prop · GZ03160 · 2012-06-15 00:00:00 — personer som utsatts för sådana övergrepp eller försummelser som är av allvarlig art består av kostnaden för själva ersättningarna samt administ- har beräknat kostnaderna för ersättning utifrån antaganden om hur många personer som samhällsvårdats under den aktu- ella tidsperioden, hur många av dessa som utsatts för sådana övergrepp eller försummelser som är av allvarlig art, hur många som är i livet och slutligen hur många som söker och beviljas ersättning. gjort sina uppskattningar utifrån offentlig statistik, svensk och interna- tionell forskning samt erfarenheter från liknande ersättningssystem i och andra länder. Utredningen bedömer att mellan 2000 och 5000 personer kommer att beviljas ersättning. Det skulle innebära att kostnaden för ersättningarna skulle uppgå till mellan Den här föreslagna möjligheten till ersättning skiljer sig inte från den som föreslogs av utredningen på ett sådant sätt att det finns anledning att göra andra kostnadsberäkningar. konstatera att beräkningarna är behäftade med stor osäkerhet men bedö- mer det dock som troligast att kostnaderna kommer hamna i den övre delen av spannet och uppgå till runt . När det gäller de administrativa kostnaderna bedömer utredningen att Prop. 2011/12:160 kostnaderna för den nämndmyndighet som ska handlägga och pröva ansökningarna om ersättning till . Justitiekanslern anför i sitt remissvar att nämndens arbete kan bli tungrott med hänsyn till det stora antal ärenden som det förmodligen kommer att röra sig om. Regeringen delar denna bedömning och anser att det finns anledning att anta att den särskilda nämndmyndighetens arbete kommer bli väsentligt mer omfattande och resurskrävande än vad utredningen bedömt. Förutsatt att nämndmyndigheten ska utföra sitt uppdrag så rör det sig om ett stort antal ärenden som ska handläggas och prövas. Enligt föreliggande förslag ska nämnden tillse att ett ärende blir så utrett som dess beskaffenhet kräver och dessutom ha en relativt långt- gående serviceskyldighet, bl.a. avseende eftersökande av arkivmaterial. behov av särskild kompetens inom flera områden talar också för att de administrativa kostnaderna kan bli högre än de av utredningen beräknande. Det kan exempelvis handla om personal med särskilda kunskaper om den sociala barn- och ungdomsvården, levnads- förhållanden i förfluten tid, att eftersöka arkivmaterial, bedöma utlåtan- den i äldre journaler och liknande material samt juridisk kompetens. Den särskilda nämndmyndigheten kommer också att ha kostnader för infor- mation om möjligheten till ersättning. Till dessa kostnader tillkommer kostnader för reseersättningar för sökanden och vittnen som ska delta i muntlig förhandling. Regeringen bedömer att ett inte försumbart antal ärenden kommer att behöva avgöras efter muntlig förhandling. Tillkom- mer gör också kostnader för att kunna erbjuda psykologiskt stöd till sökanden och i vissa fall till vittnen. Erfarenheterna från Vanvårdsutred- ningen visar att ungefär en tredjedel av de intervjuade använde sig av möjligheten till stödsamtal. Sammanfattningsvis bedömer regeringen att kostnaderna för administ- ration, inklusive reseersättningar och psykologiskt stöd sammantaget kommer bli väsentligt högre än de av utredningen uppskattade kostna- derna. Den organisationskommitté som regeringen tillsatt med uppdraget att planera och förbereda nämndmyndigheten har också i uppdrag att närmare beräkna de administrativa kostnaderna för nämndmyndigheten. 7.1Förslaget till lag om ersättning på grund av övergrepp eller försummelser i samhällsvården av barn och unga i vissa fall Förslaget behandlas i avsnitt 5.1. I paragrafen anges kriterierna för att rätt till ersättning ska föreligga enligt den föreslagna lagen. framgår också vilka beviskrav som ställs upp. Rätten till ersättning är oberoende av om omhändertagandet skett med tvång eller med vårdnadshavarens samtycke. För att ett omhänder- tagande ska föreligga förutsätts dock att placering skett för heldygnsvård i fosterhem eller på institution och att placeringen skett genom sociala myndigheters försorg. Förhållanden vid så kallade privatplaceringar kan således inte grunda rätt till ersättning enligt bestämmelsen. Endast förhållanden för omhändertagandet och inom den tidsram som anges i paragrafen kan grunda rätt till ersättning. Övergrep- pen eller försummelserna ska ha samband med vården för att kunna grunda rätt till ersättning. Lagrådet har uppmärksammat att inte endast de som vid tiden räknades som barn och unga, utan även äldre personer i vissa fall har kunnat om- händertas med stöd av lagen (1918:422) om fattigvården. De som räknats som barn och unga har inte kunnat omhändertas med stöd av den lagen efter 1925. Av paragrafen framgår därför att omhändertaganden som skett enligt lag efter inte kan ligga till grund för ersättning. Övergreppen eller försummelserna måste också vara av allvarlig art. Vid bedömningen om övergreppen eller försummelserna har varit av allvarlig art ska hänsyn tas till förhållandena för händel- sen. Nämnden ska för varje enskild sökande göra en helhetsbedömning av de övergrepp eller försummelser som förekommit för att avgöra om de sammantagna varit av allvarlig art. I avsnitt 5.1 finns närmare redogörel- ser för dessa bedömningar. Nämnden ska pröva om rätt till ersättning föreligger enligt den nu före- slagna lagen. Den ska däremot inte utreda eller pröva om brott har be- gåtts. Förslaget behandlas i avsnitt 5.2. I paragrafen fastställs ersättningens storlek. Förslaget behandlas i avsnitt 5.3. I paragrafen anges att rätten till ersätt- ning är personlig och inte får överlåtas. Endast den som själv drabbats av övergrepp eller försummelser som avses i 1 § kan därför få ersättning enligt den föreslagna lagen. Avlider en sökande innan beslut meddelats upphör rätten till ersättning. Om den sökande avlider efter det att ersätt- ning har beviljats tillfaller ersättningen dödsboet. Förslaget behandlas i avsnitt 5.4. I paragrafen stadgas att en ansökan görs av den som anser sig ersättningsberättigad enligt 1 §, att ansökan ska vara skriftlig och att den ges in till en särskild nämnd. Genom skrift- lighetskravet tydliggörs att ansökan kan göras antingen på papper eller elektroniskt. kommer att tillhandahålla blanketter för ändamålet. Förslaget behandlas i avsnitt 5.4. I paragrafen sägs att en ansökan inte prövas om den kommer in till nämnden efter . För sent inkomna ansökningar avvisas. Förslaget behandlas i avsnitt 5.5. Lagrådet har påtalat att förslaget i lagrådsremissen gav upphov till oklarheter om förhållandet och ansvars- fördelningen mellan beslutsorganen, myndigheter och myndighetsled- ningen. Paragrafen har därför utformats på ett sätt som ska undanröja dessa oklarheter. Beslut om ersättning enligt 1 § ska fattas av en avdel- ning vars ordförande är eller har varit ordinarie domare. Det finns inget som hindrar att flera avdelningar inrättas för att arbeta med att avgöra de ansökningsärenden som kommer in till nämndmyndigheten. Regeringen meddelar föreskrifter om nämndens och avdelningarnas sammansättning och arbetsformer samt utser ledamöterna i dem. Förslaget behandlas i avsnitt 5.6. Bestämmelsen har utformats efter före- bild i 8 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) och innehåller bestämmel- ser om utredningen i ärendena. Förslaget behandlas i avsnitt 5.7. Sekretessbestämmelser till skydd för enskild hindrar inte att nämnden från andra myndigheter tar del av upp- gifter. Andra myndigheter ska på begäran av nämnden lämna sådana uppgifter. Uppgifterna kan röra även andra än den sökande, t.ex. foster- syskon, vilket inte utgör hinder för nämnden att ta del av dem. Uppgif- terna som begärs ska vara av betydelse för bedömningen av rätten till ersättning enligt den nya lagen. Nämnden ansvarar själv för att den inte begär ut uppgifter som saknar betydelse för frågan om ersättning. Nämn- den måste dock skaffa samtycke från den sökande för att inhämta upp- gifter om honom eller henne, jfr 7 §. Förslaget behandlas i avsnitt 5.8. Enligt bestämmelsen ska nämnden hålla muntlig förhandling om sökanden begär det och det inte är uppenbart obehövligt. I vilka fall det är uppenbart obehövligt får i allmänhet av- göras mot bakgrund av praxis. Den sökande har möj- lighet att åberopa förhör med såväl vittnen som sakkunniga. En muntlig förhandling ska vara offentlig. Ordföranden får dock vid förhandlingen besluta att den ska hållas inom stängda dörrar om det kan antas att det vid förhandlingen kommer att lämnas någon uppgift för vilken det hos nämnden gäller sekretess enligt den nya bestämmelse som föreslås i sekretesslagen (2009:400). Förslaget behandlas i avsnitt 5.9. I paragrafen stadgas att sökanden ska kallas till den muntliga förhandlingen i de fall sådan hålls. Bestämmelsen har utformats med 14 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) som före- bild, men vissa språkliga förändringar har gjorts i förhållande till den bestämmelsen. Sökanden får föreläggas att inställa sig personligen vid påföljd att ärendet kan komma att handläggas och avgöras även om han eller hon uteblir. Om sökanden i förväg anmält förhinder och har god- tagbara skäl för det bör nämnden ställa in förhandlingen och i stället hålla den vid annat tillfälle. Om sökanden efteråt, men innan nämnden avgjort ärendet, visar att han eller hon haft godtagbara skäl för sin ute- varo bör nämnden också bestämma en ny tidpunkt för förhandlingen. Förslaget behandlas i avsnitt 5.10. I paragrafen stadgas att nämnden får besluta om förhör med vittnen och sakkunniga och att sådana förhör äger rum vid en muntlig förhandling. Förhör med vittnen och sakkunniga får hållas under ed. Nämnden avgör om ed ska avläggas eller inte men förut- sätts besluta att ed ska avläggas endast om sökanden begärt det och den förhöret ska hållas med samtycker till det. Bestämmelsen har utformats med 25 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) som förebild. Hänvis- ningarna till bestämmelserna i skiljer sig dock från den bestämmelsen, bl.a. eftersom någon skyldighet att vittna inte införs i den föreslagna lagen. Även vissa språkliga förändringar har gjorts i förhål- lande till 25 § förvaltningsprocesslagen. Förslaget behandlas i avsnitt 5.11. Enligt paragrafen får sökanden, vitt- nen och sakkunniga delta i en muntlig förhandling genom telefon eller videokonferens. Bestämmelsen har utformats efter förebild i 14 och 25 §§ förvaltningsprocesslagen (1971:291). Förslaget behandlas i avsnitt 5.12. I paragrafen regleras sökandes, vitt- nens och sakkunnigas rätt till ersättning och förskott för sin inställelse till muntlig förhandling. I paragrafen stadgas också att sökanden i vissa fall kan bli skyldig att ersätta staten i fråga om de kostnader som vittnen och sakkunniga haft för sin inställelse. Genom hänvisningen till de närmare föreskrifter som regeringen med- delar om ersättning och förskott blir förordningen (1982:805) om ersätt- ning av allmänna medel till vittnen, m.m. tillämplig i enlighet med dess 1 §. Paragrafen har utformats efter förebild i 15 och 26 §§ förvaltningspro- cesslagen (1971:291), men vissa språkliga förändringar har gjorts i för- hållande till de bestämmelserna. Förslaget behandlas i avsnitt 5.13. Enligt paragrafen ska nämndens beslut grundas på det som handlingarna innehåller och det som i övrigt före- kommit i ärendet. De skäl som ligger till grund för beslutet ska framgå av det. Bestämmelsen har utformats efter förebild i 30 § förvaltningspro- cesslagen (1971:291), men vissa språkliga förändringar har gjorts i för- hållande till den bestämmelsen. Förslaget behandlas i avsnitt 5.14. Enligt bestämmelsen får nämndens beslut inte överklagas. Att nämnden avslår en begäran om ersättning hindrar inte att en ny ansökan kan ges in. Förslaget behandlas i avsnitt 5.15. Enligt paragrafen ska ersättning som betalats ut enligt den föreslagna lagen inte beaktas vid beräkning av in- komstprövade socialförsäkringsförmåner och inkomstprövade kommu- nala bidrag och avgifter. Förslaget behandlas i avsnitt 5.16. Enligt paragrafen ska ett intyg ut- färdas av den myndighet som regeringen bestämmer om ersättning be- viljats. Intygsutfärdande myndighet ska, på begäran av en kommun eller en myndighet som fattar beslut om förmån som avses i 16 §, lämna in- formation om att en viss person har beviljats ersättning. 7.2 Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Bestämmelsen, som är ny, behandlas i avsnitt 5.17. I paragrafen regleras den sekretess som gäller i verksamhet enligt den nya lagen om ersättning på grund av övergrepp eller försummelser i samhällsvården av barn och unga i vissa fall. Sekretess gäller för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Detsamma gäller för uppgift om personliga förhållanden för personal i sådan samhällsvård. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Förslaget behandlas i avsnitt 5.17. Genom ändringen inskränker även tystnadsplikten enligt den nya sekretessbestämmelsen i 26 kap. 14 a § OSL rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. 7.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2009:1053) om förmögenhet vid beräkning av vissa förmåner Förslaget behandlas i avsnitt 5.15. I andra stycket görs en hänvisning till att det i den nya lagen om ersättning på grund av övergrepp eller för- summelser i samhällsvården av barn och unga i vissa fall finns ytterligare bestämmelser om beräkning av förmögenhet för den som har fått ersätt- ning enligt den lagen. Motsvarande hänvisningar finns redan till lagen (1999:332) om ersättning till steriliserade i vissa fall och lagen (2005:466) om beräkning av inkomstprövade socialförsäkringsförmåner för neurosedynskadade. Lagrådet har uppmärksammat att detsamma bör gälla i fråga om den nya lagen. Sammanfattning av betänkandet Barnen som samhället svek (SOU 2011:9) Regeringen tillsatte (dir 2010:15) en utredning med upp- drag att lämna förslag till hur en upprättelseprocess för enskilda som utsatts för övergrepp och vanvård i den sociala barn- och ungdomsvården kan utformas (S 2010:02). Utredningen antog namnet Upprättelseutred- ningen. Bakgrunden till utredningen var frågan om upprättelse för män- niskor som berättat om att de som barn utsatts för vanvård i fosterhem och på institutioner. fick i uppdrag att besvara följande frågor: -Hur kan en upprättelseprocess och ett erkännande av det som hänt dem som utsatts för vanvård och övergrepp ges en lämplig cere- moniell inramning? -Behövs åtgärder, utöver redan vidtagna, för att det som hänt inte ska upprepas? -Behöver åtgärder för upprättelse vidtas utöver det som sker genom Utredningen om dokumentation och stöd till enskilda som utsatts för övergrepp och vanvård i den sociala barnavården (Vanvårdsut- redningen, S 2006:05)? -Hur kan befintliga åtgärder för rehabilitering bättre komma dem till del som utsatts för vanvård och övergrepp? -Kan och bör ekonomisk ersättning lämnas till dem som utsatts och hur ska ett system för sådan kompensation i så fall utformas? Skälen för en upprättelseprocess började människor, som när de var barn utsattes för vanvård i fosterhem och på institutioner, att göra sig hörda. De berättade om sina upplevelser av övergrepp, utnyttjande och kränkningar för me- dia, myndigheter och politiskt ansvariga. Krav på ursäkter, kompensation och förändringar framfördes med stor kraft från många människor . Känslor av skam hade ersatts av ilska. Betydelsen av detta är mycket stor. Viktiga frågor om människosyn och utsatta barns rättigheter väcktes liksom frågor om samhällets ansvar för barn som omhändertagits för samhällsvård. De som berättat har där- med gjort en viktig insats för samhället. Som en följd av att människor fört fram sina berättelser tillsatte reger- ingen . Uppdraget var att granska och kartlägga allvarliga övergrepp och vanvård vid institutioner och familje- hem inom den sociala barnavården, främst genom att intervjua män- niskor som utsatts för vanvård. lämnade en rapport om vad som kommit fram i de över 400 intervjuer som då hade genomförts. ten berättas om svåra missförhållanden. Många vittnar om att de som barn varit hungriga och skräckslagna, tvingats till hårt arbete, fått utstå hot och straff, misshandlats och utnyttjats sexuellt samt särbehandlats på ett kränkande och ibland rent sadistiskt sätt. De vittnar om hur övergivna och hjälplösa de varit.1 Vanvården har skett när barnet genom myndighetsbeslut skilts från sina föräldrar och placerats i samhällets vård. Syftet med vården har varit att skydda och hjälpa barnet till en tryggare uppväxt. istället varit direkt farlig för barnets hälsa och utveckling innebär ett stort svek från samhällets sida. De barn som utsatts för vanvård har utsatts för en dubbel kränkning, dels genom övergreppen i sig, dels genom att de lämnats utan uppsikt och ofta utom räckhåll för hjälp. menar att ett förbehållslöst erkännande av att barn utsatts för lidande i samhällets vård måste vara den moraliska ut- gångspunkten för upprättelseprocessen. Samhällets oförmåga eller underlåtenhet att skydda de barn man om- händertagit strider mot mänskliga rättigheter och barns rätt till skydd, som de kommer till uttryck i och andra internationella dokument, som anslutit sig till. Utredningen vill framhålla att det som kommit fram i Vanvårdsutred- ningens intervjuer inte ger en generellt giltig bild för samhällsvården som helhet, vilket inte heller varit den utredningens uppdrag. vuxit upp i samhällets vård har mötts av kärlek och närhet från de män- niskor som öppnat sina hem. Likaså har många barn fått uppleva stöd och omtanke från anställda inom barnavården och på institutioner. faktum minskar dock inte på något sätt lidandet för de barn som istället utsatts för övergrepp, hårdhet och förnedring. Utgångspunkter för uppdragets genomförande Upprättelseprocesser och motsvarande innehåller vanligtvis följande moment: -Sanningssökande och dokumentation. -Erkännande och ursäkt. -Kompensation till dem som drabbats, ekonomisk eller av annat slag. -Åtgärder för att förhindra upprepning. Upprättelseprocessen i inleddes när till- sattes. Berättelserna från människor som vanvårdats som barn utgör tillsammans med journaler och andra handlingar en dokumentation av en verklighet som inte synliggjorts. går i detta betänkande vidare med de övriga tre delarna. I flera andra länder, t.ex. , , , och , har liknande processer inletts. Ytterligare andra länder har börjat uppmärksamma frågan. 1 Vanvård i social barnavård (SOU 2009:99). Den som vill få en fullständig bild av vanvården måste ta del av den rapporten. Enskilda personer som utsatts för vanvård samt organisationer som bil- dats för att främja vanvårdades intressen har framfört många och värde- fulla synpunkter och förslag till utredningen. Dessa har varit en självklar utgångspunkt för utredningens arbete. Förslagen har rört alla delar av På en del punkter har synpunkterna varit relativt samstämmiga, t.ex. när det gäller den ceremoniella inramningen för er- kännandet och ursäkten. På andra punkter har skillnaderna varit större. De allra flesta anser t.ex. att ekonomisk kompensation bör utges, men det finns olika synpunkter på utformningen. Alla synpunkter som kommit fram har varit värdefulla för utredningens slutliga överväganden och förslag, även när utredningen kommit fram till andra slutsatser än de Utredningen menar att alla de samhällsorgan och enskilda personer som på något sätt varit delaktiga, dvs. samhället i vid mening, har ett gemensamt ansvar för det som hänt barnen. bygga på ett reservationslöst engagemang hos alla ansvariga organ, om de människor som utsatts för vanvården ska kunna uppleva processen som ett äkta och allvarligt menat erkännande. Det yttersta ansvaret för upprättelseprocessen vilar på staten och den högsta politiska makten i egenskap av lagstiftare och som symbol för hela samhällskollektivet. Den första delen av upprättelseprocessen sanningssökandet och do- kumentationen har pågått . Processen har inletts utan att det varit tydligt vart den ska leda. Människor har uppskattat möjligheten att berätta om det man varit med om, men många upplever väntan på beslut om erkännande, ursäkt och andra åtgärder som osäker och plåg- De intervjuade har bidragit med sina traumatiska och integritets- känsliga minnen från barndomen och har rätt att mötas av ansvarigas Utredningen vill därför med kraft betona vikten av att så skyndsamt som möjligt fullfölja hela processen. Organisationer som företräder de som varit utsatta för vanvård och en- skilda som utredningen talat med har i stort sett samstämmiga uppfatt- ningar om den ceremoniella inramningen. Man önskar få ett erkännande och en ursäkt från högsta politiska nivå och man anser att det ska ske vid en ceremoni som regeringen inbjuder till. Andra förslag är att ceremonin ska ske i och att det ska finnas en möjlighet att få en skriftlig ursäkt. Utredningen menar att detta är väl motiverade önskemål, av fundamental betydelse för hela processen. Det främsta syftet med ceremonin är att samhället i bred bemärkelse ska erkänna det som tidigare förtigits eller negligerats. Erkännandet bör omfatta stat, kommuner och landsting som alla har haft, och har, ett an- svar för de samhällsvårdade barnens välfärd och säkerhet. Även profes- sionella och allmänhet som förstått men inte ingripit bör omfattas. Ett annat syfte med ceremonin bör vara att visa att samhället har för- mågan att lyssna till de barn och vuxna, som sällan framför krav eller kritik och som i stor utsträckning är beroende av myndigheters välvilja och kompetens. Ceremonin bör kompletteras med aktiviteter, som kan fördjupa ansva- rigas kunskaper och förståelse för det som hänt och för vad som behövs för att det inte ska upprepas. En ambition bör vara att människor med egna erfarenheter av samhällsvården medverkar med sina kunskaper och Utredningen menar att ceremonin bör genomföras efter att utredningen lagt fram sitt betänkande. Det är angeläget att det inte uppstår en ny tid av osäkerhet om nästa steg i processen. Barn och mänskliga rättigheter Den enskildes mänskliga rättigheter har varit en given utgångspunkt för utredningens arbete. De mänskliga rättigheterna kan definieras som de rättigheter staten enligt internationella överenskommelser ska garantera den enskilda individen. De flesta konventioner som finns rörande mänskliga rättigheter, t.ex. , gäller såväl barn som vuxna. Staten ska ansvara för att de mänskliga rättigheterna upprätthålls i praktiken. Det sker främst genom ett fungerande rättsväsende, lagstift- ning, undervisning och annat socialt stöd. Staten är skyldig att se till att dess företrädare agerar i enlighet med de mänskliga rättigheterna och måste på olika sätt hindra att företrädarna kränker rättigheterna. Varje rättighet för individen innebär en motsvarande skyldighet för staten. handlar om barnets rätt att få sina grundläggande rättigheter och behov tillgodosedda. Barnets bästa ska komma i främsta rummet vid åtgärder som rör barnet och barnet har rätt att uttrycka sina åsikter och få dem beaktade. Vidare innehåller konventionen bland annat rätten till särskilt skydd mot övergrepp och utnyttjande, som t.ex. skydd mot fysiskt och psykiskt våld, skada eller övergrepp, vanvård eller för- sumlig behandling samt skydd mot sexuella övergrepp och sexuell ex- ploatering. Barn som berövats sin familjemiljö eller som för sitt eget bästa inte kan tillåtas stanna kvar i familjemiljön, har rätt till särskilt skydd och bistånd från statens sida. Ett antal andra internationella dokument har också betydelse för sam- hällsvårdade barns rättigheter. Så antog t.ex. parlamenta- riska församling en rekommendation till medlemsstaterna att förbjuda alla former av våld mot barn på institutioner samt att inleda processer i fråga om övergrepp som skett bakåt i tiden och erbjuda offren full rättvisa. Allmänna överväganden kring ekonomisk ersättning åt tidigare vanvårdade