prop · GZ03108 · 2012-03-19 00:00:00 — Regeringens proposition 2011/12:108 Specialist i allmänmedicin en yrkeskvalifikation för Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionen innehåller förslag till ändringar i genomförande i svensk rätt av vissa artiklar i och rådets direktiv /36/EG av om erkännande av yrkeskvalifikationer1. Ändringarna föreslås med anledning av den kritik som Europeiska kommissionen har riktat mot . Kommissionen har anfört att inte uppfyller sina skyldigheter i fråga om automatiskt erkännande av läkares yrkeskvalifikationer inom allmänpraktik. Eftersom det enligt direktivet finns en harmoniserad miniminivå för utbildning som allmänpraktiserande läkare, anser kommissionen att direktivet endast tillåter en yrkeskvalifikation inom allmänpraktik i en och samma medlemsstat. Allmänpraktiserande läkare som uppfyller direktivets minimikrav på praktisk tjänstgöring har rätt till automatiskt erkännande i samtliga EES-länder och . I finns två yrkeskvalifikationer inom allmänpraktik, allmänpraktiserande läkare () med en utbildningstid och specialist i allmänmedicin, vars utbildning måste vara . Kommissionen har framfört att den svenska regleringen strider mot direktivets bestämmelser på grund av att har två yrkeskvalifikationer och eftersom svenska myndigheter inte automatiskt erkänner yrkeskvalifikationerna hos läkare som uppfyller direktivets krav på utbildning inom allmänpraktik, som specialister i allmänmedicin, vilken är den vanligaste yrkeskvalifikationen i allmänpraktik i . Kommissionen anser att de svenska 1 EUT L 255, 30.9.2005, s. 22 (Celex 32005L0036). bestämmelserna hindrar den fria rörligheten på den inre marknaden för allmänpraktiserande läkare. I propositionen föreslås att bestämmelsen om kompetens som Europaläkare i patientsäkerhetslagen upphävs och att möjligheten att ansöka om kompetensbevis som allmänpraktiserande läkare () avskaffas. Ändringarna innebär att allmänpraktiserande läkare som fullgjort sin utbildning enligt direktivet i en annan EES-stat än eller utbildat sig i , ska kunna erkännas automatiskt som specialist i allmänmedicin i . Vidare föreslås en ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) där formuleringen om Europaläkare stryks. När författningsändringarna har trätt i kraft kommer regeringen att till kommissionen anmäla en ny svensk titel för allmänpraktiserande läkare. Den nya titeln föreslås bli specialist i allmänmedicin. Författningsändringar föreslås träda i kraft . Förslag till riksdagsbeslut ................................................................ Förslag till lag om ändring i patientsäkerhetslagen (2010:659) ......................................................................... 2.2Förslag till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) ................................................. Ärendet och dess beredning ............................................................. Om behörighet för läkare inom allmänpraktik i Klagomål till Europeiska kommissionen........................... 5.1EU-rätt och rådets direktiv /36/EG av om erkännande av yrkeskvalifikationer................................. Direktivets bakgrund och syfte....................... Kort om direktivets uppbyggnad .................... Sammanställning av de artiklar i direktivet kommissionen anser att Regleringen av kompetens som Regleringen av kompetensen specialist i 6 Överväganden och förslag.............................................................. 6.1Förslag till lag om ändring i patientsäkerhetslagen (2010:659) ....................................................................... 6.2Förslag till ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) ............................................... Förslagens förenlighet med ............................. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser.................................. 9.1Förslaget till lag om ändring i patientsäkerhetslagen (2010:659) ....................................................................... 9.2Förslaget till ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) ............................................... och rådets direktiv /36/EG av om erkännande av yrkes- Sammanfattning i promemorian Specialist i allmän- medicin en yrkeskvalifikation för läkare i allmän- praktik (Ds 2012:2) ........................................................ Förteckning över remissinstanser .................................. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ....... 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1.lag om ändring i patientsäkerhetslagen (2010:659), 2.lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1Förslag till lag om ändring i patientsäkerhetslagen (2010:659) Härigenom föreskrivs i fråga om patientsäkerhetslagen (2010:659) dels att 4 kap. 7 § ska upphöra att gälla, dels att rubriken närmast före 4 kap. 7 § ska utgå, dels att 4 kap. 10 § ska ha följande lydelse. Ansökningar om legitimation, särskilt förordnande att utöva yrke, bevis om kompetens som Europaläkare och bevis om specialistkompetens prövas av . prövar ansökningar om legitimation, särskilt förordnande att utöva yrke och bevis om specialistkompetens. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Härigenom föreskrivs att 25 kap. 8 a § offentlighets- och sekretess- lagen (2009:400) ska ha följande lydelse. Sekretess gäller hos Social- Sekretess gäller hos Socialsty- styrelsen i ärende om legitimation, relsen i ärende om legitimation, särskilt förordnande att utöva yrke, särskilt förordnande att utöva yrke bevis om kompetens som Europa- eller bevis om specialistkompetens läkare eller bevis om specialist- enligt 4 kap. 10 § patientsäkerhet- 4 kap. 10 § slagen (2010:659) för uppgift om för uppgift om sökandens hälso- andra personliga förhållanden, om det kan antas att denne eller någon förhållanden, om det kan antas att närstående till denne lider bety- dande men om uppgiften röjs. denne lider betydande men om uppgiften röjs. Sekretess gäller hos i ärende om klagomål eller i initiativärende enligt 7 kap. patientsäkerhetslagen eller i anmälan till enligt 7 kap. 30 § samma lag för uppgift om berörd hälso- och sjukvårdspersonals hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det kan antas att denne eller någon närstående till denne lider betydande men om uppgiften röjs. Första och andra styckena gäller inte om annat följer av 10 §. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre föreskrifter gäller dock fortfarande för ärenden om bevis om kompetens som Europaläkare som har kommit in före . 1 Senaste lydelse 2010:679. Ärendet och dess beredning Europeiska kommissionen har i ett överträdelseärende mot framfört att den anser att det svenska regelverket strider mot flera bestämmelser i och rådets direktiv /36/EG av om erkännande av yrkeskvalifikationer1. Kommissionen har anfört att inte uppfyller sina skyldigheter i fråga om automatiskt erkännande av läkares yrkeskvalifikationer i allmänpraktik. Eftersom det enligt direktivet finns en harmoniserad miniminivå för utbildning som allmänpraktiserande läkare, som är , anser kommissionen att direktivet endast tillåter en yrkeskvalifikation inom allmänpraktik i en och samma medlemsstat. Allmänpraktiserande läkare som uppfyller direktivets minimikrav har rätt till automatiskt erkännande i samtliga EES-länder och . Med EES-länder avses i denna proposition även EU-länder eftersom dessa är anslutna till EES- fördraget. I finns två yrkeskvalifikationer inom allmänpraktik, allmänpraktiserande läkare () och specialist i allmänmedicin. Specialisttjänstgöringen måste vara med handledning. Kommissionen har framfört att den svenska regleringen strider mot direktivets bestämmelser eftersom svenska myndigheter inte automatiskt erkänner yrkeskvalifikationerna hos läkare som uppfyller direktivets krav på utbildning inom allmänpraktik, som specialister i allmänmedicin. måste enligt kommissionen välja en av de nuvarande två svenska yrkeskvalifikationerna för att den svenska regleringen ska vara i överensstämmelse med direktivet. måste också anmäla den valda titeln till kommissionen. Kommissionen anser att de svenska bestämmelserna hindrar den fria rörligheten på den inre marknaden för allmänpraktiserande läkare som har den utbildning direktivet föreskriver. Bakgrunden till ärendet är ett klagomål från en läkare som fått avslag på sin ansökan om att få sin holländska utbildning som allmänpraktiserande läkare automatiskt erkänd i som specialist i allmänmedicin. Inledningsvis argumenterade regeringen emot kommissionens klagomål. valde regeringen emellertid efter en samlad bedömning att påbörja en översyn av den svenska regleringen i syfte att följa kommissionens uppfattning. En viktig utgångspunkt i översynen är att behålla den svenska specialistutbildningen i allmänmedicin och att värna om patientsäkerheten. Direktivet finns i bilaga 1. Departementspromemorian Specialist i allmänmedicin en yrkeskvalifikation för läkare i allmänpraktik har tagits fram av med syftet att anpassa det svenska regelverket för behörighet inom allmänpraktik för läkare till . Promemorians sammanfattning finns i bilaga 2. Promemorians författningsförslag finns i bilaga 3. Promemorian remissbehandlades vid ett remissmöte och remissinstanserna har beretts möjlighet att lämna in skriftliga svar. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 4. En sammanställning över remissinstansernas synpunkter finns tillgänglig i (dnr S2012/455/FS). 1 EUT L 255, 30.9.2005, s 22 (Celex 32005L0036). Sedvanlig information har lämnats till och samråd har skett med berört Prop. 2011/12:108 utskott i . Lagförslagen innebär att 4 kap. 7 § patientsäkerhetslagen (2010:659) om Europaläkarkompetens upphävs och att formuleringen bevis om kompetens som Europaläkare stryks ur bestämmelserna i 4 kap. 10 § patientsäkerhetslagen och 25 kap. 8 a § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Ändringar av redaktionell karaktär har även gjorts i den aktuella bestämmelsen i patientsäkerhetslagen. Regeringen gör bedömningen att dessa ändringar författningstekniskt och även i övrigt är av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. 4.1Om behörighet för läkare inom allmänpraktik i I finns två olika yrkeskvalifikationer inom allmänpraktik för läkare, specialist i allmänmedicin och kompetens som allmänpraktiserande läkare (). Det finns en tradition i att läkare ska specialisera sig. I samband med att gick med i EU infördes en ny kvalifikation i allmänpraktik, allmänpraktiserande läkare () för att genomföra och rådets direktiv /36/EG av om erkännande av yrkeskvalifikationer2 (direktivets) bestämmelser i artikel 28 och punkt 5.1.4 i bilaga V. Detta är bakgrunden till att det finns två yrkeskvalifikationer i allmänpraktik i . För att uppnå kompetens som specialist i allmänmedicin krävs specialisttjänstgöring under handledning. För att uppnå kompetens som Europaläkare krävs tjänstgöring i enlighet med artikel 28.2 i direktivet (se vidare föreskrifter om erkännande av yrkeskvalifikationer inom hälso- och sjukvården (SOSFS 2007:23)). Regleringen beskrivs närmare i avsnitt 5.2. 4.2Klagomål till Europeiska kommissionen Bakgrunden till det överträdelseärende som föreligger mot var ett klagomål från en läkare som fått avslag på sin ansökan om att få sin holländska utbildning som allmänpraktiserande läkare automatiskt erkänd i . Den sökande klagade till Europeiska kommissionen (kommissionen) och anförde att hon inte fått ett automatiskt erkännande som specialist i allmänmedicin och att begärt in fler 2 EUT L 255, 30.9.2005, s. 22 (Celex 32005L0036). handlingar än vad direktivet föreskriver. Kommissionen ställde med Prop. 2011/12:108 anledning av detta ett antal frågor kring den svenska regleringen. Regeringen svarade kommissionen och anförde i huvudsak följande. I bygger den offentligt bedrivna primärvården på ett system där specialister i allmänmedicin har en viktig roll på vårdcentralerna. En specialist i allmänmedicin kan till följd av sin längre utbildning och bredare kompetens behandla patienter i större omfattning än vad en Europaläkare kan, t.ex. i fråga om diabetes eller hjärtsjukdomar. Detta system påverkar resursfördelningen mellan primärvården och slutenvården, eftersom en större andel patienter kan behandlas redan i primärvården. Vidare redogjorde regeringen i svaret för den nationella reglering som gäller för specialister i allmänmedicin respektive Europaläkare. Kommissionen inledde därefter ett överträdelseärende mot i frågan. Kommissionen framförde i en formell underrättelse från att den inte ansåg de svenska reglerna förenliga med . Den bestred i svar till kommissionen kritiken, vilket ledde till ett motiverat yttrande . Ett motiverat yttrande utgör det sista formella steget före en stämning vid . I det motiverade yttrandet har kommissionen anfört att har överträtt artikel 29 i direktivet, genom att upprätthålla två olika yrkeskvalifikationer inom allmänmedicin, artikel 21.2 i direktivet, genom att inte tillämpa systemet för automatiskt erkännande för alla allmänpraktiserande läkare från andra medlemsstater, artikel 21.7 i direktivet, genom att inte anmäla specialistkompetensen artikel 50.1 i direktivet, genom att kräva intyg på nuvarande yrkesstatus av invandrade läkare. Kommissionen angav i huvudsak följande skäl. Det automatiska erkännandet är avsett för examensbevis från medicinsk grundutbildning och examensbevis från allmänläkarutbildningar, vilket innebär att en innehavare av sådana examensbevis är garanterad att erkännas i alla andra medlemsstater utan att hans eller hennes utbildning kontrolleras och således utan att åläggas kompletteringar. Enligt artikel 29 i direktivet måste en medlemsstat för yrkesutövningen som allmänpraktiserande läkare kräva bevis på formella kvalifikationer som anges i punkt 5.1.4. i bilaga V och dessa formella kvalifikationer måste anmälas enligt artikel 21.7 i direktivet. har därför inte rätt att ha en kompetens i allmänmedicin som inte finns upptagen i punkt 5.1.4. i bilaga V och tillämpningen av de två olika systemen för erkännande när det gäller yrkeskvalifikationer för allmänmedicin strider således mot artikel 21.2 i direktivet, där det fastställs att alla läkare som omfattas av artikel 29 i direktivet ska erkännas automatiskt. Den svenska regleringen hindrar den fria rörligheten till för läkare med kortare utbildning än den Artikel 168 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF- fördraget) ger inte medlemsstaterna en rätt att inte tillämpa harmoniserade bestämmelser, såsom exempelvis direktivets bestämmelser om automatiskt erkännande av allmänpraktiserande läkare. Direktivets bestämmelser går således före medlemsstaternas rätt att själva utforma sina nationella system för hälso- och sjukvård enligt artikel 168 i EUF- fördraget. Specialistkompetens i allmänmedicin bör inte betraktas som en kvalifikation som specialist enligt artikel 25. Skälen för det är att de specialistutbildningar som ska förtecknas enligt artikel 25 är frivilliga, medan yrkeskvalifikationen som allmänpraktiserande läkare är obligatorisk för alla medlemsstater. Vidare går minimikraven på allmänläkarutbildningen utöver den längd för specialistutbildning som fastställs i punkt 5.1.3. i bilaga V, eftersom det specificeras på vilka olika avdelningar den praktiska undervisningen ska följas . Att begär intyg om nuvarande yrkesstatus från dem som ansöker om erkännande av sina yrkeskvalifikationer går också utöver vad som får krävas enligt direktivet. Enligt direktivets bestämmelser, artikel 50 samt punkt 1 d i bilaga VII till direktivet, har medlemsstaterna bara rätt att av sökanden begära in de handlingar som anges i direktivet och bland dem ingår inte intyg på nuvarande yrkesstatus. Enligt punkten 1 d i bilaga VII till direktivet kan de behöriga myndigheterna bara kräva att en utländsk sökande ger in ett intyg på att han eller hon inte försatts i konkurs, eller att dennes tillstånd att utöva yrket inte temporärt upphävts eller dragits in i fall av grav yrkesmässig försummelse eller brottslig handling. När det gäller andra medlemsstaters medborgare som vill utöva yrket inom landet ska medlemsstaten som tillräcklig bevisning godta uppvisande av handlingar som utfärdats av behöriga myndigheter i sökandens ursprungsmedlemsstat eller den medlemsstat den sökande kommer från och som utvisar att dessa krav är uppfyllda. Ett intyg på nuvarande yrkesstatus är mer långtgående eftersom det måste visa att yrkesutövaren har rätt att utöva yrket utan några begränsningar, måste utfärdas av en behörig myndighet, inte får vara äldre än och måste skickas in i original. Kommissionen anser att dessa krav inte stämmer överens med artikel 50.1 i direktivet och dess bilaga VII och de svenska myndigheterna har således inte rätt att kräva att den sökande lämnar in ett intyg på nuvarande yrkesstatus. Genom att allmänläkarutbildning som uppfyller direktivets krav och som godkänts i en annan medlemsstat inte automatiskt erkänns i har sammanfattningsvis underlåtit att fullgöra sina skyldigheter enligt artikel 21.2 och 21.7 om automatiskt erkännande och anmälan av titlar som erkänns automatiskt, artikel 29 om yrkesutövning som allmänpraktiserande läkare och artikel 50.1 om vilka handlingar som får begäras av behöriga myndigheter i samband med ansökan, i direktivet. Den svenska regleringen hindrar den fria rörligheten till för läkare med kortare utbildning än den svenska specialistutbildningen. Kommissionen uppmanar att välja en kompetensnivå inom allmänpraktik för läkare och att anmäla den valda titeln till kommissionen. 4.4 Svensk ståndpunkt Prop. Den bestred i svar kommissionens uppmaning att vidta de åtgärder som kommissionen angett som nödvändiga och som i så fall skulle ha vidtagits . Den anförde i huvudsak följande. Kommissionen har inte presenterat några egentliga belägg för sitt påstående att yrkeskvalifikationen specialist i allmänmedicin i praktiken motsvarar kvalifikationen för allmänpraktiserande läkare i den mening som avses i artikel 29 i direktivet. En specialist i allmänmedicin har längre utbildning och därmed högre kompetens och kan behandla ett större antal åkommor och patienter. Det är därmed inte fråga om samma arbetsuppgifter och inte möjligt att jämställa en specialist i allmänmedicin med en allmänpraktiserande läkare som har den utbildning som följer av artikel 28 i direktivet. Den svenska specialiseringen i allmänmedicin är att betrakta som en specialistläkarutbildning i enlighet med artikel 25 i direktivet. Det finns en möjlighet enligt direktivet för medlemsstaterna att ha egna specialistkompetenser, utöver de som förtecknas i bilaga V punkt 5.1.3 till direktivet. Regeringen argumenterade också för medlemsstaternas rätt att organisera sin hälso- och sjukvård och dess resurser enligt artikel 168 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). Det svenska systemet är ett nationellt särdrag och ett resultat av organisationen av det svenska sjukvårdssystemet som ligger inom ramen för medlemsstaternas behörighet i enlighet med artikel 168 EUF-fördraget och som i enlighet med artikel 4.2 EUF-fördraget bör respekteras. Slutligen informerades om att skulle se över informationen på sin hemsida för att tydliggöra att det inte finns något krav på sökanden att bifoga ett intyg om nuvarande yrkesbehörighet. Den har efter en samlad bedömning valt att påbörja en översyn av den svenska regleringen. Det finns med den nuvarande nationella regleringen en klar risk för en fällande dom. Vid en fällande dom finns också risk för att , om de författningsändringar som krävs för att följa domen inte kan träda i kraft tillräckligt snabbt, tilldöms böter. En viktig utgångspunkt i översynen är att behålla den svenska specialistutbildningen i allmänmedicin och värna om patientsäkerheten. I ett brev ställt till generalsekreteraren för kommissionen har regeringen förklarat att den avser att följa kommissionens anvisningar om hur direktivets bestämmelser ska genomföras. Regeringen utfäste också i brevet att en proposition ska överlämnas till för att en ändrad lagstiftning ska kunna träda i kraft . 5.1EU-rätt och rådets direktiv /36/EG av om erkännande av yrkeskvalifikationer 5.1.1Direktivets bakgrund och syfte och rådets direktiv /36/EG av om erkännande av yrkeskvalifikationer3 (direktivet) trädde i kraft och skulle införlivas i medlemsstaternas författning . Enligt fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-för- draget) är ett av unionens mål att avskaffa hindren för fri rörlighet för personer och tjänster mellan medlemsstaterna. För medlemsstaternas medborgare innebär detta bl.a. rätt att utöva ett yrke som egenföretagare eller som anställd i en annan medlemsstat än den där de har skaffat sig sina yrkeskvalifikationer. I artikel 53.1 i EUF-fördraget föreskrivs att direktiv ska utfärdas som syftar till ömsesidigt erkännande av examens-, utbildnings- och andra behörighetsbevis. I enlighet med detta har också ett stort antal direktiv antagits , genom vilka olika ordningar för erkännande införts. Efter Europeiska rådets möte antog kommissionen ett meddelande om En strategi för tjänster på den inre marknaden, som särskilt syftade till att göra det lika enkelt att fritt tillhandahålla tjänster inom unionen som inom en medlemsstat. gav i uppdrag att för Europeiska rådets möte lägga fram särskilda förslag om en mera enhetlig, öppen och flexibel ordning för erkännande av kvalifikationer. De då gällande rättsakterna ersattes och samlades i en enda text. Utifrån detta beslutades ett nytt direktiv om erkännande av yrkeskvalifikationer (direktiv /36/EG) 2005. Rörligheten på arbetsmarknaden har lyfts fram som en nyckelfråga för konkurrenskraft både i kommissionens meddelande 2020 En strategi för smart och hållbar tillväxt för alla (KOM (2010) 2020) och i inremarknadsakten Tolv åtgärder för att stimulera tillväxten och stärka förtroendet för inre marknaden Gemensamma insatser för att skapa ny tillväxt (KOM (2011) 206/4). I syfte att reformera och förenkla systemet för erkännande av yrkeskvalifikationer har kommissionen arbetat med att se över direktivet. presenterade kommissionen en grönbok om modernisering av direktivet. har tagits fram av kommissionen efter synpunkter från bl.a. medlemsstaterna. Kommissionen lämnade ett förslag till reviderat direktiv . Förhandlingar om förslaget har inletts och kommer att pågå . Ambitionen är att ett reviderat direktiv ska kunna beslutas före utgången av 2012. 3 EUT L 255, 30.9.2005, s. 22 (Celex 32005L0036). Kort om direktivets uppbyggnad Direktivet innehåller regler om att medlemsstaterna ska erkänna yrkeskvalifikationer som har förvärvats i en annan medlemsstat. Det innebär att om en medlemsstat kräver bestämda yrkeskvalifikationer för tillträde till eller utövande av ett reglerat yrke inom sitt territorium ska staten erkänna sådana yrkeskvalifikationer som har förvärvats i en annan medlemsstat om dessa ger innehavaren av kvalifikationerna rätt att där utöva yrket. Med reglerat yrke avses yrkesverksamhet där det genom lag eller annan författning krävs bestämda yrkeskvalifikationer för tillträde till eller utövande av verksamheten, se artikel 3. Direktivet gäller medborgare i medlemsstater som, antingen som egenföretagare eller som anställda, vill utöva ett reglerat yrke i en annan medlemsstat än den där de fått sina yrkeskvalifikationer, se artikel 2. Bestämmelserna i direktivet omfattar även medborgare i , , och . Direktivet skiljer på frihet att tillhandahålla tjänster och etableringsfrihet. När det gäller reglerna angående etableringsfrihet, som gäller för det fall en yrkesutövare stadigvarande vill utöva yrket i den mottagande medlemsstaten, finns i direktivet angivet tre ordningar.