prop · GZ03156 · 2012-05-29 00:00:00 — Enligt utredningen inkommer det 510 sådana ansökningar till och ett lika stort antal ansökningar bedöms handläggas i domstol. har det beviljats rättshjälp i två ärenden hos och , medan det i domstol rör sig om i vart fall fyra bifallna ansökningar . Regeringen bedömer att antalet framställningar om offentlig försvarare kommer att bli fler än de nuvarande rättshjälpsansökningarna. Ökningen torde i första hand komma att beröra i form av ökad ärendetillströmning men även hovrätterna torde påverkas i någon mån. Det framstår dock som sannolikt att frekvensen framställningar med tiden kommer att minska. Även antalet förordnanden av offentlig försva- rare kommer troligen att öka något genom den nya regleringen. Utred- ningen har uppskattat att det kan komma att röra sig om 1520 förord- nanden . Regeringen har ingen annan uppfattning men konstaterar, liksom utredningen, att prognosen är mycket osäker. Regeringen gör dock bedömningen att statens ökade kostnad för arvoden till offentliga försvarare under alla förhållanden bör bli marginell och kan finansieras inom ram på anslaget för rättsliga biträden. Kostnaderna för rättsligt bistånd till målsägande i resningsprocessen torde inte komma att påverkas av regeringens förslag; regleringen inne- bär i detta avseende en kodifiering av praxis. Regeringen bedömer att de merkostnader som uppkommer hos polis, åklagare och domstolar med anledning av den föreslagna regleringen kan hanteras inom befintliga anslagsramar. 10.1Förslaget till lag om ändring i 21 kap. 3 b § En offentlig försvarare ska förordnas för en tidigare tilltalad om 1.han eller hon är i behov av försvarare med hänsyn till att åklagaren enligt 58 kap. 6 a § beslutat eller har möjlighet att besluta att återuppta en förunder- sökning eller att låta en pågående förundersökning även avse frågan om den tidigare tilltalades delaktighet i brottet, eller 2.det annars finns synnerliga skäl. Vid bedömningen av om den tidigare tilltalade är i behov av försvarare ska rätten beakta brottets beskaffenhet, den tidigare tilltalades personliga förhållan- den och vilka utredningsåtgärder som ska vidtas. Paragrafen, som är ny, reglerar förutsättningarna för att förordna en offentlig försvarare i ett resningsförfarande. Övervägandena finns i avsnitt 6.3.1. Enligt första stycket 1, första ledet, ska en offentlig försvarare förord- nas för en tidigare tilltalad när han eller hon är i behov av försvarare med hänsyn till att åklagaren enligt 58 kap. 6 a § RB beslutat att återuppta en förundersökning. Med en tidigare tilltalad avses någon som varit föremål för en brottmålsrättegång som avslutats med en dom eller ett beslut som vunnit laga kraft. Begreppet omfattar alltså både den som friats från ansvar och den som dömts för brott. Att begreppet misstänkt används i övriga bestämmelser i 21 kap. RB hindrar inte att dessa bestämmelser i möjligaste mån tillämpas även på försvararförordnanden i resningssam- manhang. Det bör inte regelmässigt förordnas försvarare när åklagaren beslutat att återuppta en förundersökning utan det ska i det enskilda fallet finnas behov av ett rättsligt biträde. Har förundersökningen återupptagits med anledning av att åklagaren har ansökt, eller avser att ansöka, om resning till men för den tidigare tilltalade finns ofta starka skäl att utse en offentlig försvarare. Enligt första stycket 1, andra ledet, ska en offentlig försvarare förordnas när det behövs med hänsyn till att åklagaren har möjlighet att återuppta en förundersökning enligt 58 kap. 6 a §. Dom- stolen måste alltså i detta fall göra en bedömning av om det finns förut- sättningar att återuppta förundersökningen. Bedömningen får göras uti- från det underlag som presenteras av den tidigare tilltalade eller dennes ombud. Yttrande i frågan kan också inhämtas från åklagaren. Omstän- digheter som i detta skede kan vara av betydelse för bedömningen av om en offentlig försvarare ska förordnas är om domstolen i ett resnings- ärende förelagt åklagaren att vidta en viss utredningsåtgärd eller att in- komma med en skriftlig förklaring. Första stycket 1, tredje ledet, reglerar situationen att en dom eller ett beslut avseende en tilltalad har vunnit laga kraft men förundersökningen angående brottet i och för sig inte är av- slutad. I dessa fall kan en offentlig försvarare förordnas under samma förutsättningar som om åklagaren beslutat eller haft möjlighet att besluta att återuppta en förundersökning. Enligt första stycket 2 kan en offentlig försvarare förordnas om det annars finns synnerliga skäl. Bestämmelsen är framför allt avsedd att tillämpas när det krävs särskilda arbetsinsatser inför en ansökan om resning eller en begäran om att en förundersökning ska återupptas enligt 58 kap. 6 a § RB. Omständigheter som kan tala för Prop. 2011/12:156 att det krävs sådana särskilda arbetsinsatser är att det bakomliggande utredningsmaterialet är omfattande och att det innehåller komplicerade Bestämmelsen ska tillämpas restriktivt. Enligt andra stycket ska vid prövningen av om den tidigare tilltalade är i behov av försvarare enligt första stycket 1 brottets beskaffenhet beaktas. Om det är tveksamt om en planerad utredningsåtgärd inom ramen för en återupptagen förundersökning fordrar försvarare, kan den omständig- heten att brottet är av allvarligt slag påverka domstolens ställnings- tagande i förmånlig riktning för den tidigare tilltalade. Motsatsvis kan den omständigheten att brottet är mindre allvarligt innebära att bedöm- ningen bör vara mer restriktiv. En viss parallell kan dras till de fall där en offentlig försvarare på grund av brottets allvar förordnas i det ordinära förundersöknings- och brottmålsförfarandet (21 kap. 3 a § RB). Motsva- rande resonemang kan föras när det är fråga om att förordna en offentlig försvarare i skedet innan en förundersökning har återupptagits. Vidare bör domstolen väga in den tidigare tilltalades personliga förhållanden i bedömningen. Förarbetena till 21 kap. 3 a § andra stycket 3 RB kan här ge viss vägledning (prop. 1983/84:23 s. 18). Faktorer som hög eller låg ålder, psykisk eller allvarlig sjukdom, nedsatt syn eller hörsel eller annat allvarligt handikapp kan komma att tillmätas betydelse i det enskilda fallet. Offentlig försvarare ska däremot inte förordnas enbart av kurativa skäl. Särskild vikt bör fästas vid om personen är . Vilken utredningsåtgärd som är aktuell har också betydelse vid behovsbedöm- ningen. Om den tidigare tilltalade ska förhöras inom ramen för den åter- upptagna förundersökningen kan det ofta finnas ett behov av biträde. Även i samband med förnyade målsägande- och vittnesförhör kan det finnas skäl för en offentlig försvarare att bevaka sin huvudmans in- tressen. Behovet av biträde framstår dock som betydligt mindre om den åtgärd som ska vidtas är begränsad till en kompletterande teknisk under- sökning eller till inhämtande av ett sakkunnigutlåtande. 21 kap. 4 a § En framställan om förordnande av en offentlig försvarare enligt 3 b § ska göras hos den domstol som enligt 58 kap. 4 § första stycket är behörig att pröva ansökan om resning. Paragrafen, som är ny, reglerar i vilken instans frågan om förordnande av offentlig försvarare ska tas upp. Övervägandena finns i avsnitt 6.4. Av bestämmelsen framgår att det är den domstol som är behörig att pröva ansökan om resning som ska ta ställning till frågan om förord- nande av offentlig försvarare. En ansökan kan när som helst ges in av den tidigare tilltalade. Enligt 23 kap. 5 § RB är dessutom åklagaren skyl- dig att hos rätten anmäla behov av offentlig försvarare. Att rätten även på eget initiativ kan förordna en offentlig försvarare följer av 4 § andra stycket. Om frågan om förordnande av offentlig försvarare uppkommer innan en ansökan om resning ges in får domstolen ta ställning till för- svararfrågan i ett särskilt ärende. 23 kap. 5 § Ska enligt 21 kap. 3 a eller 3 b § en offentlig försvarare utses för den miss- tänkte eller den tidigare tilltalade, ska undersökningsledaren göra anmälan om det hos rätten. Undersökningsledaren ska också göra anmälan hos rätten, om målsäganden begär att få ett målsägandebiträde eller om det annars finns anled- ning att förordna ett sådant biträde. Om det inte pågår någon förundersökning ska anmälan enligt första stycket göras av åklagaren. Paragrafen reglerar förundersökningsledarens skyldighet att till rätten anmäla behov av offentlig försvarare och målsägandebiträde. Övervä- gandena finns i avsnitt 6.4. Genom tillägget i första stycket tydliggörs att undersökningsledaren även i resningssammanhang har en anmälningsskyldighet när det gäller offentlig försvarare. En offentlig försvarare kan enligt 21 kap. 3 b § under vissa förutsätt- ningar förordnas redan innan en förundersökning har återupptagits. Eftersom det då inte finns någon förundersökningsledare föreskrivs i andra stycket, som är nytt, att skyldigheten att anmäla behov av offentlig försvarare gäller åklagaren. 58 kap. 6 a § Åklagaren ska återuppta en förundersökning om det i en ansökan om resning åberopas eller om det på annat sätt kommer fram en omständighet eller ett bevis som inte tidigare lagts fram och det är sannolikt att omständigheten eller beviset utgör grund för resning. Förundersökningen ska dock inte återupptas om det saknas behov av utredningsåtgärder. Om förundersökningen inte är avslutad ska åklagaren, under de förutsätt- ningar som anges i första stycket, i stället besluta att förundersökningen även ska avse frågan om den tidigare tilltalades delaktighet i brottet. Paragrafen, som är ny, reglerar i vilka fall åklagaren ska återuppta förun- dersökningen när resning aktualiseras och har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter. Övervägandena finns i avsnitt 5.1 och 5.2. I första stycket regleras förutsättningarna för att återuppta en förunder- sökning i syfte att utreda om det finns grund för resning. En första förut- sättning är att det i en ansökan om resning åberopas, eller på annat sätt kommer fram, omständighet eller bevis som inte tidigare lagts fram. Återupptagande av en förundersökning i syfte att utreda om det finns grund för resning kan t.ex. initieras genom att den dömde åberopar nytt material i en ansökan om resning som ges in till domstol. I de fall dom- stolen begär en skriftlig förklaring av åklagaren får denne anledning att ta ställning till om förundersökningen ska återupptas. Frågan om att åter- uppta en förundersökning i syfte att utreda om det finns grund för resning kan aktualiseras även på andra sätt, t.ex. genom en framställan om utred- ningsåtgärder som riktas direkt till åklagaren eller genom att åklagaren på något annat sätt får kännedom om att en dom som vunnit laga kraft kan vara materiellt felaktig. Nyhetskravet är detsamma som i 58 kap. 2 och 3 §§ RB. Dessutom krävs att det är sannolikt att det nya materialet utgör grund för resning. För att kunna bedöma sannolikheten är det inte tillräckligt att sökanden blankt påstår att det finns en ny omständighet eller ett nytt bevis. Påståendet i sig måste vara så konkretiserat att det förtjänar att tas på allvar. När det gäller påståenden om ändrade uppgifter från förhörspersoner kan det ibland vara tillräckligt att det närmare be- skrivs i vilket sammanhang förhörspersonen ändrat sin utsaga, hur de ändrade uppgifterna blivit kända, varför förhörspersonen ändrat sina uppgifter, etc. Om det görs gällande att en ny teknisk undersökning kommer att visa motsatsen till vad en under den ordinära processen genomförd undersökning gett vid handen, skulle påståendet kunna leda till återupptagande av förundersökningen om det t.ex. kan underbyggas med påvisande av felaktigheter eller otydligheter i relevanta avseenden i protokollet från den tidigare undersökningen. Ett riktmärke bör vara att uppgifterna om det nya material som åberopas inte får vara så vaga att ett återupptagande av förundersökningen i princip skulle syfta till att fiska efter några omständigheter eller bevis. Utgångspunkten för bedömningen av om det nya materialet sannolikt utgör grund för resning är vad som fordras för resning. Åklagaren ska göra en prognos av det nya materialets betydelse för möjligheten att bevilja resning. Prognosen ska inte göras av vilket faktiskt bevisvärde en viss kompletterande utredningsåtgärd kan ha utan prövningen ska utgå från hur bedömningen utfaller om de nya uppgifterna bekräftas. Frågan är med andra ord vilken betydelse det nya materialet, om det vid en återupptagen förundersökning visar sig vara riktigt, har för en kommande resningsprövning. Eftersom möjligheterna till resning är mer vidsträckta till förmån än till men för den tidigare tilltalade kan det oftare finnas anledning att återuppta en förundersökning när det kan bli fråga om resning till den tidigare tilltalades förmån. Vidare innebär det nära sambandet mellan resningsreglerna och förutsättningarna för att återuppta en förundersökning i syfte att utreda om det finns grund för resning att åklagaren vid bedömningen av om ett återupptagande ska ske har att betrakta det nya materialet i ljuset av bevisningen i det tidigare brottmålet. Ju starkare bevisningen varit i det bakomliggande målet, desto mer krävs av det nya materialet för att förundersökningen ska tas upp på nytt. Om förutsättningarna för att återuppta en förundersökning i syfte att utreda om det finns grund för resning är uppfyllda är åklagaren skyldig att återuppta förundersök- ningen. Skyldigheten gäller dock inte om det saknas behov av att vidta ytterligare utredningsåtgärder. För detta krävs att det nya material som har kommit fram är så otvetydigt att det inte finns behov av att komplet- tera utredningen ytterligare. Det bör med andra ord ställas stora krav på det nya materialet för att åklagaren inte ska behöva återuppta förunder- sökningen. Andra stycket reglerar den situationen att förundersökningen angående brottet inte är avslutad när en fråga om utredningsåtgärder i syfte att utreda om det finns förutsättningar för resning uppkommer. Så kan t.ex. vara fallet om flera personer som är inblandade i ett brott lagförs vid olika tillfällen. Eftersom det i ett sådant fall inte är möjligt att återuppta förundersökningen ska åklagaren i stället besluta att den pågående förun- dersökningen ska avse även frågan om den tidigare tilltalades delaktighet i brottet. Förutsättningarna för att fatta ett sådant beslut är desamma som för att återuppta en förundersökning i syfte att utreda om det finns grund för resning. 58 kap. 6 b § I ett ärende om resning får rätten förelägga åklagaren att vidta en viss utred- ningsåtgärd, om det enligt 6 a § finns förutsättningar att återuppta förundersök- ningen eller besluta att en pågående förundersökning även ska avse frågan om den tidigare tilltalades delaktighet i brottet. Paragrafen, som är ny, reglerar domstolens möjlighet att förelägga åkla- garen att vidta en viss utredningsåtgärd. Övervägandena finns i avsnitt 5.3. Av paragrafen framgår att rätten får förelägga åklagaren att vidta en viss utredningsåtgärd, om det enligt 6 a § finns förutsättningar att åter- uppta förundersökningen eller besluta att en pågående förundersökning även ska avse frågan om den tidigare tilltalades delaktighet i brottet. Möjligheten att förelägga åklagaren är tänkt att komma i fråga framför allt om utredningsåtgärden är av sådant slag att den resningssökande inte själv kan företa den, t.ex. en rättsmedicinsk åtgärd, eller om det nya materialets bevisvärde riskerar att förstöras om den resningssökande skulle vidta utredningsåtgärden på egen hand. Föreläggandet ska avse en specifik utredningsåtgärd och inte utredningsåtgärder i allmänhet. För att kunna vidta en sådan utredningsåtgärd kommer åklagaren att behöva återuppta förundersökningen. 58 kap. 8 a § Om en offentlig försvarare har förordnats enligt 21 kap. 3 b § och det inte ges in någon resningsansökan till domstol, får den tidigare tilltalade åläggas att ersätta staten för det som har betalats av allmänna medel i ersättning till försva- raren. Om en åtgärd som avses i 6 a § har vidtagits i syfte att utreda om det finns grund för resning till men för den tidigare tilltalade och det inte ges in någon resningsansökan till domstol, får den tidigare tilltalade tillerkännas ersättning av allmänna medel för sådana skäliga kostnader som avses i 31 kap. 2 §. Frågan om ersättning för kostnader enligt första och andra styckena prövas av den domstol som enligt 4 § första stycket är behörig att pröva resningsansökan. Paragrafen, som är ny, reglerar ansvaret för kostnader som uppkommer i resningssammanhang i fall då någon ansökan om resning inte ges in till domstol. Övervägandena finns i avsnitt 7. Enligt första stycket får den tidigare tilltalade åläggas att ersätta staten för vad som betalats av allmänna medel i ersättning till en offentlig för- svarare som förordnats enligt 21 kap. 3 b § RB. Den tidigare tilltalade kan bli ersättningsskyldig för försvararkostnader oavsett om förunder- sökningen återupptagits eller inte. Bestämmelsen är fakultativ. Vid be- dömningen av om den tidigare tilltalade ska åläggas ersättningsskyldig- het bör anledningen till att en offentlig försvarare förordnats eller att en förundersökning återupptagits liksom den tidigare tilltalades ekonomiska förhållanden beaktas. Enligt andra stycket ska den tidigare tilltalade kunna få ersättning för sådana kostnader som avses i 31 kap. 2 § RB och som skäligen varit motiverade för att han eller hon skulle kunna ta tillvara sin rätt. Den tidigare tilltalade kan alltså enligt denna bestämmelse få ersättning för skäliga kostnader för försvarare och för bevisning under förundersök- ningen även om någon ansökan om resning inte lämnas in till domstol. En förutsättning för att bestämmelsen ska bli tillämplig är att en förun- Prop. 2011/12:156 dersökning har återupptagits i syfte att utreda om det finns grund för resning till men för den tidigare tilltalade eller att det i detta syfte beslu- tats att en pågående förundersökning även ska avse frågan om den tidigare tilltalades delaktighet i brottet. Enligt tredje stycket ska frågan om ersättningsskyldighet för sådana kostnader som avses i första och andra styckena prövas av den domstol som skulle varit behörig att pröva ansökan om resning. Prövningen kan lämpligen göras i samband med beslut om ersättning till den offentliga försvararen. 10.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare För en misstänkt som inte har fyllt ska en offentlig försvarare förord- nas, om det inte är uppenbart att han eller hon saknar behov av försvarare. När en offentlig försvarare ska förordnas, ska undersökningsledaren anmäla det hos rätten. För en tidigare tilltalad gäller 21 kap. 3 b § och 23 kap. 5 § . Paragrafen reglerar när en offentlig försvarare ska förordnas för den som är . Övervägandena finns i avsnitt 6.3.1 och 6.4. I andra stycket, som är nytt, anges under vilka förutsättningar en offentlig försvarare kan förordnas för en tidigare tilltalad. Med tidigare tilltalad avses någon som varit föremål för en brottmålsrättegång som avslutats med en dom eller ett beslut som vunnit laga kraft. Begreppet omfattar alltså både den som friats från ansvar och den som dömts för brott. För en tidigare tilltalad ska bestämmelserna i 21 kap. 3 b § och 23 kap. 5 § RB om förordnande av offentlig försvarare tillämpas. Vid bedömningen av om den tidigare tilltalade enligt 21 kap. 3 b § RB har behov av en offentlig försvarare bör den omständigheten att han eller hon inte har fyllt särskilt beaktas. Av hänvisningen till 23 kap. 5 § RB följer att åklagaren är skyldig att till domstolen anmäla om en offentlig försvarare bör utses. Övriga ändringar är endast språkliga. 10.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:609) om målsägandebiträde När en förundersökning har inletts eller återupptagits ska ett särskilt biträde för målsäganden (målsägandebiträde) förordnas i mål om 1.brott enligt 6 kap. , om det inte är uppenbart att målsäganden saknar behov av sådant biträde, 2.brott enligt 3 eller 4 kap. , på vilket fängelse kan följa, eller enligt 8 kap. 5 eller 6 § eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, om det med hänsyn till målsägandens personliga relation till den misstänkte eller andra omständigheter kan antas att målsäganden har behov av 3. annat brott på vilket fängelse kan följa, om det med hänsyn till målsägan- Prop. 2011/12:156 dens personliga förhållanden och övriga omständigheter kan antas att målsägan- den har ett särskilt starkt behov av sådant biträde. Målsägandebiträde får förordnas i högre rätt, om åklagaren eller den tilltalade har överklagat domen i ansvarsdelen. Paragrafen anger förutsättningarna för att ett målsägandebiträde ska förordnas. Övervägandena finns i avsnitt 6.3.2. Tillägget i första stycket innebär att en målsägande har rätt till måls- ägandebiträde även när en förundersökning har återupptagits. Detta gäller oavsett om en förundersökning återupptagits i ett ordinärt förfarande eller i resningssammanhang. Någon ändring i sak när det gäller det ordinära förfarandet är inte avsedd. En grundläggande förutsättning för att ett målsägandebiträde ska kunna förordnas i resningssammanhang är att förundersökningen återupptas. Utöver att förundersökningen återupptas krävs att den gäller något av de brott som anges i första stycket och att de särskilda förutsättningar som anges för respektive brott är uppfyllda. Den bedömning som ska göras i fråga om målsäganden har behov av måls- ägandebiträde måste dock anpassas till de särskilda förutsättningar som kan gälla i resningssammanhang. Det är framför allt i samband med att förnyat förhör ska hållas med målsäganden inom ramen för en återupp- tagen förundersökning som behovet av målsägandebiträde kan antas uppkomma. Behov av målsägandebiträde kan däremot normalt inte anses föreligga om en återupptagen förundersökning inte föranleder några åtgärder som involverar målsäganden. Om en förundersökning har återupptagits enligt 58 kap. 6 a § första stycket ska en framställan om förordnande av målsägandebiträde göras hos den domstol som enligt 58 kap. 4 § första stycket är behörig att pröva ansökan om resning. Paragrafen, som är ny, reglerar i vilken instans en fråga om förordnande av målsägandebiträde ska tas upp. Övervägandena finns i avsnitt 6.4. Av bestämmelsen framgår att det är den domstol som är behörig att pröva ansökan om resning som ska ta upp frågan om förordnande av målsägandebiträde. Om frågan om förordnande av målsägandebiträde uppkommer innan en ansökan om resning ges in får domstolen ta ställ- ning till frågan om förordnande av målsägandebiträde i ett särskilt ärende. Är förundersökningen angående brottet inte avslutad när en an- sökan om resning ges in till domstolen (jfr 58 kap. 6 a § andra stycket RB) ska frågan om förordnande av målsägandebiträde prövas enligt be- stämmelserna i det ordinära förfarandet. En ansökan kan ges in av måls- äganden direkt till domstolen. Enligt 23 kap. 5 § första stycket RB är dessutom undersökningsledaren skyldig att hos rätten anmäla behov av målsägandebiträde. Att rätten även på eget initiativ kan förordna måls- ägandebiträde framgår av 4 § första stycket. Bestämmelserna i 31 kap. samt 58 kap. 8 och 8 a §§ om skyldighet för den tilltalade eller någon annan att till staten återbetala kostnader för försvarare som enligt rättens beslut har betalats av allmänna medel gäller även i fråga om kostnader för målsägandebiträde. I mål där målsägandebiträdets upp- Prop. 2011/12:156 gifter kvarstår enligt 3 § andra stycket gäller för dessa kostnader bestämmelserna i 18 kap. om ansvar för motparts rättegångskostnader. Paragrafen reglerar skyldigheten att återbetala kostnader för målsägande- biträde. Övervägandena finns i avsnitt 7. Genom tillägget i paragrafen kommer bestämmelserna om skyldig- heten att ersätta kostnader för målsägandebiträde att gälla även i res- ningssammanhang. Övriga ändringar är endast språkliga.