prop · GZ03156 · 2012-05-29 00:00:00 — 10.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn. När en förundersökning har inletts eller återupptagits i fråga om ett brott som kan leda till fängelse och har begåtts mot någon som är , ska en särskild företrädare förordnas för barnet om 1.en vårdnadshavare kan misstänkas för brottet, eller 2.det kan befaras att en vårdnadshavare på grund av sitt förhållande till den som kan misstänkas för brottet inte kommer att ta till vara barnets rätt. En särskild företrädare ska inte förordnas om det med hänsyn till barnet är obehövligt eller särskilda skäl annars talar mot det. Paragrafen reglerar när en särskild företrädare för barn ska förordnas. Övervägandena finns i avsnitt 6.3.2. Ändringen i första stycket innebär att en målsägande som är har rätt till särskild företrädare även när en förundersökning har återupptagits. Enligt nuvarande ordning förutsätter ett förordnande av särskild företrädare för barn i praktiken att en förundersökning har in- letts. Samma krav gäller vid förordnande av målsägandebiträde (jfr 1 § lagen [1988:609] om målsägandebiträde). Kopplingen till förundersök- ningens inledande tydliggörs genom den föreslagna ändringen. Någon ändring i sak när det gäller det ordinära brottmålsförfarandet är inte avsedd. Utöver kravet på att en förundersökning ska ha inletts gäller liksom i det ordinära brottmålsförfarandet att det ska vara fråga om ett brott som kan föranleda fängelse, att brottet begåtts mot barnet och att de övriga förutsättningar som anges i första stycket 1 och 2 är uppfyllda. Den bedömning som ska göras i fråga om det finns behov av en särskild företrädare för barn måste på samma sätt som beträffande förordnande av målsägandebiträde anpassas till de särskilda förutsättningar som kan gälla i resningssammanhang. Det är således framför allt i samband med att ett förnyat förhör ska hållas med barnet inom ramen för en återupp- tagen förundersökning som behovet av särskild företrädare kan tänkas uppkomma. Behov av särskild företrädare kan däremot normalt inte anses föreligga om en återupptagen förundersökning inte föranleder några åtgärder som involverar barnet. Övriga ändringar är endast språk- liga. En ansökan om förordnande enligt 1 eller 2 § görs av åklagaren hos tingsrätten. Om en förundersökning har återupptagits enligt 58 kap. 6 a § första stycket ska ansökan göras hos den domstol som enligt 58 kap. 4 § första stycket är behörig att pröva ansökan om resning. Paragrafen reglerar i vilken instans en fråga om förordnande av särskild företrädare för barn ska tas upp. Övervägandena finns i avsnitt 6.4. I paragrafens andra stycke, som är nytt, införs ett undantag från den ordning som gäller i det ordinära brottmålsförfarandet att ansökan om förordnande av särskild företrädare för barn ska göras hos tingsrätt. När frågan om särskild företrädare för barn väcks med anledning av en res- ningsfråga är det i stället den domstol som är behörig att pröva ansökan om resning som ska ta ställning till frågan om förordnande av särskild företrädare för barn. När en ansökan om resning ges in till domstol utan att förundersökningen angående brottet är avslutad (jfr 58 kap. 6 a § andra stycket RB) ska frågan om förordnande av särskild företrädare för barn prövas enligt bestämmelserna i det ordinära förfarandet. Sammanfattning av betänkandet Resningsförfarandet i brottmål återupptagande av förundersökning och rätt till biträde (SOU 2009:98) Utredningen har som uppdrag att utreda dels hur förundersökningarnas kvalitet bäst kan säkerställas, dels hur förfarandet i samband med ansö- kan om resning i brottmål kan förbättras. I detta delbetänkande behandlas den sistnämnda frågeställningen, som innefattar två delar. I den första delen ska utredningen enligt direktiven överväga hur åkla- gares och domstolars förfarande med anledning av ansökan om resning i brottmål bör vara utformat så att det blir mer förutsebart och tydligt för de enskilda parterna. I uppdraget ingår även att redovisa riksåklagarens och Högsta domstolens praxis gällande förutsättningarna för att utred- ningsåtgärder i resningssyfte ska vidtas. Utredningen ska i denna del vidare överväga om en åklagare bör ges möjlighet att utanför förunder- sökningsinstitutet vidta vissa begränsade utredningsåtgärder med anled- ning av att en ansökan om resning i brottmål förbereds eller har getts in till domstol. Den andra delen rör frågan om rätt till rättsligt biträde i resningsförfa- randet. Utredningen ska överväga om och i så fall under vilka förutsätt- ningar den tilltalade eller andra personer som har varit parter i det tidigare brottmålet bör ha rätt till rättsligt biträde när en fråga om resning kommit upp. Det ingår däremot inte i utredningens uppdrag att behandla reglerna om vad som krävs för att resning ska beviljas i brottmål. Den som ansöker om resning har bevisbördan för att resningsförutsätt- ningarna är uppfyllda. I de flesta fall är det dock staten genom åklagaren som förfogar över utredningsresurserna. Det saknas lagreglering som uttryckligen tar sikte på utredningsåtgärder i samband med ett ärende om resning. Det är dock klart att en förutsättning för att åklagaren lagligen ska kunna vidta faktiska utredningsåtgärder är att förundersökningen återupptas, se t.ex. JO 2000/01 s. 69. Eftersom det inte finns rättsligt stöd för sådana åtgärder har 23 kap. 23 § (RB) om komplet- tering av förundersökning i det ordinära brottmålsförfarandet tillämpats analogt. Det saknas också uttrycklig reglering av vad som krävs i form av nya omständigheter och bevis för att en förundersökning ska få återupptas i resningssyfte. I bl.a. det nämnda ärendet har uttalat att det krävs mycket starka skäl för att utredningsåtgärder ska få vidtas efter det att en dom vunnit laga kraft. har därefter tillagt att det finns anledning att skilja mellan resning till nackdel för tilltalad och till förmån för tilltalad. I det senare fallet är enligt möjligheterna att beviljas resning betydligt större och därför kan det också finnas anledning att oftare återuppta en förun- dersökning i sådana situationer. Högsta domstolens och riksåklagarens praxis Inom är det riksåklagaren som är part i resnings- ärenden avseende lagakraftvunna hovrättsdomar. Det finns inom riks- åklagarens kansli en särskild funktion bestående av en överåklagare för handläggning av dessa ärenden. Frågan om återupptagande av en förundersökning i resningssyfte kan initieras på tre sätt hos riksåklagaren. Till att börja med kan en enskild person, innan någon ansökan om resning lämnats in till Högsta domsto- len, i en framställning direkt till riksåklagaren begära att förundersök- ningen ska återupptas. Detta är den vanligaste situationen. möjligheten att begära att utredningsåtgärder ska vidtas i samband med att en resningsansökan lämnas in. Riksåklagaren kan också på eget ini- tiativ besluta att förundersökningen ska återupptas. Detta kan t.ex. vara föranlett av synpunkter från en lokal åklagare om att en dom kan vara Det har vid ett fåtal tillfällen förekommit att förord- nat att riksåklagaren ska vidta viss utredningsåtgärd i ett pågående res- Förfarandet saknar uttryckligt stöd i lag och synes ha skett med analog tillämpning av bl.a. 45 kap. 11 § RB, som reglerar domsto- lens möjlighet att i det ordinära brottmålsförfarandet ge ett sådant för- Beträffande förutsättningarna att återuppta en förundersökning har riksåklagaren gjort följande tolkning av rättsläget. ska återupptas om det framkommer nya omständigheter eller bevis som självfallet på objektiva grunder ger sådan anledning att hysa tvivel om en hovrättsdoms riktighet att resning bör kunna beviljas om en komplet- terande utredning bekräftar innehållet i det nya materialet. ningen ska även den s.k. tilläggsregeln beaktas. kraven för att bevilja resning till förmån för den tilltalade i vissa fall är lägre än annars. Lagreglering av utredningsåtgärder i resningssyfte Utredningens uppfattning är att det bör vara reglerat i lag under vilka förutsättningar en förundersökning ska återupptas i resningssyfte. genom skapas klarhet om när en enskild kan få del av det allmännas utredningsresurser, vilket från dennes synpunkt gör förfarandet mer för- När det gäller resning till men för den tilltalade talar också rätts- säkerhetsskäl för en lagreglering. Utredningen föreslår att nuvarande praxis ska kodifieras på så sätt att det i lag ska införas en bestämmelse om under vilka förutsättningar en förundersökning ska återupptas i samband med resning. sökningen angående brottet inte är avslutad när en fråga om utrednings- åtgärder i resningssyfte uppkommer så kan t.ex. hända om flera perso- ner är inblandade i brottet och dessa lagförs är det dock inte möjligt att återuppta förundersökningen. Åklagaren ska i dessa fall i stället besluta att den pågående förundersökningen ska omfatta även frågan om den tidigare tilltalades delaktighet i brottet. Utredningsåtgärder sker normalt inom ramen för en förundersökning. Utredningen har fått i uppdrag att pröva om det finns skäl att i vissa fall ge åklagaren möjlighet att i samband med ett resningsärende vidta utred- ningsåtgärder trots att förundersökningen inte återupptagits. med en sådan ordning kan vara att åklagaren då får ett bättre besluts- underlag inför ställningstagandet till om förundersökningen ska återupp- En nackdel är att den s.k. orubblighetsprincipen, som innebär att lagakraftvunna domar i princip inte ska ändras, riskerar att urholkas. kan nämligen inte anses förenligt med denna princip att bedriva utred- ning enbart i syfte att fiska efter resningsmaterial. För att det ska framstå som meningsfullt att ge åklagaren denna möj- lighet måste det vara lägre ställda krav för att få vidta åtgärderna än vad som gäller för att en förundersökning ska återupptas. Ju lägre krav som ställs, desto större blir dock konflikten med orubblighetsprincipen. högre krav ställs, blir konflikten med orubblighetsprincipen å andra sidan mindre, men risken är då att skillnaden mot att återuppta en förunder- sökning blir liten och regleringen därmed verkningslös. Enligt utredningens mening är det från rättssäkerhetssynpunkt inte heller lämpligt att t.ex. hålla förhör utanför ramarna för regleringen om förundersökning i 23 kap. RB. Utredningen anser sammantaget att det inte genom lag bör införas en möjlighet för åklagaren att vidta utredningsåtgärder utanför förundersök- En enklare och mer rättssäker ordning för att låta en enskild resningssökande få del av statens utredningsresurser i ett tidigare skede kan i stället vara att sänka de krav som gäller för att återuppta Förutsättningarna för att återuppta en förundersökning i resningssyfte Rättsläget innebär att det ställs höga krav för att en förundersökning ska kunna återupptas efter att en dom vunnit laga kraft. uttryckt anses förundersökningen kunna tas upp på nytt endast om det nya material som åberopas, om det i den återupptagna utredningen visar sig vara riktigt, kan förväntas leda till att resning beviljas. resning ska beviljas är i sin tur mycket högt ställda. innebär att det ska framgå av lag när en förundersökning ska återupp- tas i resningssyfte. Frågan är om kraven för ett återupptagande ska Hänsynen till orubblighetsprincipen talar för att kraven ska får aldrig bli en fjärde instans. gäller att upprätthålla allmänhetens förtroende för rättsväsendet är det emellertid inte bara av betydelse att lagakraftvunna domar står fast utan också att de blir riktiga. Detta brukar kallas för sannings- Det har till utredningen framförts att de höga kraven för att en förun- dersökning ska återupptas ofta leder till att den dömde eller dennes ombud tvingas att själv t.ex. hålla förhör med en målsägande eller ett vittne. En sådan egenhändig bevisupptagning utanför förundersökningens ram riskerar att förstöra bevisningen snarare än att säkra den. Den rådande situationen är otillfredsställande. Enligt utredningens mening måste det skapas en bättre balans i förhållandet mellan den enskilde och staten när det gäller tillgången till utredningsresurser för att kunna angripa en dom som kan vara felaktig. Även om det innebär att orubblighetsprincipen i någon mån får ge vika till förmån för sannings- principen, är det utredningens uppfattning att kraven för att återuppta en förundersökning ska sättas lägre än vad som gäller enligt nuvarande praxis. Det bör framhållas att kraven för att bevilja resning är desamma och att orubblighetsprincipens ställning i det avseendet är oför- ändrad. Liksom enligt nuvarande praxis ska en förutsättning för att återuppta en förundersökning i resningssyfte vara att det kommer fram en ny om- ständighet eller ett nytt bevis. Det nya materialet måste vidare sättas i relation till vad som krävs för att resning ska beviljas. Det är individuellt för varje resningsärende vad som krävs i form av nya omständigheter eller bevis för att resning ska beviljas. Detsamma måste därmed gälla också för när en förundersökning i resningssyfte ska återupptas. Ju star- kare bevisningen varit i det bakomliggande brottmålet, desto större krav måste ställas på det nya materialet för att förundersökningen ska tas upp på nytt. För att det ska bli aktuellt att överväga att återuppta en förundersök- ning i ett resningssammanhang bör det inte vara tillräckligt med ett blankt påstående om att det finns nytt material. Påståendet i sig måste vara så konkretiserat att det förtjänar att tas på allvar. Sammantaget föreslår utredningen att kravet för att återuppta en förun- dersökning i resningssyfte bör uttryckas så att det ska vara tillräckligt att det nya materialet sannolikt kan utgöra grund för resning för att en för- undersökning ska återupptas i resningssyfte. Avsikten är att möjlighet- erna att ta upp en förundersökning på nytt ska bli större än vad de är . Om dessa förutsättningar för att återuppta en förundersökning i res- ningssyfte är uppfyllda, ska åklagaren också ha en skyldighet att åter- uppta förundersökningen. Naturligtvis är det dock bara om det finns ett behov av att vidta ytterligare utredningsåtgärder som en sådan skyldighet ska finnas. Det är nämligen inte ovanligt att ett resningsärende kan avgö- ras utan kompletterande utredningsåtgärder. Utredningsåtgärder efter föreläggande av domstolen Det har i enstaka fall förekommit att förelagt riksåkla- garen att komplettera utredningen i ett pågående resningsärende. Förfa- randet saknar direkt lagstöd och förefaller ske med analog tillämpning av de bestämmelser i som ger rätten möjlighet att begära komplettering av förundersökningen i det ordinära brottmålsförfarandet (se t.ex. 45 kap. 11 § RB). I 46 kap. 4 § andra stycket RB ges uttryck för den utredningsskyldighet och den skyldighet att bedriva materiell processledning som rätten har i I resningsärenden är bestämmelsen inte tillämplig. 2011/12:156 Allmänt sett gäller nämligen att rätten i sådana ärenden inte har dessa Bilaga 1 skyldigheter. De fall där förelagt riksåklagaren utgör därmed undantag från grundinställningen. Utredningens uppfattning är att det framstår som rimligt att domstolen har möjlighet att agera om den anser att förutsättningarna för ett åter- uppta en förundersökning är uppfyllda, men åklagaren är av motsatt uppfattning. Denna möjlighet saknar alltså direkt lagstöd och bör därför författningsregleras. Avsikten är inte att lägga en direkt utredningsskyldighet på domstolen i resningsärenden, utan att ge dom- stolen möjlighet att verka för en mer fullständig utredning när det fram- står som särskilt angeläget. Så kan t.ex. vara fallet om den resningssö- kande inte har rätt att själv företa den aktuella utredningsåtgärden eller om bevisvärdet av det nya material som utredningsåtgärden syftar till att säkra riskerar att förstöras om den enskilde skulle vidta den på egen hand. Självklart måste möjligheten till föreläggande utnyttjas med stor försiktighet. Vidare ska föreläggandet ta sikte på en specifik utrednings- åtgärd. Bestämmelsen ska vara tillämplig vid såväl hovrätts som Högsta dom- stolens handläggning av resningsärenden. Rätt till rättsligt biträde Det finns inte någon författningsreglerad rätt till rättsligt bistånd i sam- band med resningsförfarandet i brottmål. Detta gäller såväl för den till- talade som för målsäganden. I rättsfallet NJA 1980 s. 416 har slagit fast att en dömd person som ansökt om resning inte har rätt till offentlig försvarare. Däremot har en målsägande, i ett fall då riksåklagaren beslutat att återuppta en förundersökning för att senare kunna bedöma om det fanns skäl att begära resning, fått ett målsägande- biträde utsett av (NJA 2002 s. 439). När det gäller förordnande av särskild företrädare för barn i resningsärenden får rättslä- get anses oklart; det saknas vägledning i såväl förarbeten som praxis. Rättshjälp enligt rättshjälpslagen kan i sammanhanget komma i fråga för en tidigare tilltalad. Praxis är dock restriktiv och det torde krävas sär- skilda skäl för att en ansökan ska beviljas. Rättshjälp kan också beviljas för en målsägande som inte fått rättslig assistans på annat sätt. Bör det finnas en författningsreglerad rätt till rättsligt biträde i ärenden om resning? Enligt utredningens uppfattning skulle förutsebarheten för den enskilde öka om förutsättningarna för att kunna få rättsligt biträde fanns angivna i lag. Det innebär också att rättssäkerheten förstärks. Detta gäller oavsett om det är fråga en tilltalad eller en målsägande. Utredningen har inte funnit några egentliga skäl som talar mot en lagreglering. Det ska därför framgå av lagen under vilka förutsättningar rättsligt bistånd i resnings- processen kan komma i fråga. Formerna för rättsligt biträde Målsägandebiträde bör även fortsättningsvis vara den biträdesform som i första hand kommer i fråga för brottsoffer som är i behov av hjälp och stöd i samband med ett resningsärende. Den nuvarande möjligheten för målsäganden att få rättshjälp bör också finnas kvar. För unga brottsoffer under kan det i vissa fall i den ordinära brottmålsprocessen vara aktuellt att förordna särskild företrädare för barn. Denna möjlighet ska uttryckligen också finnas i samband med ett resningsärende. När det gäller tidigare tilltalade anser utredningen att den lämpligaste biträdesformen i ett resningsärende är offentlig försvarare. Den nuva- rande möjligheten till rättshjälpsbiträde ersätts därmed (se 7 § andra stycket rättshjälpslagen). Förutsättningarna för rätt till biträde Vid bedömningen av om det finns förutsättningar att i ett resningsärende utse målsägandebiträde eller särskild företrädare för barn ska den gäl- lande lagstiftningen tillämpas. För att en offentlig försvarare ska kunna förordnas när en fråga om resning uppkommit bör som huvudregel gälla att förundersökningen har återupptagits eller att domstolen bedömer att det finns skäl för ett åter- upptagande. Skälet för att dessa omständigheter bör beaktas särskilt är att ärendet då får anses ha sådan substans att det framstår som mer rimligt än annars att staten bidrar till kostnaderna för rättslig assistans. Det bör dock finnas en möjlighet att även i andra fall utse offentlig försvarare. Det ska då finnas synnerliga skäl. En sådan situation kan vara att ärendet är så komplicerat att det krävs särskilda förberedelser inför en resningsan- sökan. Domstolens prövning av rätten till försvarare ska också innefatta en bedömning av om det finns behov av rättslig hjälp för den enskilde. Vid denna behovsprövning ska brottets svårhet och den tilltalades personliga förhållanden beaktas. Det ska också vägas in vilken typ av utredningsåt- gärd som kan komma att vidtas i den återupptagna förundersökningen. Förnyade förhör torde ofta fordra biträde, medan t.ex. en kompletterande teknisk undersökning i regel inte gör det. Någon särskild reglering om offentlig försvarare för unga tilltalade krävs inte enligt utredningens mening. Det ska dock finnas utrymme att inom ramen för den nya bestämmelsen beakta att den tilltalade har låg ålder. Utredningens förslag bör kunna träda ikraft . I vart fall kommer förslagen att innebära vissa mindre kostnadsökningar för och domstolarna till följd av en större ärendehantering i samband med resningsförfarandet. Därutöver tillkommer marginellt ökade kostnader för staten i form av ersättningar för rättsligt bistånd. Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om dels att 21 kap. 4 § och 23 kap. 5 § ska ha följande lydelse, dels att det ska införas tre nya paragrafer, 21 kap. 3 b § samt 58 kap. 6 a och b §§, av följande lydelse. När en fråga om resning kommit upp ska, om det finns behov av det, offentlig försvarare förordnas om 1.en förundersökning återupptagits enligt 58 kap. 6 a §, 2.det finns förutsättningar att återuppta en förundersökning enligt samma paragraf, eller 3.det med hänsyn till omständigheterna i övrigt finns synnerliga skäl. Vid bedömningen av om det finns behov av offentlig försvarare ska brottets svårhet och den tilltalades personliga förhållanden beaktas samt vilka utredningsåtgärder som ska vidtas. av rätten; har rätten skilt saken Efter det att rätten har från sig, äge den, till dess talan av meddelat dom eller slutligt beslut den misstänkte fullföljts eller tiden får den, till dess den misstänkte för sådan talan utgått, förordna försvarare att biträda honom i tiden för överklagande har gått ut, förordna försvarare att biträda den misstänkte i högre rätt. När en fråga om resning kommit upp, fattas beslut rörande offentlig försvarare av den domstol som enligt 58 kap. 4 § första stycket är behörig att pröva ansökan om Fråga om förordnande av offentlig försvarare skall upptagas, då framställning därom göres eller rätten eljest finner anledning därtill. när det görs framställning om det anledning till det. Skall enligt 21 kap. 3 a § offentlig försvarare utses för den misstänkte, åligger det undersökningsledaren att göra anmälan om det hos rätten. Undersökningsledaren skall också göra anmälan hos rätten, om målsäganden begär att få ett målsägandebiträde eller om det annars finns anledning att förordna ett sådant biträde. Ska enligt 21 kap. 3 a § offentlig försvarare utses för den misstänkte, ska undersökningsledaren göra anmälan om det hos rätten. Undersökningsledaren ska också göra anmälan hos rätten, om målsäganden begär att få ett målsägandebiträde eller om det annars finns anledning att förordna ett sådant biträde. När en fråga om resning kommit upp, ska första stycket tillämpas på motsvarande sätt. Om det inte pågår någon förundersökning ska anmälan göras av åklagare. Åklagaren ska återuppta en förundersökning om det i en ansökan om resning åberopas eller det på annat sätt kommer fram omständighet eller bevis som inte tidigare lagts fram och det är sannolikt att omständigheten eller beviset kan utgöra grund för resning. Förundersökningen ska dock återupptas endast om det finns behov av utredningsåtgärder. Om förundersökningen angående brottet inte är avslutad ska åklagaren, under de förutsättningar som anges i första stycket, i stället besluta att förundersökningen ska avse även frågan om den tidigare tilltalades delaktighet i brottet. I ett ärende om resning får förutsättningar finns enligt 6 att återuppta förundersökningen. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Om ett rättshjälpsbiträde före ikraftträdandet utsetts för en tidigare tilltalad i ett ärende om resning, ska bestämmelserna i rättshjälpslagen gälla. Förslag till lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare Härigenom föreskrivs att 24 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare ska ha följande lydelse. För en misstänkt som inte fyllt skall offentlig försvarare förordnas, om det inte är uppenbart att han saknar behov av försvarare. När offentlig försvarare skall förordnas, skall undersökningsledaren göra anmälan om det hos rätten. För en misstänkt som inte fyllt ska offentlig försvarare förordnas, om det inte är uppenbart att han eller hon saknar behov av försvarare.