prop · GZ03129 · 2012-04-19 00:00:00 — FAR menar att det saknas anledning att inte höja den nämnda beloppsgränsen till . Detta skulle medföra en ännu större lättnad av de administrativa bördorna än EU:s och regeringens målsättning. En liknande synpunkt framförs av . Regeringen håller med om att de administrativa bördorna bör minskas så mycket som möjligt och att det i och för sig inte finns något hinder mot att överträffa det nämnda målet om . Dock erinras om att lagstiftaren i detta fall har att ta hänsyn även till andra intressen, bl.a. Prop. 2011/12:129 investerarskyddet och behovet av harmonisering. Vid en helhetsbedömning anser regeringen att ett gränsvärde motsvarande är långsiktigt rimligt för svenska förhållanden. För att genomföra det förtydligande som skett i ändringsdirektivet bör en lagändring göras så att det framgår att beräkningen av det sammanlagda vederlaget inte ska göras per land utan avse hela EES- området (2 kap. 4 § första stycket 5 LHF). Undantaget i artikel 1.2 j I artikel 1.2 a, f, g och j finns undantag från prospektdirektivets tillämpningsområde avseende icke aktierelaterade värdepapper som emitteras fortlöpande eller vid upprepade tillfällen samt icke fungibla kapitalandelar, under förutsättning att de i artiklarna uppställda villkoren uppfylls. Undantagen har dock aldrig införts i svensk rätt, eftersom de inte har någon bäring på svenska förhållanden.10 Mot denna bakgrund saknas skäl att ta ställning till behovet av förändring av det tröskelvärde som anges i ändringsdirektivet avseende artikel 1.2 j. Ändringar avseende övriga undantag Som tidigare nämnts finns det inga möjligheter för en medlemsstat att behålla eller införa nationella regler som strider mot innehållet i artiklarna 3 och 4. Därför behöver i LHF angivna gränsvärden för prospektskyldighet ändras från 100 till 150 fysiska eller juridiska personer och angivna värden i punkterna 3 och 4 ändras från till . Motsvarande anpassningar av gränsvärden görs i öppenhetsdirektivet genom ändring av artiklarna 8.1 b, 18.3 och 20.6. Detta föranleder ändring i 16 kap. lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden angående regelbunden finansiell information och det undantag som föreskrivs i fråga om obligationer eller andra överlåtbara skuldförbindelser som var och en har ett nominellt värde motsvarande (16 kap. 3 § 3). Det nominella värdet ska således ändras till . I en ny artikel i öppenhetsdirektivet, artikel 8.4, regleras vad som ska gälla för sådana skuldebrev som är utestående och som redan tagits upp till handel på en reglerad marknad i unionen före . Artikeln föreslås genomföras i en övergångsbestämmelse till ovan nämnda ändring i lagen om värdepappersmarknaden, se vidare avsnitt 5. Artikel 18.3 i öppenhetsdirektivet avser frågan om var möten med skuldebrevsinnehavaren ska hållas och eftersom svensk rätt saknar begränsningar i fråga om var möten med skuldebrevsinnehavaren kan hållas ansågs det inte nödvändigt att införa någon särskild regel i svensk rätt för att uppfylla den aktuella bestämmelsen i direktivet (se prop. 2004/05:158 s. 76. 2006/07:65 s. 278). Något genomförande av ändringsdirektivet i detta Prop. 2011/12:129 avseende behövs därför inte. Artikel 20 i öppenhetsdirektivet reglerar på vilket språk obligatorisk information ska offentliggöras. Genom ändringsdirektivet ändras i artikel 20.6 beloppsgränsen från till . Gemensamma bestämmelser om information som ska offentliggöras av emittenter återfinns i 17 kap. lagen om 17 kap. 5 § har bemyndigande lämnats i detta avseende och genomförts i 10 kap. föreskrifter FFFS 2007:17. Beträffande gränsvärdena i artikel 3.2 ce i ändringsdirektivet ges kommissionen, i en ny artikel 3.4, befogenhet att genom delegerade akter anta åtgärder för ändring av nämnda gränsvärden. Regeringens förslag: Om det finns ett giltigt prospekt och emittenten eller den som ansvarar för upprättandet av prospektet i ett skriftligt avtal har godkänt att det används vid återförsäljning via finansiella mellanhänder eller slutlig placering av överlåtbara värdepapper behöver något ytterligare prospekt inte upprättas. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker promemorians förslag eller lämnar det Direktivets innehåll: I prospektdirektivets artikel 3.2 föreskrivs att vid värdepappersplaceringar via finansiella mellanhänder ska prospekt offentliggöras, om inget av villkoren under ae uppfylls när det gäller den slutliga placeringen. I ändringsdirektivet läggs ett nytt stycke till som föreskriver att medlemsstaterna inte ska begära ytterligare ett prospekt vid någon sådan efterföljande återförsäljning av värdepapper eller slutlig placering av värdepapper via finansiella mellanhänder, så länge ett giltigt prospekt finns tillgängligt i enlighet med artikel 9 och emittenten eller den person som ansvarar för upprättandet av ett sådant prospekt i ett skriftligt avtal godkänner att det används (artikel 1.3 ii i ändringsdirektivet). Skälen för regeringens förslag: Vid genomförandet av prospektdirektivet nämndes i författningskommentaren att det andra stycket i artikel 3.2 är ett klargörande. Om en placering av finansiella instrument sker via mellanhänder, t.ex. ett värdepappersinstitut, ska ett prospekt upprättas om inte villkoren i första stycket uppfylls vid den slutliga placeringen (se prop. 2004/05:158 s. 171 och 172). Frågan fick aldrig någon reglering i LHF. Av skäl 10 till ändringsdirektivet framgår att emittenten, eller personen med ansvar för att upprätta prospektet, bör kunna ställa villkor för sitt medgivande. Medgivandet och eventuella villkor för detta ska ges i en skriftlig överenskommelse mellan de berörda parterna, som gör det möjligt för relevanta parter att bedöma om återförsäljningen eller den slutliga placeringen av värdepapper uppfyller överenskommelsen. Eftersom ändringsdirektivet uppställer krav på skriftligt avtal om Prop. 2011/12:129 medgivande, bör den befintliga regleringen i LHF kompletteras i detta avseende (2 kap. 4 §). Således bör det av lagtexten framgå att ytterligare prospekt inte ska krävas om ett giltigt prospekt föreligger och emittenten eller den som ansvarar för upprättandet av prospektet enligt 9 § i ett skriftligt avtal har godkänt att prospektet används vid återförsäljning via finansiella mellanhänder eller slutlig placering av de överlåtbara värdepapperen. Beträffande ansvarsfrågan hänvisas till avsnitten 5.4.3 och 5.13. 5.1.4Undantag från prospektskyldighet i ändringsdirektivet avseende artikel 4 Regeringens förslag: Undantaget från prospektskyldighet när överlåtbara värdepapper erbjuds till allmänheten avseende aktier som erbjuds, tilldelas eller ska tilldelas aktieägarna utan kostnad tas bort. Kravet på att överlåtbara värdepapper som erbjuds nuvarande eller tidigare anställda eller styrelseledamöter i ett företag av företaget självt eller av ett närstående företag måste vara av samma slag som de värdepapper som redan finns upptagna till handel på en reglerad marknad eller hänför sig till dessa, tas bort. Undantaget förutsätter att företaget har sitt huvudkontor eller säte inom EES. Det ska dock även vara möjligt för företag i en stat utanför EES vars överlåtbara värdepapper är upptagna till handel på en reglerad marknad eller på en likvärdig marknad utanför EES att tillämpa undantaget. För detta krävs att tillräcklig information, inbegripet ett dokument som innehåller information om de överlåtbara värdepapperen, motiv och de närmare formerna för erbjudandet, görs tillgänglig på ett språk som används allmänt på de internationella finansiella marknaderna. För att detta undantag ska vara tillämpligt när värdepapperen är upptagna till handel på en marknad utanför EES måste kommissionen ha fattat beslut om att den marknaden är likvärdig med en reglerad marknad inom EES. Regeringens bedömning: Vad som föreskrivs i ändringsdirektivet avseende den information som ansökan till kommissionen ska innehålla föranleder inte någon lagstiftningsåtgärd. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker promemorians förslag eller lämnar det utan erinran. och Aktiefrämjandet hävdar dock att det redan finns nationella regler och att någon ytterligare reglering inte är erforderlig. Direktivets innehåll: Enligt artikel 4.1 d i prospektdirektivet gäller inte skyldigheten att offentliggöra prospekt vid erbjudanden av värdepapper till allmänheten för bl.a. aktier som erbjuds, tilldelas eller ska tilldelas utan kostnad till de befintliga aktieägarna. Genom ändringsdirektivet tas detta undantag bort, eftersom ett kostnadsfritt erbjudande faller utanför direktivets tillämpningsområde. 3.2 e är erbjudanden understigande nämligen helt Prop. 2011/12:129 undantagna från skyldigheten att offentliggöra prospekt. Enligt artikel 4.1 e i prospektdirektivet gäller inte skyldigheten att offentliggöra prospekt vid erbjudanden till allmänheten för värdepapper som erbjuds, tilldelas eller ska tilldelas nuvarande eller tidigare styrelseledamöter eller anställda av deras arbetsgivare som har värdepapper som redan upptagits till handel på en reglerad marknad eller av ett anslutet företag, under förutsättning att ett dokument som innehåller information om värdepapperens antal och art samt om motiven och de närmare formerna för erbjudandet görs tillgängligt. Enligt ändringsdirektivet ska kravet på att de överlåtbara värdepapper som erbjuds är av samma slag som de instrument som redan finns upptagna till handel på en reglerad marknad eller hänför sig till dessa slopas. Enligt skäl 14 till ändringsdirektivet är de nuvarande undantagen för värdepapper som erbjuds, tilldelas eller ska tilldelas nuvarande eller tidigare anställda eller styrelseledamöter alltför restriktiva för att vara användbara för ett betydande antal arbetsgivare som driver program för aktier riktade till anställda inom unionen. De anställdas deltagande inom unionen är särskilt viktigt för små och medelstora företag där enskilda anställda antas kunna spela en viktig roll för företagets framgång. Undantaget utvidgas vidare genom ett nytt stycke i artikel 4.1 i ändringsdirektivet till att omfatta erbjudanden till allmänheten och ansökningar om upptagande till handel av företag utanför EES vars värdepapper är upptagna till handel antingen på en reglerad marknad inom EES eller på en likvärdig marknad utanför EES. För att det senare undantaget ska gälla måste kommissionen ha fattat ett positivt beslut om att de rättsliga och tillsynsmässiga ramarna i tredjelandets reglering av marknaden är likvärdiga. Ett sådant beslut kan kommissionen anta först efter begäran från en behörig myndighet. I begäran ska anges varför myndigheten anser att den berörda statens rättsliga och tillsynsmässiga ramar är att betrakta som likvärdiga och relevant information ska lämnas i detta avseende. Vilka kriterier som ska beaktas vid denna bedömning framgår av ett nytt tredje stycke till artikel 4.1. Beträffande undantagen för värdepapper som erbjuds, tilldelas eller ska tilldelas i samband med en fusion eller delning se avsnitt 5.14. Skälen för regeringens förslag och bedömning Undantaget för bl.a. erbjudanden utan kostnad till befintliga aktieägare Undantaget från skyldigheten att offentliggöra prospekt vid erbjudanden av värdepapper till allmänheten för bl.a. aktier som erbjuds, tilldelas eller ska tilldelas utan kostnad till de befintliga aktieägarna har genomförts i 2 kap. 5 § 4 LHF. Mot bakgrund av att undantaget är onödigt bör det tas bort. Undantaget för erbjudanden till styrelseledamöter och anställda Undantaget från skyldigheten att offentliggöra prospekt vid erbjudanden till allmänheten för värdepapper som erbjuds, tilldelas eller ska tilldelas nuvarande eller tidigare styrelseledamöter eller anställda av deras arbetsgivare som har värdepapper som redan upptagits till handel på en reglerad marknad eller av ett anslutet företag har genomförts i 2 kap. 5 § 5 LHF. Ändringsdirektivet innebär att kravet på att emittenten redan har värdepapper som upptagits till handel på en reglerad marknad tas bort. Program för aktier som är riktade till anställda utvidgas således även till att omfatta sådana program hos företag vars aktier inte är upptagna till handel på en reglerad marknad. Den andra förutsättningen för att undantaget från prospektskyldighet ska vara tillämpligt, dvs. att ett dokument som innehåller information om värdepapperens antal och art samt om motiven och de närmare formerna för erbjudandet måste göras tillgängligt, kvarstår dock. Det kan med fog ifrågasättas om skyldigheten att upprätta ett helt prospekt för denna typ av erbjudande är ett effektivt medel för att informera anställda om risker och fördelar med denna speciella typ av erbjudanden. Skyldigheten att upprätta prospekt innebär vidare kostnader för arbetsgivarna som knappast är motiverade med tanke på skyddet av investerarna. I den befintliga bestämmelsen i 2 kap. 5 § 5 LHF bör därför i enlighet med ändringsdirektivet kravet på att emittenten redan har värdepapper som upptagits till handel på en reglerad marknad tas bort. I skäl 14 till ändringsdirektivet anges att arbetsgivare eller deras närstående företag bör uppdatera det dokument som ska finnas i stället för ett prospekt, om detta är nödvändigt för en korrekt bedömning av värdepapperen. Eftersom de överlåtbara värdepapperen inte är upptagna till handel, omfattas emittenten inte av tillfredsställande löpande krav på offentliggörande och regler om marknadsmissbruk. Utvidgningen av undantaget i artikel 4.1 e till företag etablerade utanför EES Undantaget för erbjudanden av värdepapper som erbjuds anställda har dessutom skapat en mindre fördelaktig situation för anställda i företag i länder utanför EU som inte är börsnoterade på en reglerad marknad inom Undantaget har inte kunnat användas av emittenter utanför EU som inte är noterade på en reglerad marknad eftersom begreppet reglerad marknad per definition är begränsat till EU enligt artikel 4.1.14 i MiFID. För att genomföra ändringsdirektivet som utvidgar undantaget bör ett tillägg göras i 2 kap. 5 § LHF som hänvisar till nämnda undantag. En förutsättning för att undantaget ska vara tillämpligt när det gäller värdepapper som är upptagna till handel på en marknad utanför EES är dock att kommissionen har antagit ett beslut om likvärdighet avseende den aktuella tredjelandsmarknaden. beslut om likvärdighet hos kommissionen. Detta bör framgå av lagtexten. I begäran ska anges varför myndigheten anser att den berörda statens rättsliga och tillsynsmässiga ramar är att betrakta som likvärdiga och relevant information ska lämnas i detta avseende. Som tidigare nämnts framgår vilka kriterier som ska beaktas vid denna bedömning av artikel 1.4 ii i ändringsdirektivet. Den information som Prop. 2011/12:129 artikeln föreskriver ska framgå av ansökan till kommissionen behöver dock inte preciseras i lagtext. Av nämnda artikel framgår också att kommissionen genom delegerade akter får anta åtgärder för att precisera kriterier eller lägga till ytterligare kriterier som ska tillämpas i samband med bedömningen av likvärdighet. och Aktiefrämjandet har hävdat att det redan finns nationella regler och att någon ytterligare reglering inte är erforderlig i anledning av förändringarna i artikel 4 i prospektdirektivet. Resonemanget bakom denna inställning redovisas inte. Som framgått ovan i avsnitt 5.1.1 finns inga möjligheter för en medlemsstat att behålla eller införa regler som strider mot undantagen i artikel 4. Regeringens förslag: Begreppet kvalificerade investerare ändras i lagen om handel med finansiella instrument så att det överensstämmer med den definition som finns i lagen om värdepappersmarknaden. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker promemorians förslag eller lämnar det utan erinran. Datainspektionen anser att det behöver klargöras under vilka förhållanden man lagligen kommer att kunna lämna ut uppgifter om kundklassificering enligt dataskyddsreglerna. påpekar att den speciella terminologi och indelning i kundgrupper som finns i MiFID ibland skapar frågetecken i relation till konsumentlagstiftningen, t.ex. hur en konsument som bedöms som en professionell investerare ska behandlas. anser att den föreslagna regleringen till viss del är problematisk eftersom emittenten inte kommer att ha tillgång till all information om klassificeringen av investerare, som delvis är beroende av dessas egna önskemål, vilket kan leda till inlåsningseffekter i förhållande till värdepappersinstituten. Direktivets innehåll: I artikel 2.1 e och 2.2. i prospektdirektivet definieras vilka personer som vid tillämpningen av direktivets regler ska betraktas som kvalificerade investerare. Enligt ändringsdirektivet ska artikel 2.1 e ersättas med en ny definition av kvalificerade investerare och artikel 2.2 utgå. Enligt ändringsdirektivet ska såsom kvalificerade investerare anses personer eller företag som beskrivs i avsnitt I punkterna 14 i bilaga II till MiFID och personer eller enheter som på begäran behandlas som professionella kunder enligt nämnda bilaga, eller som bedöms vara godtagbara motparter enligt artikel 24 i MiFID, såvida de inte har begärt att bli behandlade som icke-professionella kunder. Vidare ska ett värdepappersinstitut få behandla professionella kunder som omfattas av övergångsregeln i artikel 71.6 i MiFID som kvalificerade investerare enligt prospektdirektivet. I ändringsdirektivets definition av kvalificerade investerare anges att värdepappersföretag och kreditinstitut på begäran ska meddela emittenten sin klassificering, utan att detta påverkar tillämpningen av relevant lagstiftning om dataskydd. Skälen för regeringens förslag: Definitionen av kvalificerade investerare har genomförts i 1 kap. 1 § LHF. I skäl 7 till ändringsdirektivet anges att en anpassning till MiFID:s definition sannolikt skulle minska komplexiteten och kostnaderna för värdepappersföretag i samband med privata placeringar, eftersom företagen skulle kunna identifiera de personer eller enheter till vilka placeringen ska riktas utifrån sina egna förteckningar över professionella kunder och godtagbara motparter. Reglerna om kundkategorisering i bilaga II till MiFID har genomförts i svensk rätt genom 8 kap. 1519 §§ lagen om värdepappersmarknaden. Ett värdepappersinstitut är enligt 8 kap. 15 § lagen om värdepappersmarknaden skyldigt att dela in sina kunder i kategorierna professionell kund och icke-professionell kund (se prop. 2006/07:115 s. 290300). Avsikten med ändringsdirektivets nya definition är att skapa en fullt ut harmoniserad kriterielista för att underlätta för företagen. Eftersom definitionen av kvalificerade investerare i artikel 2.1 e i prospektdirektivet inte helt överensstämmer med MiFID:s kundkategorisering har värdepappersinstituten inte kunnat lita på sin kategorisering för en privat investering. Undantaget från prospektskyldighet vid erbjudanden riktade endast till kvalificerade investerare i artikel 3.2 a i prospektdirektivet (2 kap. 4 § 1 LHF) har därmed inte kunnat utnyttjas. Vid privata placeringar måste således företaget antingen dubbelkontrollera huruvida dess professionella kunder är registrerade som kvalificerade investerare eller begränsa sig till att placera värdepapper hos sina professionella kunder, vilket både är komplext och kostsamt. Situationen begränsar emittenternas möjligheter till privata placeringar hos vissa kategorier av erfarna enskilda investerare. I enlighet med ändringsdirektivets utgångspunkt bör därför definitionen av kvalificerade investerare ändras och hänvisning ske till relevanta lagrum i lagen om värdepappersmarknaden. Även kunder som omfattas av övergångsregeln i artikel 71.6 i MiFID ska kunna behandlas som kvalificerade investerare enligt prospektdirektivet, vilket bör framgå av lagtexten. Som nämnts ovan anges i ändringsdirektivet att värdepappersföretag och kreditinstitut på begäran ska meddela emittenten sin klassificering, utan att detta påverkar tillämpningen av relevant lagstiftning om dataskydd. Någon lagregel av denna innebörd har inte ansetts nödvändig, eftersom det avsedda informationsutbytet torde ske naturligt ändå inom ramen för parternas affärsrelation. Datainspektionen har i sitt yttrande anfört att det behöver klargöras under vilka förhållanden man lagligen kommer att kunna lämna ut uppgifterna enligt dataskyddsreglerna. Någon närmare analys av denna fråga låter sig dock inte göras inom ramen för detta lagstiftningsärende. Det kan emellertid konstateras att hanteringen och utlämnandet av uppgifterna ska ske i enlighet med befintliga regler om finansiell sekretess samt personuppgiftslagen (1998:204). I 1 kap. 11 § första stycket i lagen om värdepappers- marknaden stadgas t.ex. att den som är eller har varit knuten till ett värdepappersbolag som anställd eller uppdragstagare inte obehörigen får röja eller utnyttja vad han eller hon i anställningen eller under uppdraget har fått veta om någon annans affärsförhållanden eller personliga förhållanden. Kundbegreppet ges i dessa sammanhang en vid tolkning och såväl fysiska som juridiska personer anses som kunder. Har kunden lämnat ett medgivande till att uppgift om dennes klassificering lämnas ut torde det dock inte vara fråga om ett obehörigt röjande. I de fall utlämnandet innebär att en personuppgift överförs torde en sådan behandling, med hänsyn till att den ska föregås av ett samtycke från den registrerade, också vara tillåten enligt personuppgiftslagen. påpekar att den speciella terminologi och indelning i kundgrupper som finns i MiFID ibland skapar frågetecken i relation till konsumentlagstiftningen, t.ex. hur en konsument som bedöms som en professionell investerare ska behandlas. Det finns inte möjlighet att här avhandla eventuella frågeställningar kring de nämnda regelverkens tillämpningsområde. För viss vägledning hänvisas i första hand till prop. 2006/07:115, som rör genomförandet av MiFID i svensk rätt (se främst avsnitten 8.2.1, 8.4, 13.2.1 och 17.2). har anfört följande. Man välkomnar ambitionen att förenkla och harmonisera nuvarande regelverk som kommer till uttryck i promemorian rörande kvalificerade investerare. anser dock att regleringen varigenom 8 kap. 1618 §§ lagen om värdepappersmarknaden (som reglerar klassificeringen av professionella respektive icke-professionella kunder för värdepappersinstitut) blir avgörande för definitionen av kvalificerade investerare till viss del är problematisk. I de nämnda paragraferna finns det möjligheter till s.k. opt-in eller opt-out, dvs. att klassificeringen av en investerare till viss del är beroende av den aktuelle investerarens önskemål. För emittenter som själva är eller som använder sig av värdepappersinstitut vid emissionen av exempelvis nya aktier, skapar den nämnda möjligheten till opt-in eller opt-out inget problem, eftersom värdepappersinstitut enligt 8 kap. 15 § lagen om värdepappersmarknaden är skyldiga att föra listor över sina kunder där de klassificeras som professionella respektive icke-professionella kunder. För emittenter som inte själva är, eller som inte använder sig av, värdepappersinstitut vid emissionen, skapar den nämnda möjligheten till opt-in eller opt-out problem, enligt , eftersom de inte kommer att ha tillgång till listor där de säkert vet om en investerare är att anse som kvalificerad eller inte. Även om det måhända är ett begränsat antal fall där denna fråga kan komma att aktualiseras, finns enligt således en risk att en icke avsedd inlåsningseffekt skapas där emittenter måste använda ett värdepappersinstituts tjänster vid emissioner. Denna omständighet synes gå emot direktivets syfte att minska kostnaderna för företagen inom EU, menar man. Regeringen håller med om att de nya reglerna i vissa fall skulle kunna vara problematiska av de skäl som anför. Emellertid saknas det möjlighet att i det här avseendet göra avsteg i den nationella regleringen från ändringsdirektivet. 5.3Företag med begränsat börsvärde