prop · GZ0356 · 2012-02-23 00:00:00 — Delegationen har också ställt sig bakom för- slag i rapporten arbete (2010) i vilken föreslås att regeringen skapar förutsättningar för ett nationellt kompetensstöd för interkulturellt socialt arbete. Remissinstanserna: Endast ett fåtal har särskilt kommenterat respektive förslag. anger att det finns ett tydligt kunskapsbehov inom sjukvården om romernas traditioner, t.ex. om relationen kvinna man. De anför också att det finns behov av ett utbildningsprogram som på ett enkelt sätt kan nå hela personalgruppen. framhåller vikten av ett samlat grepp kring frågor som rör kunskapsförmedling till personal inom hälso- och sjukvården, myndighetstjänstemän och individer inom minoriteterna. Skälen för regeringens bedömning: Delegationen för romska frågor, i , och har i olika rapporter konstaterat att kunskapen om de nationella minoriteterna och deras rättigheter är låg inom kommuner och landsting. och har som två av elva statliga myndigheter i uppdrag att under 20102012 följa upp, analysera och redovisa till i hur deras insatser bidragit till att uppnå det minoritetspolitiska målet och effekterna av dessa. har sammanställt ett meddelandeblad som förtydligar vad den nya lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk innebär för hälso- och sjukvården och . Därutöver har myndigheten blivit klar med en broschyr i ämnet som bl.a. minoriteterna själva ska kunna lämna till personalen inom hälso- och sjukvården och i kontakter med dem. har utöver ovanstående uppdrag också haft ett upp- drag 20082010 att undersöka hur våldsutsatta kvinnor från nationella minoriteter bemöts och stöds av offentliga myndigheter. Som en del i detta har myndigheten tagit fram och spridit informations- material om bemötande, kvinnofrid och nationella minoriteter till tjänstemän inom polis, hälso- och sjukvård och socialtjänst som i sitt yrkesutövande möter våldsutsatta kvinnor samt genomomfört utbild- ningar för myndighetspersoner i samarbete med de nationella mino- riteterna. i och har i uppdrag att sprida kunskap om den nya lagen om nationella minoriteter och informera och ge råd om tillämpningen. har också fått i uppdrag att driva en webbsida, , med information om de nationella mino- riteterna. i har publicerat en inspirationsskrift om vägar till utbildning och arbete för romer som ska kunna användas av vuxenutbildare, tjänstemän och aktörer på arbetsmarknaden. Det är angeläget att utbilda personal inom vård och omsorg i frågor om bl.a. romers rättigheter, kultur, livssituation m.m. liksom att utveckla arbetssätt som bidrar till att öka tilliten mellan å ena sidan personalen inom vård och omsorg och å andra sidan romer. Här har, som refererats ovan, ett informationsarbete påbörjats som regeringen noga kommer att följa och vid behov återkomma till. Delegationen för romska frågor liksom i har emellertid pekat på att det återkommande uppstår problem framför allt i kontakten mellan och romer. Det är därför särskilt angeläget att vidareutbilda personal inom i frågan och att Skr. 2011/12:56 man där utvecklar olika arbetssätt. I detta bör ingå att följa upp social- tjänstens arbete med romer, bl.a. arbetet med dem som har sociala problem såsom missbruk och kriminalitet. De kommuner som ingår i pilotverksamheten kommer att ta ett helhetsgrepp om romers inkludering. I detta ingår att i samråd med romer utveckla arbetet inom . Enligt vad som anges i avsnitt 4.12 är tanken att pilotverksamheten ska resultera i goda exempel som kan spridas till andra kommuner. Att finna former för kunskapsutveckling, arbetssätt m.m. för att öka tilliten är här centralt. Regeringens bedömning: Användningen av hälsokommunikatörer med romsk språk- och kulturkompetens bör prövas i kommunerna inom pilotverksamheten i samarbete med ett antal landsting. Delegationens förslag: Delegationen har ställt sig bakom Folkhälso- institutets förslag i rapporten mår de nationella minoriteterna? om att utbilda hälsokommunikatörer inom samtliga minoriteter. Remissinstanserna: Ett antal remissinstanser tillstyrker samtliga av sex förslag i rapporten. betonar att hälsokommunikatörerna bör ha särskild kunskap om barns rättigheter. Skälen för regeringens bedömning: Det framgår av Folkhälso- institutets rapport mår de nationella minoriteterna? att de nationella minoriteterna inte nås av den hälsoupplysning som finns . Flera av de nationella minoriteterna har också pekat på behovet av hälso- informatörer. Hälsoinformatörer finns i sjukvården som en förebyggande och hälso- främjande insats, bl.a. i , , , och . I utbildades ett antal hälso- informatörer med utländsk bakgrund. Dessa arbetar aktivt i kommun med hälsofrämjande uppgifter och fungerar även som bro- byggare mellan exempelvis besökare på vårdinrättningar och personal. har i sin rapport lämnat förslag om att hälso- kommunikatörer bör utbildas inom samtliga nationella minoriteter. Myndigheten föreslår att hälsokommunikatörernas uppgift bl.a. bör vara att tillhandahålla utbildning och hälsoupplysning i sina respektive grupper och att de bör fungera som brobyggare mellan majoritets- samhället och den nationella minoriteten. Det finns europeiska erfarenheter av romska hälsokommunikatörer, framför allt kvinnliga, som varit positiva. De har uppmuntrat intresset för förebyggande hälsovård och underlättat tillgången till den vanliga sjuk- vården. I satsning på att utbilda medlare (brobyggare) ingår att utbilda medlare avseende hälsa. Regeringen bedömer att hälsokommunikatörer med romsk språk- och kulturkompetens skulle kunna ha en stor betydelse bl.a. då det, enligt delegationen, fortfarande finns ett stort antal romer som har svårigheter att tillgodogöra sig skriftlig information. Vidare skulle dessa hälso- kommunikatörer kunna fungera som brobyggare mellan romer och hälso- och sjukvården och därigenom bidra till att bygga upp en ökad tillit. Hälsokommunikatörerna skulle också särskilt kunna rikta sig till Levnadsmönster och vanor grundläggs i tidig ålder och följer ofta med och påverkar resten av livet. Det är därför angeläget att hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande insatser sätts in tidigt för både romska flickor och pojkar. Det kan handla om att underlätta tillgång till friskvård och kostupplysning och att säkerställa att arbetet med att förebygga alkohol- och drogmissbruk bland unga också når romska flickor och pojkar. Frågor om sexuell och reproduktiv hälsa samt åtgärder som stärker den psykiska hälsan bör också ingå. heten att hälsokommunikatörerna utbildar kvinnor och män som i sin tur utbildar fler i grundläggande förebyggande arbete bör undersökas. Användningen av hälsokommunikatörer med romsk språk- och kultur- kompetens bör, enligt regeringens bedömning, prövas i kommunerna inom pilotverksamheten i samarbete med ett antal landsting. Regeringens bedömning: Det är kommuner och landsting som har ansvar för att erbjuda kommuninvånarna den hälso- och sjukvård och sociala omsorg som hälso- och sjukvårdslagen och socialtjänstlagen Av det följer att kommuner och landsting fortsatt bör för- söka finna lokala lösningar på de oklarheter eller problem som kan uppstå i mötet mellan de romer som söker stöd och vård- och I de fall romer behöver ta kontakt med enskilda myndigheter bör i få i fortsatt uppdrag att förmedla kontakter mellan den romska minoriteten och myndigheter. Skälen för regeringens bedömning: Det finns, som tidigare konsta- terats, ett stort behov av råd och stöd bland romer när det gäller vård och omsorg, men också vad gäller utbildning och boende. som både Delegationen för romska frågor och i Stock- holms län har gjort och som utredningen och myndigheten velat upp- märksamma regeringen på. dessa erfarenheter i egenskap av att de har ett tillfälligt uppdrag att förmedla kontakter mellan den romska minoriteten i anger i sitt remissvar att det finns ett behov i hela landet av rådgivning och samverkan i såväl enskilda fall som generella ärenden rörande romer som grupp. erfarenheterna visar att enskilda romer har svårt att få del av sina rättig- heter i kontakt med och andra myndigheter och att de där- för vänder sig till för att få stöd. Detta är dock i en sådan omfattning att det vida överstiger uppdrag, anger myndig- anser att frågor som handlar om romska familjers tillgång till socialtjänst, bostad, arbete, kvinnofrid m.m. behöver finna särskilda lösningar tillsammans med t.ex. , Det är kommuner och landsting som har ansvar för att erbjuda Skr. 2011/12:56 kommuninvånarna den hälso- och sjukvård och sociala omsorg som hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och socialtjänstlagen (2001:453) föreskriver. Av det följer att regeringen bedömer att kommuner och landsting fortsatt bör försöka finna lokala lösningar på de oklarheter eller problem som kan uppstå i mötet mellan de romer som söker stöd och vård- och omsorgsgivaren. I de fall romer behöver ta kontakt med enskilda myndigheter bör i få i fortsatt uppdrag att förmedla kontakter mellan den romska minoriteten och myndigheter. Någon råd- och stödverksamhet ska emellertid inte ha, i stället måste sådana frågor lösas av ansvariga förvaltningsmyndigheter. I de pilotkommuner som särskilt ska arbeta med att förbättra romers tillgång till sina rättigheter är det tänkt, som nämnts ovan, att goda exempel på arbetssätt inom bl.a. ska tas fram som kan vara till nytta för andra kommuner och landsting. Delegationen uppger också att flera kommuner bedriver ett arbete för ökad förståelse mellan romer och förvaltningen. Kommunerna har t.ex. anställt bro- byggare som framför allt arbetat inom skolans område, men i flera fall även fungerat som en länk mellan skola, familj och socialtjänst. Även utbildade behandlingsassistenter med romsk språk- och kulturkompetens kan ge stöd och legitimitet i samarbete med och klienten. Utöver dem finns enskilda romska aktivister och religiösa och kulturella ledare som kan fungera som brobyggare i enskilda ärenden. Regeringen menar vidare att det därutöver är av central betydelse att kunskap om verksamheter som redan finns, och som riktar sig till alla medborgare i med råd och stöd om hälsa och social omsorg, också når ut till romer. Det kan t.ex. handla om den ungdomsmottagning som finns på nätet för unga mellan (UMO) och om sjuk- vårdsrådgivningen på . Det är viktigt att säkerställa att dessa verksamheter också når ut till romer och att romer får ett sådant för- troende för verksamheterna att de känner att de kan vända sig dit. Detta bör följas upp i de utvärderingar som görs av verksamheterna. Regeringens bedömning: kunskapssammanställ- ning om traditionella och vigselliknande ceremonier och den särskilda utredarens redovisning av uppdraget om stärkt skydd mot tvångs- äktenskap och barnäktenskap bör inväntas innan åtgärder vidtas. Delegationens förslag: Delegationen har inte lagt något särskilt för- slag angående barnäktenskap. Delegationen har emellertid identifierat att det finns behov av ökad kunskap i fråga om vilka konsekvenser barn- äktenskap har för framför allt unga flickors hälsa. Remissinstanserna: Flera remissinstanser anger att det finns behov av att förebygga och förhindra barnäktenskap och att barn blir gifta mot sin vilja. Skälen för regeringens bedömning: Delegationen för romska frågor har identifierat att det finns behov av ökad kunskap i fråga om vilka konsekvenser barnäktenskap har för framför allt unga flickors hälsa. I artikel 24 i anges att konventionsstaterna ska vidta alla effektiva och lämpliga åtgärder i syfte att avskaffa traditionella sedvänjor som är skadliga för barnets hälsa. Tidiga äktenskap anses vara en sådan skadlig sedvänja. I mot sin vilja (2009) beskriver problematiken kring barnäkten- skap och äktenskap mot den egna viljan. I rapporten framkommer bl.a. att mer kunskap om barnäktenskap och tvångsäktenskap behöver tas fram och att många av de yrkesgrupper som möter unga som utsätts eller riskerar att utsättas, behöver kompetensutveckling för att kunna stödja de barn och unga de möter. Den svenska rättsordningen godtar inte tvångs- äktenskap och inte heller barnäktenskap. Ändå förekommer det att unga människor som lever i tvingas att ingå äktenskap. Det finns också de som ingår äktenskap . Regeringen har gett i uppdrag att göra en kunskapssammanställning om traditionella och vigsel- liknande ceremonier som inte utgör vigslar i rättslig mening och som innebär att barn och unga formaliserar relationer som kan vara mot den egna viljan. Syftet med uppdraget är att få ökad kunskap om de om- ständigheter som leder till att barn och unga blir gifta mot sin vilja. Regeringen har också gett en särskild utredare i uppdrag att lägga fram förslag till åtgärder som stärker skyddet mot tvångsäktenskap och barnäktenskap (dir. 2010:54). Den särskilde utredaren ska inhämta ytterligare kunskap om tvångs- äktenskap och barnäktenskap. Utredaren ska bl.a. uppmärksamma vilka det är som drabbas och bakgrunden till att sådana äktenskap förekommer. Även omfattningen av tvångsäktenskap och barnäktenskap ska utredas. Med utgångspunkt i det kunskapsunderlag som inhämtas, ska utredaren föreslå åtgärder för att motverka tvångsäktenskap och barnäktenskap. Utredaren ska även göra en samlad översyn av relevant straffrättslig, civilrättslig och internationellt privaträttslig lagstiftning. Utredaren ska lägga fram de förslag till författningsändringar som behövs för att ytter- ligare stärka skyddet mot tvångsäktenskap och barnäktenskap. Uppdraget ska redovisas . Enligt regeringens bedömning bör kunskaps- sammanställning om traditionella och vigselliknande ceremonier och den särskilda utredarens redovisning av uppdraget om stärkt skydd mot tvångsäktenskap och barnäktenskap inväntas innan åtgärder vidtas. 9 Kultur och språk Regeringens bedömning: Kultur och språk utgör en viktig del av en människas identitet och är en viktig förutsättning för samhällets utveckling och sammanhållning. Det är därför angeläget att romers kultur och språk synliggörs, bevaras och utvecklas i enlighet med det av fastställda målet för den nationella minoritetspolitiken. Delegationens förslag: Delegationen har föreslagit följande mål: alla romska barn ska erbjudas modersmålsundervisning, chib ska ha lika starkt skydd som minoritetsspråk som de tre regionala minoritets- språken, utbildning och forskning i chib på högskolenivå ska permanentas, institutionaliseras och ges tryggad finansiering, romer ska ha kontroll och inflytande över sitt eget kulturarv, romsk kultur ska be- varas, utvecklas och göras tillgänglig, det ska finnas romska kultur- institutioner och medier med garanterat statligt stöd och tryggad ekonomi,romer och romsk kultur och historia ska vara synliga i det svenska landskapet och på offentliga platser och det ska finnas fler permanenta romska kulturinstitutioner. Remissinstanserna: Har inte särskilt kommenterat dessa mål. Skälen för regeringens bedömning Romsk kultur och språket chib är det romernas ankomst till först notera- des i tänkebok. Den romska kulturen är således i högsta grad en del av det svenska kulturarvet. Romsk kultur i synliggörs genom musik, litteratur, film, teater, konst, media m.m. Det finns också ett antal romska kulturorganisationer och föreningar. Det uppges emellertid i betänkandet Romers rätt att bristen på homogenitet bland romerna gjort det svårt att driva frågor inom det kulturella om- rådet. För de romer som räknar sig som resande anges t.ex. att den nya generationen tappat mycket av sin kultur och språk, även om det finns indikationer på att detta håller på att ändras. Delegationen för romska frågor ger exempel på en del svårigheter som romsk kultur har att etablera sig. Tidskrifter på chib har svårig- heter eftersom romers läsvana generellt sett är begränsad och därmed är vanan att prenumerera på tidningar och trycksaker inte särskilt utbredd. Romsk litteratur är till stor del muntlig och bygger på en berättar- tradition. Ordspråk och sagor utgör en viktig del av kulturarvet. Enstaka böcker med sagosamlingar har tryckts, men större delen av kulturarvet finns inte skriftligt dokumenterat. Det romska materiella kulturarvet är också i mycket liten utsträckning dokumenterat. När det gäller språket kan följande sägas. Till följd av chibs långa historia som minoritetsspråk i kontakt med olika europeiska majoritetsspråk, har språket utvecklat ett stort antal varieteter, varav flera också uppvisar intern variation. Även graden av språkbevarande hos talarna skiftar mycket, både mellan och inom de olika romska grupperna. Gemensamt för alla varieteter av chib är att de främst är talade Det finns inget gemensamt standardiserat romskt skriftspråk. är enligt delegationen ett problem på så sätt att för att ett språk ska kunna hävda sig i dagens skriftburna samhälle måste det vara lätt att skriva. olika romska varieteternas historia gör att talarna av dem kan ha delvis För vissa talare, särskilt bland nyanlända romer, är chib förstaspråk och modersmål. Andra talare lever i vad som brukar kallas en diglossisituation, dvs. en situation där man behärskar två eller flera språk mycket väl, men använder dem vid olika tillfällen. tredje grupp talare är det romska språket starkt hotat. andra svenska minoritetsspråk uppvisar nog chib den mest komplexa bilden, enligt delegationen. Enligt en studie från och folkminnen är många romer tillfredsställda med att deras språk har fått status som nationellt minoritetsspråk i . Många säger dock att detta inte märks i det dagliga livet. Det gäller t.ex. kunskaperna om chib hos svenska myndigheter och de insatser för chib som stat och För att romerna ska kunna göra bruk av sina rättigheter att lära sig, utveckla och använda sitt nationella minoritetsspråk behöver, enligt delegationen, myndigheter och romer arbeta på bred front med en rad delvis brådskande uppgifter. Regeringens strategi för de nationella minoriteterna I propositionen om den minoritetspolitiska strategin (prop 2008/09:158) poängterar regeringen att de nationella minoritetsspråken och kulturerna är en värdefull del av det svenska kulturarvet. Språket är ett av de kännetecken som markerar gruppernas särdrag gentemot andra och även en sammanbindande faktor inom gruppen. Även för den enskilda indivi- den kan språket utgöra en viktig del av identiteten och självkänslan. många individer är minoritetsspråket även modersmålet. inte bara ett redskap för kommunikation och kunskapsinhämtning, utan det kan också vara starkt förknippat med emotionella värden och något som knyter oss till våra närstående och den kulturgemenskap och det samhälle som vi tillhör. Regeringen konstaterade i propositionen att minoriteternas närvaro inte märks i någon större utsträckning i det offentliga rummet, i media eller i Regeringen framhöll därför att de nationella minoriteternas nutida och historiska närvaro samt deras språk och kulturer aktivt behöver synliggöras i det svenska samhället som en del av vårt gemensamma svenska kulturarv. Genom ökad kunskap kan majoritetsbefolkningens förståelse för grupperna och deras situation fördjupas och minoriteternas möjligheter att värna sina språk och kulturer Det skulle även stärka de nationella minoriteternas identitet, Skr. 2011/12:56 vilket gynnar minoritetsspråkens fortlevnad. En synlig nationell minori- tetsnärvaro stärker särskilt barns och ungdomars kulturella identitet och självbild. Minoritetsspråkens framtid i är oviss. Regeringen framhåller därför i ovan nämnda proposition att den pågående språkbytesprocessen behöver brytas och vändas för att de nationella minoritetsspråken ska kunna bestå och utvecklas som levande språk i . I det av faställda målet för den nationella minoritetspolitiken ingår att stödja de nationella minoritetsspråken så att de hålls levande. Det innebär att de nationella minoriteterna ska ges möjligheter att tillägna sig, bruka och utveckla sitt modersmål och utveckla en egen kulturell identitet. De nationella minoriteterna ska kunna överföra sitt minoritetsspråk och sin kultur till nästa generation. De nationella mino- ritetsspråken, som utgör en del av det svenska kulturarvet, ska kunna bevaras och utvecklas som levande språk i . Det minoritets- politiska målet har konkretiserats och brutits ned i ett antal delområden, varav ett är språk och kulturell identitet. Regeringens och myndigheters uppföljning, analys och redovisning av arbetet för att främja det över- gripande minoritetspolitiska målet bör särskilt belysa insatserna och effekterna av dessa avseende bl.a. språk och kultur. Regeringen bedömer att kultur och språk är viktiga förutsättningar inte bara för en människas identitet, utan också för samhällets utveckling och sammanhållning. Att arbeta med språk- och kulturfrågor kan stärka den egna identiteten och stoltheten för det romska kulturarvet. Enligt regeringens bedömning kan kulturen också ha en viktig funktion att överbrygga den förtroendeklyfta som är vanligt förekommande mellan romer och icke-romer. Det är därför viktigt att romers kultur och språk synliggörs, bevaras och utvecklas i enlighet med det fastslagna målet för den nationella minoritetspolitiken. Regeringen bedömer att eftersom det redan finns ett mål som omfattar de nationella minoriteternas språk och kultur, behöver inget nytt formuleras för romer (se avsnitt 4.4). Det allmännas ansvar för de nationella minoritetsspråken och de nationella minoriteternas möjligheter att behålla och utveckla sin kultur finns också reglerat i lag (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk. Barns utveckling av en kulturell identitet och användning av det egna språket ska enligt denna främjas särskilt. 9.2.1Starkare ställning för romers kultur och språk Regeringens bedömning: Rapporten från Forum för levande historia med förslag om hur romers kultur och språk kan få en starkare ställ- ning än bör beredas vidare inom innan åtgärder vidtas. Delegationens förslag: Ett antal förslag har lagts i syfte att stärka romers kultur och språk i . Delegationen har bl.a. föreslagit att en kultur med minst hälften romska ledamöter bör inrättas. Remissinstanserna: Några remissinstanser tillstyrker förslagen som rör kultur i stort, men ställer sig tveksamma till att inrätta en särskild kultur, bl.a. och Statens musiksamlingar. Stiftelsen avvisar förslaget om en särskild kultur. instämmer i dele- gationens konstaterande av att formerna för en romsk kulturnämnd bör utredas ytterligare. Skälen för regeringens bedömning: Delegationen lämnade ett antal förslag i syfte att stärka romers kultur och språk i . Statens kultur- råd instämmer generellt i delegationens förslag om att det behövs kraft- fulla åtgärder även inom kulturpolitikens område och uppger att alla insatser som rör den romska minoriteten är beroende av en stark och bred förankring och delaktighet bland romer för att nå framgång. gav regeringen för levande historia i uppdrag att, med utgångspunkt i Delegationens förslag, utreda hur romernas kultur och språk kan få en starkare ställning än . I arbetet skulle Forum för levande historia samråda med berörda organisationer och institutioner. De förslag som myndigheten presenterade skulle rymmas inom ramen för de berörda institutionernas och organisationernas befintliga anslag. Forum för levande historia lämnade en rapport, Romers kulturella och språkliga rättigheter vägar mot ett förverkligande, till regeringen . Regeringen bedömer att förslagen bör beredas vidare inom innan åtgärder vidtas. 9.2.2Uppmärksammande av romskt 500-årsjubileum är det, som nämnts tidigare, romernas ankomst till först noterades i tänkebok. Det är viktigt att uppmärksamma romernas långvariga närvaro i och den romska kulturen, som har berikat och är en del av det svenska kulturarvet. har fått i uppdrag att anordna ett möte om romsk kultur och historia med anledning av detta. Mötet ska rikta sig till kulturaktörer på statlig, regional och lokal nivå samt till det civila samhällets organisationer.