prop · H00345 · 2012-11-15 00:00:00 — 2012/13:45 Bestämmelsen i första stycket femte punkten, att kammarrätten som första domstolsinstans prövar vissa mål om s.k. dröjsmålstalan, tas bort. En dröjsmålstalan kan således bli föremål för prövning av en kammarrätt endast efter överklagande enligt bestämmelserna i förvaltningsprocesslagen. Övriga ändringar är endast språkliga. En kammarrätt får vara indelad i avdelningar. Chef för en avdelning är presidenten eller en . Bestämmelser om särskild sammansättning av kammarrätten vid behandling av vissa mål finns i fastighetstaxeringslagen (1979:1152), lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation och lagen (2010:1882) om åldersgränser för film som ska visas offentligt. Bestämmelser om särskild sammansättning vid behandling av mål om laglighetsprövning enligt 10 kap. kommunallagen (1991:900) finns i 13 a §. Paragrafen innehåller bestämmelser om bl.a. en kammarrätts indelning i avdelningar. Bestämmelsen i första stycket, att regeringen får bestämma att en avdelning ska vara förlagd till någon annan ort än den där domstolen har sitt säte, tas bort. Övriga ändringar är endast språkliga eller redaktionella. En kammarrätt är domför med tre lagfarna ledamöter. Fler än fyra lagfarna ledamöter får inte ingå i rätten. När det är särskilt föreskrivet att nämndemän ska ingå i rätten, är en kammarrätt domför med tre lagfarna ledamöter och två nämndemän. Fler än fyra lagfarna ledamöter och tre nämndemän får inte ingå i rätten. Om en av de lagfarna ledamöterna eller en av nämndemännen får förhinder sedan handläggningen har påbörjats, är rätten ändå domför. En kammarrätt är domför utan nämndemän 1.vid prövning av överklagande av beslut som inte innebär att målet avgörs, 2.vid förordnande om saken i avvaktan på målets avgörande och vid annan åtgärd som avser endast målets beredande, och 3.vid beslut genom vilket domstolen skiljer sig från målet utan att detta har prövats i sak. Handläggs ett mål som avses i andra stycket gemensamt med ett annat mål, får nämndemän delta vid handläggningen även av det senare målet. Bestämmelser om domförhet vid behandling av vissa mål finns i fastighetstaxeringslagen (1979:1152), lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation och lagen (2010:1882) om åldersgränser för film som ska visas offentligt. Bestämmelser om domförhet vid behandling av mål om laglighetsprövning enligt 10 kap. kommunallagen (1991:900) finns i 13 a §. Vid behandling av frågor om prövningstillstånd är kammarrätten domför med två lagfarna ledamöter, om de är ense om slutet. Detsamma gäller vid behandling av andra frågor i mål där prövningstillstånd krävs för prövning av ett överklagande, om frågorna behandlas före eller i samband med frågan om prövningstillstånd. Vid behandling av en fråga om avvisning av ett överklagande på grund av att det har kommit in för sent är kammarrätten domför med två lagfarna ledamöter, om de är ense om slutet. Vid beslut om avskrivning av mål efter återkallelse är kammarrätten domför med en lagfaren ledamot. Åtgärder som avser endast beredandet av ett mål får utföras av en lagfaren ledamot i kammarrätten eller, om åtgärderna inte är av sådant slag att de bör förbehållas lagfarna ledamöter, av en annan anställd i kammarrätten som har tillräcklig kunskap och erfarenhet. Regeringen meddelar närmare föreskrifter om Paragrafen innehåller bestämmelser om domförhet i kammarrätten. Övervägandena finns i avsnitt 14.1.2. Av paragrafens tredje stycke, som är nytt, framgår att en kammarrätt kan fortsätta handläggningen även om någon i rätten får förhinder sedan handläggningen har påbörjats. Med handläggning avses i detta samman- hang muntlig förhandling eller föredragning inför målets avgörande. fall där en kammarrätt består av tre lagfarna ledamöter kommer rätten att fortsätta vara domför även om en av dem får förhinder. I de fall där en kammarrätt består av tre lagfarna ledamöter och två nämndemän kommer rätten att fortsätta vara domför även om en av de lagfarna ledamöterna eller en av nämndemännen får förhinder. Bestämmelsen medger inte att handläggningen fortsätter, om såväl en lagfaren ledamot som en nämndeman får förhinder. Med förhinder avses i detta sammanhang inte detsamma som laga förfall. Förhinder föreligger oberoende av orsaken till att ledamoten avträtt från vidare deltagande i förhandlingen (jfr NJA 2008 s. 1184). Övriga ändringar är endast språkliga eller redaktionella. En kammarrätt ska vid behandling av mål om laglighetsprövning enligt 10 kap. kommunallagen (1991:900) bestå av tre lagfarna ledamöter och två sådana särskilda ledamöter som anges i 13 b §. Om en av de särskilda ledamöterna får förhinder sedan handläggningen har påbörjats, är rätten ändå domför om tre av de kvarvarande ledamöterna är ense En kammarrätt är domför utan de särskilda ledamöterna i sådana fall som anges i 12 § fjärde stycket samt vid prövning av mål som är av enkel beskaffen- Paragrafen innehåller bestämmelser om sammansättning och domförhet i kammarrätten vid behandling av mål om laglighetsprövning. dena finns i avsnitt 14.1.2. I första stycket tas bestämmelsen om kammarrättens sammansättning vid behandling av mål enligt den upphävda kyrkolagen (1992:300) bort. Andra stycket, som är nytt, innehåller en bestämmelse om kammar- rättens domförhet om en av de särskilda ledamöterna i mål om laglighets- prövning får förhinder sedan handläggningen påbörjats. om tre av de kvarvarande ledamöterna är ense om slutet. Övriga ändringar är endast språkliga eller redaktionella. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer förordnar särskilda ledamöter för varje kammarrätt. De särskilda ledamöterna ska ha god kännedom om verksamhet. Om det medan en särskild ledamot deltar i behandlingen av ett mål inträffar en omständighet som medför att förordnandet upphör att gälla, ska förordnandet ändå gälla i det pågående målet. Kammarrätten fördelar tjänstgöringen mellan de särskilda ledamöterna efter samråd med dem. Paragrafen innehåller bestämmelser om särskilda ledamöter i kammarrätten i mål om laglighetsprövning. Övervägandena finns i avsnitt 16.2. I första stycket införs en upplysning om att regeringen har möjlighet att delegera uppgiften att förordna särskilda ledamöter i kammarrätten till en myndighet. Vidare tas bestämmelserna om antalet ledamöter och om förordnandetidens längd bort. Av andra stycket, som är nytt, framgår att om förordnandet upphör att gälla har ledamoten ändå fortsatt behörighet i ett mål som pågår (jfr 4 kap. 10 a § andra stycket RB). De bestämmelser som enligt nuvarande lydelse finns i andra stycket, om utseende av ny särskild ledamot och förordnandetidens längd i sådant fall, tas bort. Övriga ändringar är endast språkliga eller redaktionella. I en förvaltningsrätt ska det finnas en . Om regeringen inte bestämmer något annat ska det i en förvaltningsrätt även finnas en eller flera rådmän. I de förvaltningsrätter som regeringen bestämmer ska det också finnas en eller flera chefsrådmän. Lagmän, chefsrådmän och rådmän ska vara lagfarna. Paragrafen innehåller bestämmelser om bl.a. lagfarna domare i en förvaltningsrätt. Övervägandena finns i avsnitt 17.2. Bestämmelsen i första stycket, att en förvaltningsrätt och en tingsrätt på samma ort som en del i en administrativ samverkan får ha gemensam , tas bort. Övriga ändringar är endast språkliga. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer förordnar särskilda ledamöter för varje förvaltningsrätt. De särskilda ledamöterna ska ha god kännedom om verksamhet. Om det medan en särskild ledamot deltar i behandlingen av ett mål inträffar en omständighet som medför att förordnandet upphör att gälla, ska förordnandet ändå gälla i det pågående målet. Förvaltningsrätten fördelar tjänstgöringen mellan de särskilda ledamöterna efter samråd med dem. Paragrafen innehåller bestämmelser om särskilda ledamöter i förvaltningsrätten i mål om laglighetsprövning. Övervägandena finns i avsnitt 16.2. Paragrafen ändras på motsvarande sätt som 13 b §, se författningskommentaren till den paragrafen. Valbar till nämndeman i en kammarrätt eller förvaltningsrätt är varje svensk medborgare som är folkbokförd i det län eller den del av länet som hör till kammarrättens eller förvaltningsrättens domkrets och som inte är underårig eller har förvaltare enligt 11 kap. 7 § . Den som är anställd vid en domstol, , en länsstyrelse, , eller Transportstyrelsen får inte vara nämndeman. Detsamma gäller en lagfaren domare, åklagare, polisman och advokat eller någon annan som har till yrke att föra andras talan inför domstol samt en ledamot av en En nämndeman i en förvaltningsrätt får inte vara nämndeman i en Till nämndeman bör endast den utses som med hänsyn till omdömesförmåga, självständighet, laglydnad och övriga omständigheter är lämplig för uppdraget. Den som har fyllt eller uppger något giltigt hinder är inte skyldig att ta emot uppdrag som nämndeman. Den som har avgått som nämndeman är inte skyldig att ta emot nytt uppdrag förrän . Domstolen prövar självmant den valdes behörighet. Paragrafen innehåller bestämmelser om nämndemän. finns i avsnitt 15.2. Ändringen i andra stycket innebär att den krets av personer som är uteslutna från valbarhet till nämndeman utökas med anställda vid att anställd vid under länsstyrelse lydande myndighet inte får vara nämndeman tas bort. Övriga ändringar är endast språkliga. 20.6Förslaget till lag om ändring i förvaltningsprocesslagen (1971:291) En ansökan, ett överklagande, en anmälan, en underställning och varje annan åtgärd som inleder ett mål ska vara skriftlig. En ansökan eller ett överklagande från en enskild ska innehålla uppgift om hans eller hennes 1.personnummer eller organisationsnummer, 2.postadress och adress till arbetsplats samt i förekommande fall annan adress där han eller hon kan anträffas för delgivning genom stämningsman, 3.telefonnummer till bostaden och arbetsplatsen samt mobiltelefonnummer, med undantag för nummer som avser ett hemligt telefonabonnemang som behöver uppges endast om rätten begär det, 5.förhållanden i övrigt av betydelse för delgivning med honom eller henne. Om den enskildes talan förs av en ställföreträdare, ska motsvarande uppgifter lämnas även om ställföreträdaren. Har den enskilde ett ombud, ska ombudets namn, postadress, e-postadress, telefonnummer till arbetsplatsen och mobiltelefonnummer anges. En ansökan eller ett överklagande från en enskild ska dessutom innehålla uppgifter om enskild motpart, om det finns en sådan, i de hänseenden som anges i andra och tredje styckena. Uppgift om motpartens eller hans eller hennes ställföreträdares arbetsplats, telefonnummer, e-postadress och ombud behöver lämnas endast om uppgiften utan särskild utredning är tillgänglig för den enskilde. Saknar motparten känd adress, ska uppgift lämnas om den utredning som gjorts för att fastställa detta. Uppgifter som avses i andrafjärde styckena ska gälla förhållandena när uppgifterna lämnas till rätten. Ändras något av dessa förhållanden eller är en uppgift ofullständig eller felaktig, ska det utan dröjsmål anmälas till rätten. Paragrafen innehåller bestämmelser om den handling som inleder ett mål och de kontaktuppgifter som parterna ska lämna till rätten. vägandena finns i avsnitt 7.2. Kravet på egenhändigt undertecknande av en enskilds ansökan eller överklagande i andra stycket tas bort. Det innebär att enskilda kan använ- da t.ex. e-post för en ansökan eller ett överklagande. I 44 § tredje stycket finns en bestämmelse som föreskriver att en handling ska bekräftas av avsändaren om rätten anser att det behövs, se författningskommentaren till den paragrafen. Övriga ändringar är endast språkliga. Om en ansökan eller ett överklagande innehåller en sådan brist att handlingen inte kan läggas till grund för prövning i sak, ska rätten förelägga sökanden eller klaganden att avhjälpa bristen vid påföljd att hans eller hennes talan Detsamma gäller om ansökan eller överklagandet inte uppfyller föreskrifterna i 3 §, om bristen inte är av ringa betydelse för frågan om delgiv- Paragrafen behandlar brister i en ansökan eller i ett överklagande. Paragrafen ändras endast språkligt. Ett mål tas inte upp till prövning, om en ansökan, ett överklagande eller en annan åtgärd som inleder ett mål inte har skett inom föreskriven tid. Paragrafen behandlar en ansökan m.m. som inte skett inom föreskriven Paragrafen ändras endast språkligt. Ett överklagande ska ges in till den myndighet som har meddelat det beslut som Om ett överklagande kommer in till den domstol som ska pröva över- klagandet i stället för till den myndighet som har meddelat beslutet, ska dom- stolen sända överklagandet till myndigheten och lämna uppgift om vilken dag överklagandet kom in till domstolen. Överklagandet ska ha kommit in från den dag klaganden fick del av beslutet. Om klaganden är en enskild och ett beslut av en förvaltningsrätt eller kammar- rätt har meddelats vid en muntlig förhandling, eller det vid en sådan förhandling har angetts när beslutet kommer att meddelas, ska dock överklagandet ha kommit in från den dag domstolens beslut meddelades. Om klaganden är en part som företräder det allmänna, ska överklagandet alltid ha kommit in från den dag förvaltningsrättens eller kammarrättens beslut meddelades. Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande. finns i avsnitt 11.3.2. Till första stycket flyttas bestämmelsen i nuvarande tredje stycket tredje meningen som föreskriver att ett överklagande som felaktigt getts in till den domstol som ska pröva det, ska överlämnas till den beslutande myndigheten med uppgift om ankomstdag. Andra stycket motsvarar nuvarande första stycket andra meningen Prop. 2012/13:45 första ledet. I tredje och fjärde styckena, som är nya, finns ytterligare bestämmelser om utgångspunkten för beräkning av tiden för överklagande av förvaltningsdomstols beslut. Tredje stycket avser en enskild klagande när en förvaltningsrätt eller kammarrätt har meddelat beslutet vid en muntlig förhandling eller vid en sådan förhandling har angett när beslutet kommer att meddelas. Utgångspunkten för beräkning av överklagandetiden är i dessa fall dagen för beslutet och inte den dag då klaganden fick del av beslutet. Fjärde stycket avser en klagande som företräder det allmänna och utgör ett undantag från andra stycket. Det motsvarar nuvarande första stycket andra meningen andra ledet. Bestämmelsen gäller också när en klagande som företräder det allmänna överklagar till förmån för enskild part. Paragrafens nuvarande andrafjärde styckena med undantag för bestämmelsen i tredje stycket tredje meningen, flyttas till en ny 6 b §. Övriga ändringar är endast språkliga. Den myndighet som har meddelat det beslut som överklagas prövar om överklagandet har kommit in i rätt tid. Om överklagandet har kommit in , ska det avvisas. Överklagandet ska dock inte avvisas om förseningen beror på att myndigheten har lämnat klaganden en felaktig underrättelse om hur man överklagar. Överklagandet ska inte heller avvisas om det inom överklagandetiden har kommit in till den domstol som ska pröva överklagandet. Om överklagandet inte avvisas enligt denna paragraf, ska den myndighet som har meddelat beslutet överlämna det och övriga handlingar i ärendet till den domstol som ska pröva överklagandet. Detta gäller dock inte om överklagandet har förfallit enligt 28 § förvaltningslagen (1986:223). Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om rättidsprövning av överklagande. Bestämmelserna i paragrafen motsvarar nuvarande 6 a § andrafjärde styckena med undantag för bestämmelsen i tredje stycket tredje meningen som återfinns i 6 a § första stycket. Om en förvaltningsrätt eller kammarrätt i samband med att ett mål inleds finner att den saknar behörighet att handlägga målet men att en annan motsvarande domstol skulle vara behörig, ska handlingarna i målet lämnas över till den domstolen, om det inte finns något skäl mot det. Handlingarna ska anses ha kommit in till den senare domstolen som de kom in till den domstol som först tog emot handlingarna. Den domstol som handlingarna har lämnats över till ska underrätta parterna om överlämnandet. Paragrafen reglerar överlämnande av mål från en obehörig förvaltningsrätt eller kammarrätt. Övervägandena finns i avsnitt 6.3.2 och 6.3.3. Paragrafen ändras på så sätt att kravet på samtycke från den som har inlett målet tas bort. Vidare införs en skyldighet för den domstol som 2012/13:45 handlingarna har lämnats över till att underrätta parterna om att ett överlämnande skett. Övriga ändringar är endast språkliga. Rätten ska se till att målet blir så utrett som dess beskaffenhet kräver. Genom frågor och påpekanden ska rätten verka för att parterna avhjälper otydligheter och ofullständigheter i sina framställningar. Rätten ska se till att inget onödigt förs in i målet. Överflödig utredning får avvisas. Paragrafen behandlar rättens utredningsansvar. Övervägandena finns i avsnitt 9.2. Genom den nya utformningen av tilläggsreglerna som separerats i ett andra och tredje stycke tydliggörs på vilket sätt som domstolens processledande verksamhet ska bedrivas och rättens ansvar för att inget onödigt förs in i målet. I första hand är det parterna själva som ska läka bristerna i sina framställningar. Rätten ska därför vara verksam genom parterna och undvika att agera på egen hand (jfr prop. 2009/10:215 s. 164 f.). Frågor och påpekanden till parterna kan framställas såväl muntligen som skriftligen. Att se till att inget onödigt förs in i målet innebär att rätten ska få parternas processföring att fokusera på de tvistiga frågorna i målet och vid behov verka för att målet inte belastas med utredningsmaterial som bedöms vara irrelevant för prövningen. Om parterna ändå ger in utredning som bedöms överflödig får rätten avvisa den. Övriga ändringar är endast språkliga. En ansökan, ett överklagande eller en annan handling som inleder ett mål och det som hör till handlingen ska skickas till motparten. Han eller hon ska föreläggas att svara vid påföljd att målet ändå kan komma att avgöras. Underrättelse enligt första stycket behövs inte, 1.om det inte finns anledning anta att talan kommer att bifallas helt eller delvis, 2.om underrättelse annars är uppenbart onödig, 3.om motparten är en förvaltningsmyndighet och en underrättelse är onödig 4.om det kan befaras att underrättelse skulle avsevärt försvåra genomförandet av beslut i målet. Paragrafen behandlar kommunicering med motpart av de handlingar som inleder ett mål. I första stycket tas uttrycket annan mot vilken åtgärd ifrågasätts bort. Begreppet hänför sig till mål som inleds genom anmälan eller underställning (jfr 11 §) och den som avses är att anse som motpart (jfr 15 § ÄL, se även prop. 1971:30 del 2 s. 544 f.). Övriga ändringar är endast språkliga. Den part som har förelagts att svara ska göra det skriftligen, om inte rätten beslutar att svaret får lämnas muntligen. Parten ska i svaret ange om han eller hon medger eller bestrider yrkandena i målet eller, om målet har inletts genom en anmälan eller en underställning, den åtgärd som målet gäller. Om parten bestrider yrkandena eller åtgärden, ska han Prop. 2012/13:45 eller hon ange skälen för bestridandet och de bevis som åberopas. Svaret ska innehålla uppgift om vilket mål det avser. Paragrafen behandlar yttrande från motparten. Genom ändringen i första stycket anges att ett muntligt svar inte nödvändigtvis behöver lämnas vid ett sammanträde (jfr 16 § ÄL). Andra stycket justeras med anledning av ändringen i 10 §, se författningskommentaren till den paragrafen. Vidare klargörs att parten är skyldig att redovisa skäl för sitt bestridande och sin åberopade bevisning (jfr 16 § ÄL). Övriga ändringar är endast språkliga. Vid en muntlig förhandling ska följande antecknas: 6.i korthet de omständigheter som parterna åberopar och bemötandena av dessa omständigheter, samt 7. den utredning som läggs fram vid förhandlingen. Paragrafen behandlar protokollföring. Övervägandena finns i avsnitt 10.2. Kravet på att det vid en muntlig förhandling ska upprättas protokoll tas bort. I stället anges vad som ska antecknas. Om anteckningarna vid en muntlig förhandling görs i ett protokoll eller i någon annan form får rätten avgöra (jfr prop. 1999/2000:26 s. 75 f.). Anteckningar ska avse vad som förekommer vid förhandlingen när det gäller yrkanden, medgivanden, bestridanden, invändningar, vitsordanden, de omständigheter som parterna åberopar och bemötandena av dessa omständigheter samt den utredning som läggs fram vid förhandlingen. Att de omständigheter som parterna åberopar och bemötandena av dessa omständigheter ska antecknas innebär formellt sett en nyhet (jfr 6 kap. 4 § 1 RB och Fitger m.fl., s. 6:12). De ska dock endast antecknas i korthet. Någon redogörelse över förhandlingens gång behöver inte längre antecknas. Övriga ändringar är endast språkliga eller redaktionella. Den domstol som ska pröva ett överklagande får besluta att det överklagade beslutet, om det annars skulle gälla , tills vidare inte ska gälla och även i övrigt besluta rörande saken. Paragrafen behandlar inhibition och övriga interimistiska beslut. Paragrafen ändras endast språkligt. Ett beslut genom vilket rätten avgör målet ska skickas till parterna. Om det finns en skiljaktig mening ska den bifogas. Ett beslut som får överklagas ska innehålla upplysning om hur det ska ske. Om det krävs prövningstillstånd i högre rätt, ska beslutet innehålla upplysning om det och om de grunder som ett sådant tillstånd meddelas på. Paragrafen innehåller bestämmelser om rättens avgörande. Paragrafen ändras endast språkligt och redaktionellt. Förvaltningsrättens beslut överklagas till kammarrätten. Kammarrättens beslut överklagas till . Ett beslut får överklagas av den som det angår, om det gått honom eller henne emot. Kammarrättens beslut att meddela prövningstillstånd får inte överklagas. Om ett överklagande eller en begäran om omprövning har avvisats på grund av att överklagandet eller begäran har kommit in för sent och rätten efter överklagande har prövat avvisningsbeslutet eller vägrat prövningstillstånd i fråga om ett sådant överklagande, får rättens beslut inte överklagas. Paragrafen behandlar instansordningen och rätten att överklaga domstolsbeslut. Övervägandena finns i avsnitt 11.2.2. Fjärde stycket reglerar det fallet att en myndighet eller en förvaltningsrätt har avvisat ett överklagande för att detta har kommit in för sent och avvisningsbeslutet har överklagats till förvaltningsrätten respektive kammarrätten. Bestämmelsen innebär att domstolens beslut, varigenom överklagandet prövas eller prövningstillstånd nekas, inte får överklagas. Ändringen innebär att detsamma ska gälla i de fall då myndighetens beslut att avvisa en begäran om omprövning överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Övriga ändringar är endast språkliga. För de mål där det är särskilt föreskrivet krävs prövningstillstånd för att kammarrätten ska pröva ett överklagande av ett beslut som förvaltningsrätten har meddelat i målet. Detsamma gäller förvaltningsrättens beslut i en fråga som har ett direkt samband med ett sådant mål. Något sådant tillstånd krävs dock inte när talan förs av ombudsmän eller Justitiekanslern. Prövningstillstånd ska meddelas om 1.det finns anledning att betvivla riktigheten av det slut som förvaltningsrätten har kommit till, 2.det inte utan att sådant tillstånd meddelas går att bedöma riktigheten av det slut som förvaltningsrätten har kommit till, 3. det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att överklagandet prövas av högre rätt, eller 4. det annars finns synnerliga skäl att pröva överklagandet. Prövningstillstånd får begränsas till att gälla en viss del av ett beslut, om utgången i den delen inte kan påverka andra delar av det överklagade beslutet. Om prövningstillstånd inte meddelas, står förvaltningsrättens beslut fast. En upplysning om detta ska tas in i kammarrättens beslut. I paragrafen finns bestämmelser om prövningstillstånd i kammarrätten. Övervägandena finns i avsnitt 12.2 och 13.2.2.