prop · GZ03105 · 2012-03-15 00:00:00 — Det kan därför inte göras gällande att ett utlämnande av innehållsförteckningen i sig skulle inverka på de intressen som kommissionen har hänvisat till för att motivera beslutet att inte lämna ut denna. I fråga om sekretessundantaget till skydd för utredningar anser tribunalen att utredningen i ett konkret ärende måste däremot anses avslutad när det slutliga beslutet antas, oavsett om en domstol senare ogiltigförklarar detta beslut. Den ifrågavarande institutionen anser nämligen själv att förfarandet är avslutat . Att medge att de olika handlingar som har samband med utredningar omfattas av undantaget så länge som samtliga rättsliga förfaranden inte är avgjorda, även då en talan väcks vid tribunalen som eventuellt leder till att förfarandet vid kommissionen återupptas, vore dock att låta tillgången till handlingarna vara avhängig av slumpmässiga framtida omständigheter, nämligen utgången av nämnda talan och de slutsatser som kommissionen kan dra därav. Det är under alla omständigheter fråga om framtida och osäkra händelser som beror på beslut som fattas av de företag som beslutet om sanktioner riktar sig till och av olika berörda myndigheter. T-471/08 (UDEUD2009/49:2) Ciaràn Toland mot Ciaràn Toland yrkade att beslut att vägra honom tillgång till en internrevisionsrapport med titeln av ersättningarna för utgifter för ledamöternas assistenter skulle undanröjas. Rapporten innehåller en analys av riskerna med den nuvarande ordningen och förslag till administrativa och lagstiftningsåtgärder för att förbättra hanteringen. avslog sökandens begäran om tillgång till rapporten med hänvisning till skyddet för syftet med revisioner och skyddet för den interna beslutsprocessen i öppenhetsförordningen. Till stöd för detta resonemang har parlamentet hänvisat till rättspraxis som enligt parlamentet innebär att tillgång till internrevisionsrapporten kunde nekas för parlamentet att ta ställning till och genomföra de åtgärder som föreslagits i rapporten. Ett utlämnande skulle enligt parlamentet kunna äventyra det effektiva utnyttjandet av rapporten och därmed syftet med revisionen. intervenerade till stöd för Ciaràn Toland och anförde följande. resonemang innebär att det skulle finnas ett generellt sekretessbehov för internrevisionsrapporter fram till dess att de åtgärder som föreslås i rapporten genomförts eller förkastats förutsatt att detta sker inom en rimlig tidsperiod. Resonemanget strider mot öppenhetsförordningens syfte att tillförsäkra största möjliga tillgång till institutionernas handlingar och mot den fasta rättspraxis som anger att varje sekretessundantag ska tillämpas restriktivt. Det är dessutom fråga om ett område där allmänintresset av insyn gör sig särskilt starkt gällande. Givetvis kan det förekomma hemliga uppgifter i denna typ av handling. För att konstatera detta krävs dock en konkret och individuell prövning av om ett utlämnande av innehållet skulle innebära ett undergrävande av det intresse som skyddas. Någon korrekt sådan prövning har inte skett i detta fall. har dessutom inte tagit ställning till om det föreligger något övervägande allmänintresse av utlämnande. Tribunalens dom : Tribunalen underkände EP:s åberopade sekretessgrund till skydd för utredningar. Detta eftersom det inte pågick någon inspektion eller utredning som skulle ha kunnat äventyras av att de begärda handlingarna lämnades ut för Tribunalen underkänner också EP:s åberopade sekretessgrund till skydd för institutionens beslutsförfarande. konstaterade att den omständigheten att frågan om hur EP:s ledamöter använder den ersättning som de får är ett känsligt ämne som med bevakas av media räcker inte i sig för att det ska anses föreligga ett objektivt skäl för att anta att institutionens beslutsförfarande allvarligt T-576/08 (UDEUD2009/69:3) mot har yrkat att tribunalen ska ogiltigförklara kommissionens förordning (EG) nr 983/2008 om antagande av en plan för att tilldela medlemsstaterna resurser som hänförs till för leverans av livsmedel från interventionslager till de sämst ställda i gemenskapen. Förordning (EG) nr 983/2008 hänvisar visserligen till rådets förordning (EG) nr 1234/2007 om upprättande av en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna och om särskilda bestämmelser för vissa jordbruksprodukter, som i sin tur har sin rättsliga grund i gemenskapens gemensamma jordbrukspolitik (artiklarna 36 och 37 jämförda med artikel 33 EG), men den uppfyller inte de däri föreskrivna kraven. leverans av livsmedel var ursprungligen en kompletterande behörighet för den gemensamma jordbrukspolitiken, eftersom det huvudsakligen är fråga om att använda befintliga interventionslager för sociala ändamål. Enligt artikel 27.2 i förordning (EG) nr 1234/2007 får uppköp av livsmedel för planen endast ske vid tillfällig brist i interventionslagren. används planen dock i princip uteslutande för att köpa upp livsmedel på marknaden, eftersom det på grund av reformerna inom gemenskapens jordbrukspolitik knappt finns några interventionslager. Planen är ett rent socialpolitiskt instrument för gemenskapen, som saknar rättslig grund (principen om tilldelade befogenheter). har intervenerat till stöd för och anfört följande. Förordning (EG) nr 983/2008 saknar rättslig grund. respekterar inte villkoren i artikel 27.2 i förordning (EG) nr 1234/2007 om att marknadsuppköp endast får ske för att täcka en brist som uppstår under genomförandet av planen och att det bara får vara fråga om en Även om förordning (EG) nr 983/2008 har vissa positiva följder för jordbrukets funktion är detta av underordnad betydelse i förhållande till det väsentliga syftet som får sägas vara att hjälpa gemenskapens sämst ställda genom att på marknaden köpa upp Av detta följer att den ifrågasatta förordningen i huvudsak inte utgör en rättsakt om produktion och saluföring av jordbruksprodukter som omfattas av artikel 37 EG. Den bidrar i huvudsak inte till att förverkliga ett eller flera av de mål för den gemensamma jordbrukspolitiken som anges i artikel 33.1 EG. Med den nuvarande utformningen av planen enligt förordning (EG) nr 983/2008 finns nämligen inte längre någon anknytning till den gemensamma Eftersom interventionslagren numera är och framöver kommer att vara begränsade och planen till är beroende av uppköp av produkter på marknaden har planen fått en i princip uteslutande socialpolitisk karaktär. Detta förstärks av att planens omfattning bestäms utifrån socialpolitiska bedömningar i medlemsstaterna i stället för av jordbrukspolitiska bedömningar. dom : Artikel 2 i och bilaga II till kommissionens förordning (EG) nr 983/2008 ogiltigförklaras. Ogiltigförklaringen av artikel 2 i och bilaga II till förordning nr 983/2008 påverkar inte giltigheten av redan gjorda tilldelningar. T-436/09 (UDEUD2010/48:4) mot överklagade () beslut att neka honom tillgång till bankens elektroniska databas med uppgifter om rekrytering av arbetssökanden och rörligheten hos anställda i ECB. intervenerade till stöd för och anförde följande. Definitionen av handling i artikel 3 a) i ECB/2004/3 är vid och bör tolkas extensivt. Hit hör inte bara uppgifter som på det traditionella sättet sparas i ett dokument i pappersform, utan också information som samlas i elektroniska databaser. En annan tolkning saknar stöd i beslutstexten och skulle betyda att allmänheten skulle uteslutas från insyn i mängder av information som finns hos institutionen, på ett sätt som inte är förenligt med principen om största möjliga öppenhet. Om en institution kan få fram uppgifterna som efterfrågas genom en sökning i en databas eller liknande rutinbetonade åtgärder omfattas dessa av handlingsbegreppet och ska i vederbörlig ordning sekretessprövas av institutionen innan beslut om utlämnande fattas. Tribunalens dom : Tribunalen ogiltigförklarade det överklagade beslutet enligt vilket Dufour nekades tillgång till de begärda uppgifterna. Tribunalen konstaterade att en bokstavstolkning av definitionen av handlingsbegreppet i artikel 3 a i beslut /258 leder till slutsatsen att de samlade uppgifterna i en databas ska anses utgöra en handling i den mening som avses i denna bestämmelse, och att inga praktiska hänsyn och ingen av de olika handlingar som parterna åberopat föranleder en annan bedömning. Denna slutsats är dessutom förenlig med målet att ge större tillgång till ECB:s handlingar, vilket det erinras om i skäl 3 i beslutet. I motsats till vad ECB gör gällande - att varken artikel 255 EG eller förordning nr 1049/2001 är tillämplig på ECB - utesluter detta inte tribunalens tolkning av artikel 3 a). Det är riktigt att skäl 3 i beslutet nämner också behovet av att garantera att skydda ECB: s oberoende och de nationella centralbankerna [...] och sekretessen för vissa frågor att genomföra ECB: s uppgifter. Men om detta behov kan motivera att särskilda undantag från rätten till tillgång till ECB: s handlingar, särskilt de som avses i artikel 4, punkt 1a), första till fjärde strecksatserna detta beslut, kan det inte tillåta en tolkning av artikel 3 a), skulle samma beslut strida mot dess ordalydelse. Vad gäller argumentet att ECB inte ska tillämpa artikel 255 EG och förordning nr 1049/2001, pekar tribunalen för det första på att slutsatsen ovan är baserad på de termer som används i artikel 3 a) i beslutet, utan någon hänvisning till artikel 255 EG och förordning nr 1049/2001, och för det andra att i alla händelser finns det gemensamma uttalandet i förordningen, där det uppmanas att andra institutioner och organ inom unionen bör vidta interna bestämmelser om allmänhetens tillgång till handlingar som speglar de principer och begränsningar som fastställs i förordning. Slutsatsen att alla data i en databas är ett dokument som avses i artikel 3 a) i beslut /258 ger i sig stöd för att konstatera att det överklagade beslutet är behäftat med en felaktig rättstillämpning och måste annulleras/ogiltigförklaras. Faktum är att skälen till det ifrågasatta beslutet baseras alla på antagandet att alla data i en databas inte är ett dokument som avses i artikel 3 a) i beslut /258. Det är bara om detta antagande skulle godtas, att sökandens begäran kan avslås på grund av utskrivna versioner av databasen för ECB som avses i hans begäran inte existerar som autonoma dokument. Som hävdas med rätta av ECB och KOM, detta antagande som finns i det omtvistade beslutet bör inte tolkas så, att för ECB ingick bara pappersdokument definitionen av handling i artikel 3 a) i beslutet, vilket skulle motsäga det självklara sättet ordalydelsen i denna bestämmelse. Det bör snarare tolkas som att uppgifterna inte är dokument så länge de finns i en databas och de får denna kapacitet tills de hämtas från databasen som ska registreras i ett annat dokument, tryckta eller utskrivbara. T-452/10 (UDEUD2011/19:4) ClientEarth mot ClientEarth överklagade rådets beslut att neka det tillgång till rättstjänstens handlingar som rör dess synpunkter på papper om Cashmanrapporten, dvs. revisionen av öppenhetsförordningen. intervenerade till stöd för ClientEarth och anförde följande. Olika uppfattningar ingår i det normala spelet i lagstiftningsprocessen och innebär inte att lagstiftningsärendet i sig är särskilt känslig. De risker rådet talar om, att rådet skulle avstå från att be om råd, risk för att rättstjänsten skulle tveka inför att lämna uppriktiga råd, risk för svårigheter för rättstjänsten att föra rådets talan i domstol utgör bara abstrakta, hypotetiska resonemang som inte visar att det finns en konkret risk för skada. I fråga om risken för ökade motsättningar mellan rådet och EP är detta också ett hypotetiskt resonemang som tycks utgå från att institutionerna inte förhåller sig professionellt till sina roller och uppdrag. Hemlighetsmakeriet utgör snarare en grogrund för misstänksamhet och spekulationer, vilket knappast gynnar samarbetsklimatet mellan institutionerna. Slutligen pekar regeringen på det mycket stora insynsintresset i lagstiftningsärendet. Öppenhetsförordningen berör alla och envar då den gäller medborgarnas rätt att delta i processen, hänvisning till domen i Access Info Europé görs. Förordningen intar en särställning eftersom den garanterar medborgarnas insyn och därmed deras möjligheter att aktivt och informerat delta i lagstiftningen. Just detta lagstiftningsärende kan således komma att påverka medborgarnas demokratiska möjligheter att delta i och påverka alla kommande lagstiftningsärenden. Tribunalen avvisade målet eftersom ClientEarths ombud inte varit behörig att företräda ClientEarth. 2.2 Mål om förhandsavgöranden C-52/09 (UDEUD2009/60:2) mot Den nationella domstolens fråga: Målet gäller en fråga om utnyttjande av dominerande ställning enligt artikel 82 EG. Frågan är framförallt under vilka förutsättningar en överträdelse av artikel 82 EG föreligger på grundval av skillnaden mellan det pris som ett vertikalt integrerat dominerande företag tar ut vid försäljning av återförsäljarprodukter för ADSL till konkurrenter i grossistledet och det pris som samma företag tar ut i slutskedet. dom : Det förhållandet att ett vertikalt integrerat företag, som har en dominerande ställning på grossistmarknaden för återförsäljarprodukter för ADSL, tillämpar en prissättning som innebär att skillnaden mellan de priser som tas ut på denna marknad och de priser som tas ut på detaljistmarknaden för tillhandahållande av bredbandsanslutningar till slutkunder inte räcker för att täcka de specifika kostnader som företaget har för att få tillträde till detaljistmarknaden kan utgöra missbruk i den mening som avses i artikel 102 FEUF, såvida det inte föreligger en objektiv motivering. Vid bedömningen av huruvida en sådan prissättning ska anses utgöra missbruk, ska samtliga omständigheter i det enskilda fallet beaktas. I synnerhet ska följande omständigheter beaktas. I princip och i första hand ska det berörda företagets priser och kostnader på detaljistmarknaden beaktas. Först när det på grund av omständigheterna saknas möjlighet att referera till dessa priser och kostnader ska konkurrenternas priser och kostnader på samma marknad beaktas. Det måste bevisas att prissättningen, särskilt med hänsyn till att grossistprodukten är oumbärlig, får en i vart fall potentiell, konkurrensbegränsande effekt på detaljistmarknaden, utan att denna effekt kan motiveras ekonomiskt. C-240/09 (UDEUD2009/167:4) Lesoochranárske zoskupenie VLK mot Ministerstvo zivotneho prostredia Slovenskej republiky Begäran från Najvyssi sud, Den nationella domstolens frågor: I den nationella domstolsprocessen har en miljöorganisation som nekats talerätt hävdat att artikel 9.3 i Århuskonventionen ger organisationen denna rätt. Artikel 9.3 i Århuskonventionen har emellertid inte implementerats i . De två första frågorna gäller huruvida artikel 9.3 i Århuskonventionen är direkt tillämplig antingen genom att den tillerkänns self-executing effect eller genom att den är direkt tillämplig eller ges direkt effekt på grundval av gemenskapsrätten. Om svaret på någon av dessa frågor är ja, önskas besked om tolkningen av begreppet handling av myndigheter i artikel 9.3 även omfattar en myndighets beslutsfattande. Domstolen saknar behörighet att besvara de två första frågorna eftersom de avser effekten av en bestämmelse i Århuskonventionen som på gemenskapsrättens nuvarande stadium faller inom ramen för medlemsstaternas behörighet. Gemenskapen och medlemsstaterna har tillträtt Århuskonventionen med stöd av delad behörighet, vilket innebär att domstolen inte har en obegränsad behörighet att uttala sig om tolkningen av densamma. I samband med att gemenskapen tillträdde Århuskonventionen avgavs en förklaring som innebär att, såvitt gäller artikel 9.3 i konventionen, så tillkommer behörigheten medlemsstaterna och inte gemenskapen så länge som gemenskapen inte har antagit några genomförandebestämmelser av artikeln. Eftersom artikel 9.3 i Århuskonventionen ännu inte varit föremål för några sådana genomförandebestämmelser på gemenskapsnivå så är det en fråga för de nationella domstolarna att i enlighet med de nationella rättsordningarna bedöma med vilken effekt som artikeln kan åberopas inför nationella domstolar. Mot den bakgrunden saknas i princip anledning att ta ställning till den tredje frågan. Om domstolen ändå skulle besvara den tredje frågan, anser att en handling av en myndighet även inbegriper myndighetens beslutsfattande. dom : Inom miljöområdet har unionen uttryckligen tilldelats extern behörighet enligt artikel 175 EG, jämförd med artikel 174.2 EG. Domstolen har dessutom slagit fast att en specifik fråga som ännu inte har blivit föremål för unionslagstiftning omfattas av unionsrätten, om frågan regleras i avtal som unionen och dess medlemsstater har ingått, och om den avser ett område som i stor utsträckning omfattas av unionsrätten. Domstolen anser att det saknar betydelse att EU inte antagit de genomförandebestämmelser som enligt Århuskonventionens behörighetsförklaring ska komma att antas. Dels för att det avser ett område som i stor utsträckning omfattas av unionsrätten (livsmiljödirektivet är direkt berört här), dels för att det finns ett bestämt intresse av att bestämmelsen blir tolkad på ett enhetligt sätt. Av detta följer att domstolen är behörig att tolka bestämmelserna i artikel 9.3 i Århuskonventionen och särskilt att avgöra frågan huruvida de har direkt effekt eller inte. Bestämmelserna i sig föreskriver visserligen inte någon klar och tydlig skyldighet som direkt kan påverka enskildas rättsliga ställning. Dessa bestämmelser har emellertid till syfte att säkerställa ett effektivt miljöskydd. I avsaknad av unionslagstiftning på området ankommer det emellertid på varje medlemsstat att i sin interna rättsordning fastställa de processuella regler som gäller för den talan som syftar till att säkerställa skyddet för enskildas rättigheter enligt unionsrätten, i förevarande fall livsmiljödirektivet. Medlemsstaterna bär ansvaret för att dessa rättigheter i varje enskilt fall tillförsäkras ett effektivt skydd. Av detta följer att när det är fråga om en art som skyddas av unionsrätten, bland annat av livsmiljödirektivet, ankommer det på den nationella domstolen att i den utsträckning det är möjligt tolka den nationella rätten avseende de villkor som ska vara uppfyllda för att få till stånd en prövning av domstol eller i administrativ ordning, så att den står i överensstämmelse med såväl målen i artikel 9.3 i Århuskonventionen som målet att säkerställa ett effektivt domstolsskydd av rättigheterna enligt unionsrätten, så att en miljöskyddsförening, såsom zoskupenie, ges möjlighet att väcka talan vid domstol mot ett beslut fattat efter ett administrativt förfarande som kan strida mot unionens miljölagstiftning. (UDEUD2009/173:2) Privater Begäran från Oberlandesgericht , Den nationella domstolens fråga: Om ett avtal om tillhandahållande av räddningstjänster ska kvalificeras som en tjänstekoncession i den mening som avses i artikel 1.4 i direktiv /18/EG om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster och inte som ett tjänstekontrakt i den mening som avses i artikel 1.2 a och d i direktivet. Enligt avtalet ska användaravgifterna inte betalas av brukarna utan av ett centralt avräkningsställe, vars tjänster leverantören måste ta i anspråk enligt lag, genom att regelbundna förskottsbetalningar sker till leverantören, och avgiften belastar solventa socialförsäkringsorganisationer. anförde följande vid den muntliga förhandlingen: Betalningsströmmarna, alltså vem som betalar leverantören av en tjänst, är inte avgörande för bedömningen av om en tjänstekoncession föreligger. En tjänstekoncession kan vara för handen även om leverantören av tjänsten fått betalning från den upphandlande myndigheten eller en annan myndighet eller någon annan om betalningen grundas på att tredje man gör ett aktivt val att nyttja tjänsten genom en beställning eller på annat sätt. Betalning är för övrigt enligt ordalydelsen av artikel 1.4 i direktivet över huvud taget inte ett nödvändigt rekvisit, utan ersättningen kan också bestå i endast rätten att utnyttja tjänsten, vilken bör kunna utgöras till exempel av rätten att marknadsföra och kommersialisera den. I fråga om riskbedömningen är det vid den helhetsbedömning som måste göras, inte logiskt att titta bara på ett enskilt element i ett avtals reglering av hur betalning ska utgå. Att tjänsteleverantören alltid får betalt för de uppdrag som faktiskt utförs bör till exempel inte utesluta att det kan vara fråga om en koncession. Risken för tjänsteleverantören kan vara en annan, till exempel att ersättningens storlek är beroende av hur många som leverantören, i konkurrens med andra, lyckas få att använda tjänsten. dom : Artikel 1.2 d och 1.4 i direktiv /18/EG ska tolkas så, att när ersättningen till den utvalda ekonomiska aktören uteslutande betalas ut av andra än den upphandlande myndighet som tilldelat ett kontrakt om räddningstjänster och den ekonomiska aktören står verksamhetsrisken, även om denna risk är mycket begränsad särskilt med hänsyn till att användaravgifterna för tjänsterna fastställs genom årliga förhandlingar med tredje man och att den ekonomiska aktören inte garanteras full täckning för de kostnader som burits inom ramen för ett utförande av verksamheten som är förenligt med de principer som uppställs i nationell lagstiftning ska kontraktet i fråga kvalificeras som tjänstekoncession, i den mening som avses i artikel 1.4 i direktivet. C-316/09 (UDEUD2009/198:3) mot Begäran från Bundesgerichtshof, Den nationella domstolens fråga: Om förbudet mot reklam för receptbelagda läkemedel enligt artikel 88.1 a i direktiv /83/EG om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel omfattar läkemedelstillverkarens tillhandahållande på internet av uppgifter om läkemedel som ändå blir tillgängliga för den som köper ett receptbelagt preparat och som enbart är tillgängliga för den som själv uppsöker informationen på internet. anförde att ett sådant tillhandahållande av information om receptbelagda läkemedel inte omfattades av direktivets reklamförbud med hänsyn till lydelsen av bestämmelserna i och syftet med direktiv /83/EG att skydda folkhälsan. Frågan om ett tillhandahållande av uppgifter till allmänheten om receptbelagda läkemedel sker i säljfrämjande syfte ska enligt domstolens praxis göras mot bakgrund av en samlad bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. Att utesluta att även läkemedelstillverkare kan lämna information om sina produkter utan försäljningssyfte, skulle på ett allvarligt sätt begränsa möjligheterna att uppnå direktivets mål att skydda folkhälsan genom tillgång till saklig och korrekt information om läkemedel. dom : Artikel 88.1 a i direktiv /83/EG om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel ska tolkas så, att den inte innebär ett förbud mot att ett läkemedelsföretag på sin webbplats sprider information om sina receptbelagda läkemedel, när denna information endast är tillgänglig för dem söker efter den och spridningen endast består i ett troget återgivande av läkemedelsförpackningen i enlighet med artikel 62 i direktiv /83och i ett ordagrant och fullständigt återgivande av bipacksedelns text eller av den av läkemedelsmyndigheten godkända sammanfattningen av produktens egenskaper. Det är däremot förbjudet att på en sådan webbplats sprida information om ett läkemedel där tillverkaren har valt ut eller omarbetat informationen, vilket endast kan förklaras med ett reklamsyfte. Det ankommer på den hänskjutande domstolen att avgöra om och i vilken mån som den i det nationella målet aktuella verksamheten utgör reklam i den mening som avses i direktiv /83, i dess lydelse enligt direktiv /27. C-327/09 (UDEUD2009/204:3) Mensch und mot Freistaat Begäran från Bayerischer Verwaltungsgerichtshof, Den nationella domstolens fråga: Om artikel 249 fjärde stycket EG utgör hinder mot att tolka ett kommissionsbeslut som enligt sin ordalydelse endast riktar sig till ett visst företag så att det även är bindande för andra företag.