prop · GZ0379 · 2012-03-20 00:00:00 — Detta är i överensstämmelse med vad som gällde enligt den upphävda 20 kap. 2 §. Det är givetvis angeläget att ingripande kan ske även mot den som inte för sig själv utan för någon annan tar emot, godtar ett löfte om eller begär en otillbörlig förmån. Detta säkerställs genom tredje stycket, som gör det tydligt att mutansvar i de fall som avses med första och andra styckena inte förutsätter att förmånen är destinerad till den berörde arbets- eller uppdragstagaren eller deltagaren eller funktionären. ningar som anges i första och andra styckena kan ansvar för tagande av muta således inträda även om förmånen tillfaller eller varit avsedd att till- falla vederbörandes familj eller nära släktingar eller en organisation eller annat organ med vilket han eller hon kan kopplas samman. gärningsformen mottagande gäller därvid att ansvar inte förutsätter att Prop. 2011/12:79 arbets- eller uppdragstagaren eller deltagaren eller funktionären rent fy- siskt tar emot förmånen för vidare befordran till annan. Ansvar inträder också om han eller hon känner till att förmånen har lämnats direkt till nå- gon annan och har uttryckt sitt godkännande eller på annat sätt aktivt ver- kat för mottagandet. Bestämmelsen har sin motsvarighet i den upphävda 20 kap. 2 §. Någon saklig skillnad i förhållande därtill är inte avsedd (jfr prop. 1998/99:32 s. 94). 5 b § Den som lämnar, utlovar eller erbjuder en otillbörlig förmån i fall som av- ses i 5 a § döms för givande av muta till böter eller fängelse i högst . I paragrafen, som är ny, straffbeläggs givande av muta. Den ersätter där- med straffbestämmelsen om bestickning i 17 kap. 7 §, som har upphävts. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.2. Paragrafen utgör en spegelbild av 5 a §. Den brottsliga handlingen be- står således i att lämna, utlova eller erbjuda en otillbörlig förmån i de fall som avses i den paragrafen. Beträffande övriga förutsättningar för straff- ansvar kan i allt väsentligt hänvisas till vad som anförts under kommen- taren till 5 a §. När det ska avgöras om ett visst handlande som begåtts utomlands ska anses utgöra givande av muta enligt förevarande paragraf behovet kan uppkomma vid lagföring i enligt förutsättningarna i 2 kap. 2 och 3 §§ kan det inte undgås att ett moment vid bedömningen av förmånens otillbörlighet kan behöva vara den praxis som utvecklats i det andra lan- det. Denna praxis kan innebära att bedömningen av om en förmån är otillbörlig är mindre sträng än vad den är här i landet. Det förhållandet att en förmån kan vara på så sätt omfattad av allmän sedvänja eller accepte- rad kutym är emellertid aldrig av beskaffenhet att ensamt göra den till- börlig (jfr JuU1976/77:17 s. 9 f.). 5 c § Är brott som avses i 5 a eller 5 b § att anse som grovt, döms för grovt tag- ande av muta eller grovt givande av muta till fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om gär- ningen innefattat missbruk av eller angrepp på särskilt ansvarsfull ställning, avsett betydande värde eller ingått i en brottslighet som utövats systematiskt eller i större omfattning eller annars varit av särskilt farlig art. Paragrafen är ny. Den reglerar grovt tagande av muta respektive grovt gi- vande av muta samt ger besked om tillämplig straffskala och de omstän- digheter som särskilt ska beaktas vid bedömande av om brottet är grovt. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.3. Straffskalan för de grova brotten är identisk med den som gällde för grova fall av mutbrott och bestickning enligt de upphävda 20 kap. 2 § och 17 kap. 7 §. Vid brottsrubriceringen ska en samlad bedömning göras av samtliga re- levanta omständigheter. Emellertid ska fyra omständigheter särskilt be- aktas. Den första av dem är ett uttryck för att vissa arbets- och uppdragstaga- Prop. 2011/12:79 res uppgifter kräver ett mycket starkt integritetsskydd och tar därför sikte på att gärningen innefattat missbruk av eller angrepp på särskilt ansvars- full ställning. Så är utan tvekan fallet om gärningen involverat samhällets allra mest centrala beslutsfunktioner i riksdag eller regering eller t.ex. . Hit kan naturligtvis hänföras också rättsstatens funktionssätt och annan myndighetsutövning som leder till beslut av stor betydelse för allmänheten. Missbruk av och angrepp på särskilt ansvarsfull ställning bör det emellertid i vissa fall kunna vara fråga om även när tagande av muta och givande av muta förekommer vid annan myndighetsutövning, i övrig offentlig förvaltning t.ex. i ärenden om större offentliga upphand- lingar och i anslutning till t.ex. stora investeringsbeslut i näringslivet. Den andra omständigheten är att gärningen har avsett betydande värde. Härmed avses värdet på den aktuella förmånen. Den tredje omständigheten träffar det fallet att gärningen har ingått i en brottslighet som utövats systematiskt eller i större omfattning. I systema- tiken ligger därvid att det är fråga om ett upprepat beteende, allra helst om det har genomförts efter viss beräkning. Ytterligare faktorer som kan göra att brottet bör bedömas som grovt fångas upp av den fjärde omständigheten, som anger att gärningen annars har varit av särskilt farlig art. Så kan vara fallet om den som tagit emot eller gett en otillbörlig förmån använt falska handlingar eller vilseledande bokföring. Så kan det också förhålla sig vid tagande av muta när den som tagit emot, godtagit ett löfte om eller begärt en muta därigenom på ett mycket hänsynslöst sätt har utnyttjat någons beroendeställning eller när muttagarens gärning lett till att vederbörandes huvudman tillfogats en synnerligen kännbar ekonomisk eller förtroendemässig skada. 5 d § För handel med inflytande döms till böter eller fängelse i högst den som i annat fall än som avses i 5 a eller 5 b § 1.tar emot, godtar ett löfte om eller begär en otillbörlig förmån för att påverka annans beslut eller åtgärd vid myndighetsutövning eller offentlig upphandling, eller 2.lämnar, utlovar eller erbjuder någon en otillbörlig förmån för att han eller hon ska påverka annans beslut eller åtgärd vid myndighetsutövning eller offent- lig upphandling. Paragrafen är ny och anger i två punkter vilka som kan dömas för brottet handel med inflytande. Någon motsvarande kriminalisering har inte tidi- gare gällt. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.4. Straffbestämmelsen träffar den som i annat fall än som avses vid ta- gande av muta och givande av muta tar emot, godtar ett löfte om eller begär respektive lämnar, utlovar eller erbjuder någon en otillbörlig för- mån, allt för att påverka en tredje persons beslut eller åtgärd vid myndig- hetsutövning eller offentlig upphandling. Vad som ska avses med de oli- ka transaktionerna, vad som kan utgöra förmån och vad som ska ligga till grund för otillbörlighetsbedömningen har berörts i kommentaren till 5 a och 5 b §§. Att bestämmelsen är subsidiär till tagande av muta och givande av mu- ta innebär att den träffar t.ex. det fallet att mottagaren av förmånen vis- serligen är arbetstagare eller fullgör uppdrag men inte inom ramen för ut- Prop. 2011/12:79 övningen av sin anställning eller sitt uppdrag kan ha sådan påverkan som avses med paragrafen. Så kan vara fallet om mottagaren är anställd på samma arbetsplats som beslutsfattaren men utan samröre med honom el- ler henne i själva tjänsteutövningen. En annan situation som inte träffas av bestämmelserna om tagande av muta och givande av muta men väl av förevarande paragraf är att den som tar emot förmånen är närstående t.ex. make eller barn till beslutsfattaren. En förutsättning för straffansvar är att den otillbörliga förmånen ska bl.a. ges eller tas emot för att påverka en tredje persons beslut eller åtgärd vid myndighetsutövning eller offentlig upphandling. Av detta följer för det första att en mottagare objektivt sett ska ha haft förutsättningar att ut- öva sådan påverkan. Visar det sig att en otillbörlig förmån tagits emot för en påverkan som det inte funnits några som helst förutsättningar att ut- öva, föreligger inte brott enligt denna paragraf. Möjligen kan då ansvar för bedrägeri i stället komma i fråga. Den omständigheten att mottagaren verkligen haft förutsättningar att utöva påverkan men efter det att den otillbörliga förmånen togs emot må ha underlåtit att vidta några åtgärder i saken eller inte uppnått det av givaren önskade resultatet saknar däremot betydelse. I ett sådant fall kan ansvar för handel med inflytande lika fullt komma i fråga. Att det är beslut eller åtgärd vid myndighetsutövning eller offentlig upphandling som ska påverkas innebär vidare att bestämmelsen bara tar sikte på viss offentlig verksamhet. Med myndighetsutövning avses här detsamma som i exempelvis 12 kap. 2 § regeringsformen och 20 kap. 1 § . Fråga är alltså om utövning av befogenhet att för enskild bestämma om förmån, rättighet, skyldighet, disciplinpåföljd, avskedande eller annat jämförbart förhållande. Offentlig upphandling används här i en generell bemärkelse och är avsett att träffa åtgärder som vidtas av ett upphandlande organ i syfte att tilldela ett kontrakt eller ingå ett ramavtal avseende varor, tjänster eller byggentreprenader inom eller med anknyt- ning till offentlig sektor. För svenska förhållanden finns bestämmelser härom i lagen (2007:1091) om offentlig upphandling, lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjäns- ter, lagen (2011:1029) om upphandling på försvars- och säkerhetsområ- det samt lagen (2008:962) om valfrihetssystem. Att det som ska påverkas är beslut eller åtgärd vid myndighetsutövning eller offentlig upphand- ling innebär att bestämmelsen träffar alla former av ställningstaganden under handläggningen av ett ärende eller i samband med ett upphand- lingsförfarande, även underlåtelse att vidta en åtgärd. 5 e § En näringsidkare som tillhandahåller pengar eller andra tillgångar åt nå- gon som företräder näringsidkaren i en viss angelägenhet och därigenom av grov oaktsamhet främjar givande av muta, grovt givande av muta eller handel med inflytande enligt 5 d § 2 i den angelägenheten döms för vårdslös finansiering av mutbrott till böter eller fängelse i högst . I paragrafen, som är ny och har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter, straffbeläggs vårdslös finansiering av mutbrott. svarighet finns inte i tidigare gällande straffbestämmelser om mutbrotts- lighet. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.5. Genom bestämmelsen straffbeläggs vissa fall av oaktsam medverkan till olika mutbrott. Den skiljer sig därmed från 23 kap. 4 § , enligt vilken den som främjar en gärning med råd eller dåd kan dömas för medverkan till brottet. Den senare bestämmelsen innebär att den som tillhandahållit pengar eller andra tillgångar för att användas som t.ex. muta kan dömas för medhjälp till givande av muta, om han eller hon inte är att anse som gärningsman. En helt central förutsättning för detta är dock att den medverkande haft uppsåt att främja gärningen. Den nya be- stämmelsen innebär däremot att straffansvar kan komma i fråga även när sådant uppsåt inte kan visas. Vad som straffbeläggs är att en näringsidkare tillhandahåller pengar el- ler andra tillgångar åt den som företräder näringsidkaren i en viss angelä- genhet och därigenom av grov oaktsamhet främjar givande av muta, grovt givande av muta eller handel med inflytande i den angelägenheten. Enligt principerna om s.k. företagaransvar syftar näringsidkare därvid inte bara på den som själv är näringsidkare utan också på den som ingår i en formellt avgränsad verkställande ledning hos en juridisk person eller genom delegation i praktiken har bestämmanderätt. Att tillhandahålla pengar eller andra tillgångar är att ställa en förmö- genhetsmassa till någons förfogande i form av t.ex. en kassa eller ett kon- to. Mottagaren ska vara en fysisk eller juridisk person som i eller utanför företräder näringsidkaren i en viss angelägenhet. Ett sådant före- trädarskap kan givetvis grundas på avtal men också på ställning. Den som företräder näringsidkaren kan således vara en anställd. Ett annat inte ovanligt fall som kan komma att träffas av paragrafen är att ett exportfö- retag inför och under sitt deltagande i en större upphandling anlitar en konsult med utvecklad kännedom om den aktuella lokala marknaden. Yt- terligare ett annat fall är att den som företräder näringsidkaren är dess dotterbolag och det bolagets anställda i det berörda landet. För att straffansvar ska komma i fråga måste åtgärden att tillhandahålla tillgångarna ha främjat givande av muta eller grovt givande av muta eller handel med inflytande såsom dessa gärningar beskrivs i 5 b och 5 c §§ och 5 d § 2. Detta innebär att den som företräder näringsidkaren vare sig detta sker i eller utomlands måste ha handlat på ett sådant sätt att någon av dessa straffbelagda gärningar objektivt sett har kommit till utförande i angelägenheten. Lika lite som vid medverkansansvar en- ligt 23 kap. 4 § fordras däremot att företrädaren faktiskt kan fällas till an- svar för någon sådan gärning. Ett skäl till att ansvar inte kan dömas ut kan därvid vara att gärningen begåtts utomlands och under sådana förhål- landen att svensk domsrätt inte aktualiseras (jfr 2 kap. 2 §). När det gäller att avgöra om den som utomlands företrätt näringsidka- ren rent objektivt sett begått givande av muta, grovt givande av muta el- ler handel med inflytande kan fråga uppkomma vilken betydelse lokala förhållanden ska tillmätas vid bedömningen av den för dessa gärningar gemensamma brottsförutsättningen att det varit fråga om otillbörlig för- mån. Av kommentaren till 5 b § har framgått vad som ska gälla i det av- seendet. För straffansvar förutsätts slutligen att det är av grov oaktsamhet som näringsidkaren främjar givande av muta, grovt givande av muta eller handel med inflytande på företrädarens sida. Att oaktsamheten är på så Prop. 2011/12:79 sätt kvalificerad innebär att näringsidkaren ska ha varit oaktsam i mera avsevärd omfattning och påtagligt ha avvikit från vad som kan anses vara ett normal aktsamt beteende i den aktuella situationen. Vad som straffbe- läggs är därmed att förse företrädaren med pengar eller andra tillgångar trots att det finns en beaktansvärd risk att handlandet främjar någon av de straffbelagda gärningarna. Klart är då att det bl.a. måste röra sig om en frånvaro på näringsidkarens sida av tillräckliga kontroll- och försiktig- hetsåtgärder gentemot den som ska företräda näringsidkaren och därför förses med tillgångarna. Bortsett från fall där de tillhandahållna tillgång- arna är obetydliga och företrädarskapet rutinmässigt måste näringsidka- ren således ha eller bilda sig en god uppfattning om företrädaren, den el- ler de motparter som denne kan antas komma i kontakt med och hur till- gångarna är avsedda att användas. En omständighet som rent allmänt kan göra det påkallat med en högre nivå av kontroll och försiktighet är givet- vis att den aktuelle företrädaren ska vara verksam i ett land eller en regi- on där korruptionshandlingar kan anses vara en vanlig företeelse. Är fö- reträdaren en anställd eller annan funktionär hos näringsidkaren, blir det av särskild betydelse vid bedömningen av näringsidkarens oaktsamhet om det funnits tillräckliga och lämpliga rutiner och instruktioner etablerade till ledning för personalens handlande. Brister i detta hänseende kan för- anleda bedömningen att företagsledningen inte gjort vad som skäligen kunnat krävas för att förebygga att personalen begår mutbrott i den i pa- ragrafen beskrivna situationen och att grov oaktsamhet därför föreligger. 9 § För försök till förskingring eller trolöshet mot huvudman samt för försök el- ler förberedelse till grov förskingring döms till ansvar enligt vad som föreskrivs i 23 kap. För förberedelse till grovt givande av muta döms också till ansvar enligt 23 kap. Paragrafen ger besked om i vilka fall osjälvständiga brottsformer av brot- ten i 10 kap. är kriminaliserade. Av en ny, andra mening framgår att även förberedelse till grovt givande av muta är straffbelagt. Ändringen är en följd av att straffbestämmelsen om bestickning i 17 kap. 7 § har upphävts och att motsvarande bestämmelse numera finns i 10 kap. Någon saklig nyhet följer inte av ändringen, eftersom även förberedelse till bestickning (grovt brott) var straffbelagt. (Jfr kommentaren till 17 kap. 16 §.) 10 § Vad som föreskrivs i 8 kap. 13 § om inskränkning i åklagares åtalsrätt ska gälla även de brott som angetts i detta kapitel, dock inte grov förskingring och sådan trolöshet mot huvudman som är att anse som grov. Undandräkt, olovligt förfogande eller olovligt brukande beträffande egendom som kommit i gärningsmannens besittning genom avtal om hyra av egendomen eller avtal enligt vilket äganderätten ska övergå först sedan betalning erlagts eller som gärningsmannen annars innehar på grund av kreditköp med förbehåll om återtaganderätt, får åtalas av åklagare endast om åtal av särskilda skäl är påkallat från allmän synpunkt. Tagande av muta, givande av muta, handel med inflytande och vårdslös finan- siering av mutbrott får åtalas av åklagare endast om åtal är påkallat från allmän Att denna inskränkning i vissa fall inte gäller framgår dock av 20 kap. Prop. 2011/12:79 5 §. I paragrafen ges regler om begränsning av åklagares åtalsrätt i fråga om brotten i 10 kap. Ett nytt, tredje stycke har lagts till och då utformats med beaktande av Lagrådets synpunkt. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. Av tredje stycket framgår att tagande av muta, givande av muta, handel med inflytande och vårdslös finansiering av mutbrott får åtalas av åklaga- re endast om åtal är påkallat från allmän synpunkt. omfattar således inte grovt tagande av muta och grovt givande av muta, som därmed hör under allmänt åtal. Skälet härtill är givetvis att det rör sig om brott med högre straffvärde. I stycket erinras dessutom om den ut- vidgning av åklagarens åtalsrätt som för vissa fall följer av 20 kap. 5 §. Den bestämmelsen innebär att åklagaren utan hinder av de inskränkning- ar som annars kan vara föreskrivna får åtala brott varigenom bl.a. arbets- tagare hos stat eller kommun, ledamöter av vissa myndigheter och perso- ner som utövar författningsreglerade uppdrag har åsidosatt vad som ålig- ger dem i utövningen av anställningen eller uppdraget. 17 kap. Om brott mot allmän verksamhet m.m. 8 § Den som vid val till allmän befattning eller vid annan utövning av rösträtt i allmänt ärende söker hindra omröstningen eller förvanska dess utgång eller an- nars otillbörligen inverka på omröstningen, döms för otillbörligt verkande vid röstning till böter eller fängelse . Är brottet grovt, döms till fängelse i högst . Vid bedömande av om brot- tet är grovt ska särskilt beaktas, om det förövats med våld eller hot om våld eller innefattat missbruk av tjänsteställning. Den som tar emot, godtar ett löfte om eller begär en otillbörlig förmån för att i allmänt ärende rösta på visst sätt eller inte rösta, döms, om det inte är tagande av muta, för tagande av otillbörlig förmån vid röstning till böter eller fängelse i I paragrafen straffbeläggs otillbörligt verkande vid röstning respektive ta- gande av otillbörlig förmån vid röstning. en av det senare brottet har ändrats på så sätt att ordet belöning ersatts av Ändringen är påkallad av det samband som bör råda mellan fö- revarande paragraf och regleringen av mutbrotten och att det i den senare regleringen inte längre talas om belöning. Ingen saklig ändring följer av detta (jfr prop. 1975/76:176 s. 41 och SOU 1974:37 s. 108). redaktionella ändringar gjorts för att anpassa paragrafen till den reglering av bl.a. tagande av muta som finns i 10 kap. Inte heller här har ändringarna någon saklig betydelse. 16 § För försök eller förberedelse till våld eller hot mot tjänsteman döms till ansvar enligt vad som föreskrivs i 23 kap., såvida inte brottet, om det fullbordats, skulle ha varit att anse som ringa. För försök eller förberedelse till främjande av flykt döms också till ansvar enligt vad som anges i 23 kap. Paragrafen ger besked om i vilka fall osjälvständiga brottsformer av brot- ten i 17 kap. är kriminaliserade. Andra meningen har ändrats på så sätt att det numera inte anges att förberedelse till bestickning (grovt brott) ska Prop. 2011/12:79 vara straffbelagt. Ändringen är en följd av att straffbestämmelsen om be- stickning i 17 kap. 7 § har upphävts och att motsvarande bestämmelse nu finns i 10 kap. (Jfr kommentaren till 10 kap. 9 §.) 20 kap. Om tjänstefel m.m. 5 § Utan hinder av vad som annars är föreskrivet får åklagare åtala brott varige- nom följande personer har åsidosatt vad som åligger dem i utövningen av anställ- ningen eller uppdraget: 1.arbetstagare hos staten eller en kommun, 2.ledamot av styrelse, verk, nämnd, kommitté eller annan sådan myndighet som hör till staten eller till kommun, landsting eller kommunalförbund, 3.den som utövar uppdrag som är reglerat i författning, 4.den som omfattas av lagen (1994:1811) om disciplinansvar inom totalför- svaret, m.m. eller som annars fullgör lagstadgad tjänsteplikt, 5.den som utan att inneha anställning eller uppdrag som avses i 14 utövar myndighet. Utan hinder av bestämmelserna i första stycket ska dock gälla 1.vad som i denna balk föreskrivs om att åtal inte får ske utan förordnande av regeringen eller den regeringen har bemyndigat och 2.vad som i annan lag eller författning är föreskrivet om åtal för gärning, för vilken straff är föreskrivet endast om den förövas av innehavare av anställning eller uppdrag som avses i första stycket. Om det inte finns särskilda bestämmelser för ett visst fall, får åklagare åtala brott mot sådan tystnadsplikt som gäller till förmån för enskild målsägande en- dast om denne anger brottet till åtal eller åtal är påkallat från allmän synpunkt. Om åtal för brott som i utövningen av anställningen eller uppdraget begåtts av riksdagsledamot, statsråd, justitieråd eller innehavare av anställning eller uppdrag hos eller dess organ gäller särskilda bestämmelser. Paragrafen anger i vilka fall allmän åklagare får väcka åtal för brott var- igenom arbetstagare hos staten eller en kommun samt vissa andra person- kategorier har åsidosatt vad som åligger dem i utövningen av anställning- en eller uppdraget. En redaktionell ändring har gjorts i första stycket, innebärande att de personkategorier som tidigare pekades ut genom hänvisning till den nu upphävda 20 kap. 2 § andra stycket i stället anges uttryckligen i lagtex- ten. Andra stycket är oförändrat. De nuvarande tredje och fjärde styckena motsvaras helt av de tidigare fjärde och femte styckena. Det tidigare tred- je stycket som innehöll en åtalsprövningsregel har upphävts och mot- svarande fråga regleras nu i 10 kap. 10 § tredje stycket. 8.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:260) om offentlig anställning 22 § Den som är skäligen misstänkt för att i sin anställning ha begått brott ska anmälas till åtal, om misstanken avser 1. följande brott enligt : a) tagande av muta enligt 10 kap. 5 a §, b) grovt tagande av muta enligt 10 kap. 5 c §, c) tjänstefel eller grovt tjänstefel enligt 20 kap. 1 § samt d) brott mot tystnadsplikt enligt 20 kap. 3 § första stycket, 2. annat brott, om det kan antas föranleda någon annan påföljd än böter. Paragrafen ger besked om i vilka fall åtalsanmälan ska göras. tionell ändring har gjorts i anledning av att straffbestämmelserna om tag- ande av muta numera finns i 10 kap. 5 a och c §§ . 8.3Förslaget till lag om ändring i aktiebolagslagen (2005:551) 42 § En revisor ska vidta de åtgärder som anges i 43 och 44 §§, om han eller hon finner att det kan misstänkas att en styrelseledamot eller den verkställande direk- tören inom ramen för bolagets verksamhet har gjort sig skyldig till brott enligt någon av följande bestämmelser: 1.9 kap. 1, 3, 6 a och 9 §§, 10 kap. 1, 3, 4 och 5 §§ samt 11 kap. 1, 2, 4 och 5 §§ , och 2.2, 4, 5 och 10 §§ skattebrottslagen (1971:69).