prop · GZ0373 · 2012-02-13 00:00:00 — Verksamhet för att skapa förtroende och kontakt är ett naturligt inslag i polisiärt brottsförebyggande arbete och har förekommit inom polisen . Säkerhetspolisen och övriga polisen genomför ett flertal åtgärder för att förebygga olika former av våldsbejakande extremism. Säkerhetspolisen har en dialog och kontaktverksamhet som utgör en del i arbetet med att motverka terrorism. Dialogverksamheten syftar till att skapa förtroende och goda relationer med olika organisationer och delar av samhället. Kontaktverksamheten innebär att Säkerhetspolisen öppet visar sig i sammanhang där det kan finnas människor, främst ungdomar, som är på väg in i kretsar där våld förespråkas som en metod att förändra samhället. Säkerhetspolisen har aktivt bidragit till en mer nyanserad bild av terrorism och våldsbejakande extremism genom deltagande i diskussioner, debatter, intervjuer och föreläsningar. Polisen deltar i samarbeten och utvecklar metoder som syftar till att ge stöd till personer som vill lämna destruktiva miljöer. Åtgärder riktade mot unga som riskerar att bli kriminella kan även bidra till att minska risken för rekrytering till våldsbejakande extremism. Regeringen beslutade att polisen ska initiera en pilotverksamhet med sociala insatsgrupper för unga som riskerar att bli kriminella. Polisen ska samråda med , , Arbetsförmedlingen, Kriminalvården, , , Kommuner och Landsting och de övriga berörda myndigheter som polisen finner angelägna att knyta till projektet. Enligt regeringens beslut ska dessutom , efter samråd med polisen och andra berörda myndigheter utveckla en riskbedömningsmanual för att bättre kunna identifiera vilka unga som löper risk att rekryteras till kriminella nätverk eller som vill hoppa av ett kriminellt nätverk, och ta fram en vägledning för vilka stödinsatser som bör gälla för de unga som ingår i de sociala insatsgruppernas arbete. Polisen i , och län har inrättat särskilda s.k. dialogpoliser som är en länk mellan polisledningen och de som arrangerar olika opinionsyttringar, exempelvis demonstrationer. Det handlar ofta om grupper inom vitmaktmiljön eller den autonoma miljön. Dialogpoliserna har också kontakt med de grupper som riskerar att bli angripna. Arbetet bygger på en öppen dialog och samarbete med flera andra aktörer, t.ex. kommuner, , fältassistenter, föräldraföreningar, lokaltrafikföretag och näringsidkare som riskerar att drabbas av exempelvis skadegörelse. Dialogpolisens arbete har visat sig vara framgångsrikt för att åstadkomma ökat förtroende och en större trygghet för alla inblandade under utövande av demonstrationsfriheten. Polisen genomför särskilda ansträngningar för att motverka brott med motiv att kränka en person på grund av hudfärg, nationellt ursprung, sexuell läggning eller annan liknande omständighet. I samordnas arbetet mot hatbrott under en hatbrottsjour. Hatbrottsjouren samverkar med olika organisationer, intresseföreningar, forskare och myndigheter och en samverkansgrupp har etablerats bestående av representanter för organisationer i det civila samhället. Polisens närvaro i sociala medier och andra forum på internet bidrar till ökad synlighet, tillgänglighet och förbättrad information till allmänheten eller vissa grupper. Polisen kan med hjälp av kontakter över internet och sociala medier verka förebyggande så att en del brott kan undvikas. Polisens närvaro på internet och i sociala medier kan utvecklas ytterligare. Inom EU pågår flera olika projekt för att motverka våldsbejakande extremism. En polisiär fortbildningskurs i att upptäcka och förebygga radikalisering på lokal nivå ska tas fram. Innehållet i utbildningen hämtas från ett EU-finansierat projekt med elva deltagande EU-länder som kallas Community Policing Preventing Radicalisation & Terrorism (Coppra) som Säkerhetspolisen och övriga polisen deltagit i. Kriminalvården arbetar bl.a. med att identifiera personer, grupper och fenomen som tyder på pågående rekryteringar till våldsbejakande extremism inom kriminalvårdsmiljön. Kompetensen för att kunna hantera den problematiken har utvecklats . Enligt fängelselagen (2010:610) kan dessutom regeringen besluta om inskränkningar i en intagens möjligheter till kontakt med omvärlden om det behövs med hänsyn till rikets säkerhet eller risken för att den intagne under verkställigheten i anstalt medverkar till terroristbrott. Kriminalvårdens förmåga att bedriva en modern och human kriminalvård med en individuell ansats bedöms ha betydelse även för det förebyggande arbetet. Kriminalvården medverkar också i flera internationella samarbeten som ger möjligheter till kunskaps- och erfarenhetsutbyte om förebyggande åtgärder. Exempelvis har Kriminalvården varit värd för en konferens om radikalisering och rehabilitering i kriminalvårdsmiljö och medverkat i framtagandet av en handbok om motverkande av radikalisering i den miljön. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) deltar i det förebyggande arbetet bl.a. genom utbildningsinsatser för lärare. MSB samordnar även en samrådsgrupp för trossamfunden som arbetar med dialog och informationsutbyte. FHS har projekt med mål att ta fram ny kunskap om förebyggande av Skr. 2011/12:73 terrorism och har drivit systematisk forsknings- och studieverksamhet kring ickestatliga aktörer . Ambitionen är att mäta effektiviteten av förebyggande åtgärder i och utomlands. () bedriver projekt med mål att tillhandahålla kunskap om hotbilder avseende ickestatliga aktörers utnyttjande av CBRN-ämnen i terrorismsyfte, bl.a. i samarbete med FHS (CBRN står för kemiska, biologiska, radiologiska och nukleära ämnen). Regeringens politik på andra områden kan bidra till att motverka våldsbejakande extremism. inledde regeringen en satsning på en dialog om samhällets värdegrund. Den övergripande inriktningen var att stimulera dialog om principerna om mänskliga rättigheter och demokrati, och presenterades i regeringens skrivelse Dialog om samhällets värdegrund (skr. 2009/10:106). En särskild utredare har fått i uppdrag att föreslå hur arbetet mot främlingsfientlighet och liknande former av intolerans kan effektiviseras (dir. 2011:39). Ett underlag för utredningen utgörs av en kartläggning som Forum för levande historia på regeringens uppdrag tagit fram av befintlig kunskap och forskning om antisemitism och islamofobi. Vid behov kan regeringen komma att vidta ytterligare åtgärder för att intensifiera det förebyggande arbetet, särskilt för att förbättra förutsättningarna för samverkan mellan berörda aktörer. Organisationer inom civilsamhället, enskilda individer och andra aktörer har ofta unik kunskap om förhållanden som råder i det lokala samhället. De kan erbjuda möjligheter för människor att bli delaktiga och engagera sig för att påverka sin livssituation eller samhället i stort. Här kan staten bidra med exempelvis finansiering. Skolan är en annan given plats för att nå ungdomar. har antagit en ny skollag där skolans demokratiuppdrag förtydligats. Regeringen ger också stöd till organisationer som bedriver verksamhet mot diskriminering, rasism och liknande former av intolerans. Organisationen inom stiftelsen har fått stöd bl.a. för att genom sin verksamhet hjälpa avhoppare från vitmaktmiljön. En annan del av samhället som vuxit i betydelse återfinns på internet och inom de sociala medierna. Här är det viktigt att de som medverkar tar ansvar för att agendan inte sätts av de som förespråkar våld för att få igenom sin politik och att terroristers rättfärdiganden inte står oemotsagda. Regeringen kan komma att överväga ytterligare stöd till aktörer i samhället som gör betydelsefulla förebyggande insatser. Arbetet med civila aktörer bör omfatta alla typer av extremistmiljöer och det bör finnas förutsättningar för långsiktiga insatser. De verksamheter som får stöd av regeringen ska utvärderas och omprövas kontinuerligt så att insatserna får avsedd effekt. Samarbete med och stöd till andra länder Genom internationellt samarbete utbyts kunskap och erfarenhet om modernt och effektivt förebyggande arbete. Ansträngningarna för att förebygga terrorism påverkas dessutom ofta av händelser utomlands. Därför behövs även bidrag till åtgärder i andra länder för att motverka terrorismens grogrunder. Det finns ett väl utvecklat internationellt regelverk för förebyggande och bekämpning av terrorism, bl.a. en rad och resolutioner. Både FN och EU har också antagit strategier och handlingsplaner på området. har aktivt bidragit till dessa, inklusive FN:s övergripande strategi mot terrorism som antogs av (A/RES/60/288). Där slås fast att insatserna för att lösa långvariga konflikter bidrar till den globala kampen mot terrorism. I den senaste FN-resolutionen om skydd för mänskliga rättigheter och grundläggande friheter i terrorismbekämpningen (A/RES/65/221) anges utgångspunkterna för nationella och internationella insatser. I resolutionen slås bl.a. fast vikten av att skydda alla människors fri- och rättigheter och att alla åtgärder i terrorismbekämpningen måste stå i överensstämmelse med internationell rätt. Vikten av att stärka internationellt samarbete och FN:s roll i sammanhanget slås också fast. övergripande insatser för att bekämpa fattigdom, utveckla stabila demokratier, förebygga och lösa konflikter samt stärka de mänskliga rättigheterna och rättsstaten som idé och fungerande samhällssystem kan bidra till att förebygga terrorism. Flera myndigheter bidrar till detta. Försvarsmakten och civila myndigheters deltagande i internationella fredsfrämjande insatser utgör därför ett viktigt led i kampen mot internationell terrorism. Engagemanget i är av särskild betydelse och deltar i det internationella samfundets insatser med både civila och militära resurser. Ett annat exempel är arbete i vissa länder med att stärka institutioner och myndigheter som ansvarar för kontrollen över nukleära och radioaktiva material och genomförande av ett flertal projekt med syfte att upptäcka olaglig handel med radioaktiva och nukleära material. betonar särskilt vikten av stöd till länder i särskilt utsatta regioner och verkar för kapacitetshöjande insatser, bl.a. inom rättsvårdande myndigheter med fokus på rättssäkerhet i terroristbrottmål. Detta har skett i form av bilaterala projekt och projekt med EU samt genom stöd till United Nations Office on Drugs and Crime Terrorism Prevention Branch (UNODC-TPB). Direkt stöd har getts till den samordnande institutionen () och arbetsgruppen som arbetar för stärkandet av mänskliga rättigheter i antiterrorismarbetet där är den största bidragsgivaren. Bland de bilaterala projekten kan nämnas genomförd utbildning av personal från den pakistanska och en grupp afghanska domare och åklagare i frågor relaterade till terrorismbekämpning. har också värnat det civila samhällets involvering i diskussionen kring åtgärder mot terrorismens grogrunder, vilket har resulterat i stöd till bl.a. och (). Bidrag har även getts till arbetet med etablerandet av ett regionalt utbildningscenter i , Skr. 2011/12:73 , för att förebygga och bekämpa terrorism. Inom EU har det bildats ett särskilt nätverk som syftar till att bidra till samarbetet mot våldsbejakande radikalisering och rekrytering (Radicalization and , ) genom att underlätta erfarenhetsutbyte, sprida kunskap och ge inspiration. har även aktivt bidragit till att särskilda medel inom EU:s s.k. stabilitetsinstrument öronmärkts för insatser som syftar till att motverka terrorism. EU:s stabilitetsinstrument är en finansiell resurs på området som används bl.a. för insatser i , och Sahelområdet. De arbeten som bedrivs för dialog mellan kulturer och samhällen kan vara en annan viktig del i det förebyggande arbetet. Ett exempel är FN- (UNAoC) som är ett mellanstatligt nätverk med drygt etthundra medlemsländer som ägnar sig åt öppen dialog om interkulturella frågor. Andra exempel på området är för dialog mellan kulturer och det . samarbete med andra länder syftar främst till att minska hotet mot och svenska intressen. Dessa samarbeten bör därför vara i linje med de svenska bedömningarna av hotet från terrorism mot och svenska intressen. Därutöver ska genom det internationella samarbetet bidra till demokratibyggande, förebyggande av terrorism i andra länder och till att höja andra länders förmåga att bekämpa terrorism, särskilt förbättra förutsättningarna för att skapa rättssäkerhet och främja mänskliga rättigheter, i enlighet med internationell rätt. Sammanfattning: Förhindrande av terroristattentat syftar till att upptäcka och minska hot samt stoppa pågående attentat. Förhindrande av attentat innebär också att utreda terroristbrottslighet och ställa ansvariga personer till svars för sina gärningar. Inom detta område är det viktigt att bl.a. säkerställa moderna metoder för inhämtning av information, utöka tillsynsuppgifterna för , och se över de tre tidsbegränsade lagarna med särskilda bestämmelser om hemliga tvångsmedel. Det finns i princip två möjliga sätt att förhindra attentat. Det ena är att minska individens avsikt och vilja att begå attentat, vilket uppnås framför allt genom förebyggande åtgärder som beskrivits ovan. Det andra är att begränsa individers eller gruppers förmåga och möjligheter att genomföra attentat. För att förhindra attentat krävs därför att samhället genom ansvariga myndigheter har förmåga att tidigt upptäcka pågående planering av terroristattentat och identifiera gärningsmännen. kunskap, underrättelser, långsiktighet, verktyg för utredningar och Skr. 2011/12:73 samarbete. När förberedelser eller försök till attentat väl upptäcks behövs förmåga för att avbryta brottsplanerna. Polisens uppdrag är att avbryta brott på såväl planeringsstadiet som när brott är på väg att fullbordas. Det kan t.ex. handla om stämpling, förberedelse eller försök till brott. Om en person är skäligen misstänkt för t.ex. förberedelse till terroristbrott finns det grund för att gripa den personen och utreda brottsmisstanken i en förundersökning. Ju tidigare upptäckt desto bättre är möjligheterna att förhindra attentatet. finns ingen förhandsinformation innan ett attentat sker. Särskilt svårt är att upptäcka attentatsplaner i de fall personer agerar i huvudsak ensamma. I arbetet med att förhindra terroristattentat ingår att ställa de individer som gjort sig skyldiga till terroristbrottslighet till svars för sina gärningar. Terroristbrott definieras i lagen (2003:148) om straff för terroristbrott. Vidare finns relevant reglering i lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet och i lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall. Säkerhetspolisen ansvarar för bekämpningen av terroristbrott och annan terroristbrottslighet. Polisen har ansvar för att lämna relevant bidrag till den brottsbekämpningen. Rättsväsendet i övrigt har ansvar i sina respektive delar för utredning, lagföring och straffverkställighet. Rättsväsendets myndigheter ska ges förutsättningar för att bedriva en modern och effektiv verksamhet som är i enlighet med våra grundläggande fri- och rättigheter. Regeringens målsättningar innefattar en strävan att minska risken för terroristattentat i eller mot svenska intressen och öka förmågan till tidig upptäckt av terroristbrottslighet, öka svårigheten att använda som bas för stöd till terrorism t.ex. terrorismfinansiering, tydliggöra ansvarsfördelningen mellan Säkerhetspolisen, övriga polisen, andra myndigheter och andra aktörers ansvar för att förhindra terrorism, förbättra samverkan och samarbetet lokalt och nationellt för att effektivare kunna förhindra terroristattentat, fördjupa det internationella samarbetet för att minska hotet mot och svenska intressen och för att lämna relevant bidrag till andra länders legitima arbete för att förhindra terroristattentat, öka förtroendet för rättsväsendets myndigheters förmåga att möta hotet från terrorism på ett rättssäkert och proportionerligt sätt, och öka kunskapen om hur terroristbrottslighet kan förhindras genom att ta tillvara dokumenterad erfarenhet från övningar och händelser, i större utsträckning basera arbetet på vetenskap och beprövad metod, ta tillvara möjligheterna med internet, säkerställa en hög kvalitet i brottsutredningarna och behålla en hög forensisk kunskap och kompetens. Regeringen har successivt ökat de ekonomiska resurserna för Säkerhetspolisen och övriga polisen. Satsningen har skett i syfte att öka slagkraften i brottsbekämpningen generellt, men också specifikt för att förbättra förmågan att förhindra terroristattentat. Säkerhetspolisen har dessutom genomgått en organisatorisk förändring för att på ett mer effektivt sätt kunna fullfölja sitt uppdrag att skydda demokratin. har regeringen markerat vikten av samverkan för att uppnå effektiv förmåga att upptäcka, utreda och förhindra terroristattentat i och mot svenska intressen. En effektiv samverkan krävs särskilt mellan Säkerhetspolisen och övriga polisen. Samverkan behövs exempelvis för att det ibland kan vara oklart, särskilt i ett tidigt skede av ett brottsligt angrepp, om det är fråga om terroristbrott eller någon annan form av allvarligt brott, inklusive gränsöverskridande organiserad brottslighet. Det kan även behövas samverkan med andra aktörer vilka har ansvar inom områden som kan komma att beröras vid brott, t.ex. handel med vissa ämnen. Samverkan krävs också av resurs- och effektivitetshänsyn, exempelvis kan Säkerhetspolisen behöva anlita () vid ingripanden. Polisen har dessutom ansvar för många verksamheter som i sina delar har stor betydelse i den övergripande kampen mot terrorism, t.ex. gränskontroll och tillsyn enligt vapenlagstiftningen. Det finns utrymme för att utveckla ledningssamarbetet mellan Säkerhetspolisen och övriga polisen i samband med operativa insatser. NI är samhällets yttersta polisiära resurs för att kunna ta omhand sådana allvarliga händelser som exempelvis pågående terroristattentat eller gisslansituationer. Styrkan ligger organisatoriskt under och har som huvuduppgift att bekämpa terroristattentat. NI är en kunskaps- och övningsintensiv verksamhet och har därför ett nära samarbete med exempelvis Nationellt , och . NI har bl.a. anpassat sin förmåga avseende ledning under förflyttning, marin förmåga, förmåga i CBRN-miljö, bombteknikförmåga samt förmåga till samverkan med polisflyget, och Säkerhetspolisen. Förmågan att kontinuerligt förändra denna typ av insatsstyrka är avgörande för att kunna möta morgondagens hot. För att det ska kunna ske på ett effektivt sätt krävs ett fortsatt nära samarbete med andra myndigheter. Genom samarbetet kan NI få en snabb och samlad lägesbild samt kunskap om rätt hantering av olika typer av allvarliga situationer. Förmåga till snabb förflyttning är ofta avgörande och ett effektivt samarbete med andra myndigheter kan bidra till den förmågan. Tillgången till direkt gripbara transportresurser genom Försvarsmakten kommer att öka i takt med genomförandet av försvarsreformen. NI arrangerar även nationella utbildningsinsatser om exempelvis hantering av misstänkta sprängämnen eller insatser i allmänna färdmedel. ska upprätthålla en tillfredsställande beredskapsnivå för att effektivt kunna hantera allvarliga händelser som ett terroristattentat genom den typ av funktion som finns i NI. mot terrorism, som startade sitt arbete , samlar de myndigheter som har viktiga funktioner i kampen mot terrorism. Säkerhetspolisen leder arbetet inom mot terrorism, som har till uppgift att bättre koordinera myndigheternas verksamhet och samordna informationsutbytet. har därför tagit fram en myndighetsgemensam handlingsplan för att effektivisera arbetet. omfattar följande 14 myndigheter: , , Försvarsmakten, Kriminalvården, , , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, , , , , , och . har utvecklats till ett effektivt forum för myndighetssamverkan för att förbättra förmågan att förhindra terroristattentat. utgör dessutom ett nav i samverkan inom de andra två områdena förebygga terrorism och förbereda oss för det fall ett attentat inträffar. har genomfört gemensamma övningar och utbildningar samt varit ett viktigt forum för informationsutbyte mellan myndigheterna. Regeringen stödjer fortsatt och fördjupat arbete inom mot terrorism. En central funktion för hotbedömningar avseende terrorism med bäring på eller svenska intressen utgörs av en permanent arbetsgrupp under benämningen Nationellt NCT). Den består av representanter från Säkerhetspolisen, Militära underrättelse- och säkerhetstjänsten (MUST) och (). NCT analyserar terroristhotet mot och svenska intressen och gör löpande bedömningar baserat på relevant information tillgänglig vid de tre myndigheterna. Bedömningarna presenteras för och andra berörda i syfte att ge tidig förvarning om förändringar som kan påverka hotbilden och kräva åtgärder. Vid finns en särskild kammare, Åklagarkammaren för säkerhetsmål, med specialiserade åklagare som har särskilt ansvar för att utreda terroristbrottslighet, väcka åtal och driva processen i domstol. Tillräckliga specialistkompetenser om utredning och lagföring av terroristbrottslighet är en nödvändighet för att kunna nå tillfredställande kvalitet i utredningarna och för att kunna garantera den enskildes rättssäkerhet. Det kan uppstå situationer när ingripanden kräver resurser som polisen inte har tillgång till. Lagen (2006:343) om Försvarsmaktens stöd till polisen vid terrorismbekämpning innehåller bestämmelser om sådant stöd i form av insatser som kan innebära användning av våld eller tvång mot enskilda. får begära stöd från Försvarsmakten om det behövs för att förhindra eller på annat sätt ingripa mot en handling som kan utgöra brott enligt lagen om straff för terroristbrott, ingripandet kräver resurser av särskilt slag som polisen inte har tillgång till och regeringen har lämnat sitt medgivande. Försvarsmakten genomgår en övergång från ett förrådsställt invasionsförsvar till ett tillgängligt insatsförsvar. Därigenom förbättras Försvarsmaktens möjligheter att vid behov och med befintlig förmåga och resurser bistå det övriga samhället och andra myndigheter, inklusive uppgifter om bekämpning av terrorism liksom hantering av konsekvenserna av attentat. Exempelvis är Skr. 2011/12:73 Försvarsmakten bemannad med anställd personal och därmed är de tidigare begränsningar som fanns i användandet av värnpliktig personal borta. Försvarsmakten har även särskilda kunskaper och internationella erfarenheter som kan bidra till den brottsbekämpande verksamheten. Befintliga möjligheter till samarbete och övning bör tas tillvara. På så sätt säkerställs att samtliga tillgängliga resurser i kampen mot terrorism används på ett effektivt sätt. En väl fungerande samordning på myndighetsnivå är en förutsättning för goda resultat och regeringen förutsätter att myndigheterna samverkar. Sektorsövergripande planering och övning bör ske kontinuerligt, särskilt mellan polisen och Försvarsmakten. Vid behov kan regeringen komma att överväga åtgärder för att undanröja hinder för en effektiv och modern myndighetssamverkan. Det kan handla om förbättrade möjligheter att utbyta information mellan berörda myndigheter. De tre myndigheterna som finns representerade i NCT har framfört behov av en sådan förbättring, varför det finns anledning att följa den frågan vidare. Regeringen avser att tydligare samordna och ta initiativ till samverkan mellan myndigheter och andra berörda aktörer i arbetet med att förhindra terroristattentat inklusive förebyggande av terrorism. Till stor del handlar det internationella samarbetet om utbyte av information. Det kan antingen vara utbyte av information av mer generell karaktär och strategiska analyser eller avse specifik information i ett enskilt operativt ärende. Särskilt utbyter länder inom EU information om värdefulla erfarenheter i terrorismbekämpningen. I finns en i lag reglerad möjlighet för myndigheter, inklusive Säkerhetspolisen och övriga polisen, att utbyta information med andra länder under vissa förutsättningar.