prop · GZ03100 · 2012-04-16 00:00:00 — Detta beror till stor del på prognosprincipen för konsumtion som innebär att utgifterna förväntas anpassas till utrymmet som inkomsterna ger (se inledningen till avsnitt 9). Diagram 10.5 Utvecklingen av kommunsektorns inkomster och utgifter samt finansiella sparande Utfall för 20002011, prognos för 20122016. Finansiellt sprande (höger axel) 00 01 02 03 04 05 06 07 Källor: och egna beräkningar. 10.3Den ekonomiska ställningen och skuldutvecklingen 10.3.1 Den ekonomiska ställningen Den offentliga sektorns förmögenhet består av realkapital och finansiella tillgångar med avdrag för skulder. Realkapitalet eller kapitalstocken innefattar såväl materiella tillgångar, t.ex. bygg- nader och anläggningar, som immateriella till- gångar, t.ex. dataprogram. Större delen av den offentliga sektorns kapitalstock består av bygg- nader, vägar och annan infrastruktur som inte ger någon direkt avkastning. En del av kapital- stocken används för produktion av offentliga tjänster, t.ex. skolor, sjukhus och kontorsbygg- nader, medan infrastrukturen ger en samhälls- ekonomisk avkastning. Tabell 10.13 Den offentliga sektorns tillgångar och skulder Procent av BNP. Utfall för 20082011. Anm.: Finansiella tillgångar och skulder redovisas exklusive periodiserings- posterna i finansräkenskaperna. Källor: och egna beräkningar. De finansiella tillgångarna omfattar förutom olika fordringar på den privata sektorn och på utländska aktörer även aktier. Aktierna kan vara en likvid tillgång med ett tydligt avkastnings- krav, som t.ex. AP-fondernas aktieinnehav. Aktier kan också vara en form för kontroll av realkapital. Detta gäller t.ex. statens ägande av och och kommunernas ägande av bolag inom t.ex. fastig- hetsförvaltning, kommunikationer, renhållning m.m. I den kommunala redovisningen bokförs innehavet i denna typ av bolag som anläggnings- tillgångar, i motsats till placeringstillgångar. Skulderna omfattar finansiella skulder samt statens och den kommunala sektorns åtaganden för tjänstepensioner. Den s.k. Maastricht- skulden, som till övervägande del utgörs av stats- skulden, redovisas till nominellt värde. I övriga skulder ingår skillnaden mellan marknadsvärden och den nominellt värderade Maastrichtskulden. För ålderspensionssystemet ingår endast till- gångarna i buffertfonderna (AP-fonderna). Var- ken avgiftstillgången eller pensionsskulden tas med i detta sammanhang. Det allmänna pensionssystemets fördelningsdel definieras i NR som en socialförsäkring, vars åtaganden finansieras av avgifter från den aktiva befolk- ningen och inte av fonderade medel. Vid utgången av uppgick den offentliga sektorns förmögenhet till eller av BNP. Kapitalstocken upp- gick till av BNP. Den finansiella förmögenheten, dvs. skillnaden mellan finan- siella tillgångar och skulder, uppgick till av BNP. Åtagandena för statliga och kommunala tjänstepensioner uppgick till av BNP. Statens andel av förmögenheten är lägre än ålderspensionssystemets och kommunsektorns andel, då den offentliga sektorns skuld huvud- sakligen består av statsskulden. Den kommunala sektorns förmögenhet består till övervägande del av reala tillgångar, medan ålderspensions- systemets förmögenhet utgörs av finansiella tillgångar (se tabell 10.13). minskade förmögenheten i förhål- lande till BNP. Minskningen berodde huvudsak- ligen på värdeminskningar på innehavet av aktier. har förmögenheten ökat som andel av BNP. Ökningen beror huvudsakligen på att den finan- siella ställningen som andel av BNP förstärkts , och då till största delen till följd av att Maastrichtskulden har minskat . Kapitalstocken har ökat , medan pensionsskulden var oförändrad som andel av BNP (se diagram 10.6). Diagram 10.6 Den offentliga sektorns tillgångar och skulder Procent av BNP. Utfall för 19982011. Källor: och egna beräkningar. Den offentliga sektorns finansiella förmögenhet för- stärks. Den offentliga sektorns finansiella förmögenhet uppgick till , vilket motsvarade av BNP. Enligt NR redovisas detta mått exklusive statens och större delen av den kommunala sektorns åtaganden för de förmånsbestämda tjänstepensionerna. Skuld- erna för de fonderade avgiftsbestämda tjänste- pensionerna ingår, i likhet med premiepensions- systemet, inte heller i den offentliga sektorn utan redovisas i försäkringssektorn. Diagram 10.7 Den offentliga sektorns finansiella förmögenhet Procent av BNP. Utfall , prognos för 20122016. Källor: och egna beräkningar. är den finansiella förmögenheten positiv, dvs. de finansiella tillgångarna överstiger skulderna (se diagram 10.7). Den offentliga sektorns kapitalinkomster i form av räntor och utdelningar överstiger också ränteutgifterna. Den finansiella förmögenheten minskade 2011 med motsvarande av BNP. Till minskningen bidrog värdeförändringar m.m. . Den relativt starka ökningen av BNP reducerade förmögenheten som andel av BNP (se tabell 10.14). Tabell 10.14 Den offentliga sektorns finansiella förmögenhet Procent av BNP. Utfall , prognos för 20122016. -8,5 -8,6 -7,4 -5,4 -2,0 -2,5 -0,4 -0,3 -0,3 -1,7 -0,1 -1,0 -0,2 -0,8 -0,9 -0,9 -0,9 Anm.: Finansiella förmögenheten redovisas exklusive periodiseringsposterna i finansräkenskaperna. Källor: och egna beräkningar. Förmögenheten fortsätter att minska i förhål- lande till BNP 2012 och 2013. minskar förmögenheten även nominellt till följd av underskottet i det finansiella sparandet. räcker inte överskottet i det finansiella sparandet till för att kompensera den negativa effekt på förmögenheten som andel av BNP som följer av att BNP ökar. År 20142016 är bidraget från det finansiella sparandet till förmögenheten som andel av BNP större än det negativa bidraget från BNP. beräknas den finansiella förmögenheten uppgå till , motsvarande av BNP. beräknas den finansiella förmögenheten öka med , vilket i stort sett följer av det ackumulerade finansiella sparandet. I prognosen ingår inga andra värdeförändringar utöver de förutsedda valutakursförändringarnas effekt på stats- skulden. Den konsoliderade statsskulden beräknas uppgå till 2012, vilket är en ökning med jämfört med . Ökningen är dock en effekt av vissa förändringar i redovisningen av statsskulden (se utförlig beskrivning nedan). Den officiella stats- skulden och följer den gamla redovisningen. I och med den nya definitionen höjs nivån på statsskulden med ca 50 miljarder Rensat för denna effekt minskar statsskulden med ca 24 miljarder jämfört med . Diagram 10.8 Statsskuldens utveckling 20002016 Utfall , prognos för 20122016 Källor: och egna beräkningar. Från den högre reviderade nivån 2012 som följer av det nya sättet att redovisa statsskulden mins- kar skulden 20132016, både nominellt och uttryckt som andel av BNP. beräknas skuldkvoten, dvs. den konsoliderade statsskulden som andel av BNP, uppgå till . Det beräkningstekniska antagandet om för- säljningar av statens innehav av aktier i statliga bolag bidrar till minskningen av statsskulden. De antagna försäljningarna minskar lånebehovet med 20122016, vilket minskar statsskulden med sammanlagt . Om man bortser från detta antagande beräknas skuldkvoten uppgå till 2016. Tabell 10.15 Statsskuldens förändring 20112016 Utfall , prognos för 20122016. skuld vid ingången av Statsskuld i procent av Anm.: Beloppen är avrundade och summerar därför . 1Identiskt med statens budgetsaldo med omvänt tecken. 2Utgörs bl.a. av ny redovisningsmetod. 3I den okonsoliderade statsskulden ingår statliga myndigheters innehav av statspapper. 4Här avses konsoliderad statsskuld vilket innebär att statliga myndigheters innehav av statspapper räknats bort. 5Avser statsskuldsförändring beräknad på den konsoliderade statsskulden. Källor: och egna beräkningar. Förändrade redovisningsprinciper för statsskulden genomförde förändringar i redovisningen av statsskulden. Syftet var att uppnå en mer konsekvent och transparent redovisning. Förändringarna medför att den redovisade skulden blir något större eftersom man i beräkningarna numera också inkluderar utestående säkerheter och s.k. omvända repor i svenska statspapper (då man lånar pengar genom att utfärda obligationer med syfte att återköpa dem senare). Förändringarna i redovisningen av statsskulden innebär inte att statens faktiska skuldsättning förändras. Stats- skuldsräntorna, budgetsaldot och det finansiella sparandet påverkas inte. Maastrichtskulden påverkas inte heller eftersom dessa poster ingår i detta skuldmått. Med den nya definitionen skulle statsskulden vara nära högre eller mätt som andel av BNP högre än annars. Statsskulden och tidi- gare kommer dock inte att räknas om med den nya definitionen. Den offentliga sektorns konsoliderade bruttoskuld minskar nominellt Den konsoliderade bruttoskulden, den s.k. Maastrichtskulden, definieras av EU-regler och används vid bedömningen av medlemsländernas offentliga finanser. För svenska förhållanden innebär definitionen att skulden består av stats- skulden och den kommunala sektorns skulder på kapitalmarknaden, med avdrag för AP-fondernas innehav av statsobligationer. Inför EU-inträde uppgick den konsoliderade bruttoskulden till , vilket motsvarade av BNP. har det nomi- nella värdet på skulden varierat, för att vid utgången av 2011 uppgå till . Skulden ökade således med , trots att över- skotten i det finansiella sparandet ackumulerat 19952011 uppgick till . Det berodde huvudsakligen på att överskotten i AP-fonderna investerades i aktier och andra till- gångar, som fonderna minskade sitt innehav av statsobligationer. Som andel av BNP har emellertid skulden minskat kraftigt och uppgick vid utgången av av BNP (skuldkvoten), vilket kan jämföras med referensvärdet inom EU på högst av BNP (se diagram 10.9). Diagram 10.9 Den konsoliderade bruttoskulden Utfall för 19942011, prognos för 20122016. Källor: och egna beräkningar. Utvecklingen av skulden beror på det finansiella sparandet, som kan fördelas på primärt sparande och ränteutgifter, samt det s.k. stock-flödet. Detta flöde utgörs av finansiella transaktioner och periodiseringar som inte påverkar det finan- siella sparandet. ökade skulden nominellt men minskade med som andel av BNP. Det finansiella sparandet gav ett bidrag till minskningen av skuldkvoten på medan stock- flödet bidrog till en ökning av skulden . Periodiseringar av skatter och räntor samt försäljningar av aktier bidrog till att minska skulden. Detta motverkades av en ökning av finansiella tillgångar, bl.a. genom att den kommunala sektorns utlåning till kommu- nala bolag ökade kraftigt. Den relativt starka BNP-ökningen bidrog till en minskning av skuldkvoten (se tabell 10.16). beräknas skulden minska även nominellt. Det beror på att över- skotten i det finansiella sparandet till över- vägande del består av statens sparande som därmed bidrar till att minska skulden. Det beräkningstekniska antagandet om försäljningar av statens aktieinnehav ger ytterligare bidrag till amorteringar av skulden. Sammantaget beräknas skulden minska med mel- lan 2011 och 2016. Som andel av BNP minskar skulden till av BNP 2016. Tabell 10.16 Den offentliga sektorns konsoliderade brutto- skuld och bidrag till förändringen Procent av BNP, om annat ej anges. Utfall , prognos för 20122016. -1,1 -0,7 -2,3 -3,6 -4,2 -5,0 -1,3 -0,9 -1,5 -2,6 -3,8 -4,5 -0,2 -0,2 -0,2 -0,1 -0,7 -0,2 -0,2 -0,1 -0,1 -0,7 -0,4 -0,4 -0,4 -0,4 -0,3 -1,9 -0,5 -1,6 -1,7 -1,6 -1,3 Anm.: Ränteutgifterna redovisade inklusive effekten av skuldbytesavtal (s.k.swappar). Källor: och egna beräkningar. Uppföljning av de budgetpolitiska målen samt bedömning av reformutrymme och utgiftstak 11 Uppföljning av de budgetpolitiska målen samt bedömning av reformutrymme och utgiftstak Utgiftstaket har klarats samtliga år sedan det infördes . Det genomsnittliga finansiella sparandet i den offentliga sektorn 20002011 var förenligt med överskottsmålet. Det finansiella sparandet 2012 bedöms vara i linje med överskottsmålet när hänsyn tas till det aktuella konjunkturläget och behovet av säkerhetsmarginaler i de offentliga finanserna. Regeringen bedömer att det finns ett begränsat utrymme för nya reformer 2013. Regeringen bedömer att utgiftstaket bör bestämmas till . Utgiftstaket ökar då med 2016 jämfört med . Kommuner och landsting beräknas 2012 sammantaget redovisa ett resultat före extraordinära poster som uppgår till , vilket är något högre än 2011. Resultatet i kommunsektorn förväntas successivt förstärkas 20132016, och bedöms mot slutet av perioden vara i nivå med god ekonomisk hushållning. I detta avsnitt görs en uppföljning av finans- politikens inriktning och en analys av utrymmet för reformer eller behovet av besparingar. görs en uppföljning av utgiftstaket och en bedömning av utgiftstakets nivå 2016. Avsnittet avslutas med en uppföljning av den ekonomiska utvecklingen i kommuner och landsting och kravet på god ekonomisk hushållning i kommunsektorn. 11.1Kriterier för en väl avvägd finanspolitik Målet för den ekonomiska politiken är att skapa en så hög varaktig välfärd som möjligt genom hög uthållig tillväxt, varaktigt hög sysselsättning, och en välfärd som kommer alla till del. En för- utsättning för detta är makroekonomisk stabilitet. För att bidra till en sådan utveckling ska finanspolitiken vara i linje med de kriterier för en väl avvägd finanspolitik som anges i regeringens skrivelse för finans- politiken (skr. 2010/11:79). Finanspolitiken bidrar till stabilitet på flera sätt, bl.a. genom att vara samhällsekonomiskt effektiv och långsiktigt hållbar. Offentliga åtaganden måste kunna finansieras utan att den offentliga skulden ökar på ett ohållbart sätt eller att behov av kraftiga höjningar av skatteuttaget uppstår. Detta gäller trots att den demografiska utvecklingen, trender på arbetsmarknaden, globaliseringen m.m. ibland kan försvåra denna uppgift. Om finanspolitikens hållbarhet ifråga- sätts leder detta till betydande samhälls- ekonomiska kostnader, särskilt för en liten och öppen ekonomi som . En finanspolitik som inte är långsiktigt hållbar leder till att den offentliga skulden växer snabbare än BNP, vilket ökar risken för att fokus måste flyttas från åtgärder som främjar tillväxt, välfärd och sysselsättning till skuldsanering. Detta var vad som hände i , och som sker i ett antal EU-länder, t.ex. , och . En ogynnsam utveckling till följd av en oansvarig finanspolitik riskerar att främst drabba svaga grupper i samhället, vilket strider mot regeringens fördelningspolitiska ambitioner. Finanspolitiken bidrar också till stabilitet när den utformas på ett sådant sätt att den dämpar eller åtminstone inte förstärker konjunktur- svängningarna. Stora konjunktursvängningar kan genom s.k. persistenseffekter påverka arbets- kraftsutbudet och kapitalstocken (de byggnader, maskiner, m.m. som behövs i produktionen) negativt , vilket är mycket kost- samt för samhällsekonomin.116 Erfarenheten visar dock att finanspolitiken i regel inte bör användas för att finjustera efterfrågan i ekonomin vid normala konjunkturvariationer. I sådana lägen bidrar till att stabilisera ekonomin med hjälp av penningpolitiken. Finanspolitiken medverkar till stabilitet genom att tillåta att skatteinkomster och utgifter varierar över konjunkturcykeln, dvs. de s.k. automatiska stabilisatorerna tillåts verka fritt. Vidare bidrar de s.k. semiautomatiska stabilisatorerna, främst olika arbetsmarknads- politiska åtgärder, till stabiliteten. Därutöver finns det beredskap att stödja penningpolitiken genom finanspolitiska åtgärder vid mer allvarliga konjunkturstörningar. För att det ska finnas utrymme för de automatiska och semi- automatiska stabilisatorerna att verka, och för att upprätthålla beredskap för en aktiv stabiliseringspolitik, bör det finansiella sparandet i den offentliga sektorn ligga i linje med överskottsmålet vid ett genomsnittligt resursutnyttjande. 11.1.1Det finanspolitiska ramverket är grunden för en ansvarsfull finanspolitik Erfarenheten visar att ett trovärdigt finans- politiskt ramverk med tydliga mål och restrik- tioner i hög grad bidrar till att finanspolitiken utformas på ett långsiktigt hållbart sätt. Det svenska budgetpolitiska ramverket, med en väl- ordnad och stram budgetprocess, ett överskotts- mål för den offentliga sektorn, ett utgiftstak för staten och ett kommunalt balanskrav, har ökat förtroendet för den ekonomiska politiken.117 Det finanspolitiska ramverket syftar både till långsiktig hållbarhet och till att finanspolitiken inte utformas på ett sätt som gör att den riskerar att bli kortsiktigt destabiliserande. hjälper också att som EU-medlem efter- leva stabilitets- och tillväxtpaktens regler. Det budgetpolitiska ramverket spelar en central roll när storleken på ett reformutrymme eller besparingsbehov fastställs. Med utgångs- punkt i ramverkets mål och restriktioner stäms reformutrymmet eller besparingsbehovet av mot ett antal hållpunkter. En sådan hållpunkt är att en väl avvägd finanspolitik ska säkerställa att överskottsmålet och utgiftstaket inte överskrids. När reformutrymmet eller besparingsbehovet bedöms ska också det ekonomiska läget beaktas. Finanspolitiken ska vara väl anpassad till konjunkturläget och i möjligaste mån underlätta arbete med att värna prisstabilitet. Det innebär att det offentliga sparandet temporärt kan avvika från överskottsmålet vid kraftiga konjunktur- svängningar utan att detta kommer i konflikt med ramverkets intentioner. Utrymmet för finanspolitiska åtgärder beror dessutom på hur åtgärderna utformas. Struk- turella reformer som förbättrar ekonomins funktionssätt och ökar produktionskapaciteten kan bidra till att öka det totala utrymmet för permanenta reformer. Slutligen ska en ansvars- full bedömning av besparingsbehovets eller reformutrymmets storlek ta hänsyn till risk- bilden i den ekonomiska och offentligfinansiella utvecklingen, samt till osäkerheten i såväl 116 Persistens innebär att en konjunkturell effekt på arbetslösheten eller 117 Det budgetpolitiska ramverket är en del av det finanspolitiska ram- kapitalstocken tenderar att dröja sig kvar för att endast långsamt klinga verket, se regeringens skrivelse för finanspolitiken (skr. 2010/11:79). prognoser som i bedömningen av finans- politikens långsiktiga hållbarhet. 11.1.2Principer för avstämning av finanspolitiken mot överskottsmålet Överskottsmålet innebär att den offentliga sektorns finansiella sparande ska motsvara av BNP i genomsnitt över en konjunkturcykel. Att målet är formulerat som ett genomsnitt och inte som ett årligt krav på av BNP är motiverat av stabiliserings- politiska skäl. Om målet hade varit att sparandet skulle motsvara av BNP varje enskilt år skulle finanspolitiken behöva stramas åt när konjunkturen försvagas för att säkerställa att målet nåddes. Politiken skulle därmed bli procyklisk. Den skulle förstärka konjunktur- svängningarna och de automatiska stabili- satorerna skulle motverkas. Det finns således goda skäl att formulera ett mål för det finansiella sparandet som ett genomsnitt över en konjunkturcykel. Den valda formuleringen gör det dock svårare att löpande följa upp om finanspolitiken ligger i linje med målet. Då överskottsmålet är formulerat i termer av finansiellt sparande är en naturlig utgångspunkt att finanspolitiken stäms av mot det faktiska finansiella sparandet. En nackdel med detta tillvägagångssätt är att kon- junkturläget inte beaktas. Om exempelvis resursutnyttjandet är högt kommer det faktiska finansiella sparandet att överskatta reform- utrymmet eftersom det finansiella sparandet skulle vara lägre vid ett normalt resurs- utnyttjande. Det går med andra ord inte att använda temporärt höga överskott under ekonomiskt goda år för att finansiera permanent högre utgifter eller sänkta skatter. På samma sätt skulle det genomsnittliga sparandet bli för högt om sparandet motsvarade av BNP även under utpräglade lågkonjunkturår. Det betyder att konjunkturläget måste beaktas när överskottsmålet utvärderas och storleken på ett reformutrymme eller besparingsbehov fastställs. Överskottsmålet utvärderas i ett bakåt- blickande perspektiv, för att se om målet nåtts som det har varit styrande för finanspolitiken. Det analyseras också i ett framåtblickande perspektiv, som ett underlag för en bedömning av det framtida reformutrymmet eller behovet av besparingar.118 För den bakåt- blickande analysen används ett tioårigt medel- värde för det finansiella sparandet. För den framåtblickande analysen används det strukturella sparandet och ett sjuårigt glidande medelvärde för det finansiella sparandet. Vid bedömningen av sjuårsindikatorn tas även hänsyn till det genomsnittliga konjunkturläget för vilken indikatorn beräknas. I grund och botten bestäms utrymmet för reformer av den långsiktiga utvecklingen av produktionsförmågan i , som i sin tur bestäms av framför allt antalet arbetade timmar i ekonomin och kapitalstockens utveckling. Sam- tidigt som den långsiktiga produktionsförmågan är avgörande för reformutrymmet och möjlig- heten att vidta nya politikåtgärder, kan politiken i sig också påverka produktionsnivån och därmed reformutrymmet. Exempelvis har de åtgärder som regeringen har vidtagit inom ramen för sjukförsäkringssystemet och ändringarna av reglerna för arbetslöshetsersättningen bidragit till att varaktigt öka antalet arbetade timmar och därmed utrymmet för reformer. Bedömningen av reformutrymmet görs alltid utifrån en prognos av det finansiella sparandet där det antas att det inte tillkommer några nya diskretionära åtgärder utöver de som har beslutats och aviserats, samt de som föreslås och aviseras i den aktuella propo- sitionen. Vid en normal ekonomisk tillväxt, utan stora strukturella förändringar i ekonomin, innebär detta förfarande normalt att skatte- intäkterna ökar i takt med BNP, som utgifterna minskar något som andel av BNP. Det beror bl.a. på att en del av utgifterna inte är indexerade till tillväxten fullt ut, och vissa år på att tillfälliga åtgärder, t.ex. temporära arbets- marknadspolitiska åtgärder, faller bort. 118 Bland annat till följd av rekommendationer från och görs års ekonomiska vårproposition en tydligare åtskillnad mellan de bakåt- och framåtblickande bedömningarna av överskottsmålet. Det tioåriga bakåtblickande medelvärdet för det finansiella sparandet Syftet med den bakåtblickande analysen är att bedöma om överskottsmålet uppnåtts eller om det finns tendenser till systematiska felaktigheter i finanspolitikens förhållande till överskottsmålet som minskar sannolikheten för att målet ska nås . För den bakåtblickande upp- följningen används ett tioårigt medelvärde som beräknas för vilka det finns ett utfall för det offentliga finansiella sparandet, 20022011. Vid bedömningen av detta genomsnitt beaktas även det genomsnittliga konjunkturläget, uttryckt som ett BNP-gap, . Sjuårsindikatorn är ett sjuårigt centrerat medel- värde för det finansiella sparandet i den offentliga sektorn. Indikatorn för ett visst angivet år omfattar det finansiella sparandet, justerat för större engångseffekter, det angivna året samt de tre åren före och . Det sjuåriga medelvärdet omfattar följaktligen sparandet 20092015, indikatorn omfattar sparandet 20102016, osv. En fördel med sjuårsindikatorn är att den är enkel att beräkna. Den beaktar även i viss utsträckning konjunkturläget eftersom den är beräknad utifrån sparandet . Det finns trots det en risk att beräkningen kommer att omfatta flera hög- än lågkonjunkturår, eller tvärtom, vilket i så fall innebär att indikatorn ger en felaktig bild av reformutrymmet eller besparingsbehovet. För att värdera sjuårs- indikatorn på ett korrekt sätt måste därför hänsyn tas till konjunkturläget. Om det sjuåriga medelvärdet för det finansiella sparandet ligger nära ett, som medelvärdet för BNP- gapet ligger nära noll, är finanspolitiken normalt i linje med överskotts- målet, under förutsättning att risken för ett högre sparande bedöms vara lika stor som risken för ett lägre sparande jämfört med prognosen. Ett problem vid bedömningen av hur konjunkturen påverkar sparandet i den offentliga sektorn är möjligheten att konjunkturcyklerna inte är symmetriska, dvs.