prop · GZ03123 · 2012-03-22 00:00:00 — dukter inom systemet med läkemedelsförmåner. förmånssystemet för läkemedel trädde i kraft . grundläggande bestämmelserna om de nuvarande läkemedelsförmånerna finns i lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner m.m. lagen kompletteras av vissa bestämmelser i förordningen (2002:687) om läkemedelsförmåner m.m. Vacciner kan subventioneras inom systemet om de uppfyller de allmänna, lagstadgade krav som ställs för att en sådan subvention ska vara möjlig. Regelverken omfattar bl.a. regler om högkostnadsskydd för vissa humanläkemedel, om prisreglering av sådana läkemedel och om hand- läggning av prövningsärenden om läkemedelsförmåner. skyddet bygger på att den enskilda patienten får sin totala läkemedels- kostnad stegvis reducerad enligt en trapp- stegsmodell, den s.k. högkostnadstrappan, beroende på hur stor kost- Detta innebär enligt de beloppsgränser som gäller från och med att den sammanlagda läkemedelskostnaden reduceras endast om den överstiger . Om så är fallet utgör kostnads- reduceringen av den del som överstiger men inte , av den del som överstiger men inte , av den del som överstiger men inte samt hela den del av den sammanlagda kostnaden Läkemedel som inte ingår i förmånerna samt läkemedel med merkostnad inom det generiska utbytessystemet kan göra att patientens läkemedelsutgifter överstiger under en Prop. 2011/12:123 tolvmånadersperiod. Enligt 22 § lagen om läkemedelsförmåner ska kostnaderna för för- månen betalas av det landsting inom vars område den förmånsberättigade är bosatt. Vaccinationsverksamhet är hälso- och sjukvård i den betydelse som av- ses i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Det gäller oavsett om den sker vid en vaccinationsmottagning, en vårdcentral, i skolan eller inom barnhälsovården. Därmed är reglerna i patientsäkerhetslagen (2010:659) tillämpliga för t.ex. skolsköterskor och skolläkare. Lagen gäller bl.a. personal inom hälso- och sjukvården som har yrkeslegitimation för sådan verksamhet. har meddelat föreskrifter och beslutat allmänna råd för hur vissa praktiska frågor ska hanteras hos vårdgivarna. Här av framgår bl.a. att en sjuksköterska, som antingen har genomgått specialistutbild- ning till distriktssköterska eller specialistutbildning inom hälso- och sjuk- vård för barn och ungdomar, är behörig att ordinera vaccination till barn och vuxna enligt vissa särskilt angivna vaccinationsprogram. Det gäller t.ex. barnvaccinationsprogrammet och vaccination mot influensa enligt rekommendationer. 4.3 Annan lagstiftning av betydelse för vaccinationer Bestämmelser om elevhälsa finns inte i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) utan i skollagen (2010:800). Där framgår att huvudmannen för verksamheten ska se till att det finns elevhälsa för elever i förskole- klass, grundskola, grundsärskola, sameskola, specialskola, gymnasie- skola och gymnasiesärskola. Elevhälsan ska omfatta medicinska, psykologiska, psykosociala och specialpedagogiska insatser och främst vara förebyggande och hälso- Inom elevhälsan ska det finnas tillgång till skolläkare, skol- sköterska, psykolog och kurator (2 kap. 25 §). En huvudman för kom- munal vuxenutbildning, särskild utbildning för vuxna och utbildning i svenska för invandrare får för sina elever anordna elevhälsa (2 kap. 26 §). I 2 kap. 27 § ges minimiregler för omfattningen av hälsokontrollerna i grundskola, grundsärskola, specialskola, sameskola, gymnasieskola och Huvudman för utbildningsverksamhet enligt skollagen och därmed ansvarig för elevhälsa kan vara en kommun, ett landsting, staten eller enskilda utbildningsanordnare (2 kap. 26 §§). En särskild utredare har fått i uppdrag (dir 2011:85) att klarlägga om regleringen i frågor som rör utbildning för barn och unga vid hem för vård eller boende (HVB), särskilda ungdomshem och sjukhus eller annan motsvarande institution behöver förtydligas. Utredaren ska även utreda om distansundervisning i vissa fall bör vara ett alternativ till reguljär undervisning för elever i de obligatoriska skolformerna samt gymnasie- skolan och gymnasiesärskolan. Utredningen redovisas senast den Prop. 2011/12:123 . är det som utövar tillsyn över elevhälsan och utfärdar riktlinjer om dess inriktning och utformning med stöd av de bemyndiganden som myndigheten har enligt bl.a. hälso- och sjukvårds- lagen (1982:763) och patientsäkerhetslagen (2010:659). I nuvarande rikt- linjer för skolhälsovården, som antogs , redovisas hur elevhälsan ska handskas med de vaccinationsprogram för barn som utförs inom skolan. För barn födda eller senare gäller även föreskrifter (SOSFS 2006:22) om vaccination av barn. I avsnitt 5.1 är innehållet i de nationella vaccinationsprogrammen närmare beskrivet. I 3 kap. 2 § arbetsmiljölagen (1977:1160) stadgas att det är arbetsgivaren som har huvudansvaret för en god arbetsmiljö. Här anges att arbets- givaren ska vidta alla åtgärder som behövs för att förebygga att arbets- tagaren utsätts för ohälsa eller olycksfall. En allmän utgångspunkt är att förhållanden som kan leda till ohälsa eller olycksfall ska ändras eller ersättas, så att risken för ohälsa eller olycksfall undanröjs. Med att ändra förhållanden kan t.ex. avses vaccinering. I föreskrif- ter (AFS 2005:1) om mikrobiologiska arbetsmiljörisker smitta, toxin- påverkan, överkänslighet finns en uttrycklig regel om vaccinationer i specifika fall. Enligt 17 § AFS 2005:1 ska arbetsgivaren vid behov och utan kostnad för arbetstagarna erbjuda medicinska förebyggande åtgärder och kontroller om arbetstagarna kan ha utsatts för eller riskerar att ut- sättas för skadlig exponering för biologiska lagens. Att erbjuda medi- cinska förebyggande åtgärder innebär t.ex. vaccination om det finns lämpligt vaccin att tillgå. Enligt 4 kap. 5 § arbetsmiljölagen får regeringen eller, efter regering- ens bestämmande, meddela föreskrifter om skyldighet för arbetsgivaren att i vissa fall erbjuda vaccination eller annan före- byggande behandling mot smitta. Utgångspunkten i arbetsmiljölagstift- ningen är att det är arbetsgivaren som i varje enskilt fall, och från tid till annan, ska analysera och bedöma hälsorisker på arbetsplatserna och vid behov vidta åtgärder, t.ex. vaccinationer, i syfte att minimera hälsorisker. Andra regelverk vars tillämpning kan beröra vaccinationer är t.ex. patent- lagen (1967:837), marknadsföringslagen (2008:486) konkurrenslagen (2008:579), patientskadelagen (1996:799), produktansvarslagen (1992:18) och skadeståndslagen (1972:207). Vaccinationsverksamheten i och i 5.1Innehållet i och utformningen av nuvarande nationella vaccinationsprogram Det nationella vaccinationsprogrammet för barn Barnvaccinationer enligt föreskrifter (SOSFS 2006:22) sker i landstingens barnhälsovård och i skolan. Uppgifterna inom barn- hälsovården, som riktar sig till barn före skolåldern, utförs i huvudsak i barnavårdcentraler. Elevhälsan bedrivs bl.a. av skolsköterskor och skol- läkare inom ramen för huvudmännens i skollagen (2010:800) stadgade ansvar för elevhälsa. Verksamheten med vaccinationer i barn och elevhälsan definieras när- mare av föreskrifter om barnvaccinationer. Enligt före- skrifterna ska barn- och skolhälsovården till alla vårdnadshavare erbjuda vaccination av de barn som är födda eller senare (utom vad gäller humant papillomvirus som riktar sig till flickor födda eller senare) enligt följande program: ges en dos av vaccin mot stel- kramp, difteri, polio, kikhosta, Haemophilus influenzae typ b och pneumokocker, ges en första dos av vaccin mot mässling, påssjuka och röda hund, ges en fjärde dos av vaccin mot difteri, stel- kramp, kikhosta och polio, ges en andra dos av vaccin mot mässling, pås- sjuka och röda hund, ges tre doser av vaccin mot humant papillomvirus (HPV) till flickor, samt ges en femte dos av vaccin mot difteri, stel- kramp och kikhosta. Utgångspunkten för beräkningen av tidpunkten för vaccination ska, även om barnet är för tidigt fött, vara ett barns kronologiska ålder. Vidare ska barn , om de inte har vaccinerats i enlig- het med vaccinationsprogrammet, erbjudas kompletterande vaccination. Avsteg från vaccinationsprogrammet, utöver de som anges i dessa före- skrifter, får göras genom ordination av den ansvarige läkaren inom barn- och elevhälsan. Den senast tillkomna vaccinationen avser vaccination mot HPV som enligt föreskrifterna ska erbjudas flickor . Upphandlingen av vaccin har emellertid överklagats och vaccineringen har därför inte kunnat påbörjas förrän inled- ningen av . Nationella vaccinationsprogram riktade till särskilda riskgrupper När det gäller vaccination mot influensa och pneumokocker av personer med s.k. risksjukdomar (t.ex. hjärt- och kärlsjukdomar och sjukdomar som nedsätter immunförsvaret) och personer som är har Prop. 2011/12:123 utfärdat allmänna råd (SOSFS 1997:21 och 1994:26). Allmänna råd finns även för difteri och stelkramp (SOSFS 1990:21). Allmänna råd utgör emellertid inga tvingande föreskrifter. I fråga om hepatit B och tuberkulos har utfärdat rekommendationer, som ger sjukvårdshuvudmännen ännu större frihet att göra en egen be- dömning. De s.k. riktade vaccinationsprogrammen skiljer sig från barnvaccina- tionsprogrammet främst genom att vaccinationerna rekommenderas för specifika riskgrupper eller, såsom beträffande pandemivaccinet mot den nya influensan A (H1N1), för hela befolkningen. Det innebär att det är frivilligt för landstingen att tillhandahålla vaccinationerna och att det eventuella avgiftsuttagets storlek bestäms av respektive landsting. I många fall är dock t.ex. influensavaccination avgiftsfri för personer i de riskgrupper identifierat. En annan skillnad i förhållande till barnvaccinationsprogrammet är att personer i aktuella riskgrupper normalt inte kallas till vaccination. Däremot är det vanligt att landstingen annonserar i medierna om vilka riskgrupper som är aktuella, var vacci- nation kan ske samt om eventuella övriga villkor för vaccinationen. finns riskgruppsspecifika rekommendationer om vaccination mot hepatit B, pneumokockinfektion, difteri och stelkramp, tuberkulos samt säsongsinfluensa. När det gäller influensa finns också särskilda rekommendationer kring den nya influensan A (H1N1). Anslutning till de nationella vaccinationsprogrammen Vaccinationsstatistik från barnavårdscentralerna och elevhälsan visar god anslutning till det nationella vaccinationsprogrammet för barn (av alla barn har fått full vaccinationsserie ). Förtroendet för vaccinet mot mässling, påssjuka och röda hund (MPR), som sviktat till följd av en påstådd risk för autism, har återgått till samma nivå som observerades före nedgången . Nuvarande system för omprövning av nationella vaccinationsprogram bevakar fortlöpande vaccinmarknadens utveckling och prövar om ett vaccin ska ingå i barnvaccinationsprogrammet och i så fall vid vilken ålder och i vilket antal doser det ska ges. Prövningen sker utifrån ett antal bedömningsgrunder eller kriterier. För att en vaccination ska föreskrivas enligt nu tillämpade rutiner krävs att följande faktorer värderas: 1.Bördan av den sjukdom som vaccinet ska skydda mot. Både antalet sjukdomsfall och sjukdomens allvar i enskilda fall bedöms. 2.Risker och vinster med vaccinationen, t.ex. hur effektivt vaccinet är. 3.Eventuella risker eller vinster för andra än målgruppen för vaccina- 4.Allmänhetens acceptans av vaccinet. 5.Risken för biverkningar, som måste vägas mot sjukdomshotet. Förhållandet till existerande vaccinationsprogram eftersom ett nytt Prop. 2011/12:123 vaccin kan påverka effekten av de tidigare använda. 8.Ekonomiska aspekter, dvs. kostnaden för vaccinationen i förhållande till vinsterna med minskad sjukdomsbörda. Enligt bör de angivna faktorerna värderas i en samman- vägd bedömning eftersom de kan påverka varandra. Systematiken för bedömning har utarbetats hos och är inte författningsreg- lerad, inte heller i myndighetens egna interna bestämmelser. Nuvarande ordning för finansiering av nya vacciner och förändrades de natio- nella vaccinationsprogrammen ytterst marginellt. Skälet till det är att få nya vacciner introducerades . har fattat beslut om att ut- vidga det nationella vaccinationsprogrammet för barn. De senast till- komna vaccinationerna avser vaccination mot pneumokocker respektive vaccination mot HPV för flickor. Tillkommande vacciner i barnvaccinationsprogrammet liksom kostna- den för vaccinationen betalas, i praktiken , av staten enligt den kommunala finansieringsprincipen. Sålunda bekostar staten vaccinationerna mot pneumokock- och HPV-infektion. Övriga barn- vaccinationer, liksom vaccinationer som rekommenderar, betalas av landsting och kommuner. Finansieringsprincipen tillämpas endast för kostnadsökningar i kommuner och landsting, som beror på till- kommande, obligatoriska åligganden. Därmed faller nya rekom- menderade vaccinationer utanför den kommunala finansieringsprincipens tillämpningsområde. Information om vaccinationer tillhandahålls på central statlig nivå i huvudsak av och . ansvarar för samordning av smittskyddet på nationell nivå och beslutar i föreskriftsform eller genom rekommendationer om vaccinationsprogram. har till uppgift att bevaka det epidemiologiska läget i fråga om smittsamma sjukdomar bland människor och ska främja skyd- det mot sådana sjukdomar. Utöver de allmänna bestämmelserna om upp- lysningar, vägledning och råd till allmänheten i t.ex. förvaltningslagen (1986:223) och myndighetsförordningen (2007:515), finns ingen författ- ningsreglerad skyldighet för de aktuella myndigheterna att specifikt informera allmänheten om vacciner och vaccinationer. Båda myndig- heterna tillhandahåller emellertid information om vaccinationer. tillhandahåller produktspecifik information om vac- ciner genom att produktresuméer och bipacksedlar finns tillgängliga på hemsidan, alternativt med hänvisning till Europeiska läkemedelsmyndig- hetens hemsida för centralt godkända vacciner. Därutöver finns, för ny- ligen godkända vacciner, monografier på svenska som publiceras i In- Denna riktar sig framför allt till vård- Prop. 2011/12:123 personal, men finns också tillgänglig via webbplats. De flesta vaccinationer, som grundar sig på före- skrifter eller rekommendationer, utförs i landstingens regi. Även rese- vaccinationer erbjuds i regel av landstingen genom vårdcentraler eller landstingens särskilda vaccinationsmottagningar. Enligt utredningen är en vanlig uppfattning bland experter och andra berörda, inom och utom vaccinutredningen, att landstingen har ett huvudansvar för information om vaccinationer, eftersom de har ett huvudansvar för vaccinationer som sker i hälso- och sjukvården. har flera privata aktörer tillkommit bland dem som tillhandahåller information om hälso- och sjukvård, t.ex. om sjukdomar, behandling, läkemedel och egenvård. Informationen är genomgående webbaserad och finansieras på liknande sätt som olika sociala medier, såsom Youtube och Facebook, bl.a. med annonsintäkter. 5.2 Myndigheter med uppgifter inom vaccinområdet är central förvaltnings- och tillsynsmyndighet för verk- samhet som rör hälso- och sjukvård och social omvårdnad. I 1 kap. 7 § smittskyddslagen (2004:168) anges att ska ansvara för samordning av smittskyddet på nationell nivå och ta de initiativ som krävs för att upprätthålla ett effektivt smittskydd. Vidare anges att myn- digheten ska följa och vidareutveckla smittskyddet. I 9 kap. 1 § anges att har tillsyn över smittskyddet i landet. Enligt 9 kap. 4 § får regeringen eller efter regeringens bemyndigande meddela de ytterligare föreskrifter som krävs för ett ändamålsenligt smittskydd samt till skydd för enskilda. Ett sådant normgivningsbemyndigande till finns i 12 § smittskyddsförordningen (2004:255). () är nationell expertmyndighet inom smitt- En ombildning av myndigheten genomfördes 2010 i syfte att ge myndigheten ett bredare uppdrag för kunskapsupp- byggnad och kunskapsspridning inom smittskyddsområdet, se proposi- tionen Myndigheterna inom smittskyddsområdet (prop. 2009/10:123). ska enligt sin instruktion (2010:604) genom kun- skapsuppbyggnad och kunskapsspridning främja befolkningens skydd mot smittsamma sjukdomar och bidra till att landets smittskydd fungerar Vidare ska myndigheten inom smittskyddsområdet svara för uppföljning, utvärdering och metodutveckling, svara för kunskapsupp- byggnad som vilar på beteendevetenskaplig, samhällsvetenskaplig och medicinsk grund, förse regeringen, och övriga myndig- heter med kunskaps- och beslutsunderlag och förmedla kunskap till be- rörda inom hälso- och sjukvård, vård och omsorg samt be- rörda inom andra samhällssektorer. Myndigheten ska särskilt bl.a. följa och analysera utvecklingen av smittsamma sjukdomar nationellt och internationellt samt analysera konsekvenserna av denna utveckling för samhället och den enskilde, följa och analysera immunitetsläget och genomförandet av vaccinationsprogram, följa och analysera beteende- och omvärldsförändringar av betydelse för smittskyddet och hur sådana förändringar påverkar förutsättningarna för smittskyddet i landet, samt utvärdera effekterna av smittskyddsåtgärder inom hälso- och sjukvården och andra samhällssektorer. ansvarar för kontroll och tillsyn av läkemedel, medi- cintekniska produkter, kosmetiska och hygieniska produkter samt vissa andra produkter som med hänsyn till egenskaper eller användning står läkemedel nära, i den utsträckning sådana frågor inte ska handläggas av någon annan myndighet. När ett läkemedel godkänts har viktiga centrala upp- gifter inom bl.a. säkerhetsövervakningen. ansvarig myndighet för hälsodataregistret , i vilket anmälda läke- ansvarar bl.a. för beslut om subventionering och prisreglering av varor som ingår i läkemedelsför- månerna samt har tillsyn över efterlevnaden av lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner m.m. och av föreskrifter och villkor som har med- delats i anslutning till lagen. Myndigheten ska genom sin verksamhet medverka till en ändamålsenlig och kostnadseffektiv läkemedelsanvänd- ning samt god tillgänglighet till läkemedel i samhället. kärnuppgift är tillsyn över efterlevnaden av arbets- Verket meddelar också föreskrifter och allmänna råd med stöd av i första hand arbetsmiljölagen, ansvarar för införlivandet av ett antal EU-direktiv i sina föreskrifter och bedriver informationsverksamhet Om ett arbete innebär risk för ohälsa eller olycksfall får regeringen eller, efter regeringens bestämmande, Arbets- miljöverket meddela föreskrifter om skyldighet att föranstalta om läkar- undersökning eller vaccinering eller annan förebyggande behandling mot smitta av dem som sysselsätts eller ska sysselsättas i arbetet, 4 kap. 5 § arbetsmiljölagen (1977:1160). 4 kap. 5 § finns numera främst i AFS 2005:6 Medicinska kontroller i får dessutom meddela de föreskrifter som i behövs för att genomföra artikel 14 i direktivet 2000/54/EG om skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för biologiska agens i arbetet. Artikeln anger bl.a. att vid behov ska effektiva vaccin erbjudas de arbets- tagare som inte redan är immuna för det biologiska agens som de är exponerade för eller kan komma att exponeras för. Detta har genomförts i 17 § och råden till denna paragraf i föreskrifter (AFS Prop. 2011/12:123 2005:1) om mikrobiologiska arbetsmiljörisker smitta, toxinpåverkan, 5.3Vaccinationsprogram i andra länder Utredningen genomförde en kartläggning av hur vaccinationer sker i ett antal andra länder för att kunna jämföra med den svenska ordningen. De länder som utredningen valde att rikta in sig på var följande: , , , , , och . Vid sin granskning fann utredningen flera skillnader mellan länderna, men också stora likheter i de grundläggande ansvars- och finansierings- frågorna (se tabell 1). Den svenska ordningen skiljer sig i dessa avse- enden från praktiskt taget alla de undersökta länderna. Tabell 1 Översikt över undersökta länder i avseende några frågor om vaccinationsverksamhetens organisation och finansiering Ett gemensamt drag i samtliga undersökta länder är att frågor om vacci- nationsprogrammens omfattning och inriktning, t.ex. om att ta in ett nytt vaccin i programmet, beslutas på regeringsnivå. I har ett särskilt råd, (), givits lagstadgade rättigheter att ge rekommendationer om ändringar i vaccinationsprogrammet. Rekommendationerna ska följas av regeringen. En förutsättning för att rekommendationen ska kunna få en sådan status är dock att ansvarig minister ställt en uttrycklig fråga till JCVI. Ett annat genomgående drag som utredningen fann är att vacciner som Prop. 2011/12:123 bedöms så viktiga att de ska ingå i allmänna vaccinationsprogram köps, betalas och distribueras genom statens försorg. Kostnaderna för att ge vaccinationerna faller däremot primärt på de lokala eller regionala organ, som ansvarar för primärvården. I olika omfattning ges dock generella statsbidrag för att täcka vårdkostnaderna, som även kan omfatta vaccina- tioner. Även specialdestinerade bidrag för att täcka sådana kostnader förekommer, t.ex. i . Det är vanligt att vacciner, som inte omfattas av vaccinationsprogram, kan fås via apoteken på recept. Betydelsen för den enskilde av ett sådant system beror i hög grad på de egenavgifter som ska betalas. I innebär ett s.k. blått recept att den enskilde betalar högst 510 norska kro- nor. I betalas en högsta avgift om , dvs. ca , per recept. I betalas, förutsatt att inga andra läkemedel tagits ut , en högsta avgift om från . Liksom i sker barnvaccinationer i de verksamheter som också i övrigt tillhandahåller barn- och skolhälsovård. I innebär det regionerna, som har ungefär samma uppgifter som svenska landsting. I praktiken är det privatläkare som utför vaccinationerna och får betalt via sjukförsäkringen med förutbestämda belopp. I och är det kommunerna som svarar för både barn- och skolhälsovård inklusive vaccinationer. I är hälso- och sjukvården statlig med en decentraliserad statlig sjukvårdsorganisation, som också erbjuder barn- och skolhälsovård. Uppföljningen av vaccinationer sker på olika sätt i länderna. Av de ge- nomgångna europeiska länderna är det endast och som infört rikstäckande, databaserade vaccinationsregister. I började registret användas , men har utvidgats . I infördes registret som en direkt följd av att vaccination mot HPV påbörjades . Båda registren är webbaserade, men förutsätter separat registrering via särskild skärmbild. 6Omvärldsförändringar av betydelse för vaccinationsverksamheten Vanliga barnvacciner är billiga att framställa, har få och lindriga biverk- ningar och ger ett effektivt skydd mot sjukdomar. Genom sådana vacci- ner har sjukdomar som difteri, polio, mässling, påssjuka och röda hund så gott som helt försvunnit i , vilket medfört omfattande positiva konsekvenser för individer, samhälle och hälso- och sjukvård. introducerades få nya vacciner. Lönsam- heten i branschen har varit måttlig jämfört med övrig läkemedelsindustri. Kostnadspressen från köpare av vaccin i olika länder har efterhand re- sulterat i få återstående vaccinfabriker, vilket ibland t.o.m. lett till leveranssvårigheter när någon fabrik drabbats av kvalitetsproblem. har nya infektionshot och framför allt en mer innovativ vaccinindustri medfört att frågor om vacciner och vaccination blivit hög- aktuella. Ett viktigt skäl till att vacciner uppmärksammats är att flera nya vacciner introducerats på marknaden. De nya vaccinerna har varit mycket lönsamma för företagen och detta medför också ett ökat intresse för före- tagen att utveckla ytterligare vacciner. Utredningen har visat att det finns en mängd signaler som indikerar att vaccinindustrin kommer att utvecklas i en betydande omfattning . Detta är en direkt följd av att nya vacciner har genererat betydande intäkter för företagen. Utredningen har gjort en genomgång av de utvecklingsarbeten som pågår på vaccinområdet. Totalt redovisar utredningen att det pågår projekt som riktar sig mot 31 sjukdomar eller smittämnen. Utredningen har konstaterat att utifrån sin genomgång före- ligger det få nya vaccin som har samma inriktning att förebygga svåra barn- eller folkhälsosjukdomar med hög frekvens så som de äldre barn- vaccinerna har haft.