prop · GZ0394 · 2012-03-16 00:00:00 — För de unionsinterna varu- omsättningarna måste vidare en tidsfrist för utfärdande av faktura införas i ML på det sätt som följer av artikel 222 i direktivet. Faktura avseende dessa omsättningar ska därmed, med hänsyn till systematiken i ML, utfärdas senast den femtonde dagen i den månad som följer på den månad under vilken skattskyldighet inträder för motsvarande unions- internt förvärv. och Företagarna är kritiska till den aktuella tidsfristen för utfärdande av faktura och anser att denna är för kort. SKL avstyrker att tidsfrister för utfärdande av faktura införs. I denna del konstaterar regeringen att tidsfristen för utfärdande av faktura följer av direktivet och att det inte finns någon möjlighet att ha avvikande regler i ML. I sammanhanget kan framhållas att i praktiken bör den nya tids- fristen inte innebära någon ändring jämfört med gällande regler. eftersom de nuvarande reglerna innebär att redovisning av skatten, vilket Prop. 2011/12:94 normalt förutsätter en faktura, som huvudregel ska ske senast vid samma tidpunkt som enligt förslaget kommer att utgöra tidsfrist för utfärdande av faktura. anför att det i promemorian inte framgår vilket beskattningsunderlag som ska ligga till grund för beskattningen i de fall den utgående skatten ska redovisas trots att någon faktura inte utfärdats. Regeringen får i detta avseende framhålla att reglerna om beskattnings- underlag (det värde på vilket mervärdesskatt ska beräknas) ska tillämpas på samma sätt oavsett om faktura utfärdats eller inte. Beskattningsunder- laget ska som huvudregel bestämmas med utgångspunkt i ersättningen. Om faktura saknas får beskattningsunderlaget bestämmas på grundval av andra tillgängliga uppgifter. anför att reglerna avseende tidsfrister för utfärdande av faktura bör samlas i en separat paragraf, i stället för att omfattas av 11 kap. 3 § ML som också reglerar viss faktureringsskyldighet. Regeringen instämmer i att det finns skäl för detta. Lagförslaget har utformats i enlighet härmed. Förslaget föranleder införande av en ny paragraf, 11 kap. 3 a § ML. Vidare föranleder förslaget ändring i 1 kap. 3 a §, 11 kap. 3 och 7 §§ samt 13 kap. 8 b § ML. 9.2Tidsfrist för utfärdande av faktura vid omsättning av tjänster i ett annat EU-land Regeringens förslag: Faktura avseende sådan omsättning av tjänster i ett annat EU-land som köparen är skyldig att betala mervärdesskatten för ska utfärdas senast den femtonde dagen i den månad som följer på den månad under vilken skattskyldighet inträder för motsvarande omsättning inom landet. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Regeringen föreslår dock att tidsfristerna för utfärdande av faktura ska samlas i en ny paragraf i mervärdesskattelagen. Remissinstanserna: Far anser att den aktuella tidsfristen är för kort. Företagarna är kritiska mot direktivets krav på tidsfrister för utfärdande av faktura vid EU-handel och anser att reglerna borde anpassas till företagens verklighet som gör det mycket svårt att uppfylla detta krav. Företagarna är dock positiva till att förslaget inte innehåller någon motsvarande tidsfrist vid handel inom . är positiva till att någon tidsfrist inte införs för utfärdande av faktura för omsättningar inom och påpekar att tidsfristen kan vara svår att tillämpa i praktiken. Vidare anför att reglerna avseende tidsfrister för utfärdande av faktura bör samlas i en separat paragraf, i stället för att omfattas av 11 kap. 3 § ML som också reglerar viss faktureringsskyldighet. Kommuner och Landsting (SKL) avstyrker att tidsfrister för utfärdande av faktura införs. Skälen för regeringens förslag: Huvudregeln när det gäller gräns- överskridande omsättningar av tjänster mellan näringsidkare är att dessa beskattas i köparens land (artikel 44 i mervärdesskattedirektivet). 2011/12:94 sådana omsättningar är som huvudregel köparen skyldig att betala mervärdesskatten (artikel 196 i mervärdesskattedirektivet). Motsvarande regler finns i 1 kap. 2 § första stycket 2 och 5 kap. 5 § ML. Enligt det nya faktureringsdirektivet ska en tidsfrist införas för ut- färdande av faktura vid de aktuella omsättningarna (artikel 222). Av den nya regeln följer, med hänsyn till systematiken i ML, att faktura avseende dessa omsättningar ska utfärdas senast den femtonde dagen i den månad som följer på den månad under vilken skattskyldighet inträder för motsvarande omsättning inom landet. Skattskyldigheten för sådana omsättningar inträder som huvudregel när tjänsten har tillhandahållits (1 kap. 3 § ML). Som nämnts ovan i avsnitt 9.1.2 ska på samma sätt en tidsfrist införas för utfärdande av faktura vid unionsinterna varu- omsättningar. Syftet med den nya regeln är att fakturering ska ske på ett enhetligt sätt i EU-länderna vid de aktuella omsättningarna för att underlätta kontrollen av dessa. Far och Företagarna är negativa till förslaget och SKL avstyrker detta. Regeringen konstaterar dock att den aktuella tidsfristen är obligatorisk enligt direktivet, på samma sätt som vid EU-handel med varor, och det finns således inte någon möjlighet att ha avvikande regler i ML. I de flesta fall bör tidsfristen inte innebära någon utökad börda för näringsidkarna, eftersom dessa av naturliga skäl vill fakturera i så nära anslutning till tillhandahållandet av tjänsten som möjligt. anför att reglerna avseende tidsfrister för utfärdande av faktura bör samlas i en separat paragraf. Som anförts ovan i avsnitt 9.1.2 anser regeringen att det finns skäl för detta. Lagförslaget har utformats i enlighet härmed. Förslaget föranleder införande av en ny paragraf, 11 kap. 3 a § ML. Vidare föranleder förslaget ändring i 1 kap. 3 a §, 11 kap. 3 och 7 §§ samt 13 kap. 8 b § ML Regeringens bedömning: Tröskelvärdet för att få tillämpa kontant- metoden bör inte ändras. Inte heller bör reglerna ändras avseende tidpunkten för köparens rätt till avdrag för ingående skatt när en säljare tillämpar kontantmetoden. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: anför att det ur ett brotts- förebyggande perspektiv är negativt att det saknas en koppling mellan den metod säljaren använder för redovisning av utgående skatt och köparens rätt till avdrag för ingående skatt. Enligt myndigheten kan risken för missbruk i viss mån minskas genom att det införs begränsningar för när kontantmetoden får tillämpas. Myndigheten är därför positiv till att tröskelvärdet för att få tillämpa kontantmetoden inte ändras. Far anser att tröskelvärdet för att få tillämpa kontantmetoden borde höjas åtminstone till motsvarande . Företagarna anför att möjligheten till kontantredovisning är av stor betydelse för företagen och anser att tröskelvärdet för att få tillämpa kontantmetoden borde höjas till den högsta tillåtna nivån enligt direktivet. Vidare anser Företagarna att reglerna bör ändras så att kontantredovisning tillåts även i bokslutet (så kallad rak kontantmetod). välkomnar bedömningen att reglerna avseende tidpunkten för köparens rätt till avdrag för ingående skatt när säljaren tillämpar kontantmetoden inte ska ändras. Enligt bör dock tröskelvärdet för att tillämpa kontantmetoden höjas till den högsta tillåtna nivån. Vidare anser att en rak kontantmetod ska införas och menar att nuvarande regler strider mot mervärdesskattedirektivet. Enligt kan det utrymme som finns enligt det nya faktureringsdirektivet att höja tröskelvärdet för kontantmetoden motivera en översyn av tröskel- värdet och en samordning av regelverken i ML och i bokföringslagen (1999:1078), i syfte att uppnå enklare regler för företagen. anser att en tillämpning av det högsta tillåtna tröskelvärdet för kontantmetoden skulle kunna innebära en betydande förenkling och efterfrågar en utförligare konsekvensanalys och diskussion kring detta. Skälen för regeringens bedömning: För att underlätta för små och medelstora företag, och för att undvika negativa statsfinansiella effekter, införs genom det nya faktureringsdirektivet en regel som innebär att medlemsstaterna får tillämpa en kontantmetod för redovisningen av ingående skatt (artikel 167a), vilket tidigare förutsatte ett särskilt tillstånd från Europeiska unionens råd (artikel 395 undantag). Som nämnts ovan i avsnitt 5.2 har meddelats ett sådant tillstånd (rådets beslut /938/EU av ). Den nya regeln innebär att medlemsstaterna får besluta att närings- idkare som tillämpar en kontantmetod för redovisning av utgående skatt i enlighet med artikel 66 b i mervärdesskattedirektivet, dvs. redovisar utgående skatt när betalning tas emot, ska göra detta även för redovisning av ingående skatt. Näringsidkaren får därmed dra av ingående skatt när denne betalat säljaren. En medlemsstat som väljer att tillämpa denna regel ska fastställa ett tröskelvärde baserat på näringsidkarens års- omsättning för tillämpningen. Tröskelvärdet får uppgå till högst , eller efter samråd med till högst . I svensk rätt gäller enligt 5 kap. 2 § bokföringslagen att ett företag vars årliga nettoomsättning normalt uppgår till högst får dröja med att bokföra affärshändelserna tills betalning sker (kontant- metod). Vid räkenskapsårets utgång ska dock samtliga då obetalda fordringar och skulder bokföras. Av motsvarande regler i 13 kap. 8 § första stycket ML följer att utgående skatt får redovisas för den redovisningsperiod under vilken betalning tas emot kontant eller på annat sätt kommer den skattskyldige tillgodo, om värdet av den skattskyldiges sammanlagda årliga omsättning här i landet normalt uppgår till högst . Av andra stycket i samma lagrum följer dock att den utgående skatten för samtliga fordringar som är obetalda vid beskattningsårets utgång alltid ska redovisas för den redovisningsperiod under vilken beskattningsåret går ut. Den som redovisar utgående skatt enligt kontantmetoden ska redovisa den ingående skatten för den redovisningsperiod under vilken beskattningsåret går ut eller under Prop. 2011/12:94 vilken betalning gjorts (13 kap. 18 § ML). Den nya regeln i mervärdesskattedirektivet medger alltså ett högre tröskelvärde än vad som gäller enligt svensk rätt. Nivån på tröskelvärdet för att få tillämpa kontantmetoden enligt bokföringslagen togs senast upp i propositionen 2009/10:235. I propositionen uttalade regeringen att det nuvarande tröskelvärdet framstod som väl avvägt (s. 81). Företagarna, och anser att tröskelvärdet bör höjas. Tröskelvärdet i ML är dock samordnat med reglerna i bokföringslagen och inom ramen för detta lagstiftningsärende, som enbart rör mervärdesskatt, är det inte möjligt att göra någon mera ingående bedömning kring de aktuella tröskelvärdena. Tröskelvärdet i ML bör således inte ändras i detta lagstiftningsärende. En annan fråga som bör tas upp vad gäller redovisning enligt kontant- metoden är tidpunkten för inträdet av köparens rätt till avdrag för ingående skatt, när säljaren redovisar utgående skatt enligt kontant- metoden. Frågan aktualiseras bland annat av de nya reglerna om att fakturan under vissa förutsättningar ska innehålla uppgiften kontant- metod, se vidare avsnitt 8.2. När en säljare använder en kontantmetod för redovisning av utgående skatt i enlighet med artikel 66 b i mervärdesskattedirektivet, dvs. redo- visar utgående skatt när betalning tas emot, följer av artikel 167 i direktivet att köparens rätt till avdrag för ingående skatt inträder när denne betalat säljaren. Reglerna i ML innebär dock att det saknas en koppling mellan den metod säljaren använder för redovisning av utgående skatt och köparens rätt till avdrag för ingående skatt. Att sådana regler saknas i vissa medlemsstater har noterats i ett uttalande till rådets protokoll från det möte då faktureringsdirektivet antogs. I protokollet förklarar rådet och kommissionen att medlemsstaterna får avvika från principen i artikel 167 i mervärdesskattedirektivet i de fall leverantören av varor eller tillhandahållaren av tjänster beskattas på grundval av erhållna betalningar. Någon förändring av reglerna i ML vad gäller tidpunkten för köparens rätt till avdrag för ingående skatt när säljaren redovisar utgående skatt enligt kontantmetoden bedöms mot denna bakgrund inte aktuell. Företagarna och anser att en så kallad rak kontant- metod bör införas. Detta skulle innebära att utgående och ingående skatt inte skulle behöva redovisas för den redovisningsperiod under vilken beskattningsåret går ut, utan kontantredovisning skulle tillämpas även i dessa fall. Reglerna i detta avseende är dock samordnande med reglerna i bokföringslagen och frågan omfattar även inkomstskatterättsliga över- väganden. Frågan om en rak kontantmetod kan därför inte tas upp till behandling i detta lagstiftningsärende som enbart rör mervärdesskatt. Beskattningsunderlag som uttrycks i en Regeringens förslag: När uppgifter till ledning för beskattnings- underlaget vid omsättning och unionsinterna förvärv uttrycks i en annan valuta än svenska kronor eller euro i de fall euro används som redovisningsvaluta, ska beskattningsunderlaget bestämmas på visst sätt. Omräkning ska göras till svenska kronor, eller till euro om redovisningsvalutan är euro, med antingen den senaste genomsnittliga växelkursen som har fastställts på den mest representativa valuta- marknaden i för skattskyldighetens inträde, eller den senaste växelkursen som offentliggjorts av . För omräkning från euro till svenska kronor i de fall den skattskyldiges redovisningsvaluta är euro ska reglerna i lagen (2000:46) om omräkningsförfarande vid beskattning för företag som har sin redovisning i euro, m.m. gälla. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: anför att i redovisningen ska en transaktion i utländsk valuta omräknas till rapportvalutan med användning av transaktionsdagens avistakurs. Av praktiska skäl är det enligt nämnden också tillåtet för företagen att använda en approximation av faktiska kurser, exempelvis en genomsnittskurs, under förutsättning att den inte ger alltför stor avvikelse i förhållande till en användning av avistakurser. Nämnden menar att redovisningsnormerna och förslaget i ML dels utgår från olika tidpunkt vid bestämmande av tillämplig valuta- kurs, dels har skilda synsätt i fråga om approximativa kurser. Enligt nämndens uppfattning kan det inte uteslutas att olika växelkurser kan komma att aktualiseras vid bokföringen av affärshändelsen respektive beräkningen av skatten. Detta skulle enligt nämnden i sådana fall kunna ge företagen ökad administration genom att uppgifterna i fakturan inte med automatik kan läggas till grund för bokföring av affärshändelsen. Far anser att direktivets tvingande regel är olycklig och att denna kommer att skapa oproportionerligt stora belastningar för företagen. påpekar att de föreslagna reglerna är svårtillämpade i praktiken, men noterar att är förhindrat att avvika från mervärdesskattedirektivets regler. För framtida förenklingar är det enligt av största vikt att på EU-nivå arbetar för regler som är möjliga att tillämpa i praktiken. välkomnar förslaget och anför att detta innebär ett förtydligande. Skälen för regeringens förslag Beskattningsunderlaget är det värde på vilket mervärdesskatt ska beräknas. Av 7 kap. 3 § ML följer att beskattningsunderlaget som huvud- regel bestäms med utgångspunkt i ersättningen. Med ersättningen förstås enligt 7 kap. 3 c § första stycket ML allt det som säljaren erhållit eller ska erhålla för varan eller tjänsten från köparen eller en tredje part, inbegripet sådana bidrag som är direkt kopplade till priset för varan eller tjänsten. I artikel 91 i mervärdesskattedirektivet finns regler om bestämmande av beskattningsunderlaget när detta uttrycks i en annan valuta än valutan i den medlemsstat där bestämningen sker. Artikel 91.1 reglerar om- räkning av beskattningsunderlag vid import. I dessa fall ska växelkursen bestämmas i enlighet med gällande unionsbestämmelser för beräkning av tullvärdet. Denna regel har genomförts i svensk rätt genom 7 kap. 8 § ML. Vidare finns i artikel 91.2 regler som gäller omräkning för andra transaktioner än import. I sådana fall ska den tillämpliga omräknings- kursen vara den senaste säljkurs som då mervärdes- skatten blivit utkrävbar har registrerats på den eller de mest representativa valutamarknaderna i medlemsstaten, eller en kurs som bestäms genom hänvisning till denna eller dessa marknader, i enlighet med de regler som fastställs av medlemsstaten (artikel 91.2 första stycket). För vissa av de transaktioner som avses i första stycket eller för vissa kategorier av beskattningsbara personer får medlemsstaterna dock fortsätta att tillämpa den omräkningskurs som fastställs i enlighet med gällande unionsbestämmelser för beräkning av tullvärdet (artikel 91.2 andra stycket). Reglerna i artikel 91.2 har inte genomförts i svensk rätt. Genom det nya faktureringsdirektivet görs ett tillägg i artikel 91.2. Enligt artikel 91.2 andra stycket ska medlemsstaterna i stället godta att den senaste växelkurs som offentliggjorts av då skatten blir utkrävbar används. Omräkning mellan andra valutor än euro ska göras med användande av växelkursen i euro för varje valuta. Medlemsstaterna får kräva att den beskattningsbara personen underrättar dem om att denna möjlighet utnyttjats. Mervärdeskatten ska enligt 22 kap. 2 § skatteförfarandeförordningen (2011:1261) redovisas i svenska kronor. Som nämnts ovan har dock reglerna i artikel 91.2 inte genomförts i svensk rätt. Det saknas alltså regler kring hur beskattningsunderlaget ska bestämmas när detta uttrycks i en utländsk valuta. För de företag som har euro som redovisningsvaluta enligt 4 kap. 6 § bokföringslagen finns emellertid särskilda regler gällande omräkning från euro till svenska kronor i lagen (2000:46) om omräkningsförfarande vid beskattning för företag som har sin redovisning i euro, m.m (omräkningslagen). Av 15 § i denna lag följer att vid redovisning av uppgifter om mervärdesskatt enligt skatteförfarande- lagen (2011:1244) ska omräkning från euro till svenska kronor ske med den genomsnittliga växelkursen för redovisningsperioden. För omräkningen ska enligt 17 § samma lag de kurser som fastställts av för respektive svenska bankdag användas. Att artikel 91.2 (motsvarande artikel 11 C.2 andra stycket i tidigare gällande sjätte mervärdesskattedirektivet) inte genomförts i svensk rätt har aktualiserats i Regeringsrättens (numer Högsta förvaltnings- domstolen) avgöranden RÅ 2003 ref. 102 och RÅ 2007 not 163. Frågan i dessa mål var hur beskattningsunderlaget skulle bestämmas när ersättning utgått i utländsk valuta. I avgörandena bedömdes att direktivets regler skulle tillämpas i avsaknad av regler i ML. I RÅ 2003 ref. 102 gjorde Regeringsrätten bedömningen att det i endast finns en valutamarknad som kan anses representativ, nämligen den på vilken kurserna bestäms genom affärsbankerna och (numer ) och som ligger till grund för bland annat och massmedias valutanoteringar. Bestämning- en av beskattningsunderlaget skulle enligt Regeringsrätten ske med hjälp av den publicerade säljkursen på den representativa valuta- marknaden. Samma bedömning gjordes i RÅ 2007 not 163 där Regeringsrätten fastställde ett förhandsbesked av . Den aktuella frågan har också tagits upp i ett ställningstagande av (dnr 131 20126-08/111). Enligt ställningstagandet hade Regeringsrättens avgöranden medfört vissa problem. I ställningstagandet gör bedömningen att den publicerade genomsnittskursen, Stockholmsbörsens valuta- fixering, kan anses vara en sådan alternativ kurs som avses i artikel 91.2 första stycket. anser att Stockholmsbörsens valutafixering ska tillämpas som särskild omräkningskurs vid bestämmande av beskattningsunderlaget eftersom det inte publiceras en officiellt noterad säljkurs på den representativa valutamarknaden i . Nya regler i ML för att bestämma beskattningsunderlaget Mot den ovan angivna bakgrunden bör artikel 91.2 genomföras i ML. Reglerna i artikel 91.2 i mervärdesskattedirektivet gäller omräkningskurs när beskattningsunderlaget uttrycks i en annan valuta än valutan i den medlemsstat där bestämningen sker. Detta väcker frågan vad som ska avses med annan valuta än valutan i medlemsstaten där bestämningen sker. Enligt 4 kap. 6 § bokföringslagen får i , förutom svenska kronor, också euro användas som redovisningsvaluta under vissa förutsättningar. För företag som har euro som redovisningsvaluta finns som nämnts ovan särskilda regler i omräkningslagen avseende omräkning från euro till svenska kronor vid redovisning av uppgifter om mervärdesskatt. I detta sammanhang får euro, när euro utgör redovisningsvaluta, anses motsvara nationell valuta, det vill säga euro får då anses motsvara valutan i den medlemsstat där bestämningen sker. Reglerna i omräkningslagen bör alltså inte ändras till följd av reglerna i artikel 91.2 i direktivet. Enligt omräkningslagen tillämpas ett schabloniserat omräkningsförfarande, till skillnad vad som gäller vid bestämningen av beskattningsunderlaget enligt direktivet. En omräkning som baseras på varje transaktion på det sätt som följer av direktivet skulle i praktiken hindra användningen av euro som redovisningsvaluta, jämför vidare proposition 1999/2000:23 s. 150-154. Enligt huvudreglerna i direktivet ska näringsidkarna vid omräkningen tillämpa antingen säljkursen som registrerats på den mest representativa valutamarknaden i landet eller växelkursen som offentliggjorts av . Vad gäller växelkursen på den mest representativa valutamarknaden i har denna fråga som nämnts ovan aktualiserats i avgöranden från dåvarande Regeringsrätten och även i ett ställningstagande från . I strikt mening registreras inte någon säljkurs på den mest representativa valutamarknaden i . De svenska bankerna beräknar dock varje svensk bankdag en fixkurs enligt formeln: (köp+sälj) / 2. Genom att beräkna medelvärdet av bankernas fixkurser fastställer en gemensam mittkurs som bland annat publiceras på webbplats. Denna kurs får närmast anses motsvara den säljkurs som åsyftas i direktivet. Enligt artikel 91.2 första stycket finns också en möjlighet att tillämpa en alternativ kurs som bestäms genom hänvisning till den mest representativa valutamarknaden i enlighet med de regler som fastställs av medlemsstaten. När uppgifter till ledning för beskattningsunderlaget vid omsättning och unionsinterna förvärv uttrycks i en annan valuta än svenska kronor ska alltså beskattningsunderlaget bestämmas på visst sätt. För omräkning till svenska kronor, eller till euro när euro används som redovisningsvaluta, ska det finnas två alternativ. Omräkningen kan för det första göras med användning av den senaste genomsnittliga växel- kursen (motsvarande den mittkurs som anges ovan) som har fastställts på den mest representativa valutamarknaden i för skattskyldighetens inträde. Alternativt kan omräkningen göras med användande av den senaste växelkursen som offentliggjorts av för skattskyldighetens inträde. Omräkning mellan andra valutor än euro ska då göras med användande av växelkursen i euro för varje valuta. Något skäl finns inte att i sådana fall kräva att den berörde näringsidkaren underrättar , på så sätt som direktivet möjliggör, om att växelkursen som offentliggjorts av använts. I de fall den skattskyldiges redovisningsvaluta är euro, och reglerna i omräkningslagen är tillämpliga, ska således särskilda regler gälla. När uppgifter till ledning för beskattningsunderlaget uttrycks i en annan valuta än euro ska omräkning göras till euro enligt någon av de ovan angivna metoderna. Omräkning från euro till svenska kronor ska dock göras enligt reglerna i omräkningslagen. Omräkningslagen är endast tillämplig för näringsidkare som omfattas av bestämmelserna om redovisningsvaluta i 4 kap. 6 § bokföringslagen. Reglerna i omräknings- lagen bör dock i aktuella fall även tillämpas av utländska näringsidkare som har euro som redovisningsvaluta. De nya reglerna i ML om beskattningsunderlaget innebär att det blir tydligt hur beskattningsunderlaget ska bestämmas när detta uttrycks i en annan valuta än svenska kronor, eller euro i de fall euro används som redovisningsvaluta.