prop · H00355 · 2012-12-20 00:00:00 — Promemorians bedömning och förslag : Överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning och förslag. I promemorian föreslogs dock en annan lagteknisk konstruktion. Promemorian innehöll även ett förslag om att en särskild avgift ska kunna tas ut för registrering. dispositionsrätten berördes inte i promemorian. Remissinstanserna: Alla remissinstanser som har uttalat sig anser att avgifter även fortsättningsvis bör tas ut för kontroll. remissinstanser som har uttalat sig anser att avgifter även bör tas ut för Kommuner och Landsting noterar med tillfredsställelse att avgiftsbemyndigandet föreslås utvidgas till att också avse avgifter för prövning och registrering. i län instämmer i för- skyldighet att betala avgift för kontroll och prövning som utförs av myndighet men ifrågasätter avgift för registrering av aktörer eftersom registrering är en förutsättning för genomförande av kontroll. , tidigare , , och anser att avgifter för prövning och registrering leder till ökade kostnader för den ekologiske producenten. Det främjar inte den ekologiska utvecklingen vars företagare har små marginaler och är belagda med fler kostnader än motsvarande konventionella producenter. i anser att man i möjligaste mån bör undvika att påföra företagen ytterligare avgifter och om möjligt minska de administrativa kostnaderna för företagen. Det är dock rimligt att avgiftsbelägga sådan extra kontroll som grundar sig på att en företagare har brutit mot regelverket. instämmer vidare i att det är angeläget att kontrollen av att regelverket för ekologisk produktion följs samordnas med den offentliga kontrollen och omfattas av samma avgift vid kontroll av ekologiska livsmedel. Det både underlättar hanteringen av avgifterna och den administrativa och ekonomiska bördan för företagarna. Det är viktigt att ekologisk produktion stimuleras genom att minska krångel med regelverk och avgifter. anser att det är rimligt att den som ansöker om att få undantag från skyldigheten att följa regelverket i vissa avseenden ska betala de kostnader som prövningen av ett sådant ärende kan föranleda. Sådan avgift bör erläggas för prövningen av ansökningar om tillstånd att släppa ut produkter som importerats från tredjeländer och dispens för användning av konventionellt framställda produkter i sammansatta ekologiska livsmedel. Antalet ansökningar av sådant slag är omfattande och tendensen är tydlig att ansökningarna kommer att öka ytterligare. För att de behöriga myndigheterna ska ha möjlighet att inom rimliga tidsramar hantera ärenden av sådant slag krävs ett tillskott av finansiella resurser. delar uppfattningen i promemorian att grunderna för hur kontrollorganens avgifter ska beräknas ska regleras i myndighetsföreskrifter samt att reglerna om extra offentlig kontroll i artikel 28 i och rådets förordning (EG) nr 882/2004 ska tillämpas även på det ekologiska området. Ett stort antal remissinstanser, däribland KRAV, Ekologiska lantbrukarna och flera länsstyrelser, anser att lagen inte ska reglera kontrollorganens avgifter. KRAV och Ekologiska lantbrukarna menar att om myndigheterna ska reglera avgifterna för den certifiering som de enskilda bolagen utför tar man också på sig ett ansvar för certifieringsbolagens ekonomi, vilket skulle vara olyckligt. KRAV framhåller att det råder en mycket stark konkurrens och prispress på den svenska marknaden för ekologisk certifiering. Det är viktigt att konkurrensen inte sker genom att sänka kvaliteten i arbetet med certifiering. Ett möjligt sätt att slå vakt om kvaliteten vid revisioner/kontrollbesök som har prövats i andra certifieringar är att fastslå minimitider för olika typer av revision/kontrollbesök. i län, i , i , i , i och Kungl. Skogs- och Lantbruksakademien anser att kontrollorganen själva ska besluta om hur stor avgiften ska vara som tas ut för kontrollverksamheten. i län anser att förslaget innebär att kontrollorganens verksamhet begränsas och styrs hårdare jämfört med rådets förordning (EG) nr 834/2007. anser att statliga direktiv för hur kostnaderna ska beräknas riskerar att etablera en lägsta nivå och att kostnaderna för producenterna De senaste årens konkurrenssituation har medfört att avgifterna har sänkts och kostnaderna för producenterna har minskat avsevärt. i och i anser att det kan bli mindre intressant att vara kontrollorgan om staten ska styra avgifterna, vilket kan gå ut över kunderna som får färre aktörer att välja Skogs- och Lantbruksakademien anser att det är en onödig förändring som EU-lagstiftningen öppnar för men inte alls kräver. i anser att kontrollorganens avgifter ska styras av marknaden, inte av myndighetsbeslut. i anser att konkurrensaspekter bör beaktas vid föreskrivning av hur kontrollavgifter får beräknas. Eldrimner anger att kontrollorganens möjlighet att ha olika priser och på det sättet konkurrera med varandra minskar när myndigheterna ska besluta om priser. anser att det är positivt att samma beräknings- grund ska gälla oavsett om kontrollen utförs av en myndighet eller av ett kontrollorgan samt att finansieringen ska ske inom ramen för det befint- Formuleringen andra tillhörande kostnader i bilaga VI till förordningen är en vag benämning. I det fall det är alla övriga indirekta kostnader, såsom administration och ledning m.m., som avses bör det framgå. För att undvika oklarheter kring hur avgifterna ska beräknas, då dessa slås fast i berörda myndigheters föreskrifter, önskar verket att promemorian kompletteras med ett förtydligande beträffande vilka kostnader som bör täckas med avgiftsintäkter. Skälen för regeringens bedömning och förslag: I den nu gällande lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter finns ett bemyndigande i 6 § för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om att särskilda avgifter ska tas ut för Tillsynen av att de ekologiska produktionsreglerna följs bedrivs, som beskrivits tidigare, i allt väsentligt av privata kontrollorgan. Kontrollorganen tar ut avgifter för sin tillsyn. Regeringen anser i likhet med remissinstanserna att kontrollen av att den ekologiska produktionen överensstämmer med även fortsättningsvis bör finansieras genom avgifter. När det gäller sådan s.k. extra kontroll som måste utföras på grund av att en företagare har brutit mot regelverket följer det av artikel 28 i och rådets förordning 882/2004 att kontrollen ska betalas av företagaren. kontrollen ska alltså finansieras med en avgift. Regeringen gör vidare, i likhet med , bedömningen att den som ansöker om att få undantag från skyldigheten att följa regel- verket i vissa avseenden bör betala de kostnader som prövningen av ett sådant ärende kan föranleda. När det gäller förslaget om att även registrering av aktörer bör bekostas med en avgift så anser regeringen i likhet med , Läns- styrelsen i län och Kommuner och Landsting att det är rimligt att den aktör som anmäler sig till ett kontrollorgan också bör betala kostnaderna för kontrollorganets registrering av aktören. Som i län framhåller är dock registreringen en förutsättning för att aktören ska kunna kontrolleras. Kostnaden för registreringen bör därför enligt regeringens mening ingå i den kontrollavgift som aktören betalar till kontrollorganet. Som framgår av avsnitt 9.1 föreslår regeringen att det ska vara myndigheternas ansvar att kontrollera aktörerna i de fall då det inte finns något kontrollorgan som är behörigt att kontrollera den aktuella produktionen. Även den kontrollen bör bekostas med avgifter. Aktörer som endast säljer produkter direkt till slutkonsumenter eller slutanvändare kommer liksom inte vara skyldiga att anmäla sin verksamhet till kontroll. I allt väsentligt kommer det att vara livsmedelsbutiker som omfattas av undantaget. Regeringen förutsätter att kontrollen av dessa aktörer, liksom , kommer att utövas av kommunerna i samband med deras ordinarie livsmedelskontroll. Som framgår av avsnitt 11.2 föreslår regeringen att kommunerna pekas ut som kontrollmyndigheter i den nya lagen för att kommunerna utöver livsmedelslagstiftningen ska kunna utnyttja det ekologiska regelverket vid sina kontroller. Genom detta bedöms kommunerna få större möjligheter att kontrollera att märkningen av ekologiska produkter är korrekt och att säkerställa att endast ekologiska produkter säljs som ekologiska. Detta innebär dock inte att ytterligare kontrolluppgifter tillförs kommunerna. För den kontroll som kommunerna utför av märkningen, med stöd av livsmedelslagstiftningen, utgår en avgift. Även kontrollen av produkterna enligt det ekologiska regelverket bör bekostas av aktörerna. I praktiken bör det dock inte bli aktuellt att ta ut en ny avgift för den kontrollen, utan kostnaderna bör täckas av den årliga avgift som redan utgår för offentlig kontroll av livsmedel. Den försäljning av ekologiskt frö och ekologiskt foder som omfattas av undantaget från anmälningsplikten kontrolleras av . Kostnader för den kontrollen bör avgiftsbeläggas. Någon särskild avgift bör dock inte betalas för kontroll av ekologiskt foder som utförs av myndigheter i samband med den ordinarie foderkontrollen. Kostnaderna bör i så fall täckas av den avgift som redan utgår för offentlig kontroll av foder. Mot bakgrund av vad som har sagts bör den nya lagen om kontroll av ekologisk produktion, i likhet med den nu gällande lagen, innehålla bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om avgifter. Bemyndigandet bör i sak få samma innehåll som i livsmedelslagen m.fl. lagar. Detta innebär att bemyndigandet bör innefatta en rätt att meddela föreskrifter om skyldighet att betala avgift för kontroll och prövning. Det föreslagna bemyndigandet omfattar även bl.a. avgift för prövning av kontrollorganens ansökan om godkännande som kontrollorgan hos Swedac. Begreppet kontroll bör användas i stället för begreppet offentlig kontroll. Det bör införas en upplysningsbestämmelse om att regeringen meddelar föreskrifter om de avgifter som tas ut av statliga förvaltningsmyndigheter. Sådana föreskrifter kan avse en skyldighet för statliga förvaltningsmyndigheter att ta ut avgifter, avgifternas storlek eller grunderna för avgifternas beräkning. Inom ramen för den kommunala självstyrelsen har kommunerna en självständig och inom vissa gränser fri bestämmanderätt. annat anges i lag har kommunerna rätt att själva vårda sina angelägen- När det gäller kostnaden för att utöva offentlig kontroll av att regelverket om ekologisk produktion följs när det gäller livsmedel i livsmedelsanläggningar skulle kommunerna således i princip ha rätt att själva bestämma om de vill bekosta kontrollen med skattemedel eller genom att ta ut en avgift. Det får dock anses vara angeläget att den offentliga kontrollen av att regelverket om ekologisk produktion följs kan samordnas med den offentliga kontrollen av livsmedel och omfattas av Detta borde underlätta hanteringen av avgifterna och Det följer dessutom av artikel 27.7 i förordning (EG) nr 882/2004 att om kontrollmyndigheten genomför flera typer av offentlig kontroll av livsmedel på en enda anläggning ska den betrakta dessa kontroller som en enda aktivitet och ta ut en enda avgift. Regeringen bör därför bemyndigas att meddela föreskrifter om skyldig- het för kommunerna att ta ut sådan avgift. Förordning (EG) nr 882/2004 innehåller bestämmelser om hur avgif- terna för kontroll ska beräknas. Ett stort antal remissinstanser anför bl.a. att lagen inte ska reglera kontrollorganens avgifter, att kontrollorganen själva ska besluta sina avgifter och att förslaget i promemorian innebär att kontrollorganen kan ha olika nivåer på sina avgifter. Regeringen anser att principerna för avgiftssättningen bör vara de samma oavsett om de aktuella avgifterna ska tas ut av statliga förvalt- ningsmyndigheter eller av kontrollorgan. Det finns därför skäl att även reglera grunderna för beräkning av storleken av de avgifter som kontroll- organen ska ta ut. Det innebär att kontrollorganen också i fortsättningen själva kan besluta om den närmare storleken av de avgifter som de är skyldiga att ta ut för sin kontroll och prövning och att de kan ha olika avgifter för sin kontroll om de har olika kostnadsläge. avgifterna sätts därmed inte ur spel. Förslaget innebär också att det kan bli enklare för en enskild aktör att jämföra kontrollorganens avgiftssätt- Förslaget går inte utöver vad EU-förordningarna kräver. ingen anser, mot bakgrund av ovanstående, att den nya lagens bestäm- melser om avgifter bör innehålla ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyldighet för ett kontrollorgan att ta ut avgifter för kontroll samt före- skrifter om grunderna för beräkning av avgifternas storlek för sådana avgifter som ska tas ut av kontrollorgan. anser att formuleringen andra tillhörande kostnader i bilaga VI till förordning (EG) nr 882/2007 är en vag benäm- ning som behöver förtydligas vad avser vilka kostnader som bör täckas I bilaga VI till förordningen anges vilka kostnader som bör beaktas vid beräkningen av avgifter. Enligt bilagan ska löner till den personal som medverkar i den offentliga kontrollen, kostnader för provtagning och laboratorieanalyser samt kostnader för den personal som medverkar vid offentlig kontroll, inklusive kostnader för utrymmen, verktyg, utrustning, utbildning, resor och andra tillhörande kostnader Av bilagan framgår det således att andra tillhörande kostnader avser kostnader för den personal som medverkar vid offentlig kontroll. Regeringen anser att det ger en tydlig begränsning av vilka indirekta kostnader som avgifterna får avse. Vidare bedömer regeringen att det Prop. 2012/13:55 följer av EU-förordningen att kostnaderna ska vara nödvändiga för att de offentliga kontrollerna ska kunna utföras. och bör få disponera de avgiftsintäkter som respektive myndighet tar in. och disponerar de avgifter som respektive myndighet tar in för bl.a. foderkontroll, djurskyddskontroll och livsmedelskontroll. Eftersom de här aktuella kontrollerna, i så stor utsträckning som möjligt, ska samordnas med den redan befintliga kontrollorganisationen bör detta även gälla på området för ekologisk produktion. Regeringen föreslår därför att regeringen får besluta om dispositionen av avgiftsintäkterna för handläggning av prövning och kontroll, inklusive extra kontroll, som utförs av eller enligt lagen om kontroll av ekologisk produktion. Regeringens förslag: Beslut av en statlig myndighet som har fattats enligt de EU-förordningar som kompletteras av den nya lagen om kontroll av ekologisk produktion eller som har fattats enligt lagen får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Beslut av en kommun som har fattats enligt de EU-förordningar som kompletteras av den nya lagen eller som har fattats enligt lagen får överklagas till . En myndighet får bestämma att andra beslut av myndigheten än beslut om sanktionsavgift ska gälla även om beslutet överklagas. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inte någon erinran mot förslaget. i län instämmer med förslaget om att beslut av en nämnd ska kunna överklagas. anser dock att överklagandet ska göras till , eller i stället för till länsstyrelser. Skälen för regeringens förslag: Frågan om beslut fattade av kontrollorgan ska kunna överklagas behandlas i avsnitt 10.1. När det gäller myndigheter får en statlig myndighets beslut enligt lagen, de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen och rådets förordning (EEG) nr 2092/91 överklagas till allmän förvaltningsdomstol enligt 9 § lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter. Beslut av en nämnd kunde överklagas till enligt 7 § förordningen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter. Möjligheten att överklaga statliga förvaltningsmyndigheters beslut bör finnas även i den nya lagen om kontroll av ekologisk produktion. Det bör, till skillnad från , följa direkt av lagen att beslut meddelade av kommuner får överklagas till . Bestämmelserna bör utformas i enlighet med livsmedelslagens bestämmelser. 2012/13:55 Enligt 9 § andra stycket lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter ska ett till myndighet överklagat ärende som rör rådets förordning (EEG) nr 2092/91 överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Stadgandet är att se som ett förtydligande av bestämmelsens första stycke om att en statlig myndighets beslut enligt EU-förordningen, lagen eller föreskrifter med stöd av lagen får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Lagen om kontroll av ekologisk produktion bör inte innehålla något motsvarande förtydligande. Möjligheten att överklaga ett beslut av en överprövande myndighet i ett överklagat ärende följer redan av den generella bestämmelsen i lagen om möjligheten att överklaga en statlig förvaltningsmyndighets beslut. Beslut om förelägganden och förbud kan avse produkter som inte uppfyller EU-förordningarnas bestämmelser om ekologisk produktion och som därför inte bör säljas eller marknadsföras som ekologiska. En bestämmelse om att en kontrollmyndighet får bestämma att dess beslut ska gälla även om det överklagas bör föras in i lagen eftersom det finns en risk för att de produkter som omfattas av ett överklagat beslut kan säljas till konsumenter innan det överklagade beslutet har överprövats. En myndighet bör dock inte kunna besluta att dess beslut om att sanktionsavgift ska tas ut ska gälla även om det överklagas. Regeringens förslag: Den nya lagen om kontroll av ekologisk produktion ska träda i kraft . ska lagen (1995:551) om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter upphävas. Lagen om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) ska träda i kraft . Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I promemorian föreslogs att samtliga författningsförslag skulle träda i kraft och att förbud och andra beslut om skyldigheter för enskilda som har meddelats med stöd av äldre föreskrifter ska anses vara beslutade enligt den nya lagen om kontroll av ekologisk produktion. Remissinstanserna: , tidigare , , och anser att det behövs för att anpassa sig till förvaltningslagens bestämmelser och bestämmelserna om offentlighet och sekretess än som föreslogs i promemorian. Kontrollorganens system behöver anpassas genom att nya komponenter byggs in i de befintliga kvalitetssystemen, blanketter, utbildning, spårbarhetssystem på produktnivå, nya krav på utrustning etc. Övriga remissinstanser har inte särskilt berört denna fråga. Skälen för regeringens förslag Den nya lagen bygger huvudsakligen på unionslagstiftning. Rådets förordning (EG) nr 834/2007 och kommissionens förordning (EG) nr 889/2008 har trätt i kraft och ska tillämpas från med vissa undantag för bestämmelser som började tillämpas (se avsnitten 4.1 och 4.2). Rådets förordning (EEG) nr 2092/91 upphörde att gälla . De nya EU-förordningarna har således redan börjat tillämpas. Den nya svenska lagstiftningen på området bör därför träda i kraft . Med hänsyn bl.a. till det behov av anpassning som flera remissinstanser pekar på anser regeringen att lagen träda i kraft . bör lagen (1995:551) om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter upphävas. Lagen om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) bör träda i kraft som den nya lagen om kontroll av ekologisk produktion, dvs. I lagrådsremissen föreslogs att förbud och andra beslut om skyldigheter för enskilda som har meddelats med stöd av äldre föreskrifter ska anses vara beslutade enligt den nya lagen om kontroll av ekologisk produktion. Lagrådet har i sitt yttrande pekat på att det kan ifrågasättas om det finns ett behov av övergångsbestämmelsen. Mot bakgrund av att de nya EU- förordningarna har tillämpats bedömer regeringen att det inte finns ett något behov av en sådan övergångsbestämmelse. Konsekvenser för ekologiska producenter Bestämmelserna i den nya lagen har utformats i enlighet med livsmedelslagens bestämmelser i så stor utsträckning som möjligt. Det bör underlätta för de ekologiska producenterna eftersom de i många fall också följer livsmedelslagstiftningen och andra lagstiftningar som har utformats med livsmedelslagen som förebild, t.ex. foderlagstiftningen. Lagens utformning innebär också ökade möjligheter till samordnad kontroll till nytta för producenterna. Vilka omfattas av bestämmelserna? De som omfattas av rådets förordning (EG) nr 834/2007 och därigenom av den föreslagna lagen är fysiska och juridiska personer som producerar, 2012/13:55 bereder eller distribuerar ekologiska varor som omfattas av EU-förord- ningen. Företagen finns huvudsakligen inom jordbruks- och livsmedelsbranschen. All verksamhet i leden från och med primärproduktion av en ekologisk vara till och med dess lagring, bearbetning, transport, försäljning eller tillhandahållande till slutkonsument omfattas av bestämmelserna. Detta innefattar även märkning, marknadsföring, import, export och underleverantörsverksamhet. Storköksverksamhet undantas från EU- förordningarnas tillämpningsområde. På nationell nivå är det möjligt att undanta vissa återförsäljare som säljer produkter direkt till konsument eller användare från kontroll. Ett bemyndigande som gör det möjligt att föreskriva om sådana undantag finns i den föreslagna lagen. Genom EU-förordningarna kommer nya grupper av ekologiska producenter att omfattas av EU-förordningarna om ekologisk produktion och därmed även av de svenska tillämpningsbestämmelserna. De nya grupper som omfattas av reglerna om ekologisk produktion är distributörer av ekologiska produkter som inte producerar, förvarar, importerar eller marknadsför produkterna samt företag som bedriver konventionell vattenbruksproduktion eller som framställer konventionell jäst och som väljer att följa de ekologiska produktionsreglerna. Det kan finnas behov av information riktad till dessa grupper under ett inledande skede. Huvuddelen av de företag som omfattas av bestämmelserna är små företag. Förvaltningslagens tillämpning (7 §) Genom lagen tydliggörs att kontrollorgan med säte i ska följa vissa förvaltningsrättsliga principer. Paragrafen innebär att företagen får ökad kunskap om vilka rättigheter som de har. Motiverade beslut innebär t.ex. att företagen kan bedöma kontrollorganens regeltillämpning, vilka möjligheter företaget har att få ett beslut ändrat vid överklagande och att företagen får större förståelse för vad de kan behöva göra för att följa det ekologiska regelverket. Rätt till upplysningar och tillträde (8 §) Tillsynsmyndigheter och kontrollorgan har på begäran rätt till tillträde, handlingar och upplysningar. Den rätt som föreslås ges till Europeiska kommissionen torde inte i realiteten innebära några ökade kostnader för företagen. ställer krav på att sådana bestämmelser införs i nationell rätt. Bestämmelser om rätt för kontrollmyndigheter och kontrollorgan att ta prov finns i kommissionens förordning (EG) nr 889/2008. Ytterligare bestämmelse i nationell rätt behövs inte beträffande kontrollmyndigheterna. I normalfallet torde rätten för kontrollmyndigheter eller kontrollorgan att ta prov inte förorsaka företaget stora utgifter. Undantagsvis kan provtagningsrätten orsaka större utgifter om det som provtas har ett högt värde. Den rätt som ges till kommissionen torde inte i realiteten innebära några utgifter för företagen. Skyldighet att lämna hjälp (9 §) En skyldighet införs för den som är föremål för kontroll att lämna den hjälp som behövs för att kontrollen ska kunna genomföras. Medlemsstaterna är skyldiga att se till att en sådan möjlighet finns enligt och rådets förordning (EG) nr 882/2004. Företagen tillhandahåller dock i praktiken redan sådan hjälp på frivillig basis. Skyldigheten måste anses innebära en ökad kostnad för företag. Det torde främst vara fråga om att företaget, när det behövs, måste avsätta viss arbetstid i samband med kontrollerna. Kostnaderna kommer dock inte att vara stora för det enskilda företaget.