prop · GZ0385 · 2012-03-19 00:00:00 — Det innebär att de bestämmelser som är tillämpliga på verkställigheten av mot- svarande fråga i svensk lag är tillämpliga även på det utländska avgö- randet. En föreskrift om tvångsmedel, t.ex. vite, ska inte tillämpas efter- som verkställighet sker enligt svenska regler. Däremot kan det i vissa fall bli aktuellt att förordna om ett svenskt tvångsmedel i samband med verk- ställigheten, t.ex. med tillämpning av bestämmelserna om vite i 21 kap. 3 § . 10 § En svensk myndighet får utan hinder av 33 § personuppgiftslagen (1998:204) föra över personuppgifter till en myndighet i ett land utanför det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, om det behövs för att den myndig- heten ska kunna överväga en nödvändig åtgärd enligt . Enligt paragrafen får överföring av vissa personuppgifter ske till en myn- dighet i ett land utanför det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet utan hinder av personuppgiftslagen. Övervägandena finns i avsnitt 6.5. Enligt 33 § personuppgiftslagen är det inte tillåtet att föra över person- uppgifter till tredje land om landet inte har en adekvat nivå för skyddet av personuppgifter. Med tredje land avses där en stat som inte ingår i Europeiska unionen eller är ansluten till det Europeiska ekonomiska sam- arbetsområdet. Enligt förevarande paragraf får en svensk myndighet ändå föra över uppgifter till en myndighet i ett sådant land, om det behövs för att åtgärder till skydd för ett barn enligt ska kunna övervägas. Detta undantag från överföringsförbudet gäller även i fråga om känsliga personuppgifter. Det krävs dock att det är fråga om en nödvändig åtgärd. Den svenska myndigheten måste göra en självständig bedömning av om åtgärden är nödvändig. En nödvändig åtgärd kan t.ex. aktualiseras när en utländsk domstol överväger att ändra ett tidigare vårdnadsbeslut med hänvisning till att det under rådande förhållanden finns risk för att barnet far illa. Anmodan att utöva behörighet 11 § Får en svensk myndighet en sådan framställning som avses i artikel 9.1 ska myndigheten anmoda den utländska myndigheten att utöva behörigheten, om den utländska myndigheten anses bättre lämpad att bedöma vad som är bäst för barnet. Paragrafen anger hur en svensk myndighet ska gå till väga när en utländsk myndighet eller parterna i målet eller ärendet vid den utländska myndigheten har gjort en framställning enligt artikel 9.1 om att den utländska myndigheten ska få utöva behörigheten som annars enligt ligger på den svenska myndigheten. Övervägandena finns i avsnitt 6.1. Som huvudregel ligger behörigheten på myndigheterna i den stat där barnet har hemvist (artikel 5). I undantagsfall kan det vara lämpligare att en myndighet i en annan fördragsslutande stat utövar behörigheten. I en sådan särskild situation möjliggör konventionen för myndigheterna att komma överens om vilken myndighet som ska utöva behörigheten (artik- larna 8 och 9). En förutsättning för att myndigheten i den stat som inte har behörighet enligt konventionen ska kunna utöva behörighet är att den myndigheten anses bättre lämpad att bedöma vad som är bäst för barnet. En utländsk myndighet som önskar utöva behörigheten kan antingen själv eller via parterna i målet eller ärendet göra en framställning om det till den enligt konventionen behöriga myndigheten (artikel 9.1). Av före- varande paragraf framgår att en svensk myndighet som får en sådan framställning, på motsvarande sätt som enligt II-förordningen, ska anmoda den utländska myndigheten att utöva behörigheten. En förut- sättning för en sådan anmodan är att den svenska myndigheten anser att den utländska myndigheten är bättre lämpad att bedöma vad som är bäst för barnet. Det är inte tillräckligt att barnet har en väsentlig anknytning till det aktuella landet, t.ex. genom medborgarskap, för att den utländska myndigheten ska kunna anses bättre lämpad. I det enskilda ärendet är det nödvändigt att det finns någon ytterligare omständighet än barnets anknytning som gör att det måste anses vara bäst för barnet att saken i stället hanteras av den utländska myndigheten. Denna möjlighet ska endast komma till användning i särpräglade undantagsfall. När det gäller en domstols beslut om att anmoda en utländsk domstol att utöva behörigheten i ett mål om vårdnad följer av att ett sådant beslut under rättegången inte får överklagas särskilt. Om den utländska domstolen åtar sig att utöva behörigheten, kan den svenska domstolen skriva av målet från fortsatt handläggning. Detta beslut får överklagas. I samband med att en part överklagar domstolens beslut att skriva av målet kan även domstolens beslut att anmoda den utländska myndigheten att utöva behörigheten överklagas. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Konventionen träder i kraft i den månad som följer efter utgången av efter det att anslutningsinstrumenten har depo- Det är inte möjligt att ange vilken dag konventionen träder i kraft Prop. 2011/12:85 i förhållande till . Det överlämnas därför till regeringen att besluta om när den nya lagen ska träda i kraft. Övervägandena finns i avsnitt 8. 10.2Förslaget till lag om ändring i 6 kap. Om vårdnad, boende och umgänge 4 § Står barnet under vårdnad av endast en av föräldrarna och vill föräldrarna gemensamt utöva vårdnaden, ska rätten på talan av dem båda besluta i enlighet med deras begäran, om det inte är uppenbart att gemensam vårdnad är oförenlig med barnets bästa. Om barnet är folkbokfört här i landet, kan föräldrarna få gemensam vårdnad också genom registrering hos efter anmälan av dem båda 1.till socialnämnden i samband med att nämnden ska godkänna en faderskaps- bekräftelse eller en bekräftelse av föräldraskap enligt 1 kap. 9 §, eller 2.till under förutsättning att beslut om vårdnaden inte har med- delats tidigare. I paragrafen finns bestämmelser om domstolens prövning när en ändring från ensam vårdnad till gemensam vårdnad aktualiserats av båda föräld- rarna och om möjligheterna att genom anmälan till socialnämnden eller få till stånd gemensam vårdnad. Övervägandena finns i avsnitt 7. Ändringen i andra punkten i andra stycket innebär att det inte längre krävs att barnet och föräldrarna är svenska medborgare för att en an- mälan om gemensam vårdnad ska kunna göras till . Det räcker att barnet är folkbokfört här i landet. Bestämmelsen reglerar inte frågan om internationella behörighet i vårdnadsfrågan. Den internationella behörigheten kan följa av II-förordningen (se t.ex. artikel 8). Denna lag träder i kraft . Lagändringen träder i kraft . Övervägandena finns i av- snitt 8. Förslaget till lag om ändring i lagen (1904:26 s. 1) om Prop. vissa internationella rättsförhållanden rörande 6 § Särskilda bestämmelser finns i rådets förordning (EG) nr 2201/2003 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställig- het av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000 och i lagen (2012:000) om 1996 års Haagkon- vention. I paragrafen anges att det finns särskilda bestämmelser i ordningen och i lagen om 1996 års . Frågan behandlas i avsnitt 5. I paragrafen införs det en bestämmelse som anger lags för- hållande till lagen om 1996 års . Enligt 1 § i den lagen gäller konventionen som svensk lag. lag gäller inte om något annat följer av lagen om 1996 års . Det innebär att en bestämmelse lag blir tillämplig först sedan det har konstaterats att det inte finns någon bestämmelse som är tillämplig i lagen om 1996 års . I förhållandet mellan medlemsstaterna i Europeiska unionen, med undantag för , gäller II-förordningen och inte , i den mån den aktuella frågan regleras av de båda instrumenten. Mellan de nordiska länderna gäller konventionen mellan , , , och inne- hållande internationellt privaträttsliga bestämmelser om äktenskap, adop- tion och förmynderskap framför II-förordningen. har in- förlivat konventionen genom förordningen (1931:429) om vissa interna- rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynder- skap. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Det överlämnas till regeringen att bestämma när lagen ska träda i kraft. Övervägandena finns i avsnitt 8. 10.4Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) 6 kap. Vård i familjehem och i hem för vård eller boende Placering av ett barn över nationsgränserna 11 a § får godkänna att en utländsk myndighet placerar ett barn i endast om 1. det är bäst för barnet att placeras här, särskilt med beaktande av barnets 2. barnets inställning till placeringen så långt det är möjligt har klarlagts, 3.barnets vårdnadshavare och, om barnet fyllt , barnet samtycker till åtgärden, 4.förhållandena i det enskilda hemmet och förutsättningarna för vård i hemmet är utredda av nämnden, 5.barnet har beviljats uppehållstillstånd, om ett sådant tillstånd behövs, och 6.placeringen sker med stöd av rådets förordning (EG) nr 2201/2003 av om domstols behörighet och om erkännande och verk- ställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upp- hävande av förordning (EG) nr 1347/2000 eller med stöd av den i dagtecknade konventionen om behörighet, tillämplig lag, erkän- nande, verkställighet och samarbete i frågor om föräldraansvar och åtgärder till skydd för barn. Paragrafen är ny och anger förutsättningarna för socialnämndens god- kännande av en utländsk myndighets placering av ett barn på en institu- tion eller i ett familjehem här i landet. Enligt artikel 56 i II- förordningen och artikel 33 ska den utländska myndigheten först samråda med socialnämnden. Detta ska ske med socialnämnden i den kommun där barnet avses bli placerat (se 6 § lagen med kompletterande bestämmelser till II-förordningen och 3 § lagen om 1996 års ). Det är också denna socialnämnd som ska pröva en framställning från den utländska myndigheten om att få placera barnet här. Förevarande paragraf tillämpas alltså när barnet ännu befinner sig i utlandet och syftar till att säkerställa att den placering som den utländska myndigheten överväger i är lämplig och i övrigt genomförbar. Endast om socialnämnden lämnat godkännande till place- ringen, kan barnet placeras här. Övervägandena finns i avsnitt 6.4. I första punkten anges att det ska vara bäst för barnet att placeras i , särskilt med beaktande av hans eller hennes anknytning hit. Om- ständigheter av betydelse vid bedömningen är om det finns kontakter med föräldrar eller släktingar i , liksom om barnet har sin nationella eller kulturella bakgrund här. Även barnets möjligheter att tala det språk som används i det hem där barnet avses bli placerat är en om- ständighet som ska beaktas. För att socialnämnden ska kunna bedöma om det är bäst för barnet att placeras här i landet förutsätts att den utländska myndigheten i den utredning som har överlämnats till socialnämnden redovisar bl.a. på vilket sätt barnet har anknytning hit. När en åtgärd rör barn är socialnämnden alltid skyldig att ta hänsyn till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad (3 kap. 5 §). Detta gäller även vid bedömningen av om det är bäst för ett barn att placeras här i landet. I andra punkten anges därför att barnets inställning till placeringen så långt det är möjligt ska ha klarlagts. Det kan före- komma situationer där det är olämpligt att efterfråga barnets inställning. En bedömning av om ett barns inställning kan inhämtas måste därför göras från fall till fall. Det är omständigheter som är relaterade till bar- nets person som avgör om det är lämpligt att inställningen klarläggs. Praktiska svårigheter för den utländska myndigheten att höra barnet är inte ett godtagbart skäl för att inte klargöra inställningen. Om det saknas information om barnets uppfattning i den utredning som har överlämnats till socialnämnden, kan något godkännande till placeringen normalt inte Godkänns ändå placeringen, bör nämnden noga redovisa på vilka grunder beslutet har fattats. Av tredje punkten framgår att samtycke till åtgärden ska ha inhämtats från den eller dem som har vårdnaden om barnet. Är vårdnaden över- flyttad till en myndighet, är det myndigheten som ska samtycka till åtgärden. Har det barn som ska placeras fyllt , ska han eller hon också själv samtycka till åtgärden. Det sagda innebär dels att tvångsvisa placeringar inte kan komma i fråga, dels att samtycke måste ha lämnats till att placeringen sker i . Enligt fjärde punkten krävs för placering här i landet att förhållandena i det enskilda hemmet och förutsättningarna för vård är utredda av social- nämnden; detta gäller om den tilltänkta placeringen föreslås ske i ett enskilt hem. Det godkännande som lämnas av socialnämnden ska grunda sig på en lika gedigen utredning som annars krävs för ett medgivande eller beslut om vård enligt socialtjänstlagen (jfr 6 § andra stycket). För att utredningen ska kunna genomföras måste den utländska myndigheten i sitt underlag ha angett vilket enskilt hem som begäran om placering avser. Av femte punkten framgår att barnet, om uppehållstillstånd krävs för att barnet ska få komma till , ska ha beviljats ett sådant tillstånd. Uppehållstillståndet ska finnas när barnet reser hit. I 5 kap. 15 c § ut- länningslagen (2005:716) finns en särskild grund för tidsbegränsat uppehållstillstånd för ett utländskt barn som har behov av att placeras här med stöd av II-förordningen eller . Av nämnda paragraf framgår att det är socialnämnden som ska ansöka om ett sådant uppehållstillstånd. I sjätte punkten förutsätts för godkännande att placeringen sker med stöd av II-förordningen (artikel 56) eller Haagkonven- tion (artikel 33). Det är inte möjligt med placeringar här i landet i andra fall, dvs. inte placeringar som övervägs av en myndighet i en stat som inte är medlem i Europeiska unionen och inte heller är fördragsslutande stat till . beslut i fråga om godkännande av en placering kan inte överklagas. En socialnämnd som har godkänt en placering här i landet ansvarar inte för kostnader som kan uppstå i samband med placeringen, t.ex. barnets levnadskostnader eller arvode till ett familjehem. Beroende på om- ständigheterna kan det i stället vara den utländska myndighet som beslutat om placeringen som ska betala för detta. Om socialnämnden har lämnat godkännande till en placering av ett barn här i landet, ska det utländska placeringsbeslutet normalt erkännas (artikel 21 i II-förordningen och artikel 23 Haag- konvention). När barnet har kommit till , bereds vården som för ett motsvarande svenskt beslut om vård utanför det egna hemmet. Vad som gäller för sådan vård ska alltså tillämpas, framför allt socialtjänst- lagen. Bestämmelser som gäller för förberedelse av en inhemsk placering gäller även vid en placering av ett barn i efter beslut av en utländsk myndighet. Det kan handla om information till skolan om att barnet kommer eller avse barnets behov av barnomsorg, fritidssyssel- sättning eller barnpsykiatrisk behandling. För att försäkra sig om att vården verkligen är till barnets bästa och tillgodoser barnets behov är det nödvändigt att den också följs upp. Uppföljningen ska ske på samma sätt som för en inhemsk placering, naturligtvis med beaktande av den speciella situation som finns med tanke på att barnet kommer från ett annat land. Uppföljningen omfattar den unges hälsa, utveckling, sociala beteende och skolgång samt relation till anhöriga och andra närstående (7 §, som är tillämplig). Även tillsyn över en placering som beslutats av en utländsk myndighet ska genomföras på motsvarande sätt som för en placering som beslutats av socialnämnden. Om förhållandena ändras när barnet är placerat här, är socialnämnden behörig att vidta åtgärder till skydd för barnet. Har barnet ännu inte fått hemvist här, kan socialnämnden under alla förhållanden vidta nödvän- diga brådskande åtgärder (artikel 20 i II-förordningen och artik- larna 11 och 12 ). Det kan t.ex. bli fråga om ett omhändertagande av barnet om placeringen inte fungerar tillfredsställande eller barnet inte längre samtycker till den. Beroende på omständigheterna kan det antingen vara bäst för barnet att återvända till hemlandet eller placeras i ett annat familjehem här i landet. Enligt såväl II-förordningen som får erkännande och verkställbarhet av ett utländskt beslut vägras om bestäm- melserna om tvingande samråd eller godkännande inte har följts (artik- larna 23 och 31 respektive 23 och 26). Sker en placering i trots att socialnämnden inte lämnat godkännande, ska erkännande och verk- ställbarhet av det utländska beslutet vägras. 11 b § får placera ett barn i ett annat land endast om 1.det är bäst för barnet att placeras där, särskilt med beaktande av barnets anknytning dit, 2.barnets inställning till placeringen så långt det är möjligt har klarlagts, 3.barnets vårdnadshavare och, om barnet fyllt , barnet samtycker till placeringen, 4.socialnämnden genom en överenskommelse med den behöriga myndigheten idet land där barnet ska placeras har gjort det möjligt att följa upp placeringen, och 5.landet har en tillfredsställande ordning i fråga om tillsyn. Paragrafen är ny och kompletterar bl.a. 6 §. Den reglerar vad som krävs för att en socialnämnd ska få placera ett barn i ett annat land. Över- vägandena finns i avsnitt 6.4. Enligt första punkten måste socialnämnden göra bedömningen att en placering i ett annat land är bäst för barnet, särskilt med beaktande av barnets anknytning till landet. En viktig utgångspunkt för vård i ett annat hem än det egna är att vården som huvudregel ska utformas så att den främjar den enskildes samhörighet med anhöriga och andra närstående samt kontakt med hemmiljön. För placeringar av barn gäller alltså prin- ciperna om närhet, kontinuitet och placering hos en anhörig eller annan närstående. Principerna är inte absoluta men får till konsekvens att en placering utomlands endast kan komma i fråga i undantagsfall. Det finns dock situationer där det kan bedömas vara bäst för barnet att placeras i ett annat land. Det kan handla om fall där ett barn har förlorat sina föräldrar, eller där en ensam förälder är allvarligt sjuk, och det anses vara bäst för barnet att det får växa upp i det land där han eller hon har sina viktigaste anhöriga eller andra närstående. En placering av ett barn i ett annat land kan i vissa fall även ske om barnet har sin nationella eller kulturella bakgrund där. När socialnämnden tar ställning till vad som är bäst för barnet, måste alla omständigheter beaktas, bl.a. möjligheten för barnet att tillförsäkras god skolgång. Om det efter socialnämndens överväganden fortfarande råder någon tvekan om en placering i det andra landet är bäst för barnet, ska någon placering inte sökas där. Av andra punkten framgår att socialnämnden så långt det är möjligt ska ha klarlagt barnets inställning till placeringen. ska dokumentera och redovisa inställningen. Om det inte har ansetts möjligt att klarlägga barnets inställning, ska orsakerna till detta noga dokumen- teras och redovisas. Det kan förekomma situationer där det är olämpligt att efterfråga barnets inställning. En bedömning av om ett barns inställ- ning kan inhämtas måste därför göras från fall till fall. Det är omständig- heter som är relaterade till barnets person som avgör om det är lämpligt att inställningen klarläggs. När en åtgärd rör barn är socialnämnden alltid skyldig att ta hänsyn till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad (3 kap. 5 §). Detta gäller givetvis även vid bedömningen av om det är bäst för ett barn att placeras i utlandet. I tredje punkten anges att barnets vårdnadshavare ska samtycka till placeringen. Även barnet själv ska samtycka till placeringen, om han eller hon fyllt . Samtyckeskravet innebär att endast placeringar enligt socialtjänstlagen kan komma i fråga utomlands, dvs. endast fri- villiga placeringar. Placeringar enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) är alltså inte möjliga. Bestämmel- sen ska inte tolkas så att det finns hinder mot att den som vårdas med stöd av LVU rent tillfälligtvis vistas utomlands, t.ex. genom att följa med familjehemsföräldrarna på en semesterresa. I fjärde punkten anges att socialnämnden genom en överenskommelse med behörig myndighet i det land där barnet ska placeras ska ha möjlig- gjort att uppföljning av placeringen kan ske. Det kan innebära att det ges möjlighet att höra sig för om förhållandena i det utländska boendet och vid behov framföra önskemål om anpassningar till en mer ändamålsenlig vård. Skulle brister eller missförhållanden upptäckas och efter påpekan- den kvarstå, måste placeringen avbrytas. Uppföljning ska skiljas från till- syn av det utländska boendet. Tillsyn är en fråga för myndigheterna i det land där barnet placeras (jfr dock femte punkten). Av femte punkten framgår att placeringen i utlandet får beslutas endast om landet har en tillfredsställande ordning i fråga om tillsynen. måste alltså ha kunskap om hur tillsynen utövas i det andra landet och göra bedömningen att ordningen är tillfredsställande utifrån de krav som måste ställas. Tillsynen ska leda till att brister som kan påverka säkerheten för den enskilde upptäcks och påtalas. Den ska också inne- fatta en kontroll av att lagstadgade krav uppfylls och att en god kvalitet säkerställs. För att socialnämnden ska få kännedom om hur tillsynen i det andra landet utövas kan det vara nödvändigt att myndigheten där redo- visar vad som gäller. Ett land kan ha en tillfredsställande ordning för tillsyn även om tillsynen inte utförs på samma sätt som i . Den ordning som erbjuds måste dock anses så bra att nämnden känner sig trygg med sin bedömning att placeringen i utlandet är bäst för barnet. Liksom när det gäller inhemska placeringar är det den socialnämnd som placerat ett barn i utlandet som ansvarar för de kostnader som kan uppstå i samband med placeringen, t.ex. barnets levnadskostnader eller Prop. 2011/12:85 arvode till ett familjehem. Inför en placering av ett barn i utlandet är det nödvändigt att social- nämnden på motsvarande sätt som vid placering av ett barn i en annan kommun kontaktar myndigheterna där placeringen ska äga rum. En sådan kontakt är en förutsättning för ett bra mottagande av barnet. Om placeringen sker med stöd av II-förordningen (artikel 56) eller (artikel 33), ska samråd ha skett med central- myndigheten eller annan behörig myndighet i det aktuella landet innan något beslut om placering får fattas. Dessutom ska nödvändigt god- kännande till placeringen i förekommande fall ha inhämtats från den utländska myndigheten. När barnet har fått hemvist i utlandet, är det myndigheterna i det landet som i första hand är behöriga att vidta åtgärder till skydd för barnet (jfr bl.a. artikel 8 i II-förordningen och artikel 5 Haag- konvention). 4 § Uppdrag att besluta på socialnämndens vägnar får ges endast åt en särskild avdelning som består av ledamöter eller ersättare i nämnden i ärenden som är en uppgift för nämnden enligt 6 kap. 6, 8 och 11 a13 §§ denna lag, 4 och 6 §§, 11 § första och andra styckena, 13 §, 14 § tredje stycket, 21, 22, 24, 26, 27 och 43 §§ lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga samt 11 och 13 §§ lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall. Första stycket gäller även i ärenden enligt 6 kap. 14 § om samtycke vägras och beslut enligt 9 kap. 3 § om att föra talan om återkrav enligt 9 kap. 1 §. Paragrafen innehåller bestämmelser om delegation av socialnämndens uppgifter enligt socialtjänstlagen. Av uppräkningen i paragrafen framgår i vilka fall delegation endast får ske till förtroendevalda. Övervägandena finns i avsnitt 6.4. I första stycket läggs två paragrafer till i uppräkningen. Tillägget av 6 kap. 11 a § innebär att delegation i fråga om beslut om godkännande av en utländsk myndighets tilltänkta placering av ett barn i endast får ske till ledamöter eller ersättare i nämnden. Det är samma ordning som gäller för medgivanden eller beslut om vård enligt 6 kap. 6 §. Den paragrafen tillämpas också på nämndens medgivande till eller beslut om vård i ett enskilt hem i utlandet, däremot inte på placeringar på en institution i utlandet.