prop · H00310 · 2012-09-19 00:00:00 — ting, om att stärka barnets rättigheter i verksamheter inom kommuner och landsting, har Kommuner och Landsting tagit fram en hand- Planen är ett verktyg för genomförandet av regeringens stra- tegi och innehåller bl.a. fördjupningsområden som dels berör dialogen med barn inom , dels samverkan kring barn som far illa. Den rymmer även generella åtgärder för ökad kunskap om barnets Insatserna i handlingsplanen syftar till att åstadkomma var- aktiga förändringar i kommuners och landstings metoder och arbetssätt för att stärka barnets rättigheter. Arbetet ska integreras i ordinarie verk- samhet och planeras långsiktigt. Ett andra steg har tagits 2012 genom det uppdrag (Pejling och dialog) Prop. 2012/13:10 som har fått för att sprida och kommunicera Syftet med uppdraget är att kommuner, landsting och statliga myndigheter ska känna till och förstå hur strategins nio principer kan användas som ett verktyg för att säkerställa barnets rättigheter inom den egna verksamheten. En effektiv och samordnad statlig tillsyn Den statliga tillsynen är en viktig förutsättning för att lagar och föreskrifter ska omsättas i praktiken. Den bidrar även till att brister tydliggörs och därmed också kan åtgärdas. På det sociala området är tillsynen också ett av de viktigaste verktygen för att granska kvalitén i olika verksamheter. Enskilda personer, allmänheten, huvudmän och utförare har därför intresse av en tillsyn som är aktiv, tydlig och bedrivs systematiskt. Genom tillsynsreformen 2010 (prop. 2008/09:160) har tillsynen effektiviserats och ambitionsnivån höjts inom den sociala barn- och ungdomsvården. En rad åtgärder har genomförts för att stärka barnrättsperspektivet. Vid tillsyn får man tala med barn utan vårdnadshavarens medgivande och tillsyn av HVB som riktar sig till barn ska ske minst varav en gång oanmält. Det ska vidare finnas bra och lättillgänglig information för barn om deras rättigheter. har också bemyndigats att meddela sådana föreskrifter som behövs till skydd för enskildas liv, personliga säkerhet eller hälsa i verksamhet som avser barn och unga. Det pågår även en försöksverksamhet med tillsynsombud för barn som är placerade i familjehem. Regeringen beslutade att en särskild utredare ska förbereda och genomföra bildandet av en ny tillsynsmyndighet för hälso- och sjukvård och socialtjänst Inspektionen för vård och omsorg (dir. 2012:67). Syftet är att tillsynsarbetet ska stå självständigt från normering, kunskapsutveckling och bidragsgivning. Utredaren ska bl.a. bemanna myndigheten och lämna förslag till instruktion. Utredaren ska även vidta de åtgärder som i övrigt krävs för att Inspektionen för vård och omsorg ska kunna inleda sin verksamhet . 4.3Uppmärksammade brister som ligger till grund för satsningar och utredningar Många av de åtgärder som regeringen har vidtagit och vidtar syftar till att stärka skyddet för barn i utsatta situationer samt att ge barn och ungdomar inom den sociala barn- och ungdomsvården möjlighet att växa upp under trygga och goda förhållanden med vård- och stödinsatser av god kvalitet. Satsningarna har också lett till att det pågår en utveckling av den sociala barn- och ungdomsvården och att många brister åtgärdas. Men det finns fortfarande en del grundläggande problem som bl.a. handlar om organisering, rutiner och prioriteringar i den kommunala verksamheten. Det kan t.ex. avse hur arbetet är organiserat, rutiner kring kontakter och samtal med placerade barn eller barn som har öppna insatser, rutiner kring planläggning och uppföljningar, fortbildningsmöjlig- 2012/13:10 heter och hur lärandet inom organisationen är organiserat och fungerar etc. Genom ett särskilt tillsynsuppdrag, det s.k. barnuppdraget 20062007 genomfördes stora satsningar på tillsynen av den sociala barn- och ungdomsvården. Slutrapporten (och barnen granskning av den sociala barn- och ungdomsvården 20062007) presenterade ett antal viktiga iakttagelser. Det handlade bl.a. om att barn i familjehem inte alltid följs upp, att barn i familjehem besöktes för sällan, generella brister när det gällde handläggning av anmälningar, att skillnaderna mellan kommunerna vad gällde kvalitet och hur grundläggande rättssäkerhetskrav tillgodosågs var stora samt att den övergripande planeringen av arbete med barn och unga inte var systematisk. Positiva utvecklingstendenser var att barns behov utreddes allt bättre och att det fanns ett ökat och varierat utbud av öppenvårdsinsatser. Tillsyn av hem för vård eller boende Under 20062008 genomförde samtliga länsstyrelser i landet tillsammans med bl.a. en tillsyn av hem för vård eller boende (HVB) för barn och unga. Tillsynen omfattade totalt 363 HVB som tog emot ensamplacerade barn. I slutrapporten (Hem för vård eller boende för barn och unga, Slutrapport från en nationell tillsyn 20062008) noterades bl.a. att verksamheterna behövde förbättra sin strategi när det gäller barnens säkerhet och att barnens förutsättningar till att bli delaktiga behövde stärkas. Dessutom behövde dokumentationen om barnen förbättras för att stärka rättssäkerheten och för att ge möjlighet till insyn. Kommunerna brast när det gällde att överlämna vårdplan och utredning till HVB, att göra barnen delaktiga vid placeringstillfället och att följa upp varje enskilt barn. Det konstateras även att mycket är bra. Verksamheterna möter i de flesta fall barnens känslomässiga och sociala behov. Föräldrar och barn känner sig i allmänhet väl bemötta. De flesta HVB lägger stor vikt vid att tillgodose barnens behov när det gäller utbildning och hälsa. Positivt är också att man i hög utsträckning samverkar med andra utifrån barnens behov (En kvalitetsutveckling för HVB, 2009). Skolinspektionen har dock i en utförd granskning av undervisningen i cirka 30 HVB funnit att de placerade eleverna inte får undervisning i tillräcklig utsträckning (Undervisning vid Hem för vård eller boende, HVB, 2010:2). För att få ytterligare kunskap om sammanbrott i placeringar i social dygnsvård genomför på uppdrag av regeringen en studie där myndigheten dels analyserar stabiliteten i familjevården av yngre barn (), dels stabiliteten i långa familjehemsplaceringar. Uppdraget ska redovisas . Bakgrunden är att det framkommit att för tonåringar med beteendeproblem avbryts cirka varannan placering . Enligt rapporten vid tonårsplaceringar (Social- styrelsen 2001) visar de flesta studier att det ur sammanbrottssynpunkt inte har betydelse om det är pojkar eller flickor som placeras. Det behövs även kännedom om hur det ser ut för de yngre barnen. Målet är att öka kunskapen för att bättre stödja i deras arbete med att kunna identifiera riskfaktorer samt att bättre kunna förebygga att placeringar avbryts . Uppdrag till om barns rätt att komma till tals har på regeringens uppdrag träffat och lyssnat till drygt 100 barn och unga som är placerade i familjehem eller HVB. (Bakom fasaden Barn och unga i den sociala barnavården berättar). har uppmärksammat allvarliga brister sett ur barnens perspektiv. Ungdomar uppger att personal på HVB och i inte tror på dem, att de bemöts med fördomar och inte ses som individer, att förväntningarna på dem är låga och att det finns behov av vuxna som man kan lita på, som kan trösta och vägleda. Inom ramen för uppdraget har genomfört en enkätundersökning till samtliga socialnämnder (ansvar för samhällsvård). Drygt hälften av nämnderna har svarat att de har direktiv om hur barnens åsikter ska inhämtas och dokumenteras under utredningen. Knappt hälften har direktiv om hur barnet ska hållas informerat under utredningen och knappt en tredjedel att barnet ska få information om sina rättigheter. Vilken betydelse som barnets åsikter ska tillmätas vid beslut om omhändertagande har knappt hälften av nämnderna direktiv om. har haft i uppdrag att granska allvarliga övergrepp och vanvård vid institutioner och familjehem inom den sociala barnavården. Utredaren har bjudit in till intervjuer. Syftet med den rapport som utredaren har haft i uppdrag att sammanställa är att det som kommit fram i intervjuer och ur arkivmaterial ska kunna bidra till att liknande förhållanden inom den sociala barnavården kan undvikas . Såväl delbetänkandet Vanvård i social barnavård (SOU 2009:99) som slutbetänkandet Vanvård i social barnavård (SOU 2011:61) bekräftar att det förekommit allvarliga övergrepp i den sociala barn- och ungdomsvården . För att undvika liknande förhållanden är det, enligt utredningen, angeläget att kontakt med placerade barn förbättras och att uppföljningen av placeringar sker enligt gällande regler. Detta är något som många av de intervjuade framfört. De berättelser som framförts och dokumenterats har gjort stort intryck på regeringen vilket bl.a. lett till att regeringen i propositionen föreslår bestämmelser som är avsedda att påtagligt förbättra kommunernas uppföljning av placerade barn och ungdomar. hade i uppdrag att lämna förslag till en upprättelseprocess för enskilda som utsatts för övergrepp i den sociala barn- och 2012/13:10 ungdomsvården och föreslå åtgärder för att det som hänt inte ska upprepas. Uppdraget har redovisats i betänkandet Barnen som samhället svek åtgärder med anledning av övergrepp och allvarliga försummelser i samhällsvården (SOU 2009:9). Utredningen genomförde en enkätstudie om kännedom om övergrepp eller annan vanvård som barn och unga i samhällsvård misstänks ha varit utsatta för . Sammanlagt identifierades 246 barn och unga som varit utsatta för övergrepp eller annan vanvård. Av dessa var placerade i familjehem, resten på institution. Det är viktigt att påpeka att resultatet endast visar på det antal barn som kommit till kännedom och att utredningen anser att mörkertalet sannolikt är stort. Mot den bakgrunden föreslår utredningen att regeringen tar initiativ till ett långsiktigt program för ökad säkerhet inom samhällsvården av barn och unga (se avsnitt 11). har haft i uppdrag att följa upp vissa ändringar i socialtjänstlagen och LVU. Ändringarna, som trädde i kraft , berör framför allt barn- och ungdomsvård och syftar till att stärka barns och ungas ställning och skapa förutsättningar för en säker och sammanhållen vård av barn och unga (prop. 2006/07:129, se ovan). I rapporten i SoL och LVU konstaterar bl.a. att lagändringarna har slagit igenom i . Det pågår en utveckling i riktning mot att omsätta intentionerna med förändringarna i det praktiska arbetet. Resultaten av uppföljningen visar bl.a. att det pågår en positiv utveckling med att ge barn relevant information under ett ärendes gång. Förutom lagändringen har även införandet av handläggnings- och dokumentationssystemet Barns behov i centrum (BBIC) bidragit till den positiva utvecklingen. Det finns emellertid brister då det gäller att lämna information kontinuerligt. När det gäller kravet att genomförandeplaner som ska upprättas vid placeringar i familjehem eller i HVB, så har det fått ett stort genomslag. Såväl uppgifter från kommunerna som från tillsyn bekräftar detta. Kommunerna pekar dock på de svårigheter som kan finnas beträffande samverkan med andra vårdgivare och skolan i samband med upprättandet av genomförandeplaner. Kraven på att familjehem och jourhem ska vara utredda av socialnämnden uppfylls i stor utsträckning. En majoritet av kommunerna uppger också att de kan uppfylla kraven på maximal placeringstid i jourhem efter avslutad utredning. 4.4 Behov av tydligare och bättre anpassade regler för anmälan, utredning, uppföljning m.m. Samhällets sociala barn- och ungdomsvård har ett särskilt ansvar för att ge skydd och stöd till barn och ungdomar som befinner sig i ett utsatt kan samhällets åtgärder och ingripanden upplevas som både integritetskränkande och hotfulla för enskilda familjer. krav på tydliga lagregler, ett rättssäkert förfarande, kunskap och ett professionellt bemötande. agerande måste upplevas som legitimt, kompetent och tillförlitligt. (dir. 2007:168) tillsattes mot bakgrund av uppmärksammade brister, pågående utveckling inom området (nya verksamheter och samverkansformer), och ett ökat behov av fungerande samarbete. Vidare hade det uppstått nya former av mer komplexa problembilder som t.ex. barn som blivit sexuellt exploaterade i och barn som i vissa fall kommit hit genom människohandel och måste få skydd och stöd. Uppdraget var bl.a. att se över bestämmelserna till skydd och stöd för barn och unga i socialtjänstlagen och LVU, särskilt avseende bl.a. anmälningsskyldigheten, reglerna om utredning av barns förhållanden, uppföljningar av pågående placeringar och regler för insatser. Det breda utvecklingsarbete som påbörjats när det gäller förebyggande arbete, utveckling och implementering av arbetsmetoder, ökat barnrättsperspektiv, stärkt tillsyn etc. har stor betydelse för att utveckla den sociala barn- och ungdomsvården och stärka skyddet för flickor och pojkar i utsatta situationer. Det arbetet behöver kompletteras med mål och tydliga regler som dels underlättar för att åtgärda vissa brister som uppmärksammats , dels bättre svarar mot dagens förhållanden. Det handlar om att underlätta för kommuner att få till bra rutiner och organisation för arbetet. Det handlar också om att tydliggöra och stärka barnets rättigheter genom att förtydliga kommunernas arbete med anmälningar, utredningar, uppföljningar m.m. 2012/13:10 5 Principen om barnets bästa och barnets rätt att komma till tal Regeringens förslag: I socialtjänstlagen införs en bestämmelse som anger att vid beslut eller andra åtgärder som rör vård- eller behandlingsinsatser för barn ska vad som är bäst för barnet vara avgörande. I lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga och i socialtjänstlagen införs en bestämmelse som innebär att när en åtgärd rör ett barn ska barnet få relevant information och ges möjlighet att framföra sina åsikter i frågor som rör barnet. Om barnet inte framför sina åsikter, ska dessa så långt det är möjligt klarläggas på annat sätt. Barnets åsikter ska tillmätas betydelse i förhållande till hans eller hennes ålder och mognad. Ett barn som är får höras i domstol, om barnet inte kan antas ta skada av det. Regeringens bedömning: Ur ett barnrättsperspektiv är det betydelsefullt att barnets åsikter och förslag till åtgärder är tydliga och läggs fram för beslutsfattarna. kan inte neka barn och ungdomar att ha någon med sig och måste därför vara lyhörd för att barn och ungdomar som besöker dem vill ha med sig någon som de har förtroende för och även informera om denna möjlighet. förslag: Utredningen föreslog att vid beslut ska vad som är bäst för barnet vara avgörande. Barnet ska få relevant information och, om det inte är olämpligt, ges möjlighet att yttra sig. Barnets eller den unges inställning ska så långt möjligt klarläggas. Hänsyn ska tas till barnets eller den unges vilja med beaktande av hennes ålder och mognad. Remissinsatserna: Många instanser som kommenterat förslagen är positiva men flera anser att det behövs förtydliganden i olika avseenden, bl.a. förtydliganden som bättre stämmer överens med . och tar upp att det behöver förtydligas vad som avses med beslut i detta sammanhang. , för fram att reglerna om barnets bästa och barnets rätt att komma till tals behöver tolkas i förhållande till varandra. Informationen från barnet kan på så sätt påverka bedömningen av barnets bästa. Flera instanser, bl.a. , , och Barnens Rätt I Samhället (), anser med hänvisning till och rekommendationer med anledning av fjärde rapport till kommittén 2007, att rätten för barn att komma till tals i frågor som rör dem inte ska inskränkas på det sätt som utredningen föreslagit. Man anser att rätten för barnet att komma till tals är absolut. Däremot ska barnet ha rätt att avstå från att säga sin mening. anser även att möjligheter att i vissa fall sekretessbelägga vissa delar av dokumentationen av ett barns utsaga bör ses över. Bestämmelsen om barnets bästa behöver enligt i kompletteras med att konse- kvenser av beslut ska analyseras och analyserna dokumenteras. Skälen för regeringens förslag och bedömning Socialtjänstlagens och LVU:s anpassning till utveckling av gällande rätt Barn betraktas inte längre som passiva objekt för vuxnas uppfostran och omsorger utan som självständiga och handlande individer med tidig för- måga att agera med sin omvärld. Alla barn har i enlighet med barnkon- ventionen rätt till god omvårdnad och att få utvecklas i sin egen takt utifrån sina egna förutsättningar. I slås det också fast att barn på grund av sin sårbar- het behöver vård och skydd. Det betonas att det är vårdnadshavare som har det primära ansvaret för att ge barnet vård och skydd som barnets behov av samhälleligt skydd också lyfts fram. och rätt till båda sina föräldrar och föräldrarnas ansvar går som en röd Barn ska inte ses som ett bihang till sina föräldrar utan som unika individer med egna behov. barnets behov framför föräldrarnas. har blivit ett verktyg för att skapa ett samhälle som i alla sina delar utgår från ett tydligt barnrättsperspektiv. pektivet ska finnas med i alla sammanhang där frågor som rör barns Särskild hänsyn ska tas till vad som är bäst för barnet. Barnet har rätt att komma till tals och vara delaktig i beslut som rör honom eller henne. ratificerade konventionen 1990. Ratificeringen har lett till nya bestämmelser i både socialtjänstlagen (2001:453) och lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, förkortad LVU, om barnets bästa och barnets delaktighet. beslutades att införa två bestämmelser i socialtjänstlagen för att stärka barnets ställning på område. När åtgärder rör barn ska särskilt beaktas vad hänsynen till barnets bästa kräver. varje människa under . När en åtgärd rör ett barn ska vidare barnets inställning så långt det är möjligt klarläggas. Hänsyn ska tas till barnets vilja med beaktande av dess ålder och mognad. infördes både i socialtjänstlagen och i LVU bestämmelser som ger barn och unga rätt att få relevant information. Utveckling av den sociala barn- och ungdomsvården m.m. (prop. 2006/07:129) markerar regeringen att rätten till information är en viktig förutsättning för att ge barnet eller den unge en möjlighet att komma till tals och bli delaktigt. Med relevant information avses vederhäftig information som är av betydelse för den unge i ärendet. ska inte enbart omfatta faktauppgifter utan även information om följderna av den unges inställning och möjliga resultat av utredningen eller utgången i målet. Informationen ska vidare enligt propositionen anpassas utifrån barnets ålder och mognad på ett sådant sätt att barnet eller den unge kan ta den till sig. I LVU finns en bestämmelse om att barnets bästa ska vara avgörande vid beslut enligt lagen (prop. 2002/03:53). Det finns även en bestämmelse om att barnet ska komma till tals i ärenden som rör barnet den unges inställning ska så långt möjligt klarläggas. Hänsyn ska tas till 2012/13:10 den unges vilja med beaktande av hans eller hennes ålder och mognad. Dessutom anges i lagen att barn som är bör höras, om det kan vara till nytta för utredningen och det kan antas att barnet inte tar skada av att höras. som det infördes bestämmelser om rätten till information infördes i LVU även en bestämmelse om att ansökningar om vård enligt lagen ska innehålla en redogörelse för hur relevant information lämnats till den unge, för vilket slags relevant information som lämnats samt för den unges inställning. Från finns en bestämmelse i socialtjänstlagen som anger att vid en utredning om behov av ingripande till ett barns skydd eller stöd får barnet höras utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande. Detsamma gäller vid en utredning på socialnämndens initiativ om överflyttning av vårdnaden enligt 6 kap. 7 eller 8 § (prop. 2009/10:192). Barnets bästa ska vara avgörande vid vård- eller behandlingsinsatser Bestämmelserna om barnets bästa har som framgår ovan olika lydelser i socialtjänstlagen och LVU. Skälet till att bestämmelsen fått en annorlunda utformning i LVU är, enligt förarbetena, att lagen enbart reglerar åtgärder och beslut som riktar sig till barn och unga när det föreligger en påtaglig risk för att barnets hälsa och utveckling skadas. Det torde enligt förarbetena inte finnas några andra intressen som skulle kunna ha samma tyngd vid bedömningen av vilka åtgärder som ska vidtas, än barnets bästa. I en konflikt mellan barnets behov och andra intressen ska hänsynen till barnets bästa därför alltid ges företräde. Bestämmelsen om barnets bästa i socialtjänstlagen fick sin utformning utifrån principen att barnets bästa måste vägas mot andra intressen och att barnperspektivet ibland står i motsatsförhållande till vuxenperspektivet. betonas i förarbetena till bestämmelsen att barnets intresse måste ha företräde vid en intressekonflikt mellan de vuxna och barnet. Även i finns en bestämmelse om barnets bästa. Efter en ändring 2006 anges att barnets bästa ska vara avgörande vid alla beslut som rör vårdnad, boende och umgänge. Förändringen markerar att det inte ska finnas några andra intressen som kan gå före barnets bästa, t.ex. föräldrarnas behov eller rättvisa mellan föräldrarna. anser att bestämmelserna om barnets bästa i socialtjänstlagen och LVU behöver samordnas. Regeringen delar denna bedömning och anser att det i socialtjänstlagen ska införas en bestämmelse som anger att vad som är bäst för barnet ska vara avgörande vid alla beslut och åtgärder som rör vård- eller behandlingsinsatser för barn. Vad som är barnets bästa är dock inte närmare definierat i varken socialtjänstlagen eller LVU. Inte heller i finns någon definition av barnets bästa. Regeringen anser, liksom utredningen, att bedömningen av barnets bästa är en process med flera steg. Dels ska man beakta vetenskap och beprövad erfarenhet samt inhämta underlag från närstående och yrkespersoner som har kunskap om barnet. Dels ska man beakta det som barnet själv ger uttryck för i enlighet med artikel 12. Utgångspunkten i barnets bästa är respekten för barnets fulla människovärde och integritet. I likhet med och Rädda barnen anser regeringen att det är viktigt att tydliggöra att barnets bästa ska vara avgörande inte bara i de formella beslut som fattas utan vid alla åtgärder som utförs när det rör vård- eller behandlingsinsatser för barn. Regeringen anser därför att utredningens förslag bör förtydligas i detta avseende. Det ligger även i linje med den nuvarande lydelsen i socialtjänstlagen. Det är också en given förutsättning att principen om barnets bästa ska tillämpas inom de ramar som lagens övriga bestämmelser ger. Regeringen vill i linje med vad , , fört fram särskilt betona att reglerna om barnets bästa och barnets rätt att komma till tals ska tolkas i förhållande till varandra. Informationen från barnet kan på så sätt påverka både bedömningen av barnets bästa och hur barnet ska ges möjlighet att uttrycka sina åsikter. Regeringen vill också särskilt markera att det är angeläget att kommunerna, förutom barnets berättelse och önskemål, dokumenterar de analyser som ligger till grund för bedömningen av barnets bästa och att uppgifterna och analysen finns med som en del i beslutsunderlaget. Det underlättar också uppföljningen av hur bestämmelsen om barns bästa tillämpas i praktiken. Regeringen bedömer dock inte att det behövs någon särskild reglering om detta utan menar att det redan täcks av gällande dokumentationsbestämmelser inom . Se även nedan under rubriken för dokumentation m.m. Barns rätt att framföra sina åsikter Principen om barnets rätt till delaktighet finns i artikel 12 i . Där anges att barnet ska beredas möjlighet att, antigen direkt eller genom företrädare, höras i alla domstolsförfaranden och administrativa förfaranden som rör barnet. Det finns ingen nedre åldersgräns för när barn ska få komma tills tals och uttrycka sina åsikter. I regeringens strategi för att stärka barnets rättigheter i (prop. 2009/10:232) anges att för att ge barnet förutsättningar att uttrycka sina åsikter ska ansvariga aktörer ha kunskap om hur denna rättighet ska förverkligas i den egna verksamheten.