prop · GZ0368 · 2012-02-13 00:00:00 — Av artikel 2.2 i förordningen framgår att den behöriga myndigheten är den nationella statliga myndighet eller den nationella tillsynsmyndighet som respektive medlemsstat har utsett som ansvarig för att säkerställa genomförandet av de åtgärder som fastställs i förordningen. Den behöriga myndighetens uppgifter behandlas i avsnitt 7. 4 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet för naturgasföretag och företag som förbrukar naturgas att upprätta och följa en förebyggande åtgärdsplan och en krisplan för företagets verksamhet (företagsplaner). Enligt paragrafen får regeringen eller den myndighet som regeringen . 2011/12:68 bestämmer meddela föreskrifter om skyldighet för företag att upprätta både en förebyggande åtgärdsplan och en krisplan för företagets verksamhet. Sådana planer betecknas med ett ord som företagsplaner. Skyldigheten att upprätta företagsplaner följer inte av gasförsörjningsförordningen. Uppgifterna i en företagsplan kommer att utgöra värdefull information för den behöriga myndigheten, bl.a. när myndigheten upprättar åtgärdsplaner och krisplaner enligt gasförsörjningsförordningen. Övervägandena redovisas i avsnitt 8. 5 § Den behöriga myndigheten utövar tillsyn över att 1.förordning (EU) nr 994/2010 och de åtgärdsplaner och krisplaner som har upprättats enligt förordningen följs, och 2.denna lag och föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen följs. I paragrafen finns bestämmelser om tillsyn som utövas av den behöriga myndigheten. Enligt första punkten omfattar tillsynen gasförsörjningsförordningen och de planer som upprättas enligt den förordningen. Tillsynen omfattar sålunda bl.a. de skyldigheter som åligger naturgasföretagen och de industriella gaskunderna enligt de åtgärdsplaner och krisplaner som ska finnas enligt förordningen. Av andra punkten framgår att tillsynen även omfattar lagen och de föreskrifter som regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar i anslutning till lagen. De föreskrifter som avses är dels sådana som meddelas med stöd av normgivningsbemyndiganden i lagen, dels verkställighetsföreskrifter och föreskrifter som har meddelats med stöd av den s.k. restkompetensen. I praktiken gäller tillsynen i denna del främst skyldigheten att upprätta och följa sådana företagsplaner som avses i 4 §. Övervägandena finns i avsnitt 9.1. 6 § Den behöriga myndigheten har rätt att på begäran få de upplysningar och ta del av de handlingar som behövs för tillsynen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet att lämna den information som behövs för att den behöriga myndigheten ska kunna fullgöra sina uppgifter enligt förordning (EU) nr 994/2010 och denna lag. Den behöriga myndigheten kommer att behöva information för att kunna utöva tillsyn enligt 5 §. Enligt första stycket kan myndigheten begära att få sådana uppgifter från en enskild aktör som omfattas av tillsynen. Bestämmelsen har tillkommit med 10 kap. 2 § naturgaslagen som förebild. Det kan emellertid bli nödvändigt att i vissa frågor samla in informa- Prop. 2011/12:68 tion i en sådan omfattning att det uppstår problem om detta måste ske genom en särskild begäran riktad till varje berört företag. I andra stycket bemyndigas därför regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyldighet att lämna den information som behövs för att den behöriga myndigheten ska kunna fullgöra sina uppgifter. Övervägandena finns i avsnitt 9.2. 7 § Den behöriga myndigheten får meddela de förelägganden som behövs för att se till att de föreskrifter och planer som omfattas av tillsynen följs. Ett föreläggande får förenas med vite. Ett föreläggande gäller , om inte något annat beslutas. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 9.1, regleras den behöriga myndighetens befogenheter om det fordras ett ingripande mot en aktör som har skyldigheter enligt gasförsörjningsförordningen eller enligt lagen och föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen. 8 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter för att finansiera de uppgifter som den behöriga myndigheten har enligt förordning (EU) nr 994/2010 samt enligt denna lag och föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 10, bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om avgifter, som syftar till att finansiera alla de uppgifter som den behöriga myndigheten har enligt gasförsörjningsförordningen samt enligt lagen och föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen. finns bestämmelser med ett liknande ändamål i 10 kap. 5 och 5 a §§ naturgaslagen. 9 § Ett beslut om föreläggande enligt 7 § får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 9.1, finns bestämmelser om överklagande. Beslut som kan överklagas är den behöriga myndighetens beslut om förelägganden som syftar till att säkerställa efterlevnaden av de föreskrifter och planer som omfattas av myndighetens tillsyn enligt lagen. Förslaget till lag om ändring i naturgaslagen 1 § Denna lag innehåller bestämmelser om naturgasledningar, lagringsanläggningar och förgasningsanläggningar samt om handel med naturgas i vissa fall. Paragrafen har ändrats med anledning av att 8 a kap., med bestämmelser om trygg naturgasförsörjning, ersatts av den nya lagen om trygg naturgasförsörjning. 1 § utövar tillsyn över att 1.denna lag, föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen och villkor som har meddelats med stöd av lagen följs, och 2.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 715/2009 av om villkor för tillträde till naturgasöverföringsnäten och om upphävande av förordning (EG) nr 1775/2005 följs. Tillsynen omfattar inte bestämmelserna i 7 kap. med undantag för 5 och 6 §§, 8 kap. med undantag §§ och inte heller bestämmelserna i 5 kap. Paragrafen har ändrats med anledning av att 8 a kap. upphävts. Första stycket första punkten har justerats så att det tydligt framgår att tillsynen omfattar såväl föreskrifter som har meddelats med stöd av normgivningsbemyndiganden i lagen som verkställighetsföreskrifter och föreskrifter meddelade med stöd av restkompetensen i anslutning till lagen. En hänvisning i andra stycket till 8 a kap. 1 § har utgått. 4 § Beslut av tillsynsmyndigheten enligt 2 kap. 15 och 16 §§, 6 kap. 5 § första stycket, 7 kap. 5 § andra stycket samt 10 kap. 3, 4, 7 och 10 §§ samt beslut av den systemansvariga myndigheten om ersättning enligt 7 kap. 2 § får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt. Regeringen meddelar föreskrifter om överklagande till regeringen av andra beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen. Paragrafen har ändrats med anledning av att 8 a kap. 5 och 6 §§ har upphävts. I första stycket har bestämmelsen om överklagande av beslut enligt de paragraferna utgått. Ändringarna i andra stycket innebär att det tydligt markeras dels att regeringen med stöd av restkompetensen ska kunna meddela föreskrifter om överklagande till regeringen, dels att sådana föreskrifter om över- Prop. 2011/12:68 klagande som regeringen meddelar inte kan avse överklagande till dom- stol (jfr 11 kap. 2 § regeringsformen). och rådets förordning (EU) nr 994/2010 av Europeiska unionens officiella tidning L 295/1 OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) nr 994/2010 av om åtgärder för att trygga naturgasförsörjningen och om upphävande av rådets direktiv /67/EG (Text av betydelse för EES) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktions sätt, särskilt artikel 194.2, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit téns yttrande (1), efter att ha hört , i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och av följande skäl: (1)Naturgas (nedan kallad gas) är en viktig del av Europeiska unionens energiförsörjning och utgör en fjärdedel av den primära energiförsörjningen. Den används framför allt till elproduktion, uppvärmning, som råvara för industrin och som bränsle för transporter. (2)Gaskonsumtionen i har ökat snabbt . Med minskande inhemsk produktion har gasimporten ökat ännu snabbare och därmed skapat ett högre importberoende och ett behov av att ta itu med aspekter som rör tryggheten i fråga om gasförsörjningen. (1) Yttrande av (ännu ej offentliggjort i EUT). (2) ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av . Dessutom befinner sig vissa medlemsstater på en gasö på grund av att de saknar infrastruktur som samman länkar dem med resten av unionen. (3)Mot bakgrund av gasens betydelse i unionens energimix syftar denna förordning till att visa gaskunderna att alla nödvändiga åtgärder vidtas för att säkerställa en kontinu erlig gasförsörjning, särskilt i samband med svåra klimat förhållanden och i händelse av avbrott. Det råder enighet om att dessa mål bör uppnås genom de mest kostnads effektiva åtgärderna för att inte påverka detta bränsles relativa konkurrenskraft i förhållande till andra bränslen. (4)Genom rådets direktiv /67/EG (3) inrättades en rättslig ram på gemenskapsnivå för att trygga försörjningen av gas och bidra till en väl fun gerande inre marknad för gas, även vid försörjnings avbrott. Med direktivet upprättades en grupp för samord ning av gasförsörjningen som har varit användbar för att utbyta information och definiera gemensamma åtgärder som kan vidtas av medlemsstaterna, kommissionen, gas industrin och konsumenterna. för trygg energiförsörjning, som godkändes av , har medfört en ökad kapacitet för insamling av information och har tidigt varnat för möjliga hot mot en trygg energiförsörjning. Den nya lagstiftningen för den inre marknaden för energi som och rådet antog är ett viktigt steg mot fullbordandet av den inre marknaden för energi, och har som uttryckligt mål att göra unionens energiförsörjning tryggare. (5)Enligt de regler för att trygga gasförsörjningen som har antagits på unionsnivå har medlemsstaterna emellertid fortfarande stor frihet i valet av åtgärder. Om försörj ningen i en medlemsstat hotas finns en tydlig risk för (3) EUT L 127, 29.4.2004, s. 92. L 295/2 Europeiska unionens officiella tidning att åtgärder som vidtas ensidigt av den medlemsstaten kan medföra att den inre marknaden för gas och gasför sörjningen till kunderna inte längre fungerar bra. Erfaren heter har visat att det är en konkret risk. För att den inre gasmarknaden ska kunna fungera även vid bris tande försörjning är det nödvändigt att få till stånd soli daritet och samordning vid försörjningskriser, både med avseende på förebyggande åtgärder och på insatserna vid faktiska försörjningsavbrott. (6)I vissa EU-regioner tillhandahålls lågvärdesgas. Lågvärdes gas kan på grund av sina egenskaper inte användas i anordningar som är avsedda för högvärdesgas. Det är dock möjligt att använda högvärdesgas i anordningar som är avsedda för lågvärdesgas, förutsatt att den har konverterats till lågvärdesgas, till exempel genom tillsats av kväve. Lågvärdesgasernas egenskaper bör beaktas på nationell och regional nivå och bör även övervägas i samband med riskbedömningen och de förebyggande åt gärdsplanerna och krisplanerna på nationell och regional nivå. (7)Det är mycket viktigt att diversifiera försörjningsvägarna för gas och försörjningskällorna till unionen för att för bättra försörjningstryggheten för unionen i sin helhet och dess enskilda medlemsstater. kommer en trygg försörjning att bero på bränslemixens utveckling, utvecklingen av produktionen i unionen och i tredjelän der som försörjer unionen, samt på investeringarna i lagringsanläggningar och diversifieringen av försörjnings vägarna för gas och försörjningskällorna inom och utan för unionen, inklusive anläggningar för flytande naturgas (nedan kallad LNG, Liquefied Natural Gas). I detta sam manhang bör särskild uppmärksamhet ägnas åt priorite rade infrastrukturåtgärder i enlighet med kommissionens meddelande av med titeln strategiska energiöversynen En handlingsplan för energitrygghet och energisolidaritet, t.ex. den södra gas korridoren (Nabucco och sammanlänkningen mellan Tur kiet, och ), diversifierad och god LNG- försörjning för , effektiv sammanlänkning av Ös tersjöregionen, den Medelhavsbaserade energiringen, goda nord-sydliga gassammanlänkningar i och sydöstra . (8)För att minska effekterna av eventuella kriser till följd av avbrott i gasförsörjningen bör medlemsstaterna under lätta diversifieringen av energikällorna samt av försörj ningsvägarna och försörjningskällorna för gas. (9)Ett allvarligt avbrott i försörjningen av gas till unionen kan påverka alla medlemsstater, unionen som helhet och avtalsslutande parter som omfattas av fördraget om upp rättande av en energigemenskap (1) som undertecknades i . Det kan också leda till all varlig ekonomisk skada för unionens ekonomi. Dessutom kan ett avbrott i gasförsörjningen få allvarliga sociala konsekvenser, framför allt för utsatta kundgrupper. (1) EUT L 198, 20.7.2006, s. 18. (10)Vissa kunder, inklusive bland annat hushåll och kunder som tillhandahåller viktiga samhällstjänster till exempel hälso- och sjukvård, barnomsorg, utbildning och andra sociala tjänster och välfärdstjänster samt tjänster som är oumbärliga för att en medlemsstat ska fungera är sär skilt sårbara och kan behöva skydd. En vid definition av sådana skyddade kunder bör inte stå i konflikt med eu ropeiska solidaritetsmekanismer. (11)Rapporten om genomförandet av den europeiska säker hetsstrategin som godkändes av i de cember 2008 belyser det ökande beroendet av impor terad energi som ytterligare ett allvarligt hot mot en trygg energiförsörjning i unionen och betonar energitrygghet som en av de nya utmaningarna för säkerhetspolitiken. Den inre gasmarknaden är en central del för en tryggare energiförsörjning i unionen och för att minska enskilda medlemsstaters utsatthet inför de skadliga effekterna av försörjningsavbrott. (12)För en väl fungerande inre gasmarknad är det oerhört viktigt att de åtgärder som vidtas för att trygga gasför sörjningen inte i onödan snedvrider konkurrensen eller medför att den inre marknaden för gas fungerar sämre. (13)Den så kallade N-1-principen, som innebär att den största enskilda gasinfrastrukturen slutar att fungera, är ett realistiskt scenario. Att använda ett avbrott i en sådan infrastruktur som riktmärke för vad medlemsstaterna bör kunna kompensera för är en välgrundad utgångspunkt för en analys av gasförsörjningen i varje medlemsstat. (14)Tillräcklig och diversifierad gasinfrastruktur inom en medlemsstat och i hela unionen, inklusive i synnerhet ny gasinfrastruktur som sammanlänkar isole rade system som utgör gasöar med de angränsande medlemsstaterna, är grundläggande för att försörjnings avbrott ska kunna hanteras. Gemensamma minimikrite rier för en trygg gasförsörjning bör medföra likvärdiga förutsättningar när det gäller en trygg gasförsörjning, som nationella eller regionala särdrag måste beaktas, och bör leda till avsevärda incitament för byg gande av den infrastruktur som krävs och för ökad be redskap inför kriser. Åtgärder på efterfrågesidan, t.ex. en övergång till andra bränslen, kan ha stor betydelse för energitryggheten, om de kan vidtas snabbt och minskar efterfrågan tillräckligt för att medföra en reaktion på ett avbrott i försörjningen. Ett effektivt energiutnyttjande bör främjas ytterligare, särskilt när det behövs åtgärder på efterfrågesidan. Miljökonsekvenserna av de föreslagna åt gärderna på efterfrågerespektive utbudssidan bör beak tas och företräde bör i möjligaste mån ges åt de åtgärder som har minst miljöpåverkan, som hänsyn tas till försörjningstryggheten. Europeiska unionens officiella tidning L 295/3 (15)Investeringar i ny gasinfrastruktur bör kraftigt främjas och de bör genomföras först efter en lämplig miljökon sekvensbedömning, i enlighet med relevanta unionsrätt sakter. Sådan ny infrastruktur bör leda till tryggare gas försörjning och gynna en väl fungerande inre marknad för gas. Investeringarna bör som princip göras av företag och grunda sig på ekonomiska incitament. Vederbörlig hänsyn bör tas till behovet av att underlätta integrationen av gas från förnybara energikällor i gas nätet. Om en investering i infrastruktur är av gränsöver skridande slag bör byrån för samarbete mellan energitill synsmyndigheter (nedan kallad byrån), inrättad genom och rådets förordning (EG) nr 713/2009 (1) och europeiska nätverket av system ansvariga för överföringssystemen för gas (nedan kallat Entso för gas), inrättat genom och rådets förordning (EG) nr 715/2009 av om villkor för tillträde till naturgasöverförings näten (2), engageras inom sina respektive behörighets områden för att de gränsöverskridande konsekvenserna bättre ska kunna tas i beaktande. Det erinras om att byrån enligt förordning (EG) nr 713/2009 får avge ytt randen eller rekommendationer om gränsöverskridande frågor inom sitt behörighets- och verksamhetsområde. Byrån och Entso för gas, tillsammans med andra mark nadsaktörer, spelar en viktig roll vid utarbetandet och genomförandet av den unionstäckande tioåriga nät utvecklingsplan som bland annat kommer att inkludera en europeisk försörjningsprognos och som, i fråga om gränsöverskridande sammanlänkningar, bör grundas på olika nätanvändares rimliga behov. (16)De behöriga myndigheterna eller medlemsstaterna bör säkerställa att gasmarknaden testas som ett av de nöd vändiga stegen mot överensstämmelse med infrastruktur standarden. (17)De behöriga myndigheterna bör när de utför de uppgifter som anges i denna förordning upprätthålla ett nära sam arbete med andra relevanta nationella myndigheter, sär skilt nationella tillsynsmyndigheter, på lämpligt sätt och utan att det påverkar deras behörigheter enligt parlamentets och rådets direktiv /73/EG av om gemensamma regler för den inre mark naden för naturgas (3). (18)När det behövs nya gränsöverskridande sammanlänk ningar eller befintliga sammanlänkningar måste byggas ut ska det redan i ett tidigt skede finnas ett nära sam arbete mellan de berörda medlemsstaterna, de behöriga myndigheterna och nationella tillsynsmyndigheterna, där dessa inte är de behöriga myndigheterna. (19)Olika typer av unionsfinansiering finns tillgängliga som stöd till medlemsstaterna i syfte att finansiera nödvändiga investeringar i produktion och infrastruktur samt ener gieffektivitetsåtgärder på regional och lokal nivå, framför (1) EUT L 211, , s. 1. (2) EUT L 211, , s. 36. (3) EUT L 211, , s. 94. allt lån och garantier från Europeiska investeringsbanken, eller finansiering genom regional-, struktur- eller sam manhållningsfonderna. Europeiska investeringsbanken liksom unionens externa instrument, t.ex. det europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet, instrumentet för stöd inför anslutningen och finansieringsinstrumentet för utvecklingssamarbete, kan också finansiera åtgärder i tredjeländer för att skapa en tryggare energiförsörjning. (20)Med denna förordning ska naturgasföretag och kunder kunna förlita sig på marknadsmekanismerna som möjligt vid avbrott. Den innehåller också bestämmelser om krismekanismer som ska tillgripas när enbart marknaderna inte längre på ett lämpligt sätt kan hantera ett avbrott i gasförsörjningen. Även i en kris situation ska marknadsbaserade instrument prioriteras för att mildra effekterna av ett avbrott i försörjningen. (21)Till följd av ikraftträdandet av den nya interna ener gimarknadslagstiftningen antagen kommer nya bestämmelser att gälla för gassektorn. Detta leder till tydliga roller och ansvar för medlemsstater, nationella tillsynsmyndigheter, systemansvariga för överförings system och byrån, och till bättre öppenhet på mark naden, vilket leder till att den fungerar bättre och är till gagn för en trygg försörjning samt för konsumentskyd det. (22)Fullbordandet av den inre marknaden för gas och en effektiv konkurrens inom den marknaden erbjuder unio nen största möjliga trygghet i försörjningen för alla med lemsstater, förutsatt att marknaden får fungera fullt ut i händelse av ett försörjningsavbrott som påverkar en del av unionen, oavsett anledning till avbrottet. För detta krävs en heltäckande och effektiv gemensam metod för försörjningstrygghet, i synnerhet strategier för öppenhet, solidaritet och icke-diskriminering som är förenliga med den inre marknadens funktionssätt, där snedvridning av marknaden undviks och marknadens möjligheter att rea gera på avbrott inte undermineras. (23)Naturgasföretagen, medlemsstaterna (framför allt genom sina behöriga myndigheter) och kommissionen ansvarar tillsammans för att trygga gasförsörjningen inom ramen för sina respektive verksamhets- och behörighetsområ den. I lämpliga fall bör även de nationella tillsynsmyn digheterna (där de inte är de behöriga myndigheterna) bidra till en trygg gasförsörjning inom sina verksamhets- och ansvarsområden i enlighet med direktiv /73/EG. Dessutom kan även kunder som använder gas för elpro duktion eller industriella ändamål ha en viktig funktion att fylla för en trygg gasförsörjning genom sin förmåga att reagera på en kris med åtgärder på efterfrågesidan, till exempel avbrytbara kontrakt och övergång till andra bränslen, eftersom detta har en direkt inverkan på balan sen mellan utbud och efterfrågan. L 295/4 Europeiska unionens officiella tidning (24)En exakt definition av roller och ansvar för alla natur gasföretag och behöriga myndigheter är därför av avgö rande betydelse för att en väl fungerande inre marknad för gas ska kunna upprätthållas, framför allt vid försörj ningsavbrott och kriser. Dessa roller och ansvar bör fast ställas på ett sätt som säkerställer att en strategi med tre nivåer respekteras, vilket betyder att i första hand de berörda naturgasbolagen och industrierna, sedan med lemsstaterna på nationell eller regional nivå och därefter unionen engageras. I händelse av en försörjningskris bör marknadsaktörerna ges tillräckliga möjligheter att bemöta situationen med marknadsbaserade åtgärder. Om mark nadsaktörernas åtgärder inte räcker till bör medlemssta terna och deras behöriga myndigheter vidta åtgärder för att eliminera eller mildra följderna av försörjningskrisen. Endast om dessa åtgärder är otillräckliga bör åtgärder vidtas på regional nivå eller unionsnivå för att eliminera eller mildra följderna av försörjningskrisen. Regionala lös ningar bör eftersträvas i största möjliga utsträckning. (25)Regionalt samarbete som omfattar offentliga myndigheter och naturgasföretag kommer i solidarisk anda att upp rättas i stor utsträckning för att genomföra denna för ordning, i syfte att optimera nyttan i form av samordning av åtgärderna för att minska de konstaterade riskerna och göra de insatser som är mest kostnadseffektiva för de berörda parterna. (26)Tillräckligt harmoniserade normer för en trygg försörj ning, som åtminstone täcker in den situation som upp stod , bör fastställas. Dessa bör beakta skillnaderna mellan medlemsstaterna, och skyldigheten att tillhandahålla allmännyttiga tjänster och åtgärder för att skydda kunderna i enlighet med artikel 3 i direktiv /73/EG. Sådana försörjningstrygghetsnormer bör vara stabila, så att rättsläget blir tillräckligt tydligt, och bör vara klart definierade och bör inte påtvinga natur gasföretag, inklusive nya aktörer och små företag, eller slutanvändare orimliga och oproportionerliga bördor. Dessa normer bör också garantera en rättvis tillgång för unionens naturgasföretag till nationella kunder. Åt gärder som krävs för att uppfylla för försörjning kan inkludera ytterligare lagringskapacitet och lagrings volymer, lagring av gas i rörledningar, försörjningsavtal, avbrytbara kontrakt eller andra åtgärder med liknande effekt samt nödvändiga tekniska åtgärder för att trygga gasförsörjningen.