prop · GZ03121 · 2012-03-22 00:00:00 — 16 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om undantag från skyldigheten för myndigheter och kommunala myndigheter att lämna pliktexemplar enligt 15 § första stycket. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får också meddela föreskrifter om att skyldigheten för myndigheter och kommunala myndigheter att lämna pliktexemplar får fullgöras på annat sätt än som anges i 11 § första Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar sådana föreskrifter som avses i första stycket i fråga om och andra statliga myndigheter under regeringen. 17 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får i enskilda fall besluta om undantag från skyldigheten att lämna pliktexemplar enligt 15 § första stycket. Sådana beslut får ändras eller 1.Denna lag träder i kraft och tillämpas på elektroniskt material som görs tillgängligt för allmänheten här i landet genom överföring via nätverk efter . 2.Skyldigheten att lämna pliktexemplar gäller dock redan i fråga om elektroniskt material som görs tillgängligt på det sättet efter och som ska lämnas av a) den som har tillstånd att sända tv till hela landet enligt 4 kap. 3 § radio- och tv-lagen (2010:696) eller äldre lagstiftning, b) den som har tillstånd av regeringen att sända ljudradioprogram till hela landet enligt 11 kap. 1 § första stycket radio- och tv-lagen eller äldre lagstiftning, c) den som har tillstånd enligt 13 kap. radio- och tvlagen eller äldre lagstiftning att sända kommersiell radio eller lokalradio med som sändningsområde, d) den som ger ut någon av de tio dagstidningar som hade den största genomsnittliga upplagan per utgivningsdag , e) den som ger ut någon av de tio tidskrifter som hade den största genomsnittliga upplagan per utgivningsdag , och f) , , , , , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, , , , Specialpedagogiska skolmyndigheten, , , , och Trafikanalys. Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1392) om pliktexemplar av dokument Härigenom föreskrivs att 7, 11, 17 och 24 §§ lagen (1993:1392) om pliktexemplar av dokument ska ha följande lydelse. Om en skrift som avses i 5 eller Om en skrift som avses i 5 eller har samma innehåll och har samma innehåll och framställd skrift, skall endast två framställd skrift, ska endast ett har lämnats eller lämnas . har lämnats eller lämnas . Föreskrifterna i första stycket gäller inte om annat följer av föreskrifterna om kombinerat material i 16 och 17 §§. Av skrift som har framställts i Av skrift som har framställts i punktskrift skall två pliktexemplar lämnas, om annat inte följer av lämnas, om annat inte följer av vad som föreskrivs i 9 §. vad som föreskrivs i 9 §. eller en teknisk upptagning som eller en teknisk upptagning som jämställas med en bilaga till en jämställas med en bilaga till en Om en skrift som avses i 10 § Om en skrift som avses i 10 § har samma innehåll som en har samma innehåll som en skrift som avses i 5 eller 6 § eller skrift som avses i 5 eller 6 § eller har samma innehåll och utförande har samma innehåll och utförande som en tidigare framställd skrift som en tidigare framställd skrift som avses i 10 §, skall endast två som avses i 10 §, ska endast ett förutsättning att pliktexemplar av Föreskrifterna i första stycket gäller inte om annat följer av föreskrifterna om kombinerat material i 16 och 17 §§. 2 Senaste lydelse 1998:1447. Av kombinerat material skall sju pliktexemplar lämnas. Om kombinerat material har samma innehåll och utförande som tidigare framställt kombinerat material, skall endast två pliktexemplar lämnas, under förutsättning att pliktexemplar av det tidigare framställda kombinerade materialet har lämnats eller lämnas . Av pliktexemplar av skrift eller kombinerat material som skall lämnas i två eller tre exemplar skall ett eller två exemplar lämnas till Kungl. och ett exemplar lämnas till Lunds universitetsbibliotek. Av pliktexemplar av skrift eller kombinerat material som skall lämnas i sju exemplar skall ett exemplar lämnas till vart och ett av Kungl. och , , , , och . Av kombinerat material ska sju samma innehåll och utförande som lämnats eller lämnas . Av pliktexemplar av skrift eller kombinerat material som ska lämnas i två eller tre exemplar ska ett eller två exemplar lämnas till Kungl. och ett exemplar lämnas till Lunds universitetsbibliotek. Av pliktexemplar av skrift eller kombinerat material som ska lämnas i sju exemplar ska ett exemplar lämnas till vart och ett av Kungl. och , , , , och . Pliktexemplar som avses i 7 § första stycket, 11 § första stycket och 17 § andra stycket ska lämnas till Lunds universitetsbibliotek. Denna lag träder i kraft . Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: F.d. justitierådet samt justitieråden och . Leveransplikt för elektroniskt material Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat att inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1.lag om pliktexemplar av elektroniskt material, 2.lag om ändring i lagen (1993:1392) om pliktexemplar av dokument. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av ämnessakkunnige . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: I lagrådsremissen föreslås en lag om leveransplikt för elektroniskt material. Lagen innebär att det införs en leveransskyldighet även för visst elektroniskt material efter modell av lagen (1993:1392) om pliktexemplar av dokument. Den utredning som ligger till grund för lagrådsremissen är den fjärde som behandlat frågan, vilket ger en antydan om de problem som är förknippade med en lagstiftning av nu aktuellt slag. Det är givetvis svårt att på ett område som präglas av en så snabb teknikutveckling som det nu aktuella och där begreppsbildningen ofta framstår som oklar och abstrakt i en lag på ett tillfredsställande sätt avgränsa vad som ska omfattas av lagstiftningen. Det måste dels beaktas att pålagorna på dem som avses omfattas av plikten inte blir alltför betungande, dels att leveransskyldigheten täcker in allt material som kan vara av betydelse för forskningen. är det angeläget att inte mer än sådant material levereras eftersom Kungl. måste avsätta resurser för att ta hand om det. Trots det omfattande arbete som ligger bakom förslaget präglas detta ändå av en viss oklarhet och osäkerhet vad gäller avgränsningen av det som ska levereras och om vilka konsekvenser lagen kommer att medföra. Detta visar sig bl.a. i den mycket omfattande författningskommentaren där ambitiösa försök görs att precisera vad som åsyftas. Det talas t.ex. om etablerade eller annars mer betydande publicister, regelrätta publicister, egentliga myndighetspublikationer osv. Det sägs vidare i anslutning till 3 § att man inte bör se alltför formellt på vem som gör informationen tillgänglig och i anslutning till 7 § att vitesmöjligheten bör användas med stor försiktighet. Det framstår också som ganska klart att det är lätt att kringgå lagen. Möjligheterna att ingripa mot den som undandrar sig lagens skyldigheter torde i många fall vara begränsade. Lagstiftningsarbetet präglas av en medvetenhet om de problem som kan uppstå och tanken förefaller vara att det eftersträvade resultatet i hög grad ska uppnås genom samråd och överenskommelser mellan Kungl. och de leveransskyldiga. Lagen ska bara finnas som en garanti för leveransplikten. En sådan lagstiftning är inte invändningsfri. Den som inte följer lagen riskerar att utsättas för sanktioner i form av vite. Det är givetvis i ett sådant fall inte acceptabelt att den enskilde inte direkt av lagen ska kunna förstå vad han eller hon har att rätta sig efter. Trots de nu påtalade bristerna vill Lagrådet inte motsätta sig att förslaget nu genomförs. Det är givetvis angeläget att en reglering kommer till stånd även på detta område eftersom annars risken är påtaglig att de syften som ligger bakom pliktexemplarslagen inte kan tillgodoses på grund av den tekniska utvecklingen. Det är dock givet att en oklar lag medför begränsade möjligheter att använda sanktioner och lagen kan därmed komma att bli mer eller mindre verkningslös. Lagrådet ifrågasätter dock starkt det lämpliga i att i en och samma lag reglera såväl enskildas som myndigheters skyldigheter att lämna pliktexemplar. Såvitt gäller skyldigheten för enskilda att leverera grundlagsskyddat material finns i 3 kap. 6 och 9 §§ yttrandefrihetsgrundlagen stöd för att meddela sådana föreskrifter i lag. Något medgivande för regeringen att meddela föreskrifter finns inte i yttrandefrihetsgrundlagen. Såvitt gäller skyldigheten för enskilda att leverera annat material krävs enligt regeringsformen stöd i lag men med möjligheter för regeringen att meddela föreskrifter efter delegation eller i form av verkställighetsföreskrifter. Utrymmet för regeringen att meddela föreskrifter är således betydligt mer begränsat i det förra fallet (jfr 2 kap. 1 § andra stycket regeringsformen och , Stjernquist, grundlagar 2 u. s. 101). Något hinder mot att dessa båda frågor regleras i samma lag finns dock inte, tvärtom framstår det som lämpligt. Vad därefter gäller myndigheterna är det fråga om en helt annan situation. Leveransplikten omfattar annat material och de rättsliga förutsättningarna skiljer sig markant åt mellan myndigheter och enskilda. Dessutom finns en liknande reglering i arkivlagstiftningen. För myndigheter under regeringen finns ingen anledning att ha bestämmelserna i lag. Vad gäller myndigheter framstår det som ganska oklart vilken betydelse en leveransplikt kan ha för dessas del. Ingen av myndigheter har yttrat sig över förslaget. Vad nu sagts om myndigheter gäller möjligen också för de kommunala myndigheterna. Lagrådet förordar att myndigheterna lämnas utanför den nu aktuella lagstiftningen och att frågan om en reglering för dem övervägs särskilt. I kommentarerna till de särskilda paragraferna har Lagrådet dock utgått ifrån remissens förslag. Förslaget till lag om pliktexemplar av elektroniskt material Skyldigheten att lämna pliktexemplar av elektroniskt material ska, till skillnad mot pliktexemplar av dokument, fullgöras genom att endast ett exemplar lämnas. I lagförslaget anges att exemplaret ska lämnas till Kungl. (3 §). Orden till bibliotek i bestämmelsens första mening bör därför utgå. Lagen vänder sig både till enskilda och myndigheter men det är olika sorters material som ska levereras. Enligt Lagrådets mening har beskrivningen av uppdelningen blivit oklar. Det sägs också i praktiken samma sak i 1 § andra stycket som i 9 §. Det bör påpekas att bestämmelsen i förslagets 10 § också måste avse endast enskilda eftersom det för myndigheternas del finns en motsvarande bestämmelse i 17 §. Om bestämmelsen utformas enligt följande kan också 9 § utgå, vilket påverkar numreringen av de följande bestämmelserna. I denna lag ges föreskrifter om skyldighet att lämna exemplar av elektroniskt material som har gjorts tillgängligt för allmänheten här i landet genom överföring via nätverk (pliktexemplar). Vad som sägs i 39 §§ gäller inte för myndigheter. Föreskrifter om deras skyldighet att lämna pliktexemplar finns i 1416 §§. Bestämmelsen är avsedd att avgränsa det elektroniska material som ska omfattas av skyldigheten att lämna pliktexemplar till sådant material som avser svenska förhållanden. Enligt andra stycket 1 ska elektroniskt material anses röra svenska förhållanden om det riktar sig till personer som förstår svenska språket. Lydelsen innebär att, t.ex., även elektroniskt material på norska som riktar sig till norrmän i (vilka kan antas förstå svenska) formellt omfattas av skyldigheten. Av remissen framgår emellertid att avsikten är att skyldigheten framför allt ska avse elektroniskt material som innehåller svenska i en eller annan form (s. 52 f.). Lagrådet föreslår att punkten ges följande lydelse: 1. i en inte obetydlig omfattning innehåller svenska,. Bestämmelsen anger vem som ska fullgöra skyldigheten att lämna pliktexemplar. I första hand ska pliktexemplar lämnas av den som framställt det elektroniska materialet. Om denne inte är etablerad här i landet ska skyldigheten i stället fullgöras av den som har låtit göra materialet tillgängligt för allmänheten, dvs. Det framstår som oklart om skyldigheten ska omfatta även en distributör som inte är etablerad här i landet (jfr remissen s. 54). Om avsikten är att i utlandet etablerade distributörer inte ska omfattas föreslås ett förtydligande av den föreslagna bestämmelsen. Bestämmelsens andra mening skulle då kunna lyda: I annat fall ska pliktexemplar lämnas av den som har låtit göra materialet tillgängligt för allmänheten här i landet om denne är etablerad här. Denna bestämmelse kan med hänvisning till vad som sagts under 1 § utgå. 10 § (9 § om remissens 9 § utgår) Enligt bestämmelsen får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer i enskilda fall besluta om undantag från skyldigheten att lämna pliktexemplar. Det läggs därefter till i en särskild mening att sådana beslut får ändras eller upphävas. En motsvarande bestämmelse finns i 11 § andra stycket rörande möjligheten att fullgöra skyldigheten att lämna pliktexemplar på annat sätt. För myndigheterna gäller i stället 17 §. Skyldigheten att leverera material följer av det nu aktuella lagförslaget. Det betyder att beslut i enskilda fall om undantag från skyldighet att lämna pliktexemplar resp. möjlighet att lämna pliktexemplar på annat sätt blir s.k. gynnande förvaltningsbeslut. Detta torde gälla generellt, dvs. sådana beslut kan endast gå i gynnande riktning. När det gäller gynnande förvaltningsbeslut finns ingen författningsmässig reglering om hur sådana beslut får ändras eller upphävas. Däremot anses en fast praxis finnas i frågan, se exempelvis betänkandet En ny förvaltningslag, SOU 2010:29 s. 564566. Enligt denna praxis får ett gynnande förvaltningsbeslut ändras eller upphävas om det av beslutet eller de föreskrifter som tillämpats vid beslutsfattandet framgår att det under vissa omständigheter får ändras, om tvingande säkerhetsskäl kräver en ändring eller om beslutet blivit felaktigt på grund av vilseledande uppgifter från parten. Beträffande denna praxis kan sammanfattningsvis sägas att den har utformats så att den enskilde ska kunna utgå från att beslutet står fast. Den har således tillkommit av rättssäkerhetsskäl. Möjligen är tanken nu att infogandet av meningen sådana beslut får ändras eller upphävas ska ge en i princip fullständig frihet att ändra beslut om leveransskyldigheten. Enligt Lagrådets uppfattning kan den föreslagna regleringen inte godtas om den avses innebära att ett gynnande beslut ska kunna ändras på ett för den enskilde negativt sätt och detta utan att det i bestämmelsen anges under vilka förutsättningar en sådan ändring kan ske. Till detta kommer att förslaget inte tagits upp till diskussion i förarbetena. Det har sannolikt av det skälet inte heller uppmärksammats av remissinstanserna. Förslaget uppfyller därför inte de krav på beredning som enligt 7 kap. 2 § regeringsformen gäller i ett lagstiftningsärende. Lagrådet avstyrker förslaget och förordar att det utgår. Den praxis som gäller för ändring av gynnande förvaltningsbeslut bör åtminstone tills vidare tillämpas även på detta område. 15 § (14 § om remissens 9 § utgår) Eftersom 11 och 12 §§ är tillämpliga både för myndigheter och enskilda bör andra stycket kunna utgå. 16 § (15 § om remissens 9 § utgår) Paragrafen innehåller bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter som avser myndigheter. Enligt 8 kap. 7 § andra stycket regeringsformen får regeringens föreskrifter enligt paragrafens första stycke inte avse eller dess myndigheter. Första stycket avser föreskrifter om verkställighet av lag, och föreskrifter som inte enligt grundlag ska meddelas av (den s.k. restkompetensen). I anslutning till föredragningen har anförts att undantaget i andra stycket visserligen hindrar regeringen från att med stöd av restkompetensen meddela föreskrifter som avser myndigheter, men att det inte finns något uttryckligt hinder mot att i lag bemyndigar regeringen att meddela sådana föreskrifter som är aktuella. Det har också påpekats att de föreskrifter som avses bli meddelade är mildrande i förhållande till lagens bestämmelser. Lagrådet ställer sig frågande inför denna bedömning. I regeringsformen regleras fullständigt fördelningen av normgivningskompetens mellan regeringen och . Utöver det nu nämnda andra stycket i 8 kap. 7 § finns generella bestämmelser som avser myndigheter i 8 kap. 11 och 13 §§. De saknar betydelse i det nu aktuella fallet. Om förbehållet i 8 kap. 7 § andra stycket första meningen inte hade funnits, torde effekten ha blivit att föreskrifter avseende de av myndigheter som inte särskilt regleras i regeringsformen skulle ha fallit in under regeringens restkompetens (se t.ex. SOU 1972:15 s. 163 och H. i Förvaltningsrättslig tidskrift 1976 s. 65). Det bör också framhållas att möjligheter att till regeringen delegera rätten att meddela föreskrifter får anses exklusivt reglerad i regeringsformen (se prop. 1973:90 s. 209). Det framstår som oklart vad de nu aktuella bemyndigandena stöder sig på. Såvitt gäller vissa riksdagsmyndigheter framgår direkt av regeringsformen att föreskrifter ska ges i lag (se t.ex. 9 kap. 13 § fjärde stycket vad avser och 13 kap. 9 § vad avser ). Dessa bestämmelser medger inte någon delegation. Att det är fråga om föreskrifter som är mildrande i förhållande till lagregleringen saknar enligt Lagrådets mening betydelse i detta sammanhang. Det har vidare vid föredragningen påpekats att i tidigare lagstiftningsärenden, bl.a. arbetsmiljölagen (1977:1160) och personuppgiftslagen (1998:204) bemyndigat regeringen att meddela föreskrifter avseende även myndigheter. Dessa lagar innehåller generella föreskrifter som riktar sig till arbetsgivare respektive personuppgiftsansvariga oberoende av om de är offentligrättsliga eller privata. De fallen är därför enligt Lagrådets mening inte jämförbara med det nu aktuella. Sammanfattningsvis kan Lagrådet inte ställa sig bakom förslaget i den nu aktuella delen utan anser att frågan bör bli föremål för ytterligare överväganden. Bestämmelserna om det elektroniska materialet ska enligt förslaget tillämpas efter respektive . Innebörden av förslagen är således att tillämpningen ska ske fr.o.m. respektive nämnda år. Om avsikten är att tillämpningen ska ske fr.o.m. de båda tidigare nämnda tidpunkterna kan dessa lämpligen anges som efter respektive . I punkt 2 finns inledningsvis en bestämmelse om skyldighet att lämna pliktexemplar avseende material som görs tillgängligt efter , dvs. med avvikelse från den tidpunkt som anges i punkt 1. Bestämmelsen är oklar till sin innebörd genom användningen av ordet redan respektive uttrycket på det sättet. Det torde inte heller vara nödvändigt att utforma punkt 2 som en bestämmelse om skyldighet att lämna pliktexemplar eftersom den skyldigheten redan framgår av punkt 1. Enligt Lagrådets uppfattning skulle bestämmelserna vinna i klarhet om de utformas på följande sätt: 1.Denna lag träder i kraft . 2.Lagen tillämpas på elektroniskt material som görs tillgängligt för allmänheten här i landet genom överföring via nätverk efter om inte annat anges i punkt 3. tillämpas lagen på elektroniskt material som görs tillgängligt på det sätt som anges i punkt 2 efter . Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:1392) om pliktexemplar av dokument Lagrådet lämnar förslaget utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 2011/12:121 Leveransplikt för elektroniskt material. inför, ändrar, upp-