prop · GZ03163 · 2012-06-19 00:00:00 — Regeringens bedömning: Rambeslutets bestämmelser om att centralmyndigheten i domsstaten ska underrätta medborgar- staten om lagakraftvunna domar och skicka en underrättelse när upp- gifter i den ursprungliga domen ändras eller gallras bör genomföras på förordningsnivå. Även rambeslutets bestämmelser om att uppgifter om den dömdes fingeravtryck och uppgifter om alias eller pseudonym ska bifogas bör regleras i förordning. Promemorians bedömning och förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian görs dock bedömningen att uppgifter om alias och pseudonym inte ska överföras men att centralmyndigheten vid begäran ska tillhandahålla medborgarstaten en kopia av den fällande domen. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har särskilt yttrat sig över förslaget. Skälen för regeringens bedömning har en skyldighet att fortlöpande överföra uppgifter om domar Av artikel 4.1 följer att har en skyldighet i egenskap av domsstat att föra in uppgifter om den dömdes medborgarskap i kriminalregistret, dvs. Av artikel 4.2 följer vidare att ska underrätta den medlemsstat i vilken den dömde är medborgare om fällande domar som meddelats mot honom eller henne och som har förts in i belastnings- registret. Skyldigheten gäller även när den dömde är medborgare både i och i en annan medlemsstat. Med dom avses, som redogjorts för i avsnitt 5.1, alla lagakraftvunna avgöranden av en brottmålsdomstol mot en fysisk person med avseende på en brottslig gärning, i den utsträckning som dessa avgöranden införs i den dömande statens kriminalregister. Till skillnad från vad som gäller för det omfattas därmed inte avgöranden i form av strafföreläggande och föreläggande av ordningsbot eller motsvarande av tillämpningsområdet för rambeslutet eftersom dessa inte beslutas av domstol. En domstols beslut i fråga om kontaktförbud eller tillträdes- förbud registreras i belastningsregistret. Ett sådant beslut omfattas dock inte heller av rambeslutet eftersom det inte har avseende på en brottslig gärning. Av artikel 4.3 framgår vidare att centralmyndigheten i , när en uppgift ändras eller gallras i belastningsregistret, ska skicka en under- rättelse om det till medborgarstaten. Av artikel 4.4 följer slutligen att , på begäran av medborgarstaten, ska tillhandahålla en kopia av domen. har alltså enligt rambeslutet en skyldighet att föra in uppgift om medborgarskap i belastningsregistret. Skyldigheten gäller även när den dömde är medborgare både i och i ett annat land. Av 2 § förordningen (1999:1134) om belastningsregister framgår vilka uppgifter belastningsregistret ska innehålla. Av första punkten följer att registret ska innehålla identitetsuppgifter. får, i samråd med och , meddela närmare föreskrif- ter om hur uppgifter ska lämnas till . DVFS 2006:9 (senast ändrad genom DVFS 2011:6), bilaga A, följer att medborgarskap ska anges om den tilltalade är medborgare i en annan stat än . Dessa föreskrifter tillämpas så att domstolarna inte registrerar medborgarskap om den tilltalade är medborgare både i och i en annan stat. Bestämmelserna uppfyller därmed inte fullt ut rambeslutets krav. Enligt uppgift från kommer den aktuella bestämmelsen att ändras så att medborgarskap ska anges av domstolarna även i de fall där den tilltalade är medborgare både i och i en annan stat. Ändringen ska enligt uppgift träda i kraft . är enligt rambeslutet skyldigt att underrätta medborgarstaterna om fällande domar som meddelats mot deras medborgare. Av artikel 22 konvention följer att i viss utsträckning är skyldigt att underrätta andra stater om svenska brottmålsdomar beträffande dess medborgare. Enligt den praxis som utvecklats med stöd av artikel 22 skickas sådana underrättelser en gång . Underrättelser sker även av icke lagakraftvunna domar. Är en dom överklagad anges detta. Om en dom ändras eller undanröjs av en överrätt, skickas en ny underrättelse vid nästa utskickstillfälle. När en dom har vunnit laga kraft anges detta. Andra ändringar i registret informeras det däremot inte om. Av artikel 12.3 i rambeslutet framgår att rambeslutet ska ersätta artikel 22 konvention i fråga om den underrättelseskyldighet som följer av konventionen. I 11 § lagen (1998:620) om belastningsregister finns stöd för att lämna ut uppgifter ur belastningsregistret till utländska myndigheter eller mellanfolkliga organisationer. Enligt den bestämmelsen får uppgifter lämnas ut om utlämnandet följer av en internationell överenskommelse som efter godkännande har tillträtt. Bestämmelsen i 11 § är en sekretessbrytande regel för belastningsregistret (se 35 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen [2009:400]). Regeringen får enligt 13 § lagen om belastningsregister meddela närmare föreskrifter om utlämnan- de av uppgifter ur registret. Enligt 24 § förordningen om belastningsregister får uppgifter lämnas ut med stöd av 11 § lagen om belastningsregister när de behövs i verk- samhet som motsvarar den som bedrivs hos polismyndigheter, Skatte- verket, , och allmänna domstolar för brotts- utredningar, åtal och val av påföljd eller om det annars finns särskilda skäl. I 25 § förordningen om belastningsregister finns en bestämmelse om underrättelse till de nordiska länderna. Av denna bestämmelse följer att om en person som är medborgare i eller har hemvist i , , eller genom dom, beslut eller strafföreläggande har ålagts någon annan påföljd än böter, ska underrätta registreringsmyndigheten i den staten. Sådana underrättelser sker . I jämförelse med den ordning som tillämpas beträffande utomnordiska stater innebär rambeslutets bestämmelser att underrättelse- skyldigheten ska fullgöras och fortlöpande. Nuvarande reglering ger visserligen stöd för att uppgifterna får lämnas ut men är ändå inte tillräcklig för att leva upp till rambeslutets krav. Det behövs således en reglering som ålägger centralmyndigheten att underrätta medborgarstaten om lagakraftvunna domar och skicka en underrättelse när en ursprunglig uppgift i belastningsregistret ändras eller gallras. Rambeslutet föreskriver ingen skyldighet för centralmyndigheten att på begäran tillhandahålla en kopia av den fällande domen. Av artikel 4.4 följer endast att , på begäran av medborgarstaten, ska tillhandahålla en kopia av domen. i , dvs. , har inte tillgång till de enskilda domstols- avgörandena. Domarna finns i stället hos den domstol som har meddelat avgörandet. Lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål ger utländska myndigheter en möjlighet att genom begäran om rättslig hjälp få en kopia av en dom. En sådan begäran kan enligt 2 kap. 6 § i den lagen lämnas direkt till behörig domstol. Att en centralmyndighet utomlands vänder sig direkt till behörig domstol i bidrar enligt regeringen till en effektivare handläggning än om en begäran ska gå via centralmyndigheten i . Det nuvarande tillvägagångssättet bör därför även i fortsättningen tillämpas, även för samarbetet enligt rambeslutet. Någon författningsändring i detta avseende är därför inte nödvändig. Överföringen av uppgifter innebär inte något betydande intrång i den personliga integriteten Rambeslutet syftar till att förbättra utbytet av uppgifter ur kriminal- register mellan medlemsstaterna. För att avgöra vilka nödvändiga författningsändringar som kräver lagform måste det beaktas att ett ökat informationsutbyte alltid kan medföra en risk för intrång i den personliga integriteten. Enligt en ny bestämmelse i 2 kap. 6 § andra stycket regeringsformen ska var och en gentemot det allmänna vara skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. Skyddet mot intrång får begränsas i lag och bara i den ordning som föreskrivs i 2 kap. regeringsformen. Som anges i förarbetena till den aktuella grundlagsbestämmelsen kan registrering i belastningsregistret sägas innebära en kartläggning av alla dem som har dömts eller på annat sätt lagförts för brott, se propositionen En reformerad grundlag (prop. 2009/10:80 s. 178 f.). Registrering i belastningsregistret torde därför innebära en sådan kartläggning som enligt 2 kap. 6 § regeringsformen ställer krav på lagreglering. Ett sådant lagstöd finns också genom bestämmelserna i lagen om belastnings- register. Det skulle möjligen tala för att även skyldigheten enligt artikel 4.2 i rambeslutet att fortlöpande överföra uppgifter om brottmålsdomar till medborgarstaten bör regleras i lag. Artikel 4.2 innebär emellertid inte att någon ytterligare registrering i belastningsregistret sker utan endast att redan registrerade uppgifter i enskilda fall lämnas till centralmyndigheten i det land där personen i fråga är medborgare. Uppgifterna registreras därefter enligt det landets lagstiftning. Systemet innebär inte att andra medlemsstater ges direkt- åtkomst till uppgifter i belastningsregistret eller att det byggs upp en gemensam europeisk databas för kriminalregisteruppgifter. Det är i stället frågan om uppgifter som i betydande utsträckning redan utbyts enligt konvention. I förhållande till denna konvention innebär rambeslutet i denna del framför allt att uppgiftsutbytet kommer att ske fortlöpande och på ett mer enhetligt och standardiserat sätt. Dessutom har enligt artikel 7.2 tredje stycket i rambeslutet medlemsstaterna rätt att ställa upp villkor om att uppgifterna inte får vidarebefordras för något annat ändamål än brottmålsförfaranden. Som beskrivs i avsnitt 7.9 anser regeringen att sådana villkor regelmässigt bör ställas upp när uppgifter lämnas ut enligt artikel 4. Sammanfattningsvis konstaterar regeringen att de uppgifter som artikel 4.2 tar sikte på visserligen är av integritetskänsligt slag typiskt sett. Den omständigheten att uppgifter ur belastningsregistret i enskilda fall lämnas ut till en utländsk myndighet bör emellertid inte anses innebära ett sådant betydande intrång i den personliga integriteten som avses i 2 kap. 6 § andra stycket regeringsformen. Tvärtom är det frågan om ett uppgiftsutbyte som i hög grad redan ryms inom ramen för nuvarande system och reglering. Vidare kommer de ändamål för vilka uppgifterna får vidarebefordras att vara begränsade. Någon kartläggning i den mening som avses i den aktuella grundlagsbestämmelsen innebär alltså inte själva utlämnandet. I likhet med vad som anges i promemorian anser därför regeringen att centralmyndighetens skyldigheter att i viss omfattning lämna ut uppgifter ur registret i enlighet med artikel 4.2 kan regleras i förordning. I likhet med vad som anges i promemorian kan även skyldigheten att skicka underrättelser om ändring och gallring regleras i förordning. Vilka uppgifter som ska överföras I artikel 11.1 anges vilka uppgifter som enligt artiklarna 4.2 och 4.3 ska överföras till den stat där personen är medborgare. Uppgifterna delas in i tre kategorier: obligatoriska uppgifter, fakultativa uppgifter och ytter- ligare information. Punkten 1a) anger de s.k. obligatoriska uppgifter som alltid ska över- föras, utom när centralmyndigheten i det enskilda fallet inte känner till uppgifterna. Dessa uppgifter är följande: uppgifter om den dömda personen (fullständigt namn, födelse- datum, födelseort, kön, medborgarskap och, i förekommande fall, tidigare namn), uppgifter om domens beskaffenhet (datum för domen, domstolens namn och det datum när domen vann laga kraft), uppgifter om det brott som domen gäller (datum för det brott som föranlett domen, brottets beteckning eller brottsrubricering samt hänvisning till tillämpliga rättsliga bestämmelser), uppgifter om domens innehåll (primär påföljd samt eventuella kompletterande påföljder, säkerhetsåtgärder och senare beslut som ändrar verkställigheten av påföljden). Punkten 1b) anger de s.k. fakultativa uppgifter som ska överföras om uppgifterna har förts in i kriminalregistret. Dessa uppgifter är följande: namnen på den dömda personens föräldrar, platsen för brottet, och diskvalifikationer till följd av domen. Punkten 1c) avser ytterligare information som ska överföras, om den är tillgänglig för centralmyndigheten, nämligen den dömda personens ID-nummer, fingeravtryck som har tagits på personen, och i förekommande fall, pseudonym och/eller alias. Dessutom får centralmyndigheten överföra eventuella andra uppgifter om domar, om dessa har förts in i kriminalregistret. När det gäller uppgifter under punkterna 1a) och 1b) registreras inte uppgifter om den dömda personens födelseort, namnen på den dömda personens föräldrar, platsen för brottet samt diskvalifikationer till följd av domen i belastningsregistret. Skyldigheten att överföra uppgifter som anges i punkten 1a) och 1b) gäller dock endast om centralmyndigheten känner till uppgifterna i det enskilda fallet eller om uppgifterna har förts in i kriminalregistret. Bestämmelserna i punkterna 1a) och 1b) kräver därför inte några författningsändringar vid sidan av en allmän bestämmelse om skyldigheten för centralmyndigheten att överföra uppgifter som finns registrerade i belastningsregistret. Fingeravtryck och andra identitetsuppgifter Som beskrivits ovan innebär regleringen i artikel 11.1 c) att en viss typ av uppgifter ska överföras om uppgifterna är tillgängliga för central- myndigheten. Till dessa uppgifter hör identitetsnummer och finger- avtryck som tagits på den dömde samt i förekommande fall uppgifter om pseudonym och alias. Om den dömde har ett svenskt person- eller samordningsnummer ska det alltid registreras i belastningsregistret. Uppgift om person- eller sam- ordningsnummer ingår därför i de uppgifter som ska överföras. Det- samma gäller om uppgift om ett utländskt identitetsnummer är känt för centralmyndigheten. I likhet med vad som gäller övriga uppgifter som registreras i belastningsregistret kan närmare bestämmelser om skyldig- heten att överföra uppgift om identitetsnummer m.m. regleras på förord- ningsnivå. Uppgifter om den dömdes fingeravtryck registreras i fingeravtrycks- registret. Uppgifter om pseudonym och alias registreras i vissa fall i signalementsregistret. Även dessa uppgifter ska överföras om upp- gifterna är tillgängliga. Enligt 4 kap. 11 § polisdatalagen (2010:361) för fingeravtrycks- och signalementsregister. I likhet med promemorians bedömning anser därför regeringen att , såvitt gäller dessa specifika register, har tillgång till uppgifterna på ett sådant sätt som avses i rambeslutet och att det därför finns en skyldighet att föra över uppgifter om fingeravtryck som behandlas i fingeravtrycksregistret. Denna bedömning gäller även beträffande uppgifter i signalements- registret. I motsats till vad som anges i promemorian anser därför rege- ringen att även uppgifter om pseudonym och alias i förekommande fall ska föras över. En sådan reglering får anses ligga i linje med promemorians bedömning att uppgifter som är tillgängliga för omfattas av skyldigheten att överföra uppgifterna. Enligt 2 kap. 15 § polisdatalagen får personuppgifter, om det är förenligt med svenska intressen, lämnas till en utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation, om utlämnandet följer av en internationell överenskommelse som efter godkännande har tillträtt. Rambeslutet har godkänts av och av rambeslutet följer, som beskrivits ovan, en skyldighet att lämna ut uppgifter om fingeravtryck, pseudonym och alias. Polisdatalagen ger alltså stöd för att uppgifterna får lämnas ut. För att leva upp till rambeslutet krävs dock att det införs en bestämmelse som ålägger att lämna ut dessa uppgifter. Enligt promemorian kan en sådan bestämmelse införas i förordning. Överföringen av uppgifter innebär inte att någon ytterligare registrering sker i fingeravtrycks- eller signalementsregister utan endast att redan registrerade uppgifter i enskilda fall lämnas till central- myndigheten i det land där personen i fråga är medborgare. Uppgifterna registreras därefter enligt det landets lagstiftning. I likhet med den bedömning som gjorts ovan angående överföring av uppgifter om domar anser regeringen att överföring av uppgifter om fingeravtryck, alias och pseudonym inte innebär ett sådant betydande intrång i den personliga integriteten som avses i 2 kap. 6 § andra stycket regeringsformen. Någon kartläggning i den mening som avses i den bestämmelsen innebär därför inte själva utlämnandet. I likhet med vad som anges i promemorian anser därför regeringen att centralmyndighetens skyldighet att i viss omfattning lämna ut uppgifter ur fingeravtrycks- och signalementsregister kan regleras i förordning. 7.4Lagring av uppgifter som fortlöpande överförs till Regeringens förslag: I lagen om belastningsregister införs en bestämmelse om att uppgifter om den som avses med en dom eller ett beslut som har meddelats i en annan medlemsstat inom Europeiska unionen ska föras in i registret om uppgiften har överförts till med stöd av rambeslutet. I polisdatalagen införs en bestämmelse med innebörden att uppgifter om fingeravtryck, alias och pseudonym som med stöd av rambeslutet överförts till får behandlas i fingeravtrycks- eller signale- mentsregister. Sådana uppgifter får dock endast behandlas om det för motsvarande gärning i är föreskrivet fängelse eller däröver och den som uppgifterna avser för gärningen hade fyllt . Promemorians förslag och bedömning överensstämmer i allt väsentligt med regeringens. I promemorian föreslås dock inte att upp- gifter om alias och pseudonym som överförs till ska registreras i signalementsregistret. I promemorian föreslås att uppgifter om den dömde personens föräldrars namn, tillsammans med vissa andra upp- gifter, ska registreras i särskild ordning i stället för att föras in i registret. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte yttrat sig särskilt över förslaget. Förslaget tillstyrks av . Migrations- verket och ifrågasätter rimligheten av att det i belastningsregistret förs in uppgifter om gärningar som inte motsvarar brott enligt svensk lag. anser vidare att det saknas skäl för att föra in uppgifter om namn på den dömdes föräldrar och liknande perifera uppgifter i belastningsregistret och motsätter sig förslaget i den delen, samt anser att det bör införas en kontroll av riktigheten av de uppgifter som ska registreras i belastningsregistret. Slutligen anser att det är svårt att jämföra gärningar, brottskategorier och brottsrubriceringar i de olika medlemsstaterna och att rent språkligt översätta rättsliga begrepp. ifrågasätter därför om den automatiserade översättningen av brottmålsdomar och påföljder kommer att innefatta tillräckliga rättssäkerhetsgarantier i enskilda fall. Enligt Datainspektionen kan promemorians förslag innebära svårigheter att i ett enskilt fall avgöra om förutsättningar föreligger för att lagra överförda fingeravtrycksuppgifter. Enligt Datainspektionen bör skyldigheten att lagra dessa uppgifter i stället knyta an till om personen i fråga varit häktad i målet. Skälen för regeringens förslag Skyldigheten att lagra uppgifter som överförs hit Enligt artikel 5.1 i rambeslutet ska som medborgarstat lagra alla uppgifter som fortlöpande överförs till enligt rambeslutet. Skälet till lagringen är bl.a. att uppgifterna på begäran ska kunna vidare- befordras till en annan medlemsstat för att användas där. Rambeslutet anger inte på vilket sätt uppgifterna ska lagras. Det är i stället medlems- staterna själva som får avgöra om uppgifterna ska lagras i det eller i annan ordning. Regeringen instämmer i promemorians bedömning att det naturliga är att uppgifter om domar som meddelats mot svenska medborgare och som överförts till med stöd av rambeslutet förs in i belastnings- registret. Därigenom kommer domar som meddelats i och domar som meddelats i andra medlemsstater att lagras på ett och samma ställe. Det överensstämmer med den ordning som gäller beträffande uppgifter om domar som överförts hit med stöd av konvention. I 3 och 4 §§ lagen (1998:620) om belastningsregister anges de allmän- na förutsättningarna för registrering i belastningsregistret. Enligt 3 § ska registret bl.a. innehålla uppgifter om den som genom dom, beslut, strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot har ålagts påföljd för brott. Enligt 4 § ska belastningsregistret även innehålla uppgifter om dom eller beslut som meddelats i utlandet, om uppgiften motsvarar vad som sägs i 3 §. För att en uppgift från utlandet ska föras in i registret krävs dessutom att den kommer från en myndighet i en stat som tillhör , från denna organisation eller från Europol och att uppgiften avser en svensk medborgare eller någon som har hemvist i eller att uppgiften lämnas från en stat enligt överenskommelse mellan och den staten. Regleringen i 3 § lagen om belastningsregister innebär att den som för brott har dömts till påföljd ska registreras i belastningsregistret. Med påföljd avses fängelse, villkorlig dom, skyddstillsyn, böter eller penning- böter, se propositionen Polisens register (prop. 1997/98:97 s. 164). Det kan med stöd av rambeslutet komma att överföras uppgifter om gärningar som inte utgör brott enligt svensk rätt. Det kan även komma att överföras uppgifter om påföljder m.m. som saknar motsvarighet i det svenska straffsystemet. I dessa fall kan det saknas förutsättningar för registrering i belastningsregistret enligt 3 och 4 §§ lagen om belast- ningsregister. Även dessa uppgifter ska dock lagras enligt rambeslutet. och framför synpunkter på att det i belastningsregistret ska föras in uppgifter om gärningar som inte motsvarar brott enligt svensk rätt. Det följer dock av rambeslutet att även sådana uppgifter ska lagras, för att kunna vidarebefordras till andra medlemsstater. Som föreslås i avsnitt 7.10 ska dock sådana uppgifter inte vara åtkomliga för myndigheter och enskilda i . ifrågasätter även om den automatiserade översättningen av brottmålsdomar och påföljder kommer att innefatta tillräckliga rätts- säkerhetsgarantier. Regeringen vill i det sammanhanget framhålla att det är viktigt att centralmyndigheten utarbetar rutiner för behandlingen av uppgifterna i belastningsregistret för att säkerställa en hög nivå i fråga om uppgifternas kvalitet och riktighet. Vidare står personuppgifts- behandlingen i belastningsregistret under tillsyn av Datainspektionen, vilket även det bidrar till att säkerställa en korrekt behandling av uppgifterna. Sammantaget instämmer regeringen i promemorians bedömning att det bör införas en uttrycklig bestämmelse som anger att uppgifter om domar och beslut som överförs till med stöd av rambeslutet ska föras in I likhet med vad som föreslås i promemorian anser Prop. 2011/12:163 regeringen att den nya bestämmelsen ska införas i lag, dvs. Vilka uppgifter som ska lagras I artikel 11.2 anges vilka uppgifter centralmyndigheten i medborgar- staten ska lagra inom ramen för den fortlöpande överföringen av kriminalregisteruppgifter enligt rambeslutet. Bestämmelsen innebär att centralmyndigheten ska lagra alla uppgifter som anges i punkterna 1a) (obligatoriska uppgifter) och 1b) (fakultativa uppgifter). Vidare får centralmyndigheten i medborgarstaten lagra uppgifter som överförts hit och som anges i punkten 1c) (ytterligare information) samt eventuella andra uppgifter om domar som överförts med stöd av rambeslutet. Vilka uppgifter som omfattas av punkterna 1a)-c) har redovisats i avsnitt 7.3. Närmare föreskrifter om vilka uppgifter belastningsregistret ska innehålla om den som ska registreras enligt 3 och 4 §§ lagen (1998:620) om belastningsregister anges i 2 § förordningen (1999:1134) om belastningsregister. Av den bestämmelsen följer att registret ska inne- hålla uppgifter om bl.a. namn, personnummer eller samordningsnummer och andra identitetsuppgifter, domen, beslutet, strafföreläggandet eller föreläggandet av ordningsboten, de brott som den registrerade har begått samt påföljden. Inom ramen för samarbetet enligt rambeslutet kan centralmyndigheten komma att få uppgifter som inte motsvarar de uppgifter som anges i 2 §, men som centralmyndigheten enligt rambeslutet är skyldig att lagra.