prop · GZ0370 · 2012-02-08 00:00:00 — och rådets direktiv /71/EG av om de prospekt som skall offentliggöras när värdepapper erbjuds till allmänheten eller tas upp till handel och om ändring av direktiv /34/EG (prospektdirektivet) och rådets direktiv /39/EG av om marknader för finansiella instrument och om ändring av rådets direktiv /12/EG samt upphävande av rådets direktiv /22/EEG (direktivet om marknader för finansiella instrument) och rådets direktiv /109/EG av om harmonisering av insynskraven angående upplysningar om emittenter vars värdepapper är upptagna till handel på en reglerad marknad och om ändring Prop. 2011/12:70 av direktiv /34/EG (öppenhetsdirektivet) och rådets direktiv /60/EG av om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för penningtvätt och finansiering av terrorism (tredje penningtvättsdirektivet) och rådets direktiv /48/EG av om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut (omarbetning) (kreditinstitutsdirektivet) och rådets direktiv /49/EG av om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut (omarbetning) (kapitalkravsdirektivet) och rådets direktiv /65/EG av om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag) (omarbetning) (UCITS IV- direktivet) Närmare om de europeiska tillsynsmyndigheternas befogenheter För att kunna fullgöra sina uppgifter har de europeiska tillsynsmyndig- heterna utrustats med ett antal befogenheter som fastställts genom ESA- förordningarna. Förordningarna har direkt effekt, dvs. är direkt tillämpliga i medlemsstaterna. Dessa befogenheter är i huvudsak följande (se artikel 8.2 i förordningarna). utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn (artikel 10) utarbeta förslag till tekniska standarder för genomförande (artikel 15) utfärda riktlinjer och rekommendationer (artikel 16) utfärda rekommendationer när det gäller överträdelser av unionsrätten (se artikel 17.3) fatta enskilda beslut riktade till behöriga myndigheter om krav på åtgärder i krissituationer och om lösning av tvister mellan behöriga myndigheter i gränsöverskridande situationer (artiklarna 18.3 och 19.3) fatta enskilda beslut riktade till finansinstitut när det gäller direkt tillämpning av unionsrätten (artiklarna 17.6, 18.4 och 19.4). avge yttranden till , rådet eller kommissionen om alla frågor som har samband med dess behörighetsområde (artikel 34) samla in nödvändiga uppgifter om finansinstitut så att de europeiska tillsynsmyndigheterna kan fullgöra sina verksamhetsuppgifter (artikel 35) utveckla gemensamma metoder för att utvärdera hur produk- tens särdrag och distributionsprocesserna inverkar på insti- tutens finansiella ställning och konsumentskyddet tillhandahålla en centralt tillgänglig databas med registrerade Prop. 2011/12:70 finansinstitut inom sitt behörighetsområde (om detta följer av rättsakterna i artikel 1.2) Genom ändring av en rad sektorsdirektiv (se avsnitt 4.1) preciseras genom omnibusdirektivet de europeiska tillsynsmyndigheternas befogen- heter som ursprungligen fastställts i ESA-förordningarna. Detta krävs för att det europeiska systemet för finansiell tillsyn ska fungera effektivt. Sådana ändringar avser fastställandet av räckvidden för vissa befogenheter som de europeiska tillsynsmyndigheterna har, precisering av andra befogenheter som föreskrivs i unionsrätten samt ändringar som syftar till att uppnå att de europeiska tillsynsmyndigheternas verksamhet fungerar smidigt och effektivt inom ramen för det europeiska tillsyns- systemet. I omnibusdirektivet (artikel 13) preciseras vilka artiklar i sektorsdirektiven som kräver genomförande i nationell lagstiftning. Det är i huvudsak fråga om regler som säkerställer ett väl fungerande sam- arbete mellan de behöriga myndigheterna och de europeiska tillsyns- myndigheterna. Nedan presenteras omnibusdirektivets huvudområden kortfattat. En stor del av omnibusdirektivet innehåller artiklar där det fastställs i vilka fall de europeiska tillsynsmyndigheterna ska utarbeta tekniska standarder. Dessa artiklar riktar sig till de europeiska tillsynsmyndig- heterna och är inte föremål för genomförande i nationell lagstiftning. Enligt ESA-förordningarna ska sektorsspecifik lagstiftning ange när tvistlösningsmekanismen får användas för att lösa tvister mellan nationella behöriga myndigheter. Inom områden där det redan finns någon form av icke-bindande medling i den tillämpliga rättsakten eller där det förekommer tidsfrister för gemensamma beslut som ska fattas av en eller flera nationella behöriga myndigheter, krävs det dessutom ändringar i sektorslagstiftningen för att säkerställa klarhet och minsta möjliga avbrott i processen för att nå ett gemensamt beslut. Samarbete och utbyte av information Med den nya tillsynsstruktur som införs genom ESFS kommer det att krävas att de nationella behöriga myndigheterna samarbetar nära med de europeiska tillsynsmyndigheterna. ändringar i sektorsdirektiven som syftar till att säkerställa att det inte finns några rättsliga hinder för utbyte av information som har införts Prop. 2011/12:70 genom ESA-förordningarna. En centralt tillgänglig databas med registrerade finansinstitut De europeiska tillsynsmyndigheterna har fått till uppgift att upprätta, offentliggöra och regelbundet uppdatera register och förteckningar över finansiella aktörer i unionen. Inrättandet av ett enda konsoliderat register för varje kategori finansinstitut inom EU syftar till att ge en förbättrad insyn och en effektivare tillsyn. 5 Överväganden och förslag 5.1Finalitydirektivet direktiv /26/EG Regeringens förslag: I de fall en deltagare i ett anmält avvecklingssystem gått i konkurs eller är föremål för företags- rekonstruktion ska Europeiska värdepappers- och marknads- myndigheten och underrättas. ska anmäla anmälda avvecklingssystem till Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten i stället för till kommissionen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna lämnar förslaget utan erinran. Omnibusdirektivets innehåll: Enligt artikel 13 ska artiklarna 1.1 och 1.2 i omnibusdirektivet genomföras i nationell rätt. Artikel 1.1 ändrar artikel 6.3 i finalitydirektivet (direktiv /26/EG). När beslut om inledande av insolvensförfaranden mot en deltagare i ett anmält avvecklingssystem har fattats, följer det redan av den tidigare lydelsen av nämnd artikel i finalitydirektivet att övriga medlemsstater ska underrättas. Genom ändringen införs krav på att även ESRB och ska underrättas. Artikel 1.2 ändrar i artikel 10.1 i finalitydirektivet. Medlemsstaterna ska, enligt artikeln, ange vilka system, och vilka respektive systemoperatörer, som kommer att omfattas av finalitydirektivets tillämpningsområde, anmäla dem till kommissionen samt underrätta kommissionen om vilka myndigheter de har utsett enligt artikel 6.2. Den nu aktuella ändringen i artikeln innebär att , inte kommissionen, ska motta nämnda anmälan. ska vidare offentliggöra dessa uppgifter på sin webbplats. Skälen för regeringens förslag: Finalitydirektivet är genomfört i svensk rätt bl.a. genom lagen (1999:1309) om system för avveckling av förpliktelser på finansmarknaden (avvecklingslagen). Vad avser artikel 6.3 i finalitydirektivet är denna genomförd i svensk rätt genom att , sedan myndigheten fått underrättelse om ett konkursbeslut eller ett beslut om företagsrekonstruktion avseende en deltagare i ett anmält avvecklingssystem, ska underrätta de myndigheter som respektive stat inom EES har anmält till kommissionen eller till Prop. 2011/12:70 Eftas övervakningsmyndighet som behöriga att motta sådan underrättelse (se 11 § avvecklingslagen). Underrättelseskyldigheten utökas nu genom ändring av finalitydirektivet till att även gälla gentemot ESRB och . Detta bör framgå av lagen. underrättelseskyldighet att till kommissionen anmäla godkända avvecklingssystem ändras till att i stället avse . Till följd av detta bör också de bestämmelser i avvecklingslagen som reglerar godkännande av ett avvecklingssystem samt definitionen av anmält avvecklingssystem ändras. 5.2Konglomeratdirektivet direktiv /87/EG Regeringens förslag: rapportering till kommissionen enligt lagen om finansiella konglomerat ska i stället ske till den gemensamma kommittén för de europeiska tillsyns- myndigheterna. Den allmänna skyldigheten för att samarbeta med utländska behöriga myndigheter kompletteras till att också avse samarbete och informationsutbyte med de europeiska tillsynsmyndigheterna och . Det anges i lag i vilka fall får hänskjuta en fråga till respektive europeisk tillsynsmyndighet för tvistlösning. Regeringens bedömning: Flera av de artiklar i konglomerat- direktivet som ändras genom omnibusdirektivet föranleder ingen lagstiftningsåtgärd. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna lämnar förslaget och bedömningen utan erinran. Omnibusdirektivets innehåll: Enligt artikel 13 ska artiklarna 2.1 a, 2.2, 2.5, 2.7, 2.9 och 2.11 b i omnibusdirektivet genomföras i nationell rätt. Artikel 2.1 a ändrar artikel 4.2 i konglomeratdirektivet (direktiv /87/EG). I sistnämnd artikel har införts en ändring som innebär att när en grupp identifierats som ett finansiellt konglomerat och samordnare blivit utnämnd, ska samordnaren informera den gemensamma kommittén för de europeiska tillsynsmyndigheterna. skulle sådan information lämnas till kommissionen. Artikel 2.2 ändrar artikel 9.2 i konglomeratdirektivet. Artikeln inne- håller de krav som medlemsstaterna ska ställa på de reglerade enheterna på nivån finansiellt konglomerat såvitt avser rutiner för intern kontroll och metoder för riskhantering. Artiklarna 9.2 och 9.3 innehåller en detaljerad uppräkning av de moment som ska ingå i riskhanterings- systemen och i rutinerna för kontroll. Genom omnibusdirektivet till- kommer en ny punkt d med innebörd att metoder för riskhantering även ska inbegripa arrangemang som införts för att vid behov bidra till och utveckla lämpliga arrangemang och planer för rekonstruktion och avveckling. Sådana arrangemang ska uppdateras regelbundet. Artikel 2.5 ändrar artikel 10.1 i konglomeratdirektivet. Artikel 10 inne- håller föreskrifter om att det bland de berörda medlems- staternas behöriga myndigheter ska utses en enda samordnare med ansvar för samordning och utövande av extra tillsyn över reglerade enheter i ett finansiellt konglomerat. Genom omnibusdirektivet har det i artikeln gjorts ett tillägg som innebär att samordnarens identitet ska offentliggöras på den gemensamma kommitténs webbplats. Artikel 2.7 ändrar artikel 12.1 i konglomeratdirektivet. Artikel 12 före- skriver att behöriga myndigheterna får utbyta uppgifter om de reglerade enheterna i ett finansiellt konglomerat. Genom omnibusdirektivet har såvitt avser tredje stycket i denna artikel gjorts ett tillägg som innebär att även ESRB (i enlighet med artikel 15 i förordning nr 1092/2010) ska ingå bland de myndigheter som de behöriga myndigheterna kan utbyta uppgifter med. Artikel 2.9 ändrar artikel 14.1 i konglomeratdirektivet. Artikeln före- skriver att medlemsstaterna ska säkerställa att det inte finns några rättsliga hinder för att fysiska och juridiska personer som omfattas av extra tillsyn utbyter uppgifter som kan vara relevanta för tillsynen enligt konglomeratdirektivet. Ändringen innebär dels att begreppet den extra tillsynen ändras till den extra och europeiska tillsynen, dels tillägg av en text med innebörd att medlemsstaterna ska säkerställa att det inte finns några rättsliga hinder mot att utbyta uppgifter enligt direktivet samt med de europeiska tillsynsmyndigheterna i enligt med artikel 35 i ESA- förordningarna, vid behov genom den gemensamma kommittén. Genom artikel 2.11 b införs en ny artikel 18.1a i konglomerat- direktivet. I denna artikel införs en hänvisning till artikel 19 i ESA- förordningarna. Har invändningar mot ett beslut som fattats av en annan relevant myndighet enligt artikel 18.1 ska artikel 19 i förordningarna vara tillämplig. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Konglomerat- direktivet är genomfört i svensk rätt genom bl.a. lagen (2006:531) om särskild tillsyn över finansiella konglomerat (lagen om finansiella konglomerat). De lagändringar som krävs för att genomföra omnibusdirektivet med avseende på konglomeratdirektivet är följande. Ändringen i artikel 4.2 i konglomeratdirektivet bör medföra ändring i 4 kap. 5 § andra stycket 2 lagen om finansiella konglomerat, eftersom nu gällande lydelse anger att ska underrätta kommissionen om att en grupp har identifierats som ett finansiellt konglomerat och att inspektionen är samordnare. Kommissionen bör ersättas med den gemensamma kommittén för de europeiska tillsynsmyndigheterna. Ändringen i artikel 12.1 i konglomeratdirektivet bör medföra en ändring av 6 kap. 5 § lagen om finansiella konglomerat. Enligt gällande lydelse ska samarbeta och utbyta information med utländska behöriga myndigheter i den utsträckning som följer av konglomeratdirektivet. I bestämmelsen bör infogas att samarbete och utbyte av information även ska ske med de europeiska tillsynsmyndig- heterna och ESRB i den utsträckning som följer av konglomerat- direktivet. Artikel 14.1 i konglomeratdirektivet är i svensk rätt genomförd i 5 kap. Prop. 2011/12:70 15 § lagen om finansiella konglomerat. Ändringen innebär att det informationsutbyte som möjliggörs genom artikeln utökas till att också omfatta de europeiska tillsynsmyndigheterna och en hänvisning görs till artikel 35 i respektive ESA-förordning. Denna ändring i konglomerat- direktivet bör, liksom ändringen i artikel 12.1, genomföras genom att även de europeiska tillsynsmyndigheterna förs in i samarbetsparagrafen (6 kap. 5 § lagen om finansiella konglomerat). Den nya artikeln som införs i konglomeratdirektivet, artikel 18.1a, bör medföra att en ny bestämmelse tas in i lagen om finansiella konglomerat där det anges i vilka situationer ska ha rätt att hän- skjuta en fråga till relevant europeisk tillsynsmyndighet för tvistlösning. Slutligen krävs en lagändring som inte föranleds av genom- förandebestämmelsen i omnibusdirektivet. Ändringen i artikel 18.1 i konglomeratdirektivet innebär bl.a. att skyldighet enligt artikeln att rådfråga kommittéen för finansiella konglomerat tas bort. Bestämmelsen i lagen om finansiella konglomerat som genomfört denna artikel bör justeras i enlighet härmed (8 kap. 2 § tredje stycket). De ändringar av artiklar i konglomeratdirektivet som inte föranleder några lagstiftningsåtgärder är följande. Den ändring som införs i artikel 9.2 i konglomeratdirektivet bör genomföras på lägre nivå än lag. Av 5 kap. 13 och 14 §§ lagen om finansiella konglomerat framgår att företag som ingår i ett finansiellt konglomerat ska ha system för riskhantering och rutiner för intern kontroll som är betryggande med hänsyn till konglomeratets samlade risksituation. Av förarbetena till lagen (prop. 2005/06:45 s. 140) framgår att regeringen ansåg att någon motsvarande uppräkning som skett i artikel 9.2 och 9.3 i konglomeratdirektivet inte borde tas in i lag utan i stället regleras i föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Enligt lagen om finansiella konglomerat får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om kraven på system för riskhantering och rutiner för intern kontroll (9 kap. 1 § 8). Enligt artikel 13 i omnibusdirektivet är ändringen i artikel 10.1 i konglomeratdirektivet en artikel som medlemsstaterna ska genomföra. Ändringen tar dock sikte på sådant som faller på den gemensamma kommittén att säkerställa. Den bör således inte föranleda några svenska lagstiftningsåtgärder. I sammanhanget bör noteras att genom den ändring som skett i artikel 4 i konglomeratdirektivet följer en skyldighet för samordnaren (för svenskt vidkommande ) att informera den gemensamma kommittén om vem som är samordnare för ett visst finansiellt konglomerat. 5.3Marknadsmissbruksdirektivet direktiv /6/EG Regeringens förslag: Den allmänna skyldigheten för Finans- inspektionen att samarbeta med utländska behöriga myndigheter kompletteras till att också avse samarbete och informationsutbyte med Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten. Det anges i lag i vilka fall får hänskjuta en fråga till Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten för tvistlösning. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: anser att det är olämpligt att sanktioner preciseras i normer av så låg konstitutionell valör som myndighetsföreskrifter. Sanktioner borde i stället framgå av lag. Omnibusdirektivets innehåll: Enligt artikel 13 ska artiklarna 3.4, 3.6 a och 3.6 b i omnibusdirektivet genomföras i nationell rätt. Artikel 3.4 ändrar i artikel 14 i marknadsmissbruksdirektivet (direktiv /6/EG). Ändringen i artikel 14 innebär att behöriga myndigheter ska ge uppgifter, i aggregerad form, om alla administrativa åtgärder och sanktioner som beslutas på grund av att personer som är ansvariga för de bestämmelser som antagits enligt direktivet inte har följts. Det rör sig alltså om en skyldighet för att lämna vissa statistiska uppgifter till . Det föreskrivs också att en behörig myndighet ska meddela om offentliggöranden av administrativa åtgärder eller sanktioner. Artikel 3.6 a, som ändrar artikel 16.2 i marknadsmissbruksdirektivet, behandlar utbyte av information mellan behöriga myndigheter och för- farandet när en myndighet vägrar att tillmötesgå en sådan begäran. En behörig myndighet kan hänskjuta frågan till , (i stället för som tidigare till ), som i enlighet med artikel 19 i Esma-förordningen kan ålägga en behörig myndighet att vidta en specifik åtgärd. Den behöriga myndigheten kan dock vägra att tillmötesgå begäran om uppgifter med hänvisning till andra stycket i artikel 16.2; hänvisning till allmän ordning, att ett rättsligt förfarande redan har inletts etc. Artikel 3.6 b som ändrar artikel 16.4 reglerar frågan om behöriga myndigheters möjlighet att begära att en annan myndighet inleder en undersökning eller om att få medverka vid en undersökning. Även i detta fall kan en behörig myndighet hänskjuta frågan till som i enlighet med artikel 19 i förordningen om inrättande av kan ålägga den behöriga myndigheten att vidta en specifik åtgärd. Den behöriga myndigheten kan dock vägra att tillmötesgå en begäran om uppgifter med hänvisning till fjärde stycket i artikel 16.4. Skälen för regeringens förslag: Marknadsmissbruksdirektivet är i huvudsak genomfört i svensk rätt genom lagen (2005:377) om straff för marknadsmissbruk vid handel med finansiella instrument (marknads- missbrukslagen) och lagen (2000:1087) om anmälningsskyldighet för vissa innehav av finansiella instrument (anmälningsskyldighetslagen). De lagändringar som krävs för att genomföra omnibusdirektivet med avseende på marknadsmissbruksdirektivet är följande. Artikel 14 i marknadsmissbruksdirektivet är genomförd i 17 § marknadsmissbrukslagen. Denna bestämmelse anger att Finans- inspektionen ska samarbeta och utbyta information med utländska behöriga myndigheter i den utsträckning som följer av marknads- missbruksdirektivet. Om införs som ytterligare en myndighet ska samarbeta och utbyta information med på sätt som följer av marknadsmissbruksdirektivet, bör ändringen i artikel 14 Prop. 2011/12:70 avseende skyldigheten att lämna uppgifter till om administrativa åtgärder och sanktioner anses genomförd. I promemorian angavs i denna del att det kan vara lämpligt att i föreskrifter precisera vilken typ av sanktioner ska lämna uppgifter om. Med anledning av advokatsamfunds synpunkt vill vi förtydliga att ändringen i artikeln endast avser en uppgiftsskyldighet för gentemot och att den inte tar sikte på utformningen av administrativa åtgärder och sanktioner. De ändringar som görs i artikel 16.2 och 16.4 bör medföra att en ny bestämmelse tas in i marknadsmissbrukslagen som anger i vilka fall ska få hänskjuta frågor till för tvistlösning. 5.4Tjänstepensionsdirektivet direktiv /41/EG Regeringens förslag: ska anmäla beslut om att begränsa eller förbjuda förfoganderätten över ett försäkringsföretags tillgångar i och återkallelse av tillstånd till Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten om försäkringsföretaget även bedriver verksamhet avseende tjänstepensionsförsäkring. Regeringens bedömning: Flera av de artiklar i tjänstepensions- direktivet som ändras genom omnibusdirektivet föranleder ingen lagstiftningsåtgärd. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag och bedömning. I promemorian föreslås även att det införs en skyldighet för att samarbeta och utbyta information med Eiopa. Remissinstanserna: Svensk Försäkring och anser att genomförandet av omnibusdirektivet inte i någon del bör gå längre än vad direktivet föreskriver. Omnibusdirektivets innehåll: Enligt artikel 13 ska artikel 4.1 a och 4.3 i omnibusdirektivet genomföras i nationell rätt. Artikel 4.1 a ändrar artikel 9.1 a i tjänstepensionsdirektivet (direktiv /41/EG). Av sistnämnd artikel framgår att varje medlemsstat ska se till att tjänstepensionsinstitut som är etablerade inom dess territorium ska registreras av den behöriga tillsynsmyndigheten eller vara auktoriserat. Om institutet bedriver gränsöverskridande verksamhet, ska även de medlemsstater där institutet är verksamt framgå av registret. Ett nytt krav till den tidigare lydelsen är att sistnämnda uppgifter ska meddelas Eiopa. Artikel 4.3 ändrar artikel 14.4 andra stycket i tjänstepensionsdirektivet. Artikel 14 innehåller regler om de behöriga myndigheternas möjligheter att förbjuda eller begränsa verksamheten i ett tjänstepensionsinstitut etablerat inom dess territorium. Av andra stycket framgår att varje beslut om att förbjuda ett institut att utöva sin verksamhet ska omfatta utförliga skäl och delges institutet. Ett nytt krav införs nu om underrättelse av sådana beslut till Eiopa. Omnibusdirektivet innehåller också vissa ändringar av tjänstepensions- direktivet som innebär informations- och samarbetsförpliktelser för de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna i förhållande till Eiopa (se artiklarna 4.1 b, 4.5 och 4.6 i omnibusdirektivet som ändrar artiklarna 9.5, 20.11 respektive 21 i tjänstepensionsdirektivet). Skälen för regeringens förslag och bedömning: Vid genomförandet av tjänstepensionsdirektivet i svensk rätt gjordes bedömningen att understödsföreningar som bedriver tjänstepensionsverksamhet (tjänstepensionskassor) omfattades direkt av detta direktiv. En reglering av tjänstepensionskassornas verksamhet infördes därför i lagen (1972:262) om understödsföreningar (UFL). Tjänstepensionskassorna var registrerade i ett understödsföreningsregister. För att tjänstepensions- direktivet inte skulle ge upphov till någon snedvridning av konkurrensen genomförde den möjligheten som ges i artikel 4 i direktivet att tillämpa vissa delar av detta på tjänstepensionsverksamhet i ett liv- försäkringsbolag. Tillämpliga delar av tjänstepensionsdirektivet är artiklarna 916 och 1820. Tjänstepensionsverksamheten ska hållas åtskild från övrig verksamhet i livförsäkringsbolaget. Försäkringsbolagen är registrerade i försäkringsregistret. Både försäkringsbolag och tjänste- pensionskassor fick åta sig uppdrag att genom gränsöverskridande verksamhet meddela tjänstepensionsförsäkring. trädde en ny försäkringsrörelselag (2010:2043, FRL) i kraft. Genom införandelagen till FRL upphävdes UFL. En vid ikraftträdandet av FRL registrerad understödsförening får fortsätta bedriva verksamhet enligt UFL till utgången av . I FRL finns ingen särskild reglering för tjänstepensionsinstitut tjänstepensionsverksamhet kan drivas i både bolagsform och förenings- form. Denna verksamhet ska liksom enligt tidigare lagstiftning hållas avskild från övrig verksamhet (se 4 kap. 8 § FRL). Den s.k. Solvens II- utredningen (dir. 2010:14) fick i uppdrag att utreda om det bör införas särskilda regler för tjänstepensionsverksamhet (se prop. 2009/10:246 avsnitt 5.2 och 5.3.2).