prop · GZ03141 · 2012-04-05 00:00:00 — 2011/12:141 Det obegränsade ansvaret för svenska anläggningshavare vid en olycka i en svensk kärnteknisk anläggning innebär att staten, så länge som det finns tillgångar kvar hos anläggningshavaren, kommer att kunna åter- kräva ersättningsbelopp som lämnats på grund av det gemensamma stats- ansvaret. 6.5Tidpunkt för ikraftträdande av de nya reglerna Lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Kompletterande bestämmelser till lagen i en förordning behövs. Förslag till en förordning om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor har varit på remiss. Det stora flertalet remiss- instanser påpekar att det behövs god framförhållning beträffande ikraft- trädande av de nya bestämmelserna eftersom nu gällande och nya försäk- ringslösningar förhandlas för hela kalenderår i taget. De nya bestämmel- serna bör därför enligt remissinstanserna träda i kraft till ett årsskifte, så att det blir möjligt att få fram nya försäkringslösningar och andra säker- heter samt hinna med prövningar av dessa innan skyldigheten att ha dem inträder. Beredning av förordningen pågår inom . Ikraftträdandet av de nya bestämmelserna måste fasas in i konven- tionsarbetet och EU-arbetet. För att ska fullgöra sina skyldig- heter enligt ändringsprotokoll till Paris- och tilläggskonven- tionen måste de nya bestämmelserna träda i kraft som änd- ringsprotokollen, dvs. när två tredjedelar av konventionsstaterna har ratificerat, godtagit eller godkänt ändringarna i och samtliga konventionsstater har ratificerat, godtagit eller godkänt ändring- arna i tilläggskonventionen vilket ännu inte skett. Enligt ett beslut av Europeiska unionens råd (rådets beslut /294/EG av om bemyndigande för de medlemsstater som är fördragsslutande parter i av om skadeståndsansvar på atomenergins område att i Europeiska gemenskapens intresse ratificera eller ansluta sig till protokollet om ändring av konventionen) ska med- lemsstaterna vidta de åtgärder som krävs för att deponera sina anslutningsinstrument. Av de 15 stater som är anslutna till Paris- konventionen är 13 EU-stater. Av EU-staterna är , Förenade och ännu inte färdiga med sin lagstiftning. Eftersom ändringsprotokoll ännu inte trätt i kraft är det den nuvarande lydelsen av Paris- och tilläggskonventionen som gäller. I propositionen 2000/01:43 Ändringar i Atomansvarighetslagen (prop.2000/01:43) anförs att det inte är förenligt med i dess nuvarande lydelse att införa ett obegränsat ansvar. Vid möten mellan konventionsstaterna inom har flera stater efterhand förklarat att förutsättningar för en ratificering finns. Det finns dock fortfarande en osäkerhet om när tillräckligt många stater kommer att vara redo att ratificera ändringsprotokollet för att det ska träda i kraft. Det är inte troligt att ändrings- protokoll kan träda i kraft förrän tidigast . Samtliga EU-stater förklarade under att de avser att med övriga EU-stater ratificera ändringsprotokollen och sätta Skr. 2011/12:141 sina lagstiftningar i kraft. I propositionen Kärnkraften ökat skadeståndsansvar (prop. 2009/10:173) har utgångspunkten liksom i de bakomliggande två betänkandena varit att den nya lagen och förordningen ska träda i kraft när ändringsprotokoll gör det. Det anges i propositionen att om det mot förmodan skulle visa sig att ikraftträdandet av ändringsproto- kollet till fördröjs avsevärt kan det finnas anledning att överväga att sätta delar av lagstiftningen i kraft (s. 114). Om detta ska bli möjligt är det dels nödvändigt att utreda vilka bestämmelser som inte omfattas av EU:s behörighet eller strider mot i dess nuvarande lydelse, dels nödvändigt att bereda en ny proposition med sådana bestämmelser genom ändringar i atomansvarighetslagen. Regeringens bedömning: beslutade lagändringar är väl motiverade utifrån principen att det är förorenaren som ska betala uppkomna skador. De nya reglerna förutsätter dock att Pariskonven- tionen och dess tilläggskonvention i deras lydelser enligt ändringsprotokoll träder i kraft. Skulle ett sådant ikraftträdande dröja avsevärt kan det bli aktuellt att utreda behovet av att införa nya svenska regelverk i avvaktan på de internationella avtalens ikraft- trädande. Skälen för regeringens bedömning: De lagar som antagit 2010 innebär att kärnkraftsföretagen nu ålagts ett obegränsat ekonomiskt ansvar för skador som orsakats av kärnkraften. Lagarna innebär dessutom att kraven på företagen att ställa finansiella säkerheter höjts avsevärt och är på den högsta nivå som deltagande länder bestämt i internationella överenskommelser. Lagändringarna innebär vidare att bara anläggnings- innehavaren kan vara förmånstagare i sakförsäkringar, dvs. att vid en kärnkraftsolycka kan även dessa medel bli tillgängliga för skadelidande. Regeringen bedömer att dessa lagändringar är väl motiverade utifrån principen att det är förorenaren som ska betala uppkomna skador. De nya reglerna förutsätter dock att och dess tilläggskonven- tion i deras lydelser enligt ändringsprotokoll träder i kraft. Skulle ett sådant ikraftträdande dröja avsevärt kan det bli aktuellt att utreda behovet av att införa nya svenska regelverk i avvaktan på de inter- nationella avtalens ikraftträdande. Regeringens bedömning: Dagens system för finansiering av forsk- ning avseende kärnteknisk verksamhet är i linje med regeringens och syn på statliga subventioner av kärnkraft. Offentligt finan- sierad forskning kan i normalfallet inte betraktas som en subvention. Det är inte regeringens avsikt att styra inriktningen för forsknings- och innovationspolitiken på sådant sätt att frågan om subventionering av kärnkraft blir aktuell. Skälen för regeringens bedömning: Offentligt finansierad forskning vid universitet och högskolor kan i normalfallet inte betraktas som en subvention. Statliga forskningsmedel, såväl för kärnteknisk forskning som för annan forskning, fördelas via anslag direkt till lärosäten eller via andra forskningsfinansierande myndigheter. Forskningsprojekt av en viss stor- lek eller som innebär långvariga ekonomiska åtaganden för staten kan kräva beslut av regeringen. Dessa forskningsmedel fördelas på veten- skapliga grunder inom av givna ramar och syftar inte till att gynna en viss bransch eller vissa företag och kan inte anses utgöra en subvention. Energiforskningsanslaget, som fördelas av , används inte för att finansiera kärnteknisk forskning. Forskning skulle dock i praktiken kunna utgöra en sådan subvention som avses i tillkännagivande. Det skulle t.ex. gälla forskning som tillåts inom ramen för och som utformas så att den stöder experimentell utveckling som bedrivs hos ett visst företag eller en viss bransch. Det är dock inte regeringens avsikt att styra inrikt- ningen för forsknings- och innovationspolitiken på ett sådant sätt att frågan om subventionering av kärnkraften blir aktuell. Regeringens bedömning är mot denna bakgrund att den offentliga forskningsfinansieringen inte innehåller element av subventioner av kärnkraft, varken direkta eller indirekta. 8 Nätavgifter och energiersättningar Regeringens bedömning: Regelverket för nätavgifter och energi- ersättningar är teknikneutralt och i linje med regeringens och riks- dagens syn på statliga subventioner till kärnkraft. Skälen för regeringens bedömning: Generellt gäller vid en anslutning av en ny ledning från en produktionsanläggning till det befintliga koncessionspliktiga nätet att det åligger den som önskar ansluta ledningen att betala alla de kostnader som själva anslutningen medför för ledningens innehavare (elnätsföretaget). Kostnaden för förstärkning, ombyggnad eller utbyggnad av nätet som är till nytta för kundens anläggning ska bekostas av kunden, enligt principen att den som förorsakar kostnader för elnätföretaget också ska betala dessa, se 3 kap. 6 § ellagen (1997:857) och prop. 1993/94:162 s. 58 och 157. För anslutning av större produktionsanläggningar, t.ex. kärnkraftverk, ska produktionsanläggningens ägare bekosta och ansvara för byggandet av en ledning mellan kärnkraftverket och det befintliga koncessions- pliktiga nätet. Detta innebär att kärnkraftägaren antingen får bilda ett eget elnätsföretag som ansöker om nätkoncession för den nya ledningen och utför arbetet, eller får ingå ett avtal med ett befintligt elnätsföretag som ansöker om nätkoncession och bygger ledningen. Kärnkraftägaren får således stå för kostnaderna för anslutningen, oavsett vem som utför arbetet. Utöver den ovan beskrivna anslutningsavgiften betalar innehavaren av produktionsanläggningen även en nätavgift för överföring av elen, s.k. nättariff. Enligt ellagen är det ett krav att dessa nätavgifter för överföring av el ska vara objektiva och icke-diskriminerande (se 4 kap. 1 § ellagen). Elnätsföretagen är således redan förbjudna att på något sätt subventionera överföringsavgifterna för t.ex. kärnkraftsproduktion på andra kunders bekostnad. Det är tillsynsmyndigheten som övervakar att sådana subventioner inte sker och inspektionen har möjlig- het att med hot om vite ingripa om en situation med subventioner skulle uppstå. För att elnätsföretagen inte ska dra nytta av eventuella fördelar av att produktion av el matas in på nätet, såsom minskade energiförluster i näten och lägre kostnader för anslutning till angränsande nät, finns en bestämmelse i ellagen som reglerar detta. Bakgrunden till bestämmelsen är att fördelarna för nätägaren av att en produktionsanläggning ansluts till en ledning ska betalas av nätägaren (den s.k. nätkoncessionshavaren), inte av producenten. I 3 kap. 15 § ellagen anges det att en innehavare av en produktionsanläggning har rätt till ersättning av nätkoncessions- havaren som motsvarar värdet av den minskning av energiförluster som inmatning av el från anläggningen medför i nätkoncessionshavarens nät. Nätkoncessionshavaren för stamnätet är som i sin stamnätstariff reglerar denna ersättning. Om stamnätskunden minskar eller ökar energiförlusterna i nätet krediteras respektive debiteras kunden. Inmatning av el på stamnätet i medför minskade energiförluster och ger därmed kreditering för kunden, s.k. energiersätt- ning. Beräkningen av energiersättningen är oberoende av produktions- slag och bestäms genom nätberäkningar i varje anslutningspunkt i stam- nätet. Energiersättningen är en del av nättariffen som övervakas av till- synsmyndigheten (se ovan). Stöd från självständiga offentligt finansierade Skr. Regeringens bedömning: Risken för statlig subventionering av svensk kärnkraft från självständiga offentligt finansierade organisa- tioner är liten. Skälen för regeringens bedömning: om förbud mot statligt stöd utgör i viss mån ett skydd mot direkta och indirekta subventioner och i multilaterala forum kan regeringens och ståndpunkt framföras i organisationernas beslutande församlingar. När det gäller kommuner ser regeringen ingen anledning att detaljstyra verk- samheten i syfte att begränsa kommunernas handlingsfrihet i fråga om kärnkraftsindustrin, i synnerhet inte som det av 2 kap. 8 § kommunal- lagen (1991:900) framgår att stöd får lämnas till enskilda näringsidkare bara om det finns synnerliga skäl. Kommuner och landsting är dock skyldiga att lämna upplysningar till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer om alla former av stöd som planeras och som kan bli föremål för prövning av kommissionen (lagen [1994:1845] om tillämpningen av Europeiska gemenskapens statsstödsregler). Beträffande regeringens agerande i multilaterala organs beslutande för- samlingar så utgår svenska ståndpunkter från den syn på statliga subventioner i som regeringen ger uttryck för i denna skrivelse. Regeringen påminner om att slår fast att medlems- staternas energimix är en alltigenom nationell angelägenhet. Regeringen kommer därför inte heller att framföra synpunkter på andra länders val av energikällor, förutsatt att och andra relevanta multilaterala regelverk efterlevs. Av denna ståndpunkt följer även att regeringen inte avser att exkludera kärnkraftssektorn i svenska exportfrämjande myndigheters verksamhet. Självständiga organisationer som helt eller delvis är offentligt finansie- rade skulle kunna främja viss teknik eller finansiera vissa typer av kost- nader på ett sätt som skulle kunna betraktas som en subvention. Denna typ av situation skulle kunna uppkomma inom t.ex. EU:s forskningsverk- samhet, internationella atomenergiorganet , eller i en kommun som önskar ge en kraftproducent ett fördelaktigt avtal. Gemensamt för denna typ av möjliga händelser är dock att staten inte kan detaljstyra sådan verksamhet. Därmed kan de inte anses strida mot regeringens syn om att statligt stöd för kärnkraft i form av direkta eller indirekta subventioner inte kan påräknas Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: Statsministern , ordförande, och statsråden , , , , Hatt Regeringen beslutar skrivelse 2011/12:141 Kärnkraft utan statliga subventioner