prop · GZ0363 · 2012-02-09 00:00:00 — föreslår att domstolen vid en konkret hotbild ska kunna besluta om en förstärkt säkerhetskontroll, vilken ska genomföras av en polisman. anser att det för att garantera säkerhet och rättssäkerhet bör vara en polisman som genomför kontrollen. Säkerhetspolisen anger att det i vissa fall kan finnas skäl att låta säkerhetskontrollen omfatta samtliga personer som infinner sig i domstolens lokaler eller i förhandlingssalen. Sweguard anser att väktare på motsvarande sätt som ordningsvakter ska kunna förordnas av polismyndigheten att utföra säkerhetskontroll i domstol. Tidningsutgivarna anser att journalister bör kunna undantas från kontroll i syfte att bl.a. skydda källskyddat material. Skälen för regeringens förslag Vilka ska genomgå kontroll? En allmän säkerhetskontroll omfattar besökare till domstolens lokaler och särskild säkerhetskontroll åhörare och dem som har kallats att närvara vid förhandlingen. Från båda typerna av säkerhetskontroll undantas domstolens anställda, nämndemän och andra som infinner sig i domstolens lokaler när de utövar allmän tjänst eller offentligt uppdrag samt advokater. Domstolen får, om särskilda skäl talar för det, undanta även andra personer från kontrollen. Vid allmän säkerhetskontroll får domstolen, om särskilda skäl talar för det, besluta att personer som annars skulle vara undantagna ska omfattas av kontrollen. En säkerhetskontroll bör som huvudregel omfatta besökare till de lokaler som omfattas av beslutet om kontroll, vilket i allt väsentligt motsvarar vad som gäller för allmän säkerhetskontroll. Begreppet besökare anses innefatta inte endast åhörare och andra som besöker domstolen utan anknytning till något särskilt mål eller ärende, utan även parter, vittnen, målsägande och andra som kallats till en viss förhandling (prop. 2000/01:32 s. 63). Att sistnämnda kategorier omfattas av kontrollen bör dock komma till tydligare uttryck i lagen. Domstolens anställda, nämndemän och andra som infinner sig i domstolen när de utövar allmän tjänst eller offentligt uppdrag samt advokater bör även fortsättningsvis vara undantagna från säkerhetskontroll. Därutöver bör det vara möjligt att undanta andra personer från kontrollen om det finns särskilda skäl. Denna möjlighet till undantag måste anses vara tillräcklig även i fråga om journalister som besöker domstolen. Det finns således inte anledning att, som Tidningsutgivarna förordar, överväga en särskild ordning för journalister. Hur källskyddat material bör hanteras behandlas närmare i avsnitt 9 nedan. Det bör också, i enlighet med vad som gäller vid allmän säkerhetskontroll, vara möjligt att låta personer som annars skulle vara undantagna omfattas av kontrollen. Denna möjlighet bör även gälla när kontrollen ska ske med anledning av en viss förhandling. För att det ska vara möjligt att besluta om en sådan inskränkning av de generella undantagen bör det finnas särskilda skäl. Inskränkningen skapar förutsättningar för att, som Säkerhetspolisen efterlyser, situationsanpassa kontrollerna när det t.ex. finns anledning att befara att vapen och andra farliga föremål kan komma att förmedlas via personer som normalt är undantagna från kontroll. Beslut om att generellt undanta personer från säkerhetskontrollen eller att låta annars undantagna personer omfattas av kontrollen bör få fattas av den som får besluta om den aktuella kontrollen. I de fall frågan gäller en viss person som kallats till domstolen med anledning av en viss förhandling, bör beslut fattas av rätten. Vem ska genomföra kontroll? Enligt nuvarande ordning är det polismyndigheten som verkställer domstolens beslut om säkerhetskontroll. Med de ändrade förutsättningar för säkerhetskontroll som föreslås kommer kontroller att kunna genomföras i fler fall och än enligt nuvarande ordning samt även i fall då det saknas en konkret hotbild mot domstolen. Som utredningen föreslår framstår det därför som ändamålsenligt att huvudregeln är att ordningsvakter, och inte polismän, ska genomföra kontrollen. En säkerhetskontroll ska dock alltid ske efter närmare anvisningar av polismyndigheten och under ledning av en polisman, vilket överensstämmer med nuvarande ordning för allmän säkerhetskontroll. En säkerhetskontroll ska naturligtvis även i fortsättningen kunna genomföras av en polisman. Om det finns en påtaglig risk för allvarlig brottslighet bör normalt polis vara närvarande vid säkerhetskontrollen. Det finns dock inte skäl att ge domstolen rätt att bestämma att polis ska genomföra kontrollerna i sådana situationer, något som både utredningen och menar. Regeringen anser att avgörandet av om polis ska genomföra en kontroll även i fortsättningen bör överlåtas till polismyndigheten, som är bäst lämpad att bedöma om säkerhetsförhållandena kräver polismedverkan. och är av samma uppfattning. Domstolen och polismyndigheten bör givetvis samråda med varandra för att uppnå en tillräcklig säkerhetsnivå. Sweguard föreslår att väktare, på motsvarande sätt som ordningsvakter, ska kunna förordnas av polismyndigheten för att utföra säkerhetskontroll i domstol. Regeringen kan konstatera att säkerhetskontroller visserligen ofta utförs rutinmässigt och består av moment av enklare beskaffenhet. följer ett stort ansvar med uppdraget och det kan uppkomma situationer som kräver snabba beslut och ingripanden. Kontrollen som sådan berör också grundlagsfästa rättigheter. Det måste därför ställas höga krav på de personer som utför kontrollerna. Endast ordningsvakter, som förordnas för att medverka till att upprätthålla allmän ordning och lyder under polismyndigheten, bör därför komma i fråga för denna typ av uppgifter. Utredningen anser att det inte är lämpligt att ordningsvakter i domstol regelmässigt bär batong eller andra vapen. Flera remissinstanser har invändningar mot utredningens synsätt. Således konstaterar t.ex. Länsrätten i län att utredningens syn står i konflikt med intentionerna i lagen (1980:578) om ordningsvakter. att frågan om ordningsvakternas utrustning ligger utanför domstolens kompetens att besluta om och att ordningsvaktens skyddsutrustning är till för att säkerställa dennes arbetsmiljö samt att med minsta möjliga våld avvärja konfliktsituationer. anser att det ska ses som ett krav att ordningsvakt bär batong . anser att ordningsvaktens egenskydd bör kompletteras med pepparspray eller liknande. invänder mot att säkerhetskontrollen ska bemannas av vakter i ordningsvaktsuniform eftersom en sådan klädsel kan av allmänheten uppfattas som att tillgängligheten till domstolarna blir sämre. Regeringen konstaterar att det inte ligger inom ramen för detta lagstiftningsärende att lämna förslag på hur ordningsvakter i domstolarna ska vara klädda eller utrustade. Det är polismyndigheten som avgör dessa frågor (6 § lagen om ordningsvakter). föreslår att den som vägrar att genomgå en säkerhetskontroll ska få avvisas och avlägsnas från de lokaler som kontrollen omfattar. En sådan reglering skulle enligt styrelsen ge en ordningsvakt befogenhet att avlägsna personer som befaras utgöra hot till en plats utanför byggnaden. Som framgår ovan föreslår regeringen att en säkerhetskontroll ska kunna begränsas till att omfatta endast vissa lokaler i domstolen. Det finns inte skäl att i lagen om säkerhetskontroll i domstol ge den som utför kontrollen rätt att avvisa eller avlägsna personer som vägrar att genomgå kontroll från andra lokaler än de som omfattas av säkerhetskontrollen. Personer som t.ex. stör den allmänna ordningen i utrymmen som inte omfattas av kontrollen kan avvisas eller avlägsnas med stöd av annan lagstiftning (13 § och 29 § tredje stycket polislagen [1984:387]). Kroppsvisitation och undersökning av föremål Vid allmän säkerhetskontroll ska som huvudregel kroppsvisitation och undersökning av väskor och andra föremål ske genom användande av metalldetektor eller liknande anordning. Om det finns särskilda skäl får sådan visitation och undersökning utföras på annat sätt. Vid särskild säkerhetskontroll finns det inte några anvisningar i lag om hur kroppsvisitation och undersökning av väskor och liknande föremål ska ske. Enligt regeringsformen får en begränsning av grundlagsskyddade fri- och rättigheter aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till syftet med begränsningen. Reglerna i denna del måste alltså utformas på ett sådant sätt att kontrollerna inte görs mer ingripande än vad förhållandena kräver. Mot denna bakgrund anser regeringen att säkerhetskontrollen, i enlighet med utredningens förslag, som huvudregel bör ske genom användande av metalldetektor eller annan liknande anordning. Säkerhetskontrollen bör även i fortsättningen i vissa fall få ske på annat sätt än genom användande av metalldetektor eller annan liknande anordning. invänder mot utredningens förslag att det ska krävas särskilda skäl för detta. Utredningens förslag i denna del överensstämmer i huvudsak med vad som enligt nuvarande ordning gäller vid allmän säkerhetskontroll. En visitation får anses innebära ett större ingrepp i den personliga integriteten hos den som kontrolleras än en visitation som sker genom användande av teknisk apparatur. Regeringen anser därför att det fortsatt bör krävas särskilda skäl för en sådan visitation (jfr prop. 2009/10:117 s. 36). Det finns inte heller anledning att, som utredningen föreslår, särskilt reglera vad som ska gälla om det finns en mer konkret risk för brottslighet av allvarligare slag i domstolens lokaler. I linje med vad som uttalas ovan om polisens medverkan vid kontrollen bör detta i stället avgöras av polismyndigheten utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Vidare bör även i fortsättningen krävas att en undersökning av innehållet i väskor som sker utan användande av metalldetektor eller annan liknande anordning ska utföras av en polisman eller av en ordningsvakt som polismyndigheten har godkänt för sådan uppgift. Regeringen kan därför inte instämma i synpunkten från Länsrätten i län att ge ordningsvakter en generell rätt att utföra sådan undersökning. Enligt nuvarande ordning ska kroppsvisitation som är av mera väsentlig omfattning utföras i ett enskilt rum. Som noterar kan säkerhetskontroll genomföras även i lokaler där det inte finns avskilda rum i direkt anslutning till kontrollen. Det kan därför enligt styrelsen uppstå behov av att i samband med säkerhetskontroll skapa tillfälliga lösningar för avskildhet genom draperier, skärmväggar eller liknande. Regeringen anser att även en på så sätt skapad avskildhet kan utgöra ett tillräckligt skydd för den enskildes integritet. Vid säkerhetskontroll inom sjö- och luftfarten samt vid offentliga sammanträden i kommuner och landsting föreskrivs att kroppsvisitation som är av mera väsentlig omfattning ska ske i ett avskilt utrymme, vilket medger även tillfälliga lösningar av det slag som efterlyser. Den regleringen kan enligt regeringen tjäna som förebild. Regeringen föreslår därför att kroppsvisitation som är av mera väsentlig omfattning ska utföras i ett avskilt utrymme. för vidare fram att kroppsvisitation som inte är av väsentlig omfattning bör få genomföras och bevittnas av en person som inte är av samma kön som den som visiteras, något som inte är tillåtet enligt nuvarande ordning. Utredningen lämnar inte förslag till någon förändring i denna del. Regeringen konstaterar att någon sådan möjlighet finns varken vid säkerhetskontroll i eller vid offentliga sammanträden i kommuner och landsting. Det finns inte heller skäl att införa en sådan ordning vid säkerhetskontroll i domstol (jfr prop. 2009/10:117 s. 36 f.). När det gäller undersökning av föremål som den visiterade har med sig saknas däremot anledning att upprätthålla kravet på visst kön hos den som utför eller bevittnar undersökningen. Något sådant krav finns inte heller vare sig vid säkerhetskontroller inom sjö- och luftfarten eller vid offentliga sammanträden i kommuner och landsting. Enligt legaldefinitionen av begreppet kroppsvisitation som finns intagen i 28 kap. 11 § tredje stycket omfattar en sådan visitation förutom föremål som någon bär på sig även föremål som någon har med sig, exempelvis en väska (prop. 1993/94:24). Denna ändring av definitionen genomfördes i flera lagstiftningar på området, dock inte i fråga om säkerhetskontroll i domstol. om säkerhetskontroll i domstol bör nu anpassas så att de överensstämmer Prop. 2011/12:63 med definition av begreppet kroppsvisitation. Länsrätten i konstaterar att meddelat att styrelsens tillsynsansvar över säkerheten vid sjukvårdsinrättningar där det ges vård enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård och enligt lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård inte innefattar muntliga domstolsförhandlingar i mål enligt de båda lagarna. Länsrätten lyfter vidare fram att det inte är möjligt att med stöd av de nämnda lagarna låta en patient genomgå kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning vid förhandlingar i mål om öppen psykiatrisk tvångsvård och öppen rättspsykiatrisk vård. Länsrätten anser att dessa frågor bör uppmärksammas i den fortsatta beredningen. (S 2008:09) har i uppdrag bl.a. att analysera tillämpningen av bestämmelserna om säkerhet på och utanför sjukvårdsinrättningar samt att överväga behovet av lagändringar i detta avseende. Regeringen anser att de frågor som länsrätten tar upp bör hanteras inom ramen för beredningen av kommande betänkande. Att en domstol kan besluta om säkerhetskontroll som omfattar även andra lokaler än domstolens egna framgår av avsnitt 6 ovan. Enligt 5 § lagen om säkerhetskontroll i domstol ska vid en säkerhetskontroll eftersökas vapen och andra föremål som är ägnade att komma till användning vid brott som avses i 1 § i lagen. framför att kravet på att ett föremål ska vara ägnat att komma till användning vid brott, innebär olägenheter vid kontrollen eftersom vissa föremål som kan användas i våldssyfte, t.ex. en hammare, i sig inte är ägnade att komma till användning i vid brott. föreslår därför att vid kontrollen ska eftersökas föremål som kan komma till användning vid brott. En liknande synpunkt framfördes av i lagstiftningsärendet om säkerhetskontroll vid offentliga sammanträden i kommuner och landsting. Regeringen konstaterade då att, i de situationer då den föreslagna lagstiftningen är avsedd att tillämpas, det kunde befaras att hammaren var ägnad att komma till användning vid brott och att regleringen borde ge utrymme för att förhindra att hammaren tas 2009/10:117 s. 32). finns alltså inte skäl att göra den ändring som föreslår. 9 Förvaring av okontrollerade föremål Regeringens förslag: Möjligheten att lämna okontrollerade föremål för förvaring tas bort. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändningar med undantag för , som anser att förslaget kan medföra att journalister inte kan skydda sina källor och förordar i stället att den nuvarande regleringen behålls. och betonar vikten av att en undersökning av väskor och andra föremål inte sker på ett sätt som kan Prop. 2011/12:63 avslöja källskyddat material. Skälen för regeringens förslag: Regeringen konstaterar att den nuvarande möjligheten till förvaring av okontrollerade väskor och andra föremål medför beaktansvärda risker för domstolarna. Den ger möjlighet att lämna ifrån sig farliga föremål, t.ex. en sprängladdning, i domstolens lokaler. Det är också svårt att säkerställa att den som lämnat en väska för förvaring inte lämnar domstolen utan att ta väskan med sig. Regeringen delar utredningens uppfattning att en inskränkt förvaringsmöjlighet vägs upp av den minskade risk för domstolen som därigenom uppnås. Journalister som ska besöka domstolen har normalt möjlighet att ta reda på om säkerhetskontroll ska hållas och kan därmed avstå från att ta med sig källskyddat material till domstolen. Om sådant material ändå tas med bör de problem som kan uppstå kunna lösas vid kontrollen. konstaterar t.ex. att journalisten själv kan öppna locket på sin dator eller plocka ut källskyddat material ur sin väska. Den ansvariga polisen eller ordningsvakten bör också kunna anpassa undersökningen så, att det källskyddade materialet inte exponeras. De föremål som säkerhetskontrollen avser att vara inriktad mot torde vidare innebära att en genomsökning av medförd egendom inte ska komma i konflikt med anonymitetsskyddet för källor. De som utför kontrollen får inte ta del av handlingar, akter eller liknande (jfr prop. 2009/10:117 s. 32). Mot den angivna bakgrunden föreslår regeringen att den lagstadgade möjligheten att lämna in okontrollerade väskor och andra föremål för förvaring tas bort. Om domstolen inte tillåter förvaring, ska den som inte medverkar till en kontroll av en väska eller annat föremål vägras tillträde till de lokaler som kontrollen omfattar. Regeringens förslag och bedömning: Lagändringarna ska träda i kraft . Det finns inget behov av övergångsbestämmelser. Utredningens bedömning: Utredningen bedömer att det inte behöver tas särskilda hänsyn när det gäller tidpunkten för ikraftträdande. Utredningens bedömning avseende behovet av övergångsbestämmelser överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Regeringen anser att de föreslagna lagändringarna bör träda i kraft . De bör därför träda i kraft . Regeringen bedömer att det inte finns behov av övergångsbestämmelser. Regeringens bedömning: För att förslaget att utöka möjligheterna till säkerhetskontroll i domstol ska få genomslag bör anslaget till Domstolar höjas. Utredningens bedömning: Förslaget kommer att medföra kostnadsökningar som i första hand bör täckas genom ökade anslag och i andra hand genom avgiftshöjningar eller omfördelningar inom det nuvarande budgetanslaget för Domstolar. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig i denna del instämmer i huvudsak i utredningens bedömning att det behövs resursförstärkningar. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen lämnar nu förslag som innebär utökade möjligheter att genomföra säkerhetskontroll i landets domstolar. Avsikten är att säkerhetskontroll ska kunna genomföras i fler fall och än vad som sker enligt nuvarande ordning. Det är dock regeringens bedömning, bl.a. utifrån remissynpunkterna, att behovet av att genomföra säkerhetskontroll varierar stort mellan domstolarna. Vissa domstolar har i sina remissvar förklarat att användningen av säkerhetskontroll inte kommer att genomföras i större utsträckning än vad som sker enligt nuvarande ordning. Andra domstolar, framför allt vissa tingsrätter i storstadsregionerna, bedömer att säkerhetskontroll kommer att användas mer eller mindre permanent. Någon exakt skattning av den kostnadsökning detta kan medföra har utredningen inte ansett vara möjlig att göra. Utredningen förutser också att förslaget kan leda till vissa besparingar, bl.a. till följd av ett minskat antal inställda förhandlingar samt att polisen inte behöver vara närvarande vid säkerhetskontroller i lika stor utsträckning som enligt nuvarande ordning. bedömer att det i en första etapp kan bli aktuellt att utrusta ett tjugotal domstolar på sådant sätt att de kontinuerligt kan genomföra säkerhetskontroll. Vid dessa domstolar behöver entréer i vissa fall anpassas och byggas om, ytterligare ordningsvakter anställas samt larmbågar och annan teknisk utrustning köpas in. Av beräkningar framgår att avskrivningskostnaderna för sådana investeringar och de ökade lönekostnaderna skulle innebära en sammanlagd kostnadsökning med ca . Såväl besökare i domstol som de som arbetar inom rättsväsendet har rätt att ställa höga krav på säkerheten i domstolarna. Domstolarna måste ha möjlighet att upprätthålla en hög säkerhetsnivå, bl.a. genom att genomföra säkerhetskontroll när det är motiverat. För att regeringens förslag om ökade möjligheter till säkerhetskontroll ska få genomslag bör domstolarna tillföras ytterligare resurser. Regeringen delar bedömning att i första hand ett tjugotal domstolar behöver utökade möjligheter att genomföra säkerhetskontroll. De kostnadsökningar som beräknat bör finansieras genom ökat anslag. Regeringen har därför i budgetpropositionen föreslagit att Domstolars anslag ska öka med 2012 (prop. 2011/12:1, utgiftsområde 4). Vidare har regeringen beräknat Prop. 2011/12:63 att anslaget ökas med . Det är ytterst ett ansvar för domstolschefen att förhandlingar kan genomföras under säkra förhållanden, oavsett om förhandlingarna hålls inom domstolen eller i lokaler på andra platser. Gällande ordning ger tingsrätten en möjlighet att ha tingsställe på annan ort än kansliorten (1 kap. 5 § och prop. 1994/95:100). Den möjligheten bör självfallet inte utnyttjas om detta skulle medföra säkerhetsrisker (jfr skr. 2007/08:117). Förslaget till lag om ändring i lagen (1981:1064) om 1 § Säkerhetskontroll i domstol får genomföras om en sådan kontroll behövs för att begränsa risken för att det i en domstols lokaler eller i andra lokaler som används vid domstolsförhandling begås brott som innebär allvarlig fara för någons liv, hälsa eller frihet eller för omfattande förstörelse av egendom. Paragrafen anger förutsättningarna för säkerhetskontroll i domstol. Övervägandena finns i avsnitt 6. Ett beslut om säkerhetskontroll förutsätter att en kontroll behövs för att begränsa risken för att det i domstolens lokaler begås brott som innebär allvarlig fara för någons liv, hälsa eller frihet eller för omfattande för- störelse av egendom. En risk måste alltså kunna konstateras. dock inte krav på att risken nått någon viss nivå. Det behöver heller inte föreligga en konkret hotbild. Däremot krävs att en säkerhetskontroll behövs för att begränsa den aktuella risken. behövas när det vid domstolen pågår förhandlingar om t.ex. allvarliga våldsbrott, gängkriminalitet eller förhandlingar i andra riskmål. även finnas behov av säkerhetskontroll när domstolen med viss frekvens handlägger mål med mer svårbedömda risker, t.ex. familjemål, psykiatri- mål eller migrationsmål. Vid bedömningen av om det finns behov av kontroll kan, förutom förhållanden som är relaterade till mål eller ärenden vid domstolen, även risker av mer generell karaktär beaktas. Exempel på sådana risker är då det finns anledning att misstänka att ungdomar som uppehåller sig i domstolen bär med sig kniv eller andra Det kan även röra sig om situationer då det allmänna samhällsklimatet på orten ger upphov till farhågor om våldsamma incidenter (jfr prop. 2000/01:32 s. 39). Erfarenheter från tidigare genom- förda säkerhetskontroller kan också ge stöd för att en säkerhetskontroll behöver genomföras liksom det förhållandet att domstolspersonal eller andra domstolsaktörer utsatts för hot eller trakasserier. En proportionalitetsbedömning ska göras i det enskilda fallet. Domstolen måste alltså överväga om andra, mindre ingripande åtgärder är tillräckliga för att uppnå syftet med kontrollen, såsom att ha ordnings- vakter tillgängliga i lokalerna eller att använda sig av videokonferens vid Prop. 2011/12:63 en förhandling. I paragrafen har tydliggjorts att säkerhetskontroll kan genomföras även när en domstolsförhandling äger rum i andra lokaler än domstolens egna. 2 § Säkerhetskontroll beslutas av domstolens chef eller någon annan lagfaren domare som han eller hon har delegerat beslutanderätten till. Ska säkerhetskontroll ske med anledning av en viss förhandling, får den även beslutas av rätten. Innan säkerhetskontroll beslutas ska samråd ske med polismyndigheten och, om kontroll ska ske med anledning av en viss förhandling i brottmål, med åklagaren. Samråd behöver dock inte ske om det är uppenbart obehövligt. Ett beslut om säkerhetskontroll ska avse , dock längst , eller en viss förhandling. I beslutet ska det anges vilka lokaler som kontrollen ska omfatta. I paragrafen regleras vem som beslutar om säkerhetskontroll, när samråd ska ske med polismyndigheten och åklagaren samt vad ett beslut om säkerhetskontroll ska innehålla. Övervägandena finns i avsnitt 7.