prop · GZ0361 · 2012-02-17 00:00:00 — ledning för personalen utarbetar rutiner för att undvika respektive hantera 6.2 Egenkontroll och sanktioner Regeringens förslag: Den som bedriver alkoholservering på ett särskilt boende ska utöva särskild kontroll (egenkontroll) över serveringen. För egenkontrollen ska det finnas ett för verksamheten lämpligt program. Om den som bedriver alkoholservering på ett särskilt boende inte följer de allmänna bestämmelserna i alkohollagen om ordning och nykterhet, åldersgränser eller utlämnande av alkoholdrycker ska kommunen kunna förbjuda serveringen eller meddela en varning, om ett förbud skulle vara en alltför ingripande åtgärd. Ett förbud ska gälla . Den som serverar alkoholdrycker på ett särskilt boende i strid med ett sådant förbud döms för olovlig dryckeshantering till böter eller fängelse . I ringa fall ska inte dömas till ansvar. Utredningens förslag: Överensstämmer huvudsakligen med regeringens. I utredningens förslag saknas en straffbestämmelse för den som bedriver alkoholservering på ett särskilt boende i strid med ett av kommunen meddelat förbud. Remissinstanserna: Den övervägande majoriteten av remissinstanser instämmer i eller har inte haft något att invända mot utredningens förslag. m.fl. betonar vikten av vägledning när det gäller egenkontrollprogrammen. kommun, kommun, , , Åre kommun, Kommunala alkoholhandläggares förening (KAF) och anser att en anmälningsskyldighet bör finnas. i och i pekar på vikten av att personalen får utbildning när det gäller ansvarsfull alkoholservering. kommun anser att det inte behöver införas en bestämmelse om befogenheter för kommunen att meddela varning eller förbud vid överträdelser av bestämmelserna i alkohollagen. Förslaget att straffsanktionera den som serverar alkoholdrycker på ett särskilt boende i strid med ett av kommunen meddelat förbud har beretts under hand med , , Kommuner och landsting (SKL) och Hotell- och Restaurangföretagare. , och Hotell- och Restaurangföretagare har inte haft något att invända mot förslaget. konstaterar dock att den föreslagna bestämmelsen är ett s.k. blankettstraffbud och att man principiellt kan ha betänkligheter mot det men har i övrigt inga synpunkter mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Att det ska finnas någon som ansvarar för och har tillsyn över serveringen av alkoholdrycker på särskilda boenden kan vara motiverat, även om risken för alkoholpolitiska olägenheter vid en sådan servering måste bedömas vara minimal. Servering av alkoholdrycker till de boende och deras närstående på sådana särskilda boenden som tillhandahåller måltidsservice är till sin karaktär sådan att man som regel inte behöver befara överservering, servering till minderåriga eller några andra nykterhets- eller ordningsproblem. kan man emellertid inte helt utesluta några sådana olägenheter. Regeringen anser därför att den som bedriver alkoholservering på särskilda boenden ska utöva särskild kontroll (egenkontroll) över serveringen och utarbeta särskilda egenkontrollprogram för ändamålet. Sådana program bör, i likhet med vad som gäller för servering av folköl, bl.a. beskriva hur personalen ska få information om alkohollagens bestämmelser och vilka rutiner som ska tillämpas vid serveringen. Programmet kan också ange t.ex. en serveringsansvarig person vars uppgift är att finnas till hands vid eventuella problem med alkoholserveringen. Till ledning för dem som ska utarbeta egenkontrollprogram och för att åstadkomma någon form av enhetlighet i landet kan ge vägledning om vad ett sådant program bör innehålla. Enligt 9 kap. 2 § alkohollagen har kommunen och polismyndigheten tillsyn över de bestämmelser i lagen som gäller servering av alkohol- Om man direkt i lag tillåter alkoholservering på särskilda boenden blir alkohollagens regler om tillsyn tillämpliga på sådan servering. För att underlätta den kommunala tillsynen gäller en anmälningsskyldighet för den som har beviljats serveringstillstånd när han eller hon avser att påbörja verksamheten. Några remissinstanser anser att en anmälningsskyldighet bör införas när det gäller alkoholservering på de särskilda boendena. Vid bedömningen av denna fråga måste beaktas att kommunen har det yttersta ansvaret för verksamheten vid särskilda boenden vare sig kommunen själv bedriver verksamheten eller om kommunen har slutit avtal med en enskild utförare om att utföra kommunens uppgifter. Kommunen svarar för att verksamheten är av god kvalitet. Kommunen är enligt 3 kap. 3 § socialtjänstlagen och 6 § lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade också skyldig att systematiskt och fortlöpande utveckla och säkra kvaliteten i verksamheten. Inom ramen för det systematiska kvalitetsarbetet bör kommunen ha god överblick över verksamheten vid de särskilda boendena. Mot denna bakgrund finns det enligt regeringens mening inte någon anledning att i lag införa någon särskild anmälningsskyldighet när det gäller alkoholservering på särskilda boenden. En given utgångspunkt är att alkoholservering på särskilda boenden även utan särskilda tillstånd kommer att ske på ett ansvarsfullt sätt och med iakttagande av de allmänna bestämmelserna i lagen som gäller för alkoholservering. Man kan emellertid inte helt utesluta att den som bedriver serveringen i något avseende kan komma att bryta mot lagens bestämmelser. I likhet med vad som gäller för servering av folköl anser regeringen att det bör finnas en möjlighet för kommunen att kunna förbjuda fortsatt servering eller meddela varning, om ett förbud skulle vara en alltför ingripande åtgärd. I lagrådsremissens lagförslag föreslås att kommunen ska kunna förbjuda den som bedriver servering av alkoholdrycker på särskilda boenden enligt den förslagna 8 kap. 1 b § att fortsätta med serveringen eller, om förbud är en alltför ingripande åtgärd, meddela en varning, om den som bedriver serveringen inte följer bestämmelserna i alkohollagen. Lagrådet har i sitt yttrande anfört att det inte närmare anges vilka bestämmelser i alkohollagen som avses och föreslår att bestämmelsen skulle kunna preciseras till att omfatta bestämmelser om åldersgräns för servering och bestämmelser om ordning och nykterhet om bedömningen görs att det inte finns något behov av att kunna meddela förbud även i andra fall. Flertalet bestämmelser i kapitel 8 i alkohollagen om servering av alkoholdrycker är endast tillämpliga på sådan servering som kräver serveringstillstånd. De allmänna bestämmelserna om försäljning i kapitel 3 är däremot tillämpliga på servering av alkoholdrycker oavsett om serveringen kräver serveringstillstånd eller inte. Som nämnts ovan är regeringens bedömning att servering av alkoholdrycker till de boende och besökare till denne på sådana särskilda boenden vid vilka måltidsservice tillhandahålls, till sin karaktär är sådan att man som regel inte behöver befara servering till minderåriga eller några andra nykterhets- eller ordningsproblem. Man kan dock inte helt utesluta några sådana olägenheter. När det gäller alkoholservering på särskilda boenden bör kommunen ha kontroll över måltidsserveringen oavsett om kommunen bedriver verk- samheten i egen regi eller om det särskilda boendet är upphandlat på entreprenad till en enskild aktör och oavsett om någon underentreprenör i sin tur bedriver måltidsservicen eller inte. Regeringen gör därför bedömningen att det därför endast finns behov av att kunna meddela förbud mot fortsatt servering om den som bedriver serveringen inte följer de allmänna bestämmelserna i alkohollagen om ordning och nykterhet, åldersgränser eller utlämnande av alkoholdrycker. Regeringen ansluter sig därför huvudsakligen till Lagrådets förslag om utformning av lagtexten men väljer att precisera utformningen av lagtexten ytterligare med hänvisning till relevanta paragrafer. På samma sätt som för ingripanden när det gäller servering av folköl, som ju inte heller kräver tillstånd, anser regeringen att ett förbud mot fortsatt servering bör tidsbegränsas . På motsvarande sätt som gäller detaljhandel och servering av folköl bör också den som fortsätter att servera alkoholdrycker på ett särskilt boende i strid med ett av kommunen meddelat förbud mot sådan servering kunna dömas till ansvar. konstaterar dock att den föreslagna straffbestämmelsen är ett s.k. blankettstraffbud, vilket är tänkt att fyllas ut genom förbudsbeslut av kommunen i enskilda fall och att man principiellt kan ha betänkligheter mot det. har uttalat att regeringsformen inte tillåter att en myndighet fyller ut ett blankettstraffbud som har fängelse i straffskalan så att den gärning som straffbeläggs anges helt eller i det väsentliga i myndighetens föreskrifter (NJA 2005 s. 33). Som påtalar sätter regeringsformen dock inte explicit samma gränser när det gäller sådana blankettstraffbud som fylls ut av förbudsbeslut av kommunen i enskilda fall. Som nämnts ovan är det i alkohollagen straffbelagt att överträda ett av kommunen meddelat förbudsbeslut i enskilda fall när det gäller detaljhandel och servering av folköl. Det finns också bestämmelser i annan lagstiftning som straffbelägger överträdelser av förbudsbeslut i enskilda fall, bl.a. i ordningslagen (1993:1617). Den föreslagna straffbestämmelsen blir tillämplig när någon fortsätter att servera alkoholdrycker på ett särskilt boende i strid med ett av kommunen meddelat förbud mot att fortsätta med sådan servering. Ett sådant förbud får endast meddelas om bestämmelserna i alkohollagen inte följs och beslutet ska gälla . Mot bakgrund av ovan sagda föreslår regeringen att den som fortsätter att servera alkoholdrycker på ett särskilt boende i strid med ett av kommunen meddelat förbud mot sådan servering ska dömas till ansvar för olovlig dryckeshantering till böter eller fängelse . På motsvarande sätt som gäller för detaljhandel och servering av folköl bör inte dömas till ansvar i ringa fall. I detta sammanhang kan också nämnas att flera av de andra straffbestämmelserna i 11 kap. alkohollagen också kan bli tillämpliga. Den som t.ex. uppsåtligen eller av oaktsamhet serverar alkoholdrycker till någon som inte uppnått eller som är märkbart påverkad av alkohol eller annat berusningsmedel kan dömas för olovlig dryckeshantering till böter eller fängelse . Det följer av 11 kap. 9 § alkohollagen. 6.3Följdändring och rättelser i alkohollagen Regeringens förslag: När det gäller servering av folköl ska de bestämmelser som anges i alkohollagen om de krav på verksamheten som ska vara uppfyllda samt skyldigheten att anmäla sådan verksamhet till kommunen inte gälla för sådan servering av alkoholdrycker som är undantagen från kravet på serveringstillstånd. Förverkande av alkoholdrycker ska kunna ske även hos den till vilken lagligen framställda alkoholdrycker har anskaffats för personligt bruk och som ska vara fri från ansvar för medverkan till brott. Serveringstillstånd ska kunna meddelas utan krav på matservering när det gäller servering av andra jästa alkoholdrycker i foajéer till teater eller konsertlokal under paus i föreställning eller konsert. En partihandlare ska ha rätt att sälja alkoholdrycker till den som har meddelats tillfälligt serveringstillstånd till allmänheten. Den som har fått sitt serveringstillstånd återkallat ska ha rätt att sälja de alkoholdrycker som finns i lager till den som har rätt att tillverka eller bedriva partihandel med sådana varor eller till detaljhandelsbolaget. Skälen för regeringens förslag I 8 kap. 8 § alkohollagen finns bestämmelser om servering av folköl. För servering av folköl krävs inget serveringstillstånd. Dock gäller ett krav på att verksamheten bedrivs i en lokal som är godkänd livsmedelslokal och att mat serveras i lokalen (se 8 kap. 8 § första stycket). Detta krav gäller inte den som har ett serveringstillstånd (8 kap. 8 § andra stycket). Den som avser att bedriva servering av folköl ska anmäla verksamheten hos den kommun där serveringen ska ske. Denna anmälningsskyldighet gäller inte för den som har ett serveringstillstånd (8 kap. 8 § tredje stycket). Den nya alkohollagen (2010:1622) trädde i kraft (prop. 2009/10:125, bet. 2010/11:SoU4, rskr. 2010/11:36). Av författningskommentaren till 8 kap. 8 § alkohollagen framgår att paragrafen huvudsakligen motsvarar 6 kap. 1 a § gamla alkohollagen (1994:1738), se prop. 2009/10:125, s. 168. Av 6 kap. 1 a § gamla alkohollagen framgår att de krav på verksamheten som ställs upp samt skyldigheten att anmäla sådan verksamhet till kommunen inte heller gäller för servering av folköl som avses i 6 kap. 1 § andra stycket gamla alkohollagen, vilken motsvarar 8 kap. 1 § tredje stycket nya alkohollagen. I 8 kap. 1 § tredje stycket nya alkohollagen finns ett undantag från kravet på serveringstillstånd. Det gäller fall då serveringen 1.avser enstaka tillfälle för i förväg bestämda personer, 2.sker utan vinstintresse och utan annan kostnad för deltagarna än kostnaden för inköp av dryckerna, och 3.äger rum i lokaler där det inte bedrivs yrkesmässig försäljning av alkohol- och lättdrycker. Genom ett förbiseende har det i 8 kap. 8 § nya alkohollagen andra och Prop. 2011/12:61 tredje styckena gjorts en hänvisning till 8 kap. 1 § andra stycket. alltså inte varit regeringens avsikt. Det ska rätteligen vara 8 kap. 1 § tredje stycket. Med detta förslag korrigeras bestämmelsen i 8 kap. 8 § alkohollagen så att de krav som ställs upp när det gäller servering av folköl inte gäller för servering av folköl som avses i 8 kap. 1 § tredje stycket (föreslagna 8 kap. 1 a §). På motsvarande sätt bör de krav som ställs upp när det gäller servering av folköl i 8 kap. 8 § alkohollagen inte heller gälla för servering av folköl på särskilda boenden som föreslås (föreslagna 8 kap. 1 b §). I den nya alkohollagen finns straffbestämmelserna i kapitel 11 och bestämmelserna om förverkande i kapitel 12. I 11 kap. 11 § andra stycket anges att den till vilken lagligen framställda alkoholdrycker har anskaf- fats för personligt bruk ska vara fri från ansvar för medverkan till brott som avses i kapitel 11. Bestämmelsen motsvarar 10 kap. 9 § gamla alko- hollagen (1994:1738). I 11 kap. 1 § sista meningen gamla alkohollagen anges att förverkande av alkoholdrycker kan ske även hos den som är fri från ansvar för brottet enligt 10 kap. 9 § andra stycket, dvs. lagligen framställda alkoholdrycker har anskaffats för personligt bruk och är fri från ansvar för medverkan till brott. kande i 12 kap. 1 § nya alkohollagen är likalydande med 11 kap. 1 § gamla alkohollagen och i författningskommentaren anges att paragrafen motsvarar 11 kap. 1 § gamla alkohollagen (se prop. 2009/10:125, s. 175). I 12 kap. 1 § nya alkohollagen hänvisas till 11 kap. 10 § andra stycket. Det finns inget andra stycke i 11 kap. 10 §. Genom ett förbiseende har en hänvisning gjorts till fel paragraf vilket innebär att förverkande av alko- holdrycker nu inte kan ske hos den till vilken lagligen framställda alko- holdrycker har anskaffats för personligt bruk och som ska vara fri från ansvar för medverkan till brott. Detta måste omgående rättas till. Med detta förslag korrigeras felet så att förverkande av alkoholdrycker kan ske även hos den till vilken lagligen framställda alkoholdrycker har anskaffats för personligt bruk och som ska vara fri från ansvar för med- verkan till brott. Alkoholservering i foajéer till teater eller konsertlokal I 8 kap. 15 § alkohollagen finns bestämmelser om krav på kök och mat när det gäller stadigvarande och tillfälliga serveringstillstånd. 15 § fjärde stycket anges att tillstånd för servering av starköl och vin i foajéer till teater eller konsertlokal under paus i föreställning eller konsert får meddelas utan krav på matservering. det att 8 kap. 15 § fjärde stycket motsvarar 7 kap. 8 § fjärde stycket gamla alkohollagen (prop. 2009/10:125, s.170). I den gamla bestämmel- sen anges att det inte ställs upp några krav på matservering när det gäller vin och starköl. När den nya alkohollagen trädde i kraft ändrades vissa definitioner när det gäller olika alkoholdrycker. I 1 kap. 5 § gamla alko- hollagen definieras vin som en alkoholdryck som är framställd genom jäsning av druvor eller druvmust eller av bär, frukt eller andra växtdelar samt andra alkoholdrycker som innehåller högst 22 volymprocent alko- hol och som inte är spritdryck, starköl eller öl. I 1 kap. 7 § nya alkohol- lagen definieras vin som en alkoholdryck som framställts genom jäsning av druvor och druvsaft. Till vin enligt 1 kap. 7 § ska också räknas sådant vin som i framställningen har tillsatts sprit framställd av vinprodukter och som har en alkoholhalt som inte överstiger 22 volymprocent. nitionen av vin i 1 kap. 7 § nya alkohollagen är således snävare jämfört med definitionen av vin i 1 kap. 5 § gamla alkohollagen på så sätt att alkoholdryck som är framställd genom jäsning av bär, frukt eller andra växtdelar samt andra alkoholdrycker inte omfattas. sådana alkoholdrycker, t.ex. cider, fruktvin och bärvin, inte längre får serveras i foajéer till teater eller konsertlokal under paus i föreställning eller konsert utan krav på matservering. Detta har inte varit regeringens Med detta förslag korrigeras bestämmelsen så att serveringstillstånd får meddelas utan krav på matservering när det gäller servering av annan jäst alkoholdryck i foajéer till teater eller konsertlokal under paus i föreställ- ning eller konsert. Partihandlares rätt att sälja alkoholdrycker I 4 kap. 2 § nya alkohollagen finns bl.a. bestämmelser om vem en parti- handlare får sälja alkoholdrycker till. I 4 kap. 2 § första stycket anges att en partihandlare får sälja alkoholdrycker till den som har meddelats stadigvarande serveringstillstånd i enlighet med bestämmelserna i 8 kap. Detta innebär att partihandlare inte får sälja alkoholdrycker till den som har ett tillfälligt serveringstillstånd till allmänheten. 8 kap. 13 § nya alkohollagen har dock en innehavare av tillfälligt serve- ringstillstånd till allmänheten rätt att handla hos partihandlare. Av 4 kap. 5 § gamla alkohollagen framgår bland annat att den som har rätt att bedriva partihandel med spritdrycker, vin eller starköl får sälja till den som har meddelats serveringstillstånd för sådana varor. bestämmelsen gäller detta dock inte i fråga om sådant serveringstillstånd som endast avser servering i slutet sällskap vid ett enstaka tillfälle eller Av författningskommentaren till 4 kap. 2 § nya alkohollagen framgår att bestämmelsen motsvarar 4 kap. 5 § gamla alkohollagen med vissa redaktionella ändringar (prop. 2009/10:125, s. 159). Detta innebär att en partihandlare inte längre har rätt att sälja alkoholdrycker till den som har meddelats tillfälligt serveringstillstånd till allmänheten. varit regeringens avsikt. Med detta förslag korrigeras bestämmelserna så att en partihandlare ska ha rätt att sälja alkoholdrycker även till den som har meddelats till- fälligt serveringstillstånd till allmänheten. Försäljning av alkoholdrycker då ett serveringstillstånd har återkallats Av 3 kap. 11 första stycket framgår att om en rörelse överlåts där det ingår verksamhet som kräver godkännande som anges i 2 kap. 1 § första stycket eller 3 § första stycket (tillverkning), 4 kap. 1 § första stycket (partihandel), 6 kap. 2 § (handel med teknisk sprit) eller tillstånd enligt 8 kap. 1 § (serveringstillstånd) får överlåtaren sälja sitt lager av alkohol- drycker till efterträdaren, om denne är berättigad att bedriva sådan verk- Enligt andra stycket får konkurs- eller dödsbo eller, i fråga om utmätt egendom, utan hinder av bestämmel- serna i denna lag sälja sprit eller alkoholdrycker till den som har rätt att tillverka eller bedriva detaljhandel med sådana varor. även säljas till detaljhandelsbolaget. Motsvarande gäller då en verksam- het måste avvecklas till följd av att godkännande som avses i första stycket har återkallats eller då det finns andra tvingande skäl. I författningskommentaren till 3 kap. 11 § alkohollagen framgår att andra stycket är oförändrat jämfört med 4 kap. 6 § andra stycket gamla alkohollagen (prop. 2009/10:125, s.158). I 4 kap. 6 § andra stycket andra meningen står att Motsvarande gäller då en verksamhet måste avvecklas till följd av att tillståndet eller godkännande eller registrering som avses i 1 § första stycket återkallats eller att det finns andra tvingande skäl. Ordet tillstånd i 4 kap. 6 § andra stycket andra meningen gamla alko- hollagen får med hänsyn till hur 4 kap. 6 § första stycket är utformat bl.a. anses syfta på serveringstillstånd. Detta innebär att om en verksamhet avvecklas till följd av att ett serve- ringstillstånd har återkallats så får den som har fått sitt serveringstillstånd återkallat inte sälja de alkoholdrycker som finns i lager till den som har rätt att tillverka eller bedriva partihandel med sådana varor eller till Detta har inte varit regeringens avsikt. Med detta förslag korrigeras bestämmelsen så att den som har fått sitt serveringstillstånd återkallat får sälja de alkoholdrycker som finns i lager till den som har rätt att tillverka eller bedriva partihandel med sådana varor eller sälja alkoholdrycker till detaljhandelsbolaget. Regeringens bedömning: Lagändringarna kommer inte att leda till några alkoholpolitiska olägenheter och inte heller till några negativa konsekvenser för folkhälsan. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Den övervägande majoriteten av remissinstans- erna instämmer i utredningens bedömning. kommun, IOGT- NTO, och HandikappVerksamhet avstyrker lagt förslag med hänsyn till de alkoholpolitiska konsekvenserna. Skälen för regeringens bedömning: Målet för den svenska alkohol- politiken är att främja folkhälsan genom att minska alkoholens medi- cinska och sociala skadeverkningar. Målet ska nås genom insatser som motverkar ett skadligt dryckesbeteende och bidrar till en minskad total konsumtion (prop. 2010/11:47, bet. 2010/11:SoU 8, skr. 2010/11:203). När det gäller servering av alkoholdrycker har grundsatsen varit att ordning, nykterhet och trevnad ska råda i samband med serve- Alkoholservering på särskilda boenden skiljer sig i flera avseen- den åt jämfört med utskänkning i traditionell mening. servering av alkoholdrycker på särskilda boenden handlar det om serve- ring till äldre människor och människor med funktionsnedsättning där de Det är fråga om människor som i allmänhet inte kan antas vara några storkonsumenter eller tillhöra någon riskgrupp även om det naturligtvis också finns individer med alkoholproblem också på de särskilda boen- Serveringen kan antas komma att ske under överseende av vårdper- Det finns därmed inte anledning att anta att en sådan servering kommer att skada de enskildas hälsa eller leda till ordningsstörningar Som framhållits inledningsvis ska ett s.k. sär- skilt boende så långt möjligt jämställas med ordinärt boende, där de boende själva får avgöra om de önskar förtära alkoholdrycker. Regeringen bedömer mot den bakgrunden att förslaget om alkoholser- vering på särskilda boenden inte kommer att leda till några alkoholpoli- tiska olägenheter eller till några negativa konsekvenser för folkhälsan. 7.2Ekonomiska konsekvenser för kommuner och statliga myndigheter Regeringens bedömning: Lagändringarna leder inte till några ökade kostnader för kommuner och berörda statliga myndigheter. För kommunerna innebär lagändringarna administrativa förenklingar både i deras egenskap av tillståndsmyndighet och i deras egenskap av huvudmän för särskilda boenden. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft något att invända mot utredningens bedömning. bedömer dock att en ökning av boenden som serverar alkohol kommer att leda till en ökad administration och ökade resurskrav för kommunerna även om en viss minskning kommer till stånd genom att man slipper serveringstillstånd. Skälen för regeringens bedömning Ekonomiska konsekvenser för kommunerna Kommunen har tillsyn över de bestämmelser i alkohollagen som gäller servering av alkoholdrycker (9 kap. 2 §).