prop · H00345 · 2012-11-15 00:00:00 — För att upprätthålla förtroendet för domstolarnas verksamhet och minimera risken för att ovidkommande hänsyn tas vid förordnandena bör i stället ett oberoende organ vara ansvarigt för handläggningen och avgörandet av dessa frågor. Regeringen anser att i detta hänseende framstår som ett lämpligt alternativ. Nämnden har som huvudsaklig uppgift att lämna förslag till regeringen beträffande ordinarie domare. Nämnden har även i uppgift att bl.a. förordna ordförande och vice ordförande i övervakningsnämnderna samt, som nämns ovan, förordna särskilda ledamöter i mark- och miljödomstolarna. En sakkunnig ledamot, expert eller annan särskild ledamot har ställning som domare. framstår redan av den anledningen som lämpad att ta över uppgiften från regeringen. ger uttryck för samma uppfattning. Nämnden har dessutom en väl fungerande organisation för att både bedöma och utse kompetenta personer. Mot bakgrund av det anförda anser regeringen att ansvaret att förordna särskilda ledamöter bör delegeras till . Bestämmelserna om förordnande av särskilda ledamöter i de aktuella måltyperna är utformade på olika sätt. Regeringen anser att bestämmelserna bör justeras i syfte att uppnå en mer enhetlig och flexibel reglering. Regeringens förslag: Möjligheten för regeringen att förordna särskilda sakkunniga i allmän förvaltningsdomstol ska tas bort. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens (Ds 2010:17 Prop. s.203 f.). Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot förslaget eller kommenterar det särskilt. Skälen för regeringens förslag: På begäran av en allmän förvaltningsdomstol får, som framgår av avsnitt 16.1, särskilda fasta sakkunniga förordnas av regeringen i syfte att tillhandagå domstolen med utlåtanden (29 § LAFD). Regeringen har tidigare med stöd av detta lagrum förordnat auktoriserade revisorer att som särskilda sakkunniga bistå Kammarrätten i med utlåtanden i frågor som rör bokföring m.m. Regeringen har även förordnat läkare och tandläkare för att bistå de allmänna förvaltningsdomstolarna med utlåtanden i medicinska frågor. har dock inga sådana särskilda sakkunniga förordnats. Vad gäller medicinskt sakkunniga finns numera en ordning som innebär att tar fram en förteckning över lämpliga personer, vilken domstolarna kan använda när det är aktuellt att förordna en sakkunnig med stöd av 24 § FPL. Möjligheten för regeringen att förordna särskilda sakkunniga utnyttjas alltså inte. Dessa sakkunniga har inte heller ställning som domare i processen och enligt regeringen kan uppgiften att förordna dem därför med fördel fullgöras av domstolarna själva. Mot denna bakgrund bör möjligheten för regeringen att förordna sakkunniga med stöd av 29 § LAFD tas bort. 17Administrativ samverkan mellan en förvaltningsrätt och en tingsrätt I syfte att underlätta för förvaltningsrätter och tingsrätter på samma ort att samverka i administrativa frågor gjordes vissa ändringar i lagen om allmänna förvaltningsdomstolar och . Som en väsentlig del i en administrativ samverkan får en förvaltningsrätt och en tingsrätt på samma ort ha gemensam (15 § första stycket LAFD och 1 kap. 2 § första stycket RB). I förordningen (1996:382) med förvaltningsrättsinstruktion och förordningen (1996:381) med tingsrättsinstruktion finns vissa kompletterande bestämmelser som berör administrativ samverkan (32 och 41 §§ respektive 35 och 47 §§). Det formella beslutet om samverkan fattas av regeringen genom att en gemensam utnämns för en förvaltningsrätt och en tingsrätt. I förarbetena till lagändringarna bedömdes en administrativ samverkan, särskilt för de mindre domstolarna, skapa förutsättningar för att domstolarna skulle kunna fungera med bibehållen bärkraft (prop. 2002/03:4 s. 10 f.). Det infördes även bättre möjligheter för kanslipersonal, notarier och domare vid en domstol att vid en annan domstol på orten utföra uppgifter 2012/13:45 som innefattar beredning eller avgörande av mål och ärenden. Det ansågs inte finnas anledning att begränsa dessa möjligheter till enbart förvaltningsrätter och tingsrätter med gemensam (18 § tredje stycket LAFD, 1 kap. 3 e § första stycket RB samt bl.a. 19 och 43 a §§ förvaltningsrättsinstruktionen). För domstolar med en gemensam infördes också en möjlighet att vid dessa fullgöra en kombinerad notarietjänstgöring (2 § notarieförordningen [1990:469]). Sådan notarietjänstgöring fick också bedrivas vid domstolarna i , även om kravet på gemensam inte var uppfyllt (förordningen [2004:1222] om försöksverksamhet med utökade möjligheter till kombinerad notarietjänstgöring vid tingsrätt och länsrätt). kan kombinerad notarietjänstgöring erbjudas vid samtliga förvaltningsrätter och tingsrätter på samma ort (SFS 2009:1400). Regeringens förslag: Möjligheten att som en del i en administrativ samverkan mellan en förvaltningsrätt och en tingsrätt på samma ort ha en gemensam ska tas bort. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens (Ds 2010:17 s. 206 f.). Remissinstanserna: Ett par remissinstanser, Regeringsrättens ledamöter och Kammarrätten i , avstyrker förslaget och menar att det saknas skäl att helt stänga möjligheten för en förvaltningsrätt och en tingsrätt på samma ort att ha en gemensam . Inga andra remissinstanser uttalar sig särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: I syfte att skapa en långsiktigt hållbar organisation för de allmänna förvaltningsdomstolarna i första instans har antalet länsrätter genom sammanläggning minskat från 23 till tolv och bytt namn till förvaltningsrätter (prop. 2008/09:165, bet. 2008/09:290:JuU23, rskr. 2008/09:290). Härigenom skapas mindre sårbara domstolar med bättre möjligheter till specialisering, kompetensutveckling och en väl fungerande beredningsorganisation. Större domstolar kan även ha en mer utvecklad administrativ kompetens och större utrymme att arbeta med kvalitetssäkring (a. prop. s. 108). Som en konsekvens av reformen upphörde den ordning med gemensam som hade funnits vid domstolarna i , , , och . I promemorian föreslås att möjligheten att som en del i en administrativ samverkan mellan en förvaltningsrätt och en tingsrätt på samma ort ha en gemensam tas bort. Ett motsvarande förslag presenteras i betänkande En reformerad domstolslagstiftning (SOU 2011:42 s. 159). Regeringen anser att många delar av en administrativ samverkan kan åstadkommas på frivillig grund genom överenskommelser mellan domstolar som så önskar. Vid flera domstolar i landet pågår också olika former av samarbete i administrativa frågor utan att domstolarna har en Till skillnad från Regeringsrättens ledamöter och Kammarrätten i anser regeringen att det inte finns anledning Prop. 2012/13:45 att behålla denna möjlighet till administrativ samverkan för säkerhets Det sker samverkan såväl mellan förvaltningsrätter och tingsrätter respektive kammarrätter och hovrätter som mellan olika förvaltningsrätter respektive olika tingsrätter. I vilken omfattning domstolar samverkar med varandra avgörs utifrån de enskilda domstolarnas behov och lokala förutsättningar. Med anledning av de ovan nämnda förändringarna gör regeringen bedömningen att det i flera fall inte längre finns förutsättningar för och i andra fall inte längre behov av att ha en gemensam som en del i en administrativ samverkan mellan en förvaltningsrätt och en tingsrätt. Bestämmelserna i 15 § LAFD och 1 kap. 2 § RB som reglerar denna möjlighet bör därför tas bort. Av samma skäl bör de bestämmelser i domstolsinstruktionerna som är kopplade till en sådan administrativ samverkan tas bort. Denna ändring påverkar inte den samverkan i administrativt hänseende som i övrigt pågår i domstolarna. Att domare, notarier och annan personal vid domstolarna deltar i beredning och avgörande av mål på annan domstol på samma ort bör enligt regeringen uppmuntras. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . De nya bestämmelserna om instansordningen i mål om dröjsmåls- talan ska inte tillämpas om målet har inletts före ikraftträdandet. De nya bestämmelserna om instansordningen i övrigt samt om överklagandefrister och utgångspunkten för beräkning av tiden för överklagande ska inte tillämpas på avgöranden som har meddelats före ikraftträdandet. De nya bestämmelserna om partiellt prövningstillstånd ska inte tillämpas på avgöranden som förvaltningsrätt respektive kammarrätt har meddelat före ikraftträdandet. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens (Ds 2010:17 s. 209 f.). Remissinstanserna: Regeringsrättens ledamöter anser att det skulle vara en fördel om förslaget om partiellt prövningstillstånd kunde tillämpas på samtliga avgöranden i och med ikraftträdandet. Övriga remissinstanser lämnar förslagen utan erinran. Skälen för regeringens förslag: De föreslagna lagändringarna bör träda i kraft . Ändringarna bör därför med ett undantag träda i kraft . När det gäller processrättslig lagstiftning är utgångspunkten att nya regler ska tillämpas på varje processuell företeelse som inträffar efter det att regleringen har trätt i kraft. För flertalet av de bestämmelser som 2012/13:45 föreslås behövs därför inte några övergångsbestämmelser. I några fall finns dock anledning att överväga behovet av sådana bestämmelser. Regeringen föreslår i avsnitt 5.2 en ändrad instansordning beträffande mål om onödigt uppehållande av ärende hos bl.a. . Det föreslås att en sådan talan ska väckas i förvaltningsrätten i stället för i kammarrätten. Mål som redan vid ikraftträdandet handläggs i kammarrätten bör dock fortsätta att handläggas där. För detta krävs inte några särskilda övergångsbestämmelser i de olika författningar på framför allt finansmarknadsområdet som reglerar dröjsmålstalan. I lagen om ändring av lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar bör dock av en särskild övergångsbestämmelse framgå att en kammarrätt är behörig att även efter ikraftträdandet handlägga mål av detta slag som har anhängiggjorts där . På motsvarande sätt bör de ändrade bestämmelserna om instansordningen vid överklagande av bl.a. beslut tillämpas endast i fråga om beslut som meddelas efter de nya bestämmelsernas ikraftträdande. För beslut av berörda förvaltningsmyndigheter bör således gälla att de får överklagas enligt äldre bestämmelser, om beslutet har meddelats före ikraftträdandet. I fråga om de nya tiderna för överklagande av domstolsavgöranden i socialförsäkringsmål, tullmål och mål om arbetslöshetsförsäkring bör gälla särskilda övergångsbestämmelser av innebörd att beslut som har meddelats före ikraftträdandet överklagas enligt äldre bestämmelser. I avsnitt 12.2 föreslås vidare att grunderna för beviljande av prövningstillstånd i kammarrätten ändras. Det framstår inte som ändamålsenligt att en kammarrätt ska behöva hantera olika tillståndsgrunder beroende på om ett beslut har överklagats före eller efter ikraftträdandet. Dessutom är de nya tillståndsgrunderna mer fördelaktiga för klaganden. Det framstår därför som lämpligt att låta de ändrade bestämmelserna om grunderna för prövningstillstånd i kammarrätten gälla från ikraftträdandet (jfr prop. 2004/05:131 s. 219 f.). När det gäller de nya bestämmelserna om partiellt prövningstillstånd i , kammarrätten och Migrationsöverdomstolen konstaterar regeringen att när bestämmelser om partiellt prövningstillstånd infördes i med avseende på , föreskrevs att de nya bestämmelserna endast skulle tillämpas i fråga om beslut som hovrätten hade meddelat efter tidpunkten för ikraftträdandet (prop. 1988/89:78 s. 84, jfr dock prop. 2004/05:131). Som Regeringsrättens ledamöter påpekar kan de nya bestämmelserna om partiellt prövningstillstånd komma att innebära fördelar, främst i form av förbättrade förutsättningar för prejudikatbildning. Regeringen anser dock att inte minst bestämmelserna om partiellt prövningstillstånd i kammarrätt kan innebära att klaganden inte som tidigare får förvaltningsrättens avgörande överprövat i sak i sin helhet, utan enbart till viss del. Mot denna bakgrund instämmer regeringen i promemorians bedömning att de nya bestämmelserna endast bör tillämpas i fråga om beslut som underinstansen har meddelat efter tidpunkten för ikraftträdandet. 19 Ekonomiska och andra konsekvenser Regeringens bedömning: Förslagen bedöms inte leda till några ökade kostnader för Domstolar eller enskilda. Eventuella kostnadsökningar för ryms inom befintliga anslag. Promemorians bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens (Ds 2010:17 s. 213). Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser yttrar sig särskilt i denna del. Kammarrätten i och pekar på att förändrade regler om prövningstillstånd torde leda till en ökning av antalet mål som prövas av kammarrätterna. Enligt kammarrätten måste därför resurser tillföras domstolarna medan verket anser att förändringarna bör utvärderas för att utröna vilken betydelse dessa har haft för antalet meddelade prövningstillstånd och arbetsbördan i kammarrätterna. framhåller att för det fall nämnden övertar ansvaret för att förordna särskilda ledamöter (avsnitt 16.2) kommer det att innebära ökad arbetsbelastning och ökade kostnader för nämnden. Skälen för regeringens bedömning: Förslagen som regeringen nu lägger fram syftar bl.a. till att göra handläggningen i allmän förvaltningsdomstol mer ändamålsenlig och effektiv. Detta innebär bl.a. att målen ska handläggas i den instans som instansordningen numera är anpassad för. Förslagen syftar även till att göra förfarandet i allmän förvaltningsdomstol mer flexibelt så att handläggningen av målen ska kunna anpassas till vad som behövs i det enskilda fallet. De föreslagna förändringarna kan för såväl enskilda, dvs. parter och andra som deltar i en domstolsprocess, liksom för domstolarna, innebära tids- och arbetsvinster samt minskade kostnader. Det är dock svårt att göra några beräkningar av konsekvenserna för de allmänna förvaltningsdomstolarna, eftersom det inte på förhand går att avgöra hur stor effekt förslagen kommer att ha. Förslagen om att flytta ytterligare måltyper från kammarrätten till förvaltningsrätten kan i några fall leda till prövning i ytterligare en instans. Det rör sig dock om ett obetydligt antal mål . De eventuella kostnader detta kan medföra för förvaltningsmyndigheterna och de allmänna förvaltningsdomstolarna bedöms därför som försumbara. De föreslagna förändringarna av reglerna om prövningstillstånd kan komma att medföra en viss ökning av arbetsbördan för de högre instanserna. De kostnader som därmed kan uppstå bedöms dock vägas upp av minskade kostnader för domstolarna till följd av effektivitetsvinster i övrigt. Den tillkommande uppgiften för innebär att nämnden med mellanrum ska förordna ett antal särskilda ledamöter och experter att delta i avgörandet av vissa måltyper. Regeringen bedömer att denna uppgift är av begränsad omfattning och komplexitet och att de kostnader som kan uppkomma för nämnden ryms inom befintliga anslag. Sammantaget bedömer regeringen att förslagen inte leder till några ökade kostnader för Domstolar eller enskilda. Eventuella kostnadsökningar för bedöms rymmas inom befintliga anslag. 2012/13:45 20 20.1Förslaget till lag om ändring i 1 kap. 2 § I en tingsrätt ska det finnas en . Om regeringen inte bestämmer något annat ska det i en tingsrätt även finnas en eller flera rådmän. I de tingsrätter som regeringen bestämmer ska det också finnas en eller flera chefsrådmän. Lagmän, chefsrådmän och rådmän ska vara lagfarna. En tingsrätt får vara indelad i avdelningar. Chef för en avdelning är lagmannen eller en chefsrådman. Vid en tingsrätt ska det finnas ett kansli, som hålls öppet för allmänheten på bestämda tider. Paragrafen innehåller bestämmelser om bl.a. lagfarna domare i en tingsrätt. Övervägandena finns i avsnitt 17.2. Bestämmelsen i första stycket, att en förvaltningsrätt och en tingsrätt på samma ort som en del i en administrativ samverkan kan ha gemensam , tas bort. Övriga ändringar är endast språkliga. 4 kap. 10 a § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer förordnar dem som ska tjänstgöra som ekonomiska experter enligt 1 kap. 8 § och 2 kap. 4 a §. Om det medan en ekonomisk expert deltar i behandlingen av ett mål inträffar en omständighet som medför att förordnandet upphöra att gälla, ska förordnandet ändå gälla i det pågående målet. Den som ska tjänstgöra som ekonomisk expert ska vara svensk medborgare och får inte vara underårig eller i konkurstillstånd eller ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § . Paragrafen innehåller bestämmelser om ekonomiska experter. Övervägandena finns i avsnitt 16.2. I första stycket införs en upplysning om att regeringen har möjlighet att delegera uppgiften att förordna ekonomiska experter i tingsrätten och hovrätten till en myndighet. Vidare tas bestämmelsen om förordnandetidens längd bort. Även bestämmelser om utseende av ny särskild ledamot och förordnandetidens längd i sådant fall tas bort. Till ett nytt andra stycke flyttas och justeras bestämmelsen i nuvarande första stycket tredje meningen. Övriga ändringar är endast språkliga eller redaktionella. Förslaget till lag om ändring i 113 kap. 1 § I detta kapitel finns allmänna bestämmelser i 2 §. Vidare finns bestämmelser om - ändring av beslut i 3-6 §§, - omprövning av beslut i 7-9 §§, -överklagande av och beslut i 10-15 §§, -överklagande av allmän förvaltningsdomstols beslut i 16 och 17 §§, -tidsfrister för begäran om omprövning och överklagande i 19 och 20 §§, handlingar till fel myndighet i 20 a §, och avvisningsbeslut i 21 §. Slutligen finns särskilda bestämmelser om -allmän ålderspension i 22-36 §§, och -förmåner till efterlevande i 37-40 §§. I paragrafen finns en förteckning över vad kapitlet innehåller. Övervägandena finns i avsnitt 11.2.2. Ändringen är en följd av att 18 § upphör att gälla. Bestämmelser om överklagande av beslut att bl.a. avvisa ett överklagande som har kommit in för sent finns i 33 § fjärde stycket FPL. 113 kap. 20 § Ett överklagande av eller beslut ska ha kommit in från den dag då klaganden fick del av beslutet. Om det är det allmänna ombudet som överklagar beslutet, ska tiden dock räknas från den dag då beslutet meddelades. Paragrafen innehåller bestämmelser om frister för överklagande. Övervägandena finns i avsnitt 11.1.3. Paragrafen ändras så att den omfattar endast överklagande av och beslut och inte, som enligt nuvarande lydelse, allmän förvaltningsdomstols beslut. Bestämmelser om tid för överklagande av domstolsbeslut finns i 6 a § FPL. 113 kap. 32 § Vid överklagande av och beslut i ärenden om allmän ålderspension tillämpas 10-17, 20, 21 och 33-36 §§. Vid överklagande av allmän förvaltningsdomstols beslut i sådana ärenden tillämpas 10 17, 21 och 3336 §§. Bestämmelserna om det allmänna ombudet tillämpas dock inte i fråga om beslut som avser premiepension. När det gäller överklagande av beslut om pensionsgrundande inkomst ska vad som i de i första och andra styckena angivna bestämmelserna, utom 35 §, föreskrivs om och det allmänna ombudet i stället avse och det allmänna ombudet hos enligt 67 kap. 3 § skatteförfarandelagen (2011:1244). I paragrafen finns bestämmelser om överklagande av beslut. Övervägandena finns i 11.2.2. Ändringarna i första stycket är en följd av att 18 § upphör att gälla och att 20 § inte längre omfattar allmän förvaltningsdomstols beslut. Bestämmelser om överklagande av beslut att bl.a. avvisa ett överklagande som har kommit in för sent finns i 33 § fjärde stycket FPL. Bestämmelser om tid för överklagande av domstolsbeslut finns i 6 a § FPL. 2012/13:45 20.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse Beslut av enligt denna lag får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Beslut i ärenden som avses i 20 § första stycket 5 förvaltningslagen (1986:223) får dock inte överklagas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Inspektionen får bestämma att ett beslut om föreläggande eller om förvaltning enligt 35 § fjärde stycket ska gälla . Paragrafen behandlar överklagande av beslut. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Det nuvarande första stycket, som innebär att vissa beslut av överklagas till kammarrätten, tas bort. I fortsättningen ska dessa beslut överklagas till förvaltningsrätten. Av andra stycket, som är nytt, framgår att det vid överklagande till kammarrätten krävs prövningstillstånd. Övriga ändringar är endast språkliga. 20.4Förslaget till lag om ändring i patentlagen (1967:837) Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer förordnar dem som ska tjänstgöra som tekniskt sakkunniga ledamöter i tingsrätten och hovrätten. Om det medan en tekniskt sakkunnig ledamot deltar i behandlingen av ett mål inträffar en omständighet som medför att förordnandet upphör att gälla, ska förordnandet ändå gälla i det pågående målet. Rättens ordförande utser bland de förordnade för varje mål dem som ska ingå i rätten. Detta ska ske med beaktande av vilken teknisk sakkunskap som behövs och övriga förhållanden i målet. Paragrafen behandlar tekniskt sakkunniga ledamöter i patentmål. Övervägandena finns i avsnitt 16.2. I första stycket tas bestämmelser om förordnandetidens längd och antalet ledamöter bort. Även bestämmelser om utseende av ny särskild ledamot och förordnandetidens längd i sådant fall tas bort. Av andra stycket framgår att om förordnandet upphör att gälla har ledamoten ändå fortsatt behörighet i ett mål som pågår (jfr 4 kap. 10 a § andra stycket RB). Bestämmelsen motsvarar i sak nuvarande andra meningen. Till tredje stycket, som är nytt, flyttas och justeras bestämmelserna i nuvarande andra stycket första meningen. Övriga ändringar är endast språkliga. Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:289) Prop. 1.överklaganden av en kammarrätts beslut enligt förvaltningsprocesslagen (1971:291), 2.överklaganden av andra beslut i förvaltningsärenden som enligt lag ska göras till domstolen, och 3.ansökningar om resning och återställande av försutten tid i andra fall än som anges i 8 §. I 14 kap. 9 § tredje stycket utlänningslagen (2005:716) finns bestämmelser om att i vissa fall prövar om beslut om förvar eller uppsikt ska bestå. I 17 kap. 2 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och 17 kap. 5 § försäkringsrörelselagen (2010:2043) finns bestämmelser om att begäran om förklaring av domstol att ett ärende onödigt uppehålls i vissa fall ska göras hos . prövar som första domstol om ett justitieråd i ska skiljas eller avstängas från sin anställning eller vara skyldig att genomgå läkarundersökning. Paragrafen reglerar Högsta förvaltningsdomstolens behörighet. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Bestämmelsen i första stycket andra punkten, att prövar överklagande av annat beslut i förvaltningsärende enligt instruktion för kammarrätterna, tas bort. Till en ny tredje punkt flyttas bestämmelsen i nuvarande andra stycket första meningen som föreskriver att prövar ansökan om resning och återställande av försutten tid i vissa fall. I en ny sista mening i andra stycket erinras om att det finns särskilda bestämmelser om s.k. dröjsmålstalan i 17 kap. 2 § lagen om bank- och finansieringsrörelse och 17 kap. 5 § försäkringsrörelselagen. Bestämmelserna i nämnda paragrafer innebär att sådan talan, när den avser handläggning hos regeringen, ska väckas hos , se författningskommentarerna till dessa paragrafer. Övriga ändringar är endast språkliga. 1.överklaganden som enligt lag eller annan författning ska göras till domstolen, 2.mål om ersättning för kostnader enligt skatteförfarandelagen (2011:1244) i den utsträckning som är föreskrivet i den lagen, 3.sådana ansökningar om resning i mål eller ärenden som enligt 11 kap. 13 § regeringsformen ska prövas av förvaltningsdomstol, om målet eller ärendet slutligt avgjorts av en förvaltningsrätt eller förvaltningsmyndighet, och 4.ansökningar om återställande av försutten tid för överklagande eller därmed jämförbar åtgärd till en förvaltningsrätt, kammarrätt eller förvaltningsmyndighet. Regeringen meddelar föreskrifter om kammarrätternas domkretsar. Paragrafen reglerar en kammarrätts behörighet. Övervägandena finns i avsnitt 5.2.