prop · GZ0369 · 2012-02-20 00:00:00 — Paragrafen reglerar Transportstyrelsens möjligheter att meddela undantag från lagens regler i de fall undantag i kollektivavtal inte träffats. Av författningskommentaren till lagens förarbeten följer att dispensmöjligheterna följer motsvarande möjligheter i 19 § arbetstidslagen, med de skillnader som följer av att vissa bestämmelser har en annan utformning i den lagen (prop. 2004/05:132). Paragrafen har alltså inte tillkommit med anledning av direktivet. Det kan dock anmärkas att direktivet i en del fall godtar att det görs undantag och preciseringar inom ramen för kollektivavtal, se t.ex. artikel 8. För att sådana undantag och preciseringar inte ska medföra en för konkurrensen snedvridande effekt införs i andra stycket en möjlighet för Transportstyrelsen att meddela generella föreskrifter om motsvarande undantag för egenföretagare. En sådan möjlighet innefattas i lydelsen av artikel 8 i direktivet. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreslås få meddela föreskrifter om sådana undantag som avses i 2 § såvitt avser sammanlagd arbetstid och nattarbete för egenföretagare. Bemyndigandet införs alltså för att åstadkomma konkurrensneutralitet mellan egenföretagare och arbetstagare och har därför avgränsats till att bara gälla den förra kategorin. Eftersom undantaget bara ska gälla denna grupp behöver det inte omfatta övertid och andra aspekter som bara är relevanta för arbetstagare. Artikel 8 i direktivet hänvisar också till artikel 4 och 7 om sammanlagd arbetstid och nattarbete och bemyndigandets lydelse ger också uttryck för den avgränsningen. Bemyndigandet införs som ett nytt andra stycke i paragrafen. Det kan visa sig svårt att åstadkomma konkurrensneutralitet genom en föreskrift som innefattar alla slags undantag som kan finnas i olika kollektivavtal. Kollektivavtalen kan inte förväntas innehålla samma undantag för olika branscher. En tänkt föreskrift kan då bara innehålla vissa grundläggande och för hela åkerinäringen gemensamma och typiska undantag. För att undanröja den rest av konkurrenssnedvridande verkan som detta innebär görs den möjlighet till undantag som gäller för arbetstagare enligt 21 § första stycket tillämplig även på egenföretagare. Första styckets nuvarande lydelse innehåller visserligen inte begreppen arbetsgivare eller arbetstagare men hänför sig till kollektivavtal. Styckets lydelse har därför justerats något så att det klargörs att dispensmöjligheten ska stå öppen även för egenföretagare. Paragrafens nuvarande andra stycke behandlar dispensmöjligheten med avseende på övertid och mertid och saknar därför relevans för egenföretagare. Dess lydelse innefattar dessa begrepp vilket är tillräckligt för att utesluta dess tillämplighet för egenföretagare. Till följd av placeringen av det ovan berörda bemyndigandet flyttas stycket och blir ett nytt tredje stycke. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.6. Paragrafen innehåller regler om tillsyn. Då lagen antogs motiverades inte införandet av dessa regler av tillsynskrav enligt direktivet, se prop. 2004/05:132 i författningskommentaren och avsnitt 7.11. Direktivet saknar uttryckliga bestämmelser om tillsyn. Likväl finns det alltså regler om tillsyn i lagen som omfattar även direktivets krav. För att regleringen ska ha någon praktisk möjlighet att fungera ska tillsynen omfatta även egenföretagare. I paragrafens nuvarande lydelse finns det avgränsande begreppet arbetsgivaren. Paragrafen har därför justerats så att det klargörs att även egenföretagare omfattas. Övriga paragrafer om tillsyn, dvs. 2324 §§, har en lydelse som innebär att egenföretagare kommer att omfattas redan i kraft av förslaget till 1 §. Detta eftersom de saknar avgränsande begrepp hänförliga till relationen mellan arbetstagare och arbetsgivare. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.7. Paragraferna utgör lagens straffbestämmelser och genomför därmed direktivets artikel 11. Då lagen antogs angavs i förarbetena bl.a. att bestämmelserna i huvudsak överensstämde med motsvarande bestämmelser i arbetstidslagen även om de i vissa delar givits en annan lagteknisk utformning (prop. 2004/05:132). Enligt 25 § kan straff ådömas den arbetsgivare som bryter mot ett föreläggande eller förbud som meddelats med stöd av 24 §, dock inte om föreläggandet eller förbudet förenats med vite. Denna straffbestämmelse bör för att uppfylla direktivets krav på sanktioner enligt artikel 11 också gälla för egenföretagare. Eftersom paragrafens nuvarande lydelse innehåller det avgränsade uttrycket arbetsgivare har dess lydelse justerats för att uppnå detta. Transportstyrelsen kan alltså utfärda förelägganden som berör t.ex. övertid och sammanlagd arbetstid. Ett föreläggande angående övertid kan dock i praktiken aldrig att utfärdas mot en egenföretagare eftersom en egenföretagare definitionsmässigt inte kan arbeta övertid i den mening som avses i lagen. Straffbestämmelsen kommer därför inte att kunna tillämpas i sådana fall. Däremot kommer t.ex. reglerna om sammanlagd arbetstid i 12 § att vara tillämpliga för egenföretagare. Ett föreläggande angående detta kan därför utfärdas mot en egenföretagare. Om egenföretagaren bryter mot det kan han straffas enligt bestämmelsen. Det huvudsakliga innehållet i straffbestämmelsen i 26 § bör gälla också för egenföretagare för att direktivets krav på sanktioner enligt artikel 11 ska kunna anses genomfört. I lagens förarbeten anges angående 26 § 1 a att den bestämmelsen omfattar brott mot samtliga av lagens bestämmelser om arbetstid, dvs. ordinarie arbetstid, övertid, allmän övertid, nödfallsövertid, mertid, sammanlagd arbetstid och nattarbete. Bara de två senare utgör dock krav enligt direktivet och bara i dessa fall ska straff kunna drabba egenföretagaren om övriga förutsättningar är uppfyllda. Detsamma gäller 26 § 1 b och 2 i de delar den rör skyldigheter enligt den nya lydelsen av 20 § första stycket. De skyldigheter som följer av 16 § saknar dock relevans för egenföretagare. Straffbestämmelsen enligt 26 § 3 ska omfatta även egenföretagare. Ovan gjorda överväganden sedda i belysning av den nuvarande konstruktionen av 26 § har föranlett att en ny 26 a § tillämplig bara på egenföretagare införts snarare än att inarbeta dem i den redan existerande 26 §. Paragraferna har behandlats i avsnitt 5.8. och rådets direktiv /15/EG av Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 80/35 OCH RÅDETS DIREKTIV 2002/15/EG av om arbetstidens förläggning för personer som utför mobilt arbete avseende vägtransporter OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 71 och artikel 137.2 i detta, med beaktande av kommissionens förslag (1), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2), efter att ha hört , i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (3), på grundval av det gemensamma utkast som förlikningskommittén godkände , och av följande skäl: (1)I rådets förordning (EEG) nr 3820/85 av om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter (4) fastställs gemensamma regler för körtider och viloperioder för förare. Den förordningen omfattar inte andra aspekter på arbetstider i samband med vägtransporter. (2)Rådets direktiv /104/EG av om arbetstidens förläggning i vissa avseenden (5) gör det möjligt att anta mer specifika bestämmelser om arbetstidens förläggning inom området för vägtransporter. Eftersom det här direktivet är ett sektoriellt direktiv har dess bestämmelser företräde framför bestämmelserna i direktiv /104/EG, i enlighet med artikel 14 i det direktivet. (3)Trots omfattande förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter har det inte varit möjligt att komma fram till ett avtal beträffande mobila arbetstagare inom vägtransportsektorn. (4)Det är därför nödvändigt att föreskriva en rad mer specifika bestämmelser om arbetstidens längd för vägtransporter för att säkerställa transporternas säkerhet samt de berörda personernas hälsa och säkerhet. (5)Eftersom målen för den föreslagna åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför på grund av åtgärdens omfattning och verkningar bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan (1) EGT C 43, , s. 4. (2) EGT C 138, , s. 33. (3) yttrande av (EGT C 219, 30.7.1999, s. 235), bekräftat (EGT C 279, 1.10.1999, s. 270), rådets gemensamma ståndpunkt av (EGT C 142, , s. 24) och beslut av (ännu ej offentliggjort i EGT). beslut av och rådets beslut av . (4) EGT L 370, 31.12.1985, s. 1. (5) EGT L 307, 13.12.1993, s. 18. Direktivet senast ändrat genom och rådets direktiv /34/EG (EGT L 195, , s. 41). gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål. (6)Tillämpningsområdet för detta direktiv omfattar endast mobila arbetstagare, anställda av ett transportföretag som är etablerat i en medlemsstat, vilka deltar i sådant mobilt arbete avseende vägtransporter som omfattas av förordning (EEG) nr 3820/85, eller om så inte är fallet, av den europeiska överenskommelsen om arbetsförhållanden för fordonsbesättningar vid internationella vägtransporter (AETR). (7)Det bör klargöras att de mobila arbetstagare som inte omfattas av detta direktivs tillämpningsområde, och som inte är egenföretagare, åtnjuter det grundskydd som föreskrivs i direktiv /104/EG. Detta grundskydd omfattar gällande regler om tillräcklig vila, maximal genomsnittlig veckoarbetstid, årlig semester och vissa grundläggande bestämmelser för nattarbetare, bland annat avseende hälsokontroller. (8)Eftersom förare som är egenföretagare omfattas av tillämpningsområdet för förordning (EEG) nr 3820/85 men inte av tillämpningsområdet för direktiv / 104/EG, bör dessa förare, i enlighet med bestämmelserna i artikel 2.1 i det här direktivet, tills vidare inte omfattas av dess tillämpningsområde. (9)Definitionerna i detta direktiv får inte ha någon prejudicerande verkan i förhållande till andra gemenskapsregler om arbetstiden. (10)För att förbättra vägtrafiksäkerheten, undvika en snedvridning av konkurrensen och sörja för säkerhet och hälsa för mobila arbetstagare som omfattas av detta direktiv bör dessa noga känna till vilken tid som ägnas åt arbete avseende vägtransporter som anses som arbetstid och vilken tid som inte ingår i arbetstiden och som betraktas som raster, viloperioder eller tid då arbetstagaren skall vara tillgänglig. Dessa arbetstagare bör ha rätt till ett minsta antal viloperioder per dag och vecka samt till lämpliga raster. Det är även nödvändigt att införa en övre gräns för antalet arbetstimmar . (11)Forskningsresultat visar att kroppen är känsligare för miljöstörningar och även för vissa ansträngande former av arbetsuppläggning, och att långa perioder med nattarbete kan vara skadliga för arbetstagarnas hälsa och riskera deras säkerhet samt även vägtrafiksäkerheten i allmänhet. L 80/36 Europeiska gemenskapernas officiella tidning (12)Följaktligen är det nödvändigt att begränsa perioderna av nattarbete och föreskriva att yrkesförare som arbetar erhåller lämplig kompensation för sitt arbete och inte missgynnas vad avser fortbildning. (13)Register bör föras av arbetsgivarna över den tid som överskrider den maximala genomsnittliga arbetstiden för mobila arbetstagare. (14)Bestämmelserna i förordning (EEG) nr 3820/85 om körtiden för andra internationella och nationella persontransporter än linjetrafik bör fortsätta att tillämpas. (15)Kommissionen bör övervaka genomförandet av detta direktiv och följa utvecklingen inom detta område i medlemsstaterna samt lägga fram en rapport om tillämpningen av reglerna och effekterna av bestämmelserna om nattarbete för , rådet, Ekonomiska och sociala kommittén samt . (16)Det är nödvändigt att fastslå att vissa bestämmelser kan komma att omfattas av undantag, som, beroende på det enskilda fallet, beslutas av medlemsstaterna eller av arbetsmarknadens parter. Som en allmän regel vid undantag måste de berörda arbetstagarna erhålla viloperioder som kompensation. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Syftet med detta direktiv är att införa minimiregler för arbetstidens förläggning för att förbättra skyddet för hälsa och säkerhet för personer som utför mobilt arbete avseende vägtransporter samt för att förbättra vägtrafiksäkerheten och åstadkomma en ytterligare tillnärmning av konkurrensvillkoren. Detta direktiv skall tillämpas på mobila arbetstagare som är anställda av företag etablerade i en medlemsstat och som deltar i vägtransporter vilka omfattas av förordning (EEG) nr 3820/85 eller, om så inte är fallet, av den europeiska överenskommelsen om arbetsförhållanden för fordonsbesättningar vid internationella vägtransporter (AETR). skall detta direktiv tillämpas på förare som är egenföretagare, utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i följande stycke. Senast före detta datum skall kommissionen lägga fram en rapport för och rådet. I denna rapport skall det analyseras vilka konsekvenserna blir för vägtrafiksäkerheten, konkurrensvillkoren, yrkets struktur och de sociala aspekterna av att förare som är egenföretagare utesluts från direktivets tillämpningsområde. Hänsyn skall tas till förhållandena i varje medlemsstat när det gäller transportnäringens struktur och arbetsmiljön inom vägtransportyrket. Med rapporten som underlag skall kommissionen lägga fram ett förslag som, beroende på omständigheterna, syftar till att antingen fastställa villkoren för inkludering av egenföretagare i direktivets tillämpningsområde när det gäller vissa förare som är egenföretagare och som inte deltar i arbete avseende vägtransporter i andra medlemsstater och som omfattas av lokala begränsningar av objektiva skäl, såsom avlägsen lokalisering, långa inhemska avstånd och särskilt hård konkurrens, eller inte inkludera förare som är egenföretagare i direktivets tillämpningsområde. 2.Bestämmelserna i direktiv /104/EG skall tillämpas på mobila arbetstagare som är uteslutna från det här direktivets tillämpningsområde. 3.I den utsträckning som det här direktivet omfattar mer specifika bestämmelser för mobila arbetstagare som utför vägtransporter skall det ha företräde framför de relevanta bestämmelserna i direktiv /104/EG, i enlighet med artikel 14 i det direktivet. 4.Detta direktiv kompletterar de bestämmelser i förordning (EEG) nr 3820/85, och vid behov, i AETR-överenskommelsen, som skall ha företräde framför bestämmelserna i detta direktiv. I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges: a)arbetstid: 1.vad gäller mobila arbetstagare avses hela tidsperioden mellan arbetets början och dess slut, under vilken de befinner sig på sin arbetsplats, står till arbetsgivarens förfogande och ägnar sig åt sina uppgifter eller sin verksamhet, dvs. den tid som ägnas åt allt arbete som avser vägtransporter. Bland annat ingår följande i arbetet: i)körning, ii)lastning och lossning, iii)hjälp till passagerare som stiger på eller av fordonet, iv)rengöring och tekniskt underhåll, v)allt annat arbete som syftar till att säkerställa fordonets, lastens och passagerarnas säkerhet eller till att uppfylla de bestämmelser i lagar och andra författningar som direkt hänger samman med transporten i fråga, däribland övervakning av lastning och lossning, administrativa formaliteter med polis, tull, invandrarmyndigheter m.m. de perioder då den mobila arbetstagaren inte fritt kan disponera sin tid och måste befinna sig på sin arbetsplats, beredd att utföra sitt normala arbete och vissa specifika arbetsuppgifter, i synnerhet av väntan inför lastning eller lossning när det i förväg inte är känt hur länge dessa kommer att vara, dvs. antingen före avresan eller perioden i fråga faktiskt inleds, eller enligt de allmänna villkor som har förhandlats fram mellan arbetsmarknadens parter och/eller som fastställs i medlemsstaternas lagstiftning. Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 80/37 2.vad gäller förare som är egenföretagare tillämpas samma definition på tidsperioden mellan arbetets början och dess slut, under vilken de befinner sig på sin arbetsplats, står till kundens förfogande och ägnar sig åt sina uppgifter eller annan verksamhet än allmänt administrativt arbete som inte direkt hänger samman med transporten i fråga. I arbetstiden ingår inte de raster som avses i artikel 5 eller de viloperioder som avses i artikel 6 och inte heller, utan att det påverkar tillämpningen av den lagstiftning i medlemsstaterna eller de avtal mellan arbetsmarknadens parter i vilka det föreskrivs att sådana perioder skall kompenseras eller begränsas, den tid då arbetstagaren är tillgänglig, enligt punkt b i den här artikeln. b)tid då arbetstagaren är tillgänglig: andra perioder än raster och viloperioder under vilka den mobila arbetstagaren inte är tvungen att befinna sig på sin arbetsplats, men förväntas vara tillgänglig för att tillmötesgå eventuella uppmaningar om att påbörja eller fortsätta körningen eller utföra annat arbete. Som tid då arbetstagaren är tillgänglig anses framför allt de perioder under vilka den mobila arbetstagaren beledsagar ett fordon som transporteras med färja eller tåg samt väntetid vid statsgränser eller till följd av trafikförbud. Dessa perioder och hur långa de förväntas bli skall i förväg vara känt av den mobila arbetstagaren, dvs. antingen före avresan respektive perioden i fråga faktiskt inleds, eller enligt de allmänna villkor som har förhandlats fram mellan arbetsmarknadens parter och/eller som fastställs i medlemsstaternas lagstiftning. när det gäller mobila arbetstagare som kör i lag, den tid som tillbringas bredvid föraren eller på en sovbrits medan fordonet är i rörelse. c)arbetsplats: den ort där det företag för vilket den person som utför mobilt arbete avseende vägtransporter utför uppgifter har sitt huvudkontor och sina olika underkontor, oavsett om dessa har samma adress som företagets säte eller huvudkontor, det fordon som den person som utför mobilt arbete avseende vägtransporter använder vid utförandet av sina uppgifter, alla andra platser där den verksamhet bedrivs som har samband med utförande av transporter. d)mobil arbetstagare: varje arbetstagare som ingår i den del av personalstyrkan som förflyttar sig, inbegripet praktikanter och lärlingar, och som är anställd av ett företag som utför person- eller varutransporter på väg för andras eller egen räkning. e)förare som är egenföretagare: person vars huvudsakliga yrkesverksamhet består i att utföra person- eller varutransporter på väg mot ersättning, i den mening som avses i gemenskapslagstiftningen, i enlighet med ett gemenskapstillstånd eller annan yrkesmässig behörighet att utföra sådana transporter, som har rätt att arbeta för egen räkning och som inte är knuten till en arbetsgivare genom ett anställningsavtal eller någon annan form av hierarkiskt arbetsförhållande, som är fri att organisera den aktuella verksamheten, vars inkomster är direkt beroende av den förtjänst som görs och som är fri att, självständigt eller i samarbete mellan egenföretagare, ha affärsförbindelser med flera kunder. Enligt detta direktiv har de förare som inte uppfyller dessa kriterier samma skyldigheter och rättigheter som de som fastställs för mobila arbetstagare i detta direktiv. f)person som utför mobilt arbete avseende vägtransporter: mobil arbetstagare eller förare som är egenföretagare som utför sådant arbete. g)vecka: den period som börjar måndag kl. 0.00 och slutar . h): den period som fastställs i nationell lagstiftning, mellan kl. 0.00 och kl. 7.00. i) nattarbete: allt arbete som utförs . Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa följande: a)Den genomsnittliga veckoarbetstiden får inte överstiga . Den maximala veckoarbetstiden får uppgå endast om den genomsnittliga arbetstiden beräknad över inte överstiger . Artikel 6.1 fjärde och femte styckena i förordning (EEG) 3820/85 eller, vid behov, artikel 6.1 fjärde stycket i AETR- överenskommelsen har företräde framför bestämmelserna i detta direktiv, såvida berörda förare inte överskrider en genomsnittstid på beräknad över . b)Arbetstiden för arbetstagare som arbetar för flera arbetsgivare skall vara summan av antalet arbetade timmar. Arbetsgivaren skall av den mobila arbetstagaren skriftligen begära uppgifter om arbete som har utförts för annan arbetsgivare. Den mobila arbetstagaren skall skriftligen tillhandahålla denna information. Utan att det påverkar den skyddsnivå som föreskrivs i förordning (EEG) nr 3820/85, eller nivån i AETR-överenskom- melsen, skall medlemsstaterna vidta erforderliga åtgärder för att säkerställa att en person som utför mobilt arbete avseende vägtransporter, utan att det påverkar tillämpningen av artikel 2.1, inte under några omständigheter arbetar i sträck utan rast. Arbetet skall avbrytas för en rast om den totala arbetstiden omfattar mellan sex och , och om den totala arbetstiden omfattar . L 80/38 Europeiska gemenskapernas officiella tidning Rasten kan delas upp på flera perioder om minst vardera. Enligt detta direktiv omfattas lärlingar och praktikanter, när det gäller viloperioder, av samma bestämmelser som andra mobila arbetstagare omfattas av med tillämpning av förordning (EEG) nr 3820/85, eller, då den inte är tillämplig, av AETR-överens- kommelsen. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa följande: Om nattarbete utförs får dygnsarbetstiden inte överstiga per 24-timmarsperiod. Kompensation för nattarbete skall utgå enligt nationella lagbestämmelser, kollektivavtal, avtal mellan arbetsmarknadens parter och/eller nationell praxis, men sådan kompensation är tillåten endast under förutsättning att den inte äventyrar vägtrafiksäkerheten. 2.Kommissionen skall utvärdera följderna av bestämmelserna i punkt 1 inom ramen för den rapport som kommissionen skall upprätta enligt artikel 13.2. Vid behov skall kommissionen bifoga lämpliga förslag till denna rapport. 3.Kommissionen skall lägga fram ett förslag till direktiv med bestämmelser om utbildningen av yrkesförare, inbegripet dem som utför nattarbete, i vilket de allmänna principerna för denna utbildning fastställs. 1.Bestämmelser om undantag från artiklarna 4 och 7 får, av objektiva eller tekniska skäl eller skäl som rör arbetets organisation, antas genom kollektivavtal eller avtal mellan arbetsmarknadens parter eller, om detta inte är möjligt, genom lagar och andra författningar, förutsatt att det sker i samråd med de berörda arbetsgivarnas och arbetstagarnas företrädare och att ansträngningar görs för att främja alla relevanta former av dialog mellan arbetsmarknadens parter. 2.Möjligheten till undantag från artikel 4 får inte resultera i införandet av en referensperiod som överstiger för beräkning av den maximala genomsnittliga veckoarbetstiden på Medlemsstaterna skall säkerställa följande: a)Mobila arbetstagare skall informeras om relevanta nationella föreskrifter, om arbetsföreskrifter vid deras företag samt om avtal mellan arbetsmarknadens parter, till exempel kollektivavtal och eventuella företagsavtal, som har ingåtts på grundval av detta direktiv, utan att det påverkar tillämpningen av rådets direktiv /533/EEG av om arbetsgivares skyldighet att upplysa arbetstagarna om de regler som är tillämpliga på anställningsavtalet eller anställningsförhållandet (1). b)Arbetstiden för personer som utför mobilt arbete avseende vägtransporter skall registreras, utan att det påverkar tillämpningen av artikel 2.1. Registren skall bevaras efter det att den tidsperiod som arbetet omfattar har löpt ut. Arbetsgivarna skall vara ansvariga för registreringen av de mobila arbetstagarnas arbetstid. På begäran skall arbetsgivaren vara skyldig att till de mobila arbetstagarna lämna en kopia av registreringen av de arbetade timmarna.