prop · GZ03156 · 2012-05-29 00:00:00 — Frågan om biträde i samband med ett resningsförfarande blir alltså helt och hållet en fråga för domstol, till skillnad från vad som gäller enligt nuva- rande ordning då rättshjälpsfrågor i den aktuella ärendetypen beroende på om det vid domstolen finns ett mål eller ärende som har inletts prö- vas antingen av domstol eller av . Ett system där endast domstol har att pröva biträdesfrågan ökar förutsättningarna för en enhetlig praxis på området. Härtill kommer att en prövning av biträdes- frågan till viss del ska innefatta en bedömning av själva sakfrågan, t.ex. förutsättningarna för att en förundersökning ska återupptas (se närmare avsnitt 6.3.1). Det är rimligt att sådana överväganden görs av domstol som har erfarenhet av att hantera frågor om resning. Mot bakgrund av det anförda bedömer regeringen, i likhet med utred- ningen och remissinstanserna, att i den mån en tidigare tilltalad anses vara berättigad till rättsligt biträde i ett resningsförfarande en offentlig försvarare bör utses. Som utredningen föreslagit bör det emellertid inte finnas mer än en möjlig biträdesform för den tidigare tilltalade inom ramen för resnings- förfarandet. På så sätt kommer regleringen om rättsligt biträde för res- ningsförfarandet att stämma överens med vad som gäller för den ordinära processen. För att uppnå en sådan ordning krävs dock inga lagändringar. Av 7 § andra stycket rättshjälpslagen (1996:1619) följer nämligen att rättshjälp inte får beviljas i angelägenheter där hjälp genom offentlig försvarare kan komma i fråga. I det fall en förundersökning återupptas i samband med att resning aktu- aliseras och brottsoffret har ett behov av biträde, torde det enligt praxis i första hand bli aktuellt att förordna ett målsägandebiträde. I den mån målsäganden inte kan få rättsligt bistånd på annat sätt finns det också möjlighet till rättshjälp (7 § första stycket rättshjälpslagen [1996:1619]). Enligt utredningen framstår rättshjälpsbiträde för en målsägande dock inte som den lämpligaste biträdesformen i resningssammanhang. Rege- ringen instämmer i denna bedömning liksom i utredningens uppfattning att det inte finns skäl att ändra den ordning som utvecklats i praxis. Behovet av biträde för en målsägande bör därför även fortsättningsvis i första hand tillgodoses genom att ett målsägandebiträde utses. Utredningen har funnit att det inte finns skäl att begränsa måls- ägandens subsidiära rätt till rättshjälpsbiträde. Som framgår av föregå- ende avsnitt ska inte den tidigare tilltalade ha motsvarande subsidiära rätt till rättshjälpsbiträde. Med anledning av vad har anfört vill regeringen framhålla att det redan i den ordinära förundersöknings- och brottmålsprocessen finns en diskrepans mellan målsäganden och den tilltalade när det gäller rätten till rättshjälpsbiträde. saknas det anledning att nu införa en annan ordning för resningsproces- Prop. 2011/12:156 sen. Ett annat skäl att behålla målsägandens subsidiära rätt till rätts- hjälpsbiträde är att ett målsägandebiträde inte föreslås kunna förordnas förrän en förundersökning har återupptagits (se närmare avsnitt 6.3.2). För det fall målsäganden är kan det i den ordinära proces- sen i vissa fall vara aktuellt att förordna en särskild företrädare för barn. Som nämns i avsnitt 4.5.2 saknas praxis och andra klargöranden att utgå från vid bedömningen av om detta är en biträdesform som är möjlig även i samband med ett resningsförfarande. Ändamålet med lagstiftningen att stärka möjligheterna att ta tillvara barnets rätt när en vårdnadshavare eller någon som vårdnadshavaren står i ett nära förhållande till misstänks för brott mot barnet samt att förbättra förutsättningarna för att utreda sådana brottsmisstankar talar emellertid för att en rätt till särskild före- trädare för barn bör finnas även om behovet uppkommer i resningssam- manhang. Om förutsättningarna för det är uppfyllda bör därför enligt regeringen en särskild företrädare för barn kunna förordnas även i en resningsprocess. 6.3Förutsättningar för rätt till rättsligt biträde Regeringens förslag: En offentlig försvarare ska förordnas för en tidigare tilltalad om 1)han eller hon är i behov av försvarare med hänsyn till att åklagaren beslutat eller har möjlighet att besluta att återuppta en förundersök- ning, eller 2)det annars finns synnerliga skäl. Vid bedömningen av om den tidigare tilltalade är i behov av försva- rare ska rätten beakta brottets beskaffenhet, den tidigare tilltalades personliga förhållanden och vilka utredningsåtgärder som ska vidtas. Bestämmelsen ska gälla även om den tidigare tilltalade inte har fyllt . Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En övervägande majoritet av remissinstanserna, bl.a. , Hovrätten över , , , , , Åklagarmyn- digheten och , är positiva till utredningens för- Endast ombudsmän () och Juridiska fakultetsnämn- den vid invänder att en offentlig försvarare bör kunna förordnas i större utsträckning i skedet innan förundersökningen återupptagits eller det bedömts finnas skäl för att återuppta förundersök- påpekar att domstolen och åklagaren och oberoende av varandra kan komma att pröva förutsättning- arna för att återuppta en förundersökning och att de då åtminstone teore- tiskt kan ha olika uppfattningar, vilket riskerar att minska den eftersträ- vade tydligheten i förfarandet och försämra allmänhetens förtroende för Vidare anför myndigheten att det även bör finnas möjlig- het att utse en offentlig försvarare om domstolen enligt den föreslagna bestämmelsen i 58 kap. 6 b § RB förelagt åklagaren att vidta en viss Prop. 2011/12:156 utredningsåtgärd. Skälen för regeringens förslag En central fråga i regleringen av rätten till offentlig försvarare är i vilket skede av ett resningsförfarande som denna rätt bör inträda. Utredningen anser att möjligheterna till rättsligt bistånd skulle be- gränsas i allt för hög grad om det skulle ställas krav på att förundersök- ningen har återupptagits eller att förutsättningar för ett återupptagande i och för sig föreligger för att en offentlig försvarare ska kunna förordnas. Utredningen anser att det heller inte bör krävas att en ansökan om res- ning har lämnats in, att åklagaren har fått en begäran om att förundersök- ningen ska återupptas eller att resningsfrågan på något annat sätt har anhängiggjorts för att en offentlig försvarare ska kunna förordnas. Utred- ningen har i sitt förslag uttryckt detta på så sätt att en offentlig försvarare ska kunna förordnas när en fråga om resning kommit upp. För att en tidigare tilltalad enligt nuvarande ordning ska beviljas rätts- hjälpsbiträde i ett resningsförfarande finns inte något uttryckligt krav på att processen ska ha nått en viss fas eller att något särskilt beslut ska ha fattats. Detta talar enligt regeringens mening för att så inte heller bör vara fallet när nu möjligheterna till rättshjälp ersätts av en möjlighet att få en offentlig försvarare förordnad. Som framgår av avsnitt 4.5.1 synes dock enligt praxis utrymmet att bevilja en ansökan om rättshjälp vara större i de fall har begärt skriftlig förklaring av riksåklagaren eller förundersökningen har återupptagits. Om någon av eller båda de nämnda åtgärderna vidtagits, torde de särskilda skäl som krävs för att få rättshjälpsbiträde vara uppfyllda. är det svårt att peka ut någon specifik omständighet som avgörande för bedömningen av om det fram- står som rimligt att staten bidrar till kostnaderna för rättsligt biträde. JO påpekat kan det i vissa fall vara särskilt angeläget att ett rättsligt biträde kan förordnas i ett tidigt skede. Det är ju då som den tidigare tilltalade har att peka på nya omständigheter och bevis och ange vilken betydelse dessa har för den tidigare domens bestånd för att kunna över- tyga åklagaren om att förundersökningen bör tas upp på nytt. Den enskildes rättssäkerhetsintresse måste dock balanseras mot in- tresset av att statens resurser används på ett ansvarsfullt sätt. Det är ur ett samhällsekonomiskt perspektiv inte rimligt att det i resningssammanhang mer eller mindre per automatik utses en offentlig försvarare endast av det skälet att någon begär det eller förutskickar att det finns en avsikt att ansöka om resning. Resning är ett extraordinärt rättsmedel och det är viktigt att möjligheten att få offentlig försvarare i resningssammanhang inte uppfattas som en allmän rätt att få sin sak juridiskt granskad på nytt. Det är fortfarande endast i undantagsfall som rättsligt biträde ska för- ordnas sedan ett avgörande vunnit laga kraft. Särskild restriktivitet bör dessutom iakttas i skedet innan det går att bedöma om det finns förutsätt- ningar för att ansöka om resning eller återuppta en förundersökning. När förundersökningen har återupptagits I de situationer förundersökningen återupptagits framstår det som rimligt att en offentlig försvarare ska kunna förordnas. Vad som framkommit i ärendet har nämligen då en sådan substans att det är sannolikt att det nya materialet utgör grund för resning. Det bör dock inte regelmässigt förordnas en offentlig försvarare när åklagaren fattat beslut om att återuppta en förundersökning. Det måste i det enskilda fallet finnas behov av ett rättsligt biträde. Generellt sett bör det dock föreligga starka skäl att förordna en offentlig försvarare om förundersökningen återupptagits med anledning av att åklagaren har ansökt eller avser att ansöka om resning till men för den tidigare tillta- lade. Regeringen utvecklar nedan vad som ska beaktas vid bedömningen av om det föreligger behov av en offentlig försvarare. När det finns möjlighet att återuppta förundersökningen Även i det fall domstolen bedömer att det som framkommit har sådan tyngd att det finns möjlighet att återuppta en förundersökning, trots att något beslut om det ännu inte fattats, kan det finnas skäl att utse en Bedömningen blir då i allt väsentligt beroende av de omständigheter och det material som den tidigare tilltalade lyft fram. det finns behov bör underlaget kunna kompletteras med ett yttrande av Att domstolen förelagt åklagaren att inkomma med en skriftlig förkla- ring kan tala för att en offentlig försvarare bör förordnas. ation som kan tala för att förordna en offentlig försvarare i detta skede är om domstolen, i enlighet med den föreslagna regeln i 58 kap. 6 b § RB, förelagt åklagaren att vidta en viss utredningsåtgärd. utredningsåtgärden förutsätter ju att åklagaren återupptar förundersök- Till skillnad mot vad föreslagit saknas det enligt regeringens mening anledning att reglera den situationen särskilt. Som påpekat skulle det i praktiken kunna upp- stå en situation där domstolen bedömer att det finns möjlighet att åter- uppta en förundersökning och därför förordnar en offentlig försvarare medan åklagaren i stort sett gör motsatt bedömning och beslu- tar att inte återuppta förundersökningen. att låta domstolens prövning bli något vidare än åklagarens förändrar emellertid enligt regeringens uppfattning inte situationen; domstolen och åklagaren kan likväl göra olika bedömningar. Trots att det inte är möjligt att generellt ange hur man bör gå tillväga i en sådan situation kan en parallell dras till fallet i den ordinära förunder- söknings- och brottmålsprocessen när domstolen före åtal förordnar en offentlig försvarare för den misstänkte. Om åtal aldrig väcks skrivs ären- det av i samband med att försvararen ansöker om ersättning. ren i resningsfallet beslutar att inte återuppta förundersökningen samti- digt som domstolen förordnar en offentlig försvarare bör, för det fall någon resningsansökan inte ges in till domstolen och den tidigare tillta- lade efter åklagarens beslut inte heller tänker inkomma med en sådan, på motsvarande sätt ärendet kunna skrivas av och försvararen tillerkännas ersättning för sina kostnader. Hur ansvaret för rättegångskostnader ska Prop. 2011/12:156 hanteras i ett sådant fall behandlas i avsnitt 7. emot redan har inkommit till domstolen bör förordnandet upphöra i sam- band med att domstolen tar ställning till resningsansökan. Enligt 21 kap. 6 § RB får vidare ett förordnande av en offentlig försvarare återkallas av rätten om behovet av försvarare upphör. En offentlig försvarare ska utses endast om det finns behov av det När domstolen ska ta ställning till frågan om offentlig försvarare ska prövningen innefatta en bedömning av om det finns behov av rättsligt biträde för den enskilde. Vid behovsprövningen bör brottets beskaffenhet tillmätas betydelse. Även i ett fall där förundersökningen återupptagits och det i samband med detta beslutats om förhör med den tidigare tilltalade kan det anses obehövligt med en offentlig försvarare. Saken kan gälla t.ex. ett ratt- fylleribrott eller en enklare form av egendomsbrott där den tidigare till- talade inte ens varit berättigad till offentlig försvarare i det bakomlig- gande brottmålet. Avser ärendet däremot ett allvarligt brott kan det finnas anledning att anta att ett försvararbehov föreligger. Den tidigare tilltalades personliga förhållanden bör också vägas in i domstolens bedömning. Det finns i sammanhanget anledning att göra en jämförelse med 21 kap. 3 a § andra stycket 3 RB. Av bestämmelsen framgår att en offentlig försvarare ska förordnas om det i övrigt (dvs. utöver punkterna 1 och 2) föreligger särskilda skäl med hänsyn till den misstänktes personliga förhållanden. Som exempel anges i motiven mycket hög levnadsålder, psykisk eller allvarlig sjukdom, nedsatt syn eller hörsel eller annat allvarligt handikapp (prop. 1983/84:23 s. 18). Offentlig försvarare bör dock inte förordnas av rent kurativa skäl. I den ordinära brottmålsprocessen bör personliga förhållanden av det nämnda slaget i hög grad kunna spela in när det gäller att säkerställa en allsidig belysning av den åtalade gärningen och påföljdsfrågan (, , 21:19). I detta avseende skiljer sig emellertid res- ningsförfarandet från den ordinära processen. Exempelvis torde påföljds- frågor sällan aktualiseras i en resningssituation. Det ligger också i förfa- randets natur att det inte blir fråga om muntlig förhandling och de even- tuella komplikationer en sådan kan innebära för t.ex. funktionshindrade eller svårt sjuka personer. Trots skillnaderna bör emellertid viss vägled- ning kunna hämtas från praxis och förarbeten rörande den nämnda be- stämmelsen i 21 kap. 3 a § RB. När det gäller åldern hos den tidigare tilltalade bör i resningssamman- hang även beaktas om personen i fråga är ung. I 24 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare finns särskilt regle- rat förutsättningarna för förordnande av offentlig försvarare under den ordinära processen beträffande en misstänkt som inte fyllt . Enligt bestämmelsen ska offentlig försvarare förordnas om det inte är uppenbart att den misstänkte saknar behov av det. Det råder alltså en stark pre- sumtion för att en offentlig försvarare ska förordnas i dessa situationer. Att en offentlig försvarare ska kunna förordnas i lika stor utsträckning efter att en dom vunnit laga kraft är emellertid inte rimligt. ringens bedömning bör bestämmelsen därför inte göras tillämplig i såd- Prop. 2011/12:156 ana sammanhang. I stället bör i princip samma regler som för vuxna Domstolen bör dock vid behovsprövningen särskilt beakta den tidigare tilltalades låga ålder. Detta gäller inte minst då förundersök- ningen återupptagits och i än större utsträckning då skälet för beslutet är att åklagaren ansökt, eller avser att ansöka, om resning till men för den underårige. Även i övriga fall som offentlig försvarare kan komma i fråga är den tidigare tilltalades låga ålder en omständighet som domsto- len bör fästa särskilt avseende vid. Beskaffenheten av den utredningsåtgärd som ska vidtas eller som kan förväntas komma att bli behövlig i förundersökningen är också av bety- delse för bedömningen av om det finns behov av en offentlig försvarare. Ett exempel på när det kan finnas ett sådant behov är om den tidigare tilltalade ska höras på nytt. Likaså kan det finnas skäl för en försvarare att bevaka sin huvudmans intressen genom att närvara och ställa frågor i samband med ett förnyat målsägande- eller vittnesförhör. I andra fall, särskilt när genomförandet av förundersökningen inskränker sig till enstaka åtgärder, kan det saknas behov av en offentlig försvarare. Åtgär- den som ska vidtas kan t.ex. bestå i en kompletterande teknisk undersök- ning eller inhämtande av ett sakkunnigutlåtande. Sådana åtgärder torde sällan fordra rättsligt bistånd för den enskilde. Regeringen anser alltså att en offentlig försvarare ska kunna förordnas för den tidigare tilltalade om en förundersökning har återupptagits eller det finns förutsättningar att fatta ett sådant beslut. Utredningen har därut- över föreslagit att en offentlig försvarare ska kunna förordnas om det med hänsyn till omständigheterna i övrigt finns synnerliga skäl. Samtliga remissinstanser som har uttalat sig i denna del har instämt i utredningens bedömning att det i vissa fall kan finnas skäl att förordna en offentlig försvarare redan innan det går att bedöma om det finns förutsättningar att återuppta förundersökningen. JO och vid har till och med ansett att utredningen intagit en alltför restriktiv hållning i frågan och framfört att en offentlig försvarare bör kunna förordnas i ännu större utsträckning. Regeringen kan för sin del instämma i att det för den enskilde i vissa fall kan vara särskilt angeläget att få tillgång till rättsligt biträde i ett tidigt skede när han eller hon ska överväga om en ansökan om resning eller en begäran om att förundersökningen ska återupptas ska lämnas in. Sådana överväganden kan kräva särskilda förberedelser eller arbetsin- satser och det arbete som behöver läggas ned kan innehålla sådana kom- plicerade juridiska eller andra frågor att det i vissa fall får anses rimligt att staten bekostar rättsligt bistånd för den enskilde. För att en offentlig försvarare ska kunna förordnas på ett sådant tidigt stadium bör dock framställan om offentlig försvarare innehålla en beskrivning av vad det är för åtgärder som behöver vidtas eller vari den särskilda problematiken består. Möjligheten att förordna en offentlig försvarare i detta tidiga skede bör Prop. 2011/12:156 användas restriktivt. Utredningens förslag att det bör krävas synnerliga skäl för ett sådant förordnande framstår enligt regeringen som väl avvägt. 6.3.2Målsägandebiträde och särskild företrädare för barn Regeringens förslag: Det ska i lag anges att målsägandebiträde och särskild företrädare för barn ska kunna förordnas när en förundersök- ning har återupptagits. Regeringens bedömning: Bedömningen i övrigt av om det finns förutsättningar att förordna målsägandebiträde eller särskild företrä- dare för barn i ett resningsförfarande bör följa gällande lagstiftning. Utredningens förslag och bedömning: Överensstämmer i huvudsak När det gäller tidpunkt för förordnande av biträde för målsäganden har utredningen föreslagit att ett sådant biträde ska kunna förordnas när en fråga om resning kommit upp. Remissinstanserna: Hovrätten över och instämmer i Övriga remissinstanser har inte yttrat sig i Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker eller har inga invändningar mot promemorians förslag. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Förutsättningarna för att enligt nuvarande ordning förordna målsägandebiträde och särskild företrädare för barn anges i 1 § lagen (1988:609) om målsägandebiträde respektive 1 och 2 §§ lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn. En grundläggande förutsättning för att målsägandebiträde ska kunna förordnas är att en förundersökning har inletts. En särskild företrädare för barn kan förordnas om det finns anledning att anta att ett brott som kan föranleda fängelse har begåtts mot någon som är . en förundersökning enligt 23 kap. 1 § RB ska inledas så snart det finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats, förutsätter även ett förordnande av särskild företrädare för barn i prak- tiken att en förundersökning har inletts. Det framgår dessutom av 3 § lagen om särskild företrädare för barn att det är under förundersökningen och den efterföljande rättegången som den särskilda företrädaren ska ta till vara barnets rätt. Utredningen har föreslagit att målsägandebiträde och särskild företrä- dare för barn i resningssammanhang ska kunna förordnas i samma skede som offentlig försvarare. Utredningen har uttryckt det på så sätt att ett förordnande ska kunna ske när en fråga om resning kommit upp. innebär enligt utredningens förslag att det inte ställs något krav på att resningsprocessen ska ha nått ett visst skede eller att ett särskilt beslut ska ha fattats av åklagare eller domstol för att ett rättsligt biträde ska kunna förordnas i resningssammanhang. I motiven till lagen om målsägandebiträde anges att ett målsägande- biträdes huvuduppgift är att stödja och hjälpa målsäganden i samband med förundersökning och rättegång och att bevaka målsägandens intres- sen i samband härmed. Vidare anges att det inte finns någon anledning att omfördela ansvaret mellan allmänna och enskilda resurser när det gäller att utreda och uppklara brott utan det ska fortfarande i första hand vara det offentliga rättsväsendets uppgift (prop. 1987/88:107 s. 24 f.). Mot denna bakgrund anser regeringen att det ur ett principiellt perspektiv är tveksamt att staten bekostar ett juridiskt biträde för att hjälpa måls- äganden att, innan det finns förutsättningar för att återuppta en förunder- sökning, söka efter material som skulle kunna användas i en resningspro- cess till men för den tidigare tilltalade. I motiven till lagen om målsägandebiträde anges att även praktiska skäl talar för att knyta rätten till biträde till att en förundersökning inletts, eftersom man genom en sådan anknytning vinner fördelen av att den beslutande myndighetens prövning av om en begäran är befogad eller inte förenklas avsevärt. Det anges också att det för målsägandens vid- kommande inte uppstår några olägenheter av att förordnandet får vänta till dess förundersökningen inletts (prop. 1987/88:107 s. 29). De angivna skälen för att knyta förordnande av biträde för målsägan- den i det ordinära förfarandet till inledandet av en förundersökning gör sig enligt regeringen även gällande i resningsförfarandet. Som framgår närmare av avsnitt 5.1 kan vissa utredningsåtgärder som till sin karaktär inte är brottsutredande utföras innan en förundersökning formellt har inletts. Det handlar bl.a. om att vidta begränsade kompletteringar av kända eller påstådda förhållanden för att berika beslutsunderlaget i fråga om en förundersökning ska inledas eller inte. Det kan i det ordinära för- undersökningsförfarandet exempelvis vara fråga om att komplettera en brottsanmälan eller att konkretisera uppgifterna i en sådan. Motsvarande åtgärder kan behöva vidtas i ett resningsärende. Det är emellertid först när åklagaren beslutar att återuppta en förundersökning som det kan komma att bli aktuellt att hålla något mer ingående förhör med måls- äganden. Det finns därför inte något behov av att kunna utse ett målsägandebiträde då åklagaren gör bedömningen att det finns förutsättningar för att ansöka om resning utan att det finns något behov av att återuppta förundersökningen. Några utredningsåtgärder som involverar målsäganden kommer i dessa fall inte att vidtas i resningsärendet. Frågan är emellertid om den omständigheten att en offentlig försvarare undantagsvis ska kunna utses innan en förundersökning har återupptagits medför att även målsägandebiträde bör kunna förordnas i ett sådant tidigt skede i resningssammanhang. Det skulle t.ex. kunna hävdas att redan den omständigheten att en offentlig försvarare förordnas för en tidigare till- talad kan medföra att målsäganden har ett behov av hjälp och stöd med att få bl.a. frågor kring resningsförfarandet förklarade för sig.