prop · H00312 · 2012-10-03 00:00:00 — Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens I promemorian begränsas återkravsskyldigheten till fall där arbetslöshetsersättning betalats ut felaktigt och förutsättningarna för återbetalningsskyldighet är uppfyllda enligt någon av de bestämmelser som reglerar dessa fall. Remissinstanserna: Arbetslöshetskassornas samorganisation tillstyrker förslaget. Arbetsförmedlingen anser att förslaget tydliggör Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringens återkravsrätt. Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen avstyrker förslaget. Övriga remissinstanser kommenterar inte förslaget särskilt. Skälen för regeringens förslag: Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen har möjlighet att återkräva statsbidrag då myndigheten, inom ramen för sin tillsyn, upptäcker ärenden där arbetslöshetsersättning betalats ut i strid med lagen om arbetslöshetsförsäkring, lagen om arbetslöshetskassor eller föreskrifter meddelade med stöd av dessa lagar. I promemorian föreslås att det blir obligatoriskt för myndigheten att besluta om återkrav om förutsättningarna för detta är uppfyllda. Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen motsätter sig att myndigheten ska vara skyldig att besluta om återkrav av statsbidrag. Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen anser att nuvarande ordning, som ger myndigheten möjlighet att besluta om återkrav av statsbidrag vid behov, bör behållas eftersom några effektivitetsvinster eller ekonomiska vinster knappast uppnås med förslaget och lagefterlevnaden inte heller främjas. Enligt myndigheten rättar i flertalet fall arbetslöshetskassorna på eget initiativ till de brister som myndigheten pekat på i tillsynen och åtgärden kan få en sämre, eller i värsta fall en motsatt, effekt om den ska användas genomgående och utan att hänsyn kan tas till detta faktum. Det bör därför enligt myndigheten vid tillämpningen av åtgärden gå att ta hänsyn till om rättelseåtgärder vidtagits eller inte. Arbetslöshetskassornas samorganisation anser att Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen ska vara skyldig att besluta om återkrav om förutsättningarna är uppfyllda med hänsyn till arbetslöshetskassornas möjlighet att få saken prövad av högre instans. Beslut som Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen meddelar i fråga om återkrav av statsbidrag kommer liksom tidigare att kunna överklagas av en arbetslöshetskassa till allmän förvaltningsdomstol. Det är av intresse för arbetslöshetskassorna att det bildas en praxis på området som kan tjäna till vägledning för frivillig återbetalning av statsbidrag. Att Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen ska besluta om återkrav av statsbidrag när den vid sin tillsyn finner att förutsättningarna för det finns, hindrar inte att arbetslöshetskassorna även framöver inom ramen för ett tillsynsförfarande på eget initiativ kan återbetala statsbidrag som är föremål för granskning av myndigheten. Självrättelse kan alltså ske även efter att tillsyn inletts. Om självrättelse sker ska inte Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen vara skyldig att besluta om återkrav. Regeringen anser dock att om självrättelse inte sker, t.ex. för att en arbetslöshetskassa inte anser sig återbetalningsskyldig, ska Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen besluta om återkrav när myndigheten vid sin tillsyn finner att statsbidrag skulle ha betalats tillbaka enligt någon av bestämmelserna om återbetalningsskyldighet. Den nuvarande ordningen som ger Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen valmöjlighet i fråga om återkrav främjar inte likabehandling av arbetslöshetskassorna. Fall där återkrav kan bli aktuellt är när Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen vid sin tillsyn finner att situationen är sådan att statsbidrag ska betalas tillbaka, eller när en arbetslöshetskassa annars underlåtit att betala tillbaka statsbidrag frivilligt. 2012/13:12 Lagrådet anför att det av motiveringen inte framgår att avsikten är att beslut om återkrav av statsbidrag endast ska kunna initieras vid vad som formellt kan betecknas som Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringens tillsynsärenden. En omformulering av paragrafen bör övervägas och Lagrådet föreslår även att man tar bort begränsningen att återkrav endast kan vara aktuellt vid tillsyn. Regeringen anser att det är tillräckligt att inspektionens skyldighet att återkräva felaktigt utbetalt statsbidrag träder in vid myndighetens tillsyn. Om inspektionen får kännedom om felaktig utbetalning av statsbidrag på annat sätt än vid tillsyn, kan myndigheten välja att öppna ett tillsynsärende. Lagrådet har vidare påpekat att enligt denna bestämmelse och bestämmelsen som reglerar delvis eller hel befrielse från återbetalningsskyldigheten (se avsnitt 5.8) har Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen inte getts någon motsvarande rätt att besluta i fråga om sådana statsbidrag som arbetslöshetskassan är skyldig att återbetala enligt 94 c §. Enligt förslaget ska i denna paragraf bestämmelsen finnas att en arbetslöshetskassa, även i andra fall än de som gäller felaktig utbetalning av arbetslöshetsersättning, ska betala tillbaka statsbidrag som kassan har fått utan att vara berättigad till det eller har fått med för högt belopp. Lagrådet anför att det inte getts någon motivering till varför situationerna inte ska behandlas på samma sätt och föreslår att inspektionens beslutanderätt även ska gälla återkrav enligt 94 c §. Regeringen är av samma uppfattning som Lagrådet och anser att det saknas anledning att inte låta inspektionens beslutanderätt även omfatta statsbidrag som en arbetslöshetskassa ska betala tillbaka enligt 94 c §. Bestämmelserna bör därför utformas i enlighet med Lagrådets förslag. Arbetslöshetskassornas samorganisation framför i detta sammanhang att man anser att arbetslöshetskassornas möjlighet att överklaga beslut av Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen till allmän förvaltningsdomstol bör utvidgas till att även gälla andra typer av beslut, t.ex. beslut om stadgeändringar och ändringar av medlemsavgifter. När det gäller arbetslöshetskassornas rätt att överklaga beslut är det en fråga som inte har berörts i promemorian. Regeringen har inte för avsikt att nu genomföra förändringar av klagorättens omfattning. Regeringens förslag: En arbetslöshetskassa ska även på begäran kunna få frågan om delvis eller hel befrielse från återbetalningsskyldighet prövad av Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Arbetsförmedlingen anser att förslaget tydliggör när en arbetslöshetskassa kan göra gällande att det finns grund för jämkning eller eftergift. Förvaltningsrätten i anser att det bör framgå av bestämmelsen att möjligheten till jämkning gäller i de fall det anses föreligga skyldighet att betala tillbaka statsbidrag enligt någon av de bestämmelser som reglerar fall då en felaktig utbetalning av Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen anser att det är svårt att av lagtexten utläsa att en arbetslöshetskassa kan begära beslut i frågan om jämkning eller eftergift dels när kassan själv funnit att förutsättningarna för att betala tillbaka statsbidraget är uppfyllda, dels om en kassa inte funnit men Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen vid tillsyn finner att statsbidrag ska betalas tillbaka. Myndigheten anför också att förslaget ger upphov till en rad tillämpningsfrågor. Övriga remissinstanser kommenterar inte förslaget särskilt. Skälen för regeringens förslag: Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen får jämka eller efterge en arbetslöshetskassas skyldighet att återbetala statsbidrag. En arbetslöshetskassa kan få frågan om jämkning eller eftergift prövad i samband med att Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen funnit att det finns en återbetalningsskyldighet. Det är enligt regeringens mening rimligt att en arbetslöshetskassa ska kunna få frågan om jämkning efter eftergift av återbetalning av statsbidrag prövad redan i ett tidigare skede. Regeringen föreslår därför att en arbetslöshetskassa även ska kunna få frågan prövad i samband med att kassan funnit att arbetslöshetsersättning utgått felaktigt och prövat frågan om återkrav gentemot den enskilde. I promemorian föreslås att bestämmelsen anger att jämkning eller eftergift kan ske vid återkrav. Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen anser att det är svårt att utläsa av den föreslagna bestämmelsen att jämkning även kan begäras i ett tidigare stadium. Regeringen anser att det av lagtexten bör framgå att delvis eller hel befrielse av en arbetslöshetskassas skyldighet att återbetala statsbidrag kan prövas inte bara i samband med tillsyn, utan även tidigare på kassans begäran. Som Förvaltningsrätten i påpekar, bör det även i bestämmelsen genom paragrafhänvisningar framgå vilka fall av återbetalningsskyldighet möjligheten till delvis eller hel befrielse av en kassas skyldighet att återbetala statsbidrag gäller. I enlighet med vad som anförts ovan i avsnittet om Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringens återkravsskyldighet med anledning av Lagrådets synpunkt, ska möjligheten till delvis eller hel befrielse av återbetalningsskyldighet även omfatta återbetalningsskyldighet enligt 94 c §, dvs. andra fall än dem som gäller felaktig utbetalning av arbetslöshetsersättning. Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen anser även att det då grunden för jämkning och eftergift är avsedd att vara densamma som tidigare och bestämmelsen alltså riktar sig främst till arbetslöshetskassor med dålig ekonomi, infinner sig en rad frågor vid prövningen. Dessa gäller huruvida det räcker om ekonomin tillfälligt är dålig, om prövning i ett ärende ska ske utan hänsyn till tidigare ärenden, om det ska finnas något tak för hur stort belopp som sammantaget kan jämkas eller efterges och för en viss arbetslöshetskassa samt hur bestämmelsen ska tillämpas på arbetslöshetskassor som har återkommande brister i handläggningen. Regeringen noterar att Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen vill ha vägledning för tillämpningen av bestämmelsen. Enligt regeringen är det dock inte möjligt eller lämpligt att ge detaljerade anvisningar för olika fall då delvis eller hel befrielse eller eftergift kan komma i fråga, utan dessa får lämnas till rättstillämpningen att avgöra. 6Ändring i Arbetsförmedlingens registerlag 6.1Bakgrund och gällande rätt 6.1.1Bestämmelser till skydd för den personliga integriteten Informationsteknikens utveckling och den ökande användningen av denna för behandling av information om enskilda medför ett särskilt behov av skydd för användning av individrelaterad information som kan anses utgöra ett otillbörligt intrång i den personliga integriteten. Reglering för sådan behandling av information har utarbetats både i internationella sammanhang och i nationell lagstiftning. Grundläggande bestämmelser om skydd för den personliga integriteten finns i regeringsformen (RF). Av det allmänna målsättningsstadgandet i 1 kap. 2 § RF följer att det allmänna ska värna om den enskildes privatliv. I 2 kap. 4 och 5 §§ finns bestämmelser om absolut skydd mot vissa allvarliga fysiska integritetsintrång. Enligt 6 § samma kapitel är var och en därutöver gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp samt mot vissa andra former av intrång i den personliga sfären (kroppsvisitation och husrannsakan samt undersökning av förtrolig försändelse m.m.). Genom ändringar som trädde i kraft (prop. 2009/10:80 En reformerad grundlag, bet. 2009/10:KU19, rskr. 2009/10:304, bet. 2010/11:KU4, rskr. 2010/11:21), har det generella grundlagsskyddet för den personliga integriteten stärkts. I 2 kap. 6 § RF har det införts en ny bestämmelse som anger att var och en, utöver vad som i övrigt gäller enligt paragrafen, gentemot det allmänna är skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten som sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. Skyddet enligt den nya grundlagsbestämmelsen är inte absolut. Det kan inskränkas i lag, under förutsättning att det sker för att tillgodose ett ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle. En begränsning får dock aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och får inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen (2 kap. 21 § RF). Enligt artikel 8 i har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Offentlig myndighet får inte inskränka denna rättighet annat än med stöd av lag. Inskränkningar får endast göras om det är nödvändigt i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller till skydd för andra personers fri- och rättigheter. gäller som svensk lag. Av grundlag följer även att en lag eller annan föreskrift inte får meddelas i strid med åtaganden enligt konventionen (2 kap. 19 § RF). En bestämmelse om respekt för privatlivet och familjelivet finns även i artikel 7 i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna. följer att var och en har rätt till skydd av de personuppgifter som rör Prop. 2012/13:12 honom eller henne. Uppgifterna ska behandlas lagenligt för bestämda ändamål och på grundval av den berörda personens samtycke eller någon annan legitim och lagenlig grund. De grundläggande bestämmelserna om behandling av personuppgifter finns i personuppgiftslagen (1998:204). Genom lagen genomfördes och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter1 (dataskyddsdirektivet). Personuppgiftslagen är generellt tillämplig, men om det i en annan lag eller förordning har meddelats avvikande bestämmelser, så gäller de bestämmelserna. har det utöver personuppgiftslagen utarbetats en stor mängd särskilda s.k. registerförfattningar med bestämmelser om behandling av personuppgifter, däribland lagen (2002:546) om behandling av personuppgifter i den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. Syftet med de särskilda registerförfattningarna har varit att anpassa regleringen till de särskilda behov som myndigheterna har i sina respektive verksamheter och att göra avvägningar mellan behovet av effektivitet i berörd verksamhet och behovet av skydd för den enskildes integritet. 6.1.2Behandling av känsliga personuppgifter enligt personuppgiftslagen För behandling av vissa typer av personuppgifter gäller enligt personuppgiftslagen särskilda restriktioner. Det är enligt huvudregeln (13 §) förbjudet att behandla uppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse eller medlemskap i fackförening. Det är även förbjudet att behandla sådana personuppgifter som rör hälsa eller sexualliv. Dessa uppgifter kallas med en samlingsbeteckning känsliga personuppgifter. Lagen innehåller dock en rad undantag från förbudet mot behandling av känsliga personuppgifter. Känsliga personuppgifter får för det första behandlas om den enskilde lämnat sitt uttryckliga samtycke till behandlingen eller själv offentliggjort uppgifterna på ett tydligt sätt (15 §). Känsliga personuppgifter får också behandlas om behandlingen är nödvändig för att den personuppgiftsansvarige ska kunna fullgöra sina skyldigheter eller utöva sina rättigheter inom arbetsrätten, för att någons vitala intressen ska kunna skyddas i fall då den registrerade inte kan lämna sitt samtycke eller för att rättsliga anspråk ska kunna fastställas, göras gällande eller försvaras (16 §). Känsliga personuppgifter får vidare behandlas för hälso- och sjukvårdsändamål. Även viss behandling för forsknings- och statistikändamål är undantagen från förbudet. Regleringen av behandlingen av känsliga personuppgifter i personuppgiftslagen följer i princip motsvarande reglering i dataskyddsdirektivet. Direktivet medger att medlemsstaterna i sin nationella lagstiftning beslutar om andra undantag från förbudet mot behandling av 1 EUT L 281, 23.11.1995, s. 31 (Celex 31995L0046). 2012/13:12 känsliga uppgifter än dem som anges i dataskyddsdirektivet, om undantaget kan motiveras utifrån hänsyn till ett viktigt allmänt intresse och under förutsättning att lämpliga skyddsåtgärder vidtas. Den nationella lagstiftningen kan således innehålla ytterligare undantag från förbudet mot behandling av känsliga personuppgifter. Enligt 20 § personuppgiftslagen får regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer, om det behövs med hänsyn till ett viktigt allmänt intresse, meddela föreskrifter om ytterligare undantag från förbudet att behandla känsliga uppgifter. Enligt 8 § personuppgiftsförordningen (1998:1191) får känsliga personuppgifter i löpande text behandlas av en myndighet om uppgifterna har lämnats i ett ärende eller är nödvändiga för handläggningen av det. Arbetsförmedlingens registerlag, lagen om behandling av personuppgifter i den arbetsmarknadspolitiska verksamheten, trädde i kraft och ersatte då lagen (1994:459) om arbetsförmedlingsregister. Lagen innehåller de särregler som har ansetts nödvändiga för Arbetsförmedlingens verksamhet i förhållande till reglerna i personuppgiftslagen. I lagen finns särskilda bestämmelser om vilka personuppgifter som får behandlas i en databas. Med databas i den arbetsmarknadspolitiska verksamheten förstås en samling personuppgifter som med hjälp av automatiserad behandling används gemensamt i verksamheten för de ändamål som föreskrivs i lagen. I lagen anges ett antal ändamål för vilka personuppgifter får behandlas (4 §). Ändamålsbestämmelserna tar i första hand sikte på behandling av personuppgifter för Arbetsförmedlingens egen verksamhet (de s.k. primära ändamålen). Därutöver innehåller lagen bestämmelser om när behandling av personuppgifter är tillåten för att Arbetsförmedlingen ska kunna tillhandahålla personuppgifter till andra myndigheter och organ som behöver uppgifterna i sina respektive verksamheter (5 §, de s.k. sekundära ändamålen). Behandling av känsliga personuppgifter i en Av ändamålsbestämmelsen i 4 § 1 i Arbetsförmedlingens registerlag framgår att Arbetsförmedlingen får behandla personuppgifter inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten om det behövs för handläggning Vidare framgår av 8 § att Arbetsförmedlingen får behandla känsliga personuppgifter som avses i 13 § personuppgiftslagen och personuppgifter om lagöverträdelser m.m. som avses i 21 § samma lag, om uppgifterna har lämnats i ett ärende eller är nödvändiga för Detta innebär dock inte att nämnda känsliga person- uppgifter och personuppgifter om lagöverträdelser m.m. får behandlas i en arbetsmarknadspolitisk databas. Enligt 9 § får nämligen inga andra känsliga personuppgifter behandlas i en arbetsmarknadspolitisk databas än sådana som avslöjar etniskt ursprung eller rör hälsa samt uppgifter om lagöverträdelser m.m. enligt 21 § personuppgiftslagen. får vidare endast behandlas om uppgifterna har lämnats i eller är Prop. 2012/13:12 nödvändiga för handläggningen av ett ärende. Samma förutsättningar gäller också för behandling av personuppgifter om sociala förhållanden, omdömen, slutsatser eller andra värderande upplysningar om en enskild (9 §). Sådana uppgifter definieras i lagen som ömtåliga personuppgifter (14 §). Uppgifter om att den enskilde har vårdats med stöd av socialtjänstlagen (2001:453) eller varit föremål för åtgärd enligt utlänningslagen (2005:716) får över huvud taget inte behandlas i en arbetsmarknadspolitisk databas (10 §). 6.2Behovet av ändring i Arbetsförmedlingens registerlag finns ingen skyldighet för en arbetssökande att redovisa sina sökaktiviteter på ett regelbundet och strukturerat sätt, vilket försvårar Arbetsförmedlingens kontrollarbete och myndighetens möjligheter att identifiera sökande som har behov av extra stöd i sitt arbetssökande. En skyldighet för den arbetssökande att med jämna mellanrum skriftligen i en aktivitetsrapport redovisa vilka åtgärder han eller hon vidtagit för att ta sig ur arbetslösheten, skulle underlätta arbetet. Med en sådan skyldighet tydliggörs även att det är den enskilde som ytterst har ansvar för sin situation och att visa aktivitet i arbetssökandet. Aktivitetsrapporten är tänkt att utgöra en viktig del av Arbetsförmedlingens kontroll- och matchningsarbete. I blanketten som ska utgöra aktivitetsrapporten ska den arbetssökande kunna lämna fritextinformation angående sitt arbetssökande, om det behövs för att förklara vilka åtgärder han eller hon har vidtagit för att få ett arbete eller på annat sätt ta sig ur arbetslöshet, alternativt varför han eller hon inte vidtagit åtgärder. Tanken är att det ska ske täta uppföljningar med uppgiftslämnande av den enskilde i aktivitetsrapporten. Det skulle därför innebära en stor administration för Arbetsförmedlingen och vara svårt att hantera i praktiken om aktivitetsrapporten sköttes manuellt genom rapportering av den enskilde via telefon, brev eller e-post. Om en sådan rapport i stället utgörs av en webbaserad blankett som skickas av den arbetssökande i elektronisk form till Arbetsförmedlingen och införs i dess databas, uppnås en effektivare hantering av aktivitetsrapporten. Det medför också ett effektivare utnyttjande av myndighetens resurser. Regeringen bedömer att fördelarna med en webbaserad aktivitetsrapport är så stora att det är nödvändigt att den tänkta rapporten får denna form, även om införandet av en sådan aktivitetsrapport väcker integritetsfrågor och gör att det finns behov av att förändra bestämmelserna för behandling av personuppgifter i en arbetsmarknadspolitisk databas. Databasbehandling av känsliga personuppgifter som lämnas i ett ärende Regeringens förslag: Samtliga känsliga personuppgifter får handlas i en databas, om de har lämnats i ett ärende. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: LO tillstyrker förslaget, under förutsättning att Arbetsförmedlingen följer upp att regelverket följs och aktivt arbetar med att skärpa sina interna rutiner i syfte att uppnå en fullgod datasäkerhet och ett fullgott integritetsskydd. Arbetsförmedlingen anför att den föreslagna lagändringen är en förutsättning för att myndigheten ska kunna ta emot aktivitetsrapporterna digitalt, men anför dels att även förordningen (2002:623) om behandling av personuppgifter i den arbetsmarknadspolitiska verksamheten bör ses över i samband med lagändringen, dels att problemet att en arbetssökande i sin aktivitets- rapport lämnar uppgifter även om andra individer måste beaktas. Förvaltningsrätten i konstaterar att det finns bestämmelser som begränsar åtkomst och om gallring och ser därför inget hinder mot gör bedömningen att förslaget inte strider mot åtaganden enligt ratificerade . Arbetslöshetskassornas samarbetsorganisation har inget att erinra mot förslaget, men anför att det möjligen bör klargöras om arbetslöshets- kassorna ska ges samma möjlighet att behandla dessa uppgifter för det fall att aktivitetsrapporten överförs till kassan, t.ex. i samband med en Justitiekanslern kan inte tillstyrka förslaget hänvisning till avsaknaden av närmare analys beträffande de integritets- frågor som aktualiseras med anledning av förslaget. kan inte tillstyrka förslaget på grund av att det saknas redovisning av vilka lämpliga skyddsåtgärder som ska vidtas för att kompensera utvidgningen av Arbetsförmedlingens möjlighet att behandla alla känsliga personuppgifter som avses i personuppgiftslagen i en Övriga remissinstanser yttrar sig inte särskilt över förslaget. Skälen för regeringens förslag I ett fritextfält i en aktivitetsrapport ska den arbetssökande fritt kunna lämna information kring sitt arbetssökande. Med ett fritextfält är det inte möjligt att förutse vilka uppgifter den sökande finner nödvändiga att ange när han eller hon lämnar aktivitetsrapporten. har därmed begränsad möjlighet att styra över vad den enskilde redovisar Av 13 § personuppgiftslagen framgår att det är förbjudet att behandla