prop · GZ03163 · 2012-06-19 00:00:00 — att den utländska myndighet som efterfrågar uppgifter ur belastningsregistret först vänder sig till sin egen centralmyndighet som i sin tur vänder sig till central- myndigheten i , är ny. I 1114 §§ lagen om belastningsregister finns bestämmelser som möjliggör utlämnande av uppgifter ur registret till bl.a. utländska myndigheter. Enligt 11 § får uppgifter ur belastningsregistret lämnas till en utländsk myndighet om utlämnandet följer av en internationell överenskommelse som efter godkännande har tillträtt. I 24 § förordningen (1999:1134) om belastningsregister anges att uppgifter får lämnas ut med stöd av 11 § lagen om belastningsregister om de behövs i sådan verksamhet som avses i 2 § första stycket 13 nämnda lag. Det betyder att uppgifter ur registret får lämnas ut när de behövs för brottsutredning, åtal eller val av påföljd. Rambeslutet utgör en sådan internationell överenskommelse som efter godkännande har tillträtt och som avses i 11 § lagen om belastningsregister. Uppgifter ur registret får därmed lämnas ut i den omfattning som följer av rambeslutet utan hinder av sekretess. Bestämmelsen i 11 § lagen om belastningsregister innebär dock ingen skyldighet för den registerförande myndigheten att lämna ut begärda uppgifter. I likhet med vad som anförs i promemorian lever regleringen därför inte upp till rambeslutets krav. Enligt promemorian krävs en regel som tydligt anger att centralmyndigheten har en skyldighet att lämna ut uppgifter ur belastningsregistret till en myndighet i annan medlemsstat när uppgifterna ska användas i ett brottmålsförfarande enligt rambeslutet. Enligt promemorian kan en sådan bestämmelse införas i förordning. Som närmare redovisats i avsnitt 4.2 gäller enligt en ny bestämmelse i 2 kap. 6 § andra stycket regeringsformen att var och en gentemot det allmänna ska vara skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. Skyddet mot intrång får endast begränsas i lag. Frågan är om skyldigheten enligt rambeslutet att på begäran lämna ut uppgifter ur belastningsregistret till andra medlemsstater öppnar upp för en sådan kartläggning som avses i den aktuella grundlagsbestämmelsen. I avsnitt 7.3. har regeringen tagit ställning för att centralmyndighetens skyldighet att fortlöpande överföra uppgifter om dömda personer till den medlemsstat där personen i fråga är medborgare inte innebär en sådan kartläggning som avses i 2 kap. 6 § andra stycket regeringsformen. När det gäller nu aktuella uppgifter, nämligen sådana som lämnas ut efter begäran får dessa användas av den mottagande medlemsstaten endast inom ramen för det brottmålsförfarande för vilket uppgifterna begärts. Syftet är inte att uppgifterna ska lagras i det mottagande landets kriminalregister. En skyldighet att på begäran lämna ut uppgifter ur belastningsregistret enligt artikel 7 innebär därför enligt regeringen inte en sådan kartläggning som avses i den aktuella grundlagsbestämmelsen. Som anges i promemorian kan en bestämmelse som ålägger centralmyndigheten att efter begäran lämna ut uppgifter ur belastningsregistret för användning i brottmålsförfarande enligt artikel 7 därför införas i förordning. I promemorian föreslås att fingeravtrycksuppgifter ska bifogas när uppgifter om en dom lämnas ut på begäran av en annan medlemsstat. Rambeslutet innebär ingen skyldighet för medlemsstaterna att bifoga uppgifter om fingeravtryck, alias och pseudonym som är tillgängliga för centralmyndigheten när uppgifter lämnas ut på begäran till en annan medlemsstat. Syftet med att lagra uppgifter om fingeravtryck, alias och pseudonym som överförs från en annan medlemsstat är dock att de ska kunna vidarebefordras. I vissa medlemsstater registreras bl.a. uppgifter om fingeravtryck tillsammans med uppgifter om domar. Skälet för det är att säkerställa en korrekt identifiering av uppgifterna. För att underlätta en korrekt identifiering i den mottagande medlemsstaten bör därför uppgifter om fingeravtryck överföras även när uppgifter lämnas ut på begäran, om uppgifterna ska användas i ett brottmålsförfarande. Enligt regeringens bedömning bör samma gälla för uppgifter om alias och pseudonym. En sådan reglering får anses ligga i linje med den bedömning som görs i promemorian. Det kan regleras i förordning. Uppgifter som begärs för något annat ändamål än att användas i ett brottmålsförfarande Artikel 7.2 första stycket reglerar den situationen att en begäran om uppgifter ur kriminalregistret görs för något annat ändamål än ett brottmålsförfarande. Samma uppgifter som de som anges artikel 7.1 ska då föras över, men med den skillnaden att uppgifterna ska överlämnas under de förutsättningar som gäller enligt nationell rätt. Det innebär att medlemsstaterna själva avgör om och i vilken utsträckning uppgifter ska lämnas ut. Regleringen motsvarar i stort vad som gäller enligt arti- kel 13.2 konvention. Av den artikeln följer nämligen att om uppgifter ur kriminalregister begärs för andra ändamål än användning i ett brottmålsförfarande, ska den anmodade staten svara enligt sin nationella lagstiftning. Att uppgifter ur belastningsregistret lämnas ut kan i många fall innebära att utländska myndigheter får ett bättre och mer fullständigt underlag vid lämplighetsbedömningar för olika slag av tillstånd, anställningar och liknande. En sådan möjlighet kan vara särskilt betydelsefull när det gäller att förebygga sexuella övergrepp mot barn, vilket är en prioriterad fråga för såväl som inom EU. Regeringen delar därför promemorians bedömning att vad som är legitima intressen nationellt också bör ses som berättigade ändamål för att uppgifter ska kunna lämnas ut på begäran av myndigheter i en annan medlemsstat. Myndigheter i andra medlemsstater bör därför kunna få tillgång till uppgifter ur belastningsregistret även för andra ändamål än att användas i ett brottmålsförfarande. Som beskrivits i föregående avsnitt innebär den nuvarande regleringen i 11 § lagen om belastningsregister att uppgifter ur registret får lämnas ut till en utländsk myndighet utan hinder av sekretess om utlämnandet följer av en internationell överenskommelse som efter godkännande har tillträtt. Enligt denna bestämmelse krävs dock att utlämnandet följer av en internationell överenskommelse. Det kan ifrågasättas om regleringen verkligen ger stöd för ett utlämnande av uppgifter för andra ändamål än brottmål, eftersom rambeslutet inte föreskriver någon skyldighet att lämna ut uppgifter i dessa fall. Rambeslutet föreskriver endast att en anmodad medlemsstat ska svara i enlighet med sin nationella lagstiftning. Det är angeläget att det finns ett tydligt lagstöd för att kunna lämna ut uppgifter även för andra ändamål än brottmål. Regeringen instämmer därför i promemorians bedömning att det bör införas en uttrycklig bestämmelse i lag som ger centralmyndigheten stöd för att lämna ut uppgifter även för andra ändamål. I promemorian föreslås en ny bestämmelse som innebär att uppgifter ur belastningsregistret får lämnas ut för andra ändamål än brottmål i den utsträckning en svensk myndighet i motsvarande fall är berättigad att få ta del av uppgifterna. Förslaget grundas på samma princip som får anses gälla för rättslig hjälp i , dvs. att uppgifter ska lämnas ut i samma utsträckning som svenska myndigheter har rätt att få ta del av uppgifterna. Regeringen instämmer i promemorians bedömning att detta är en lämplig begränsning för när uppgifter ska få lämnas ut. Det är upp till medlemsstaterna att avgöra i vilken utsträckning uppgifter ska lämnas ut för andra ändamål än att användas i ett brottmålsförfarande. Det finns därför ingen skyldighet att i dessa fall bifoga uppgifter om fingeravtryck. Uppgifter om fingeravtryck kan vara integritetskänsliga och dessa uppgifter bör därför inte lämnas ut i större utsträckning än vad som är nödvändigt. I motsats till den bedömning som görs i promemorian anser därför regeringen att uppgifter om fingeravtryck inte ska lämnas ut när en annan medlemsstat begär uppgifter ur belastningsregistret för att användas för något annat ändamål än i ett brottmålsförfarande. Inte heller uppgifter om alias och pseudonym ska i dessa fall bifogas. Slutligen bör i detta sammanhang även uppmärksammas Europaparla- mentets och rådets direktiv /93/EU av om bekämpande av sexuella övergrepp mot barn, sexuell exploatering av barn och barnpornografi. Direktivet innehåller bl.a. bestämmelser som syftar till att hindra att personer som dömts för sexuella övergrepp mot barn ska kunna arbeta med barn. Enligt direktivet ska arbetsgivare vid rekrytering till yrkesverksamhet eller organiserad frivillig verksamhet som innefattar direkt och regelbunden kontakt med barn få möjlighet att bli informerade om fällande domar enligt direktivet. Direktivet kräver också att medlemsstaterna ska kunna överföra uppgifter ur kriminal- registren i enlighet med det nu aktuella rambeslutet för andra ändamål än brottmålsförfaranden, när det sker på begäran enligt artikel 6 i rambeslutet och med den berörda personens samtycke. En utredare har fått i uppdrag att bistå departementet med att ta fram ett underlag för bedömningen av vilka författningsåtgärder som eventuellt krävs för att ska leva upp till direktivet. Uppdraget ska redovisas . Enskildas rätt att ta del av uppgifter om sig själva ur registret Av artikel 6.2 och 6.3 följer att en enskild, som är eller har varit bosatt eller medborgare i , har rätt att vända sig till en annan medlemsstats centralmyndighet, t.ex. där personen för tillfället vistas eller är bosatt, för att begära uppgifter ur kriminalregistret om sig själv. Den medlemsstatens centralmyndighet kan då vända sig till central- myndigheten i för att få ut uppgift om sökanden är dömd i . i den medlemsstaten har i vissa fall även en skyldighet att inhämta sådana uppgifter. Enligt 9 § lagen om belastningsregister har en enskild rätt att på begäran skriftligen få ta del av samtliga uppgifter ur registret om sig själv. Enligt tredje stycket i den bestämmelsen ska en begäran om uppgifter ur registret vara skriftlig och undertecknad av sökanden. Bestämmelsen är enligt regeringens bedömning tillämplig även när en förfrågan för enskilds räkning kommer via en centralmyndighet i en annan medlemsstat, under förutsättning att centralmyndigheten vidarebefordrar en undertecknad begäran från den enskilde. En enskild i en annan medlemsstat, som vänder sig till centralmyndigheten i den medlemsstat som han eller hon befinner sig i, har därför samma möjlighet att skriftligen få ta del av uppgifter ur registret om sig själv som en enskild i . Någon författningsändring är därför inte Prop. 2011/12:163 nödvändig. 7.7.2En svensk begäran om uppgifter ur kriminalregistret i en annan medlemsstat Regeringens bedömning: Myndigheter i , som har rätt att få uppgifter ur belastningsregistret, bör få en möjlighet att vända sig till med en begäran om att få uppgifter från en annan medlemsstats kriminalregister. Det bör regleras i förordning. Även rambeslutets krav i fråga om att centralmyndigheten i vissa fall har en skyldighet att inhämta uppgifter från en annan medlemsstats kriminalregister när en enskild begär uppgifter om sig själv bör genomföras på förordningsnivå. Promemorians bedömning överensstämmer i huvudsak med I promemorian föreslås dock att myndigheter i i viss utsträckning ska ha en skyldighet att inhämta uppgifter ur andra Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker promemorians bedömning eller har inget att invända mot bedömningen. heten anser att en skyldighet för åklagare och domstolar att i vissa fall inhämta uppgifter från andra medlemsstaters kriminalregister kan orsaka praktiska problem i mål som ska handläggas skyndsamt. Kriminalvården bör det klargöras vilka situationer som kan anses utgöra en del i ett brottmålsförfarande, eftersom det har betydelse för den anmodade statens skyldighet att lämna ut uppgifter och därmed svenska myndigheters möjlighet att få del av uppgifterna. att uppgifter om utländska domar ska kunna vara tillgängliga för andra syften än brottmålsförfaranden, till exempel i anställningsförfaranden som rör omsorg om barn. Skälen för regeringens bedömning Artikel 6 i rambeslutet innehåller bestämmelser om när och hur en begäran om att få ut uppgifter ur en annan medlemsstats kriminalregister Enligt artikel 6.1 får centralmyndigheten, när en begäran inkommer om uppgifter som finns i en medlemsstats kriminalregister, i sin tur rikta en begäran till en annan medlemsstats centralmyndighet. Artikeln innebär att centralmyndigheten i , när en begäran om att få ut uppgifter ur andra medlemsstaters kriminalregister inkommer från myndigheter och enskilda i , i sin tur får rikta en begäran till en annan medlemsstats centralmyndighet. Artikeln är fakultativ. därför avgöra i vilken utsträckning myndigheter och enskilda ska kunna vända sig till för att få ut sådana uppgifter. Av artikel 6.2 följer att centralmyndigheten i , när en begäran inkommer från en enskild om att få ut uppgifter om sig själv i en annan medlemsstats kriminalregister, i sin tur får rikta en begäran till den medlemsstats centralmyndighet där personen är eller har varit bosatt eller medborgare. Av artikel 6.3 följer att centralmyndigheten i , när en enskild som inte är medborgare i ansöker om att få ut uppgifter om sig själv i belastningsregistret, i sin tur ska rikta en begäran till den medlemsstats centralmyndighet där personen är medborgare. I vilken utsträckning bör kriminalregisteruppgifter inhämtas? Som beskrivits ovan får medlemsstaterna i stor utsträckning själva bestämma i vilken utsträckning kriminalregisteruppgifter bör kunna inhämtas från andra medlemsstater för att användas nationellt. I promemorian görs bedömningen att svenska myndigheter ska kunna begära kriminalregisteruppgifter från andra medlemsstater för använd- ning både i brottmålsförfaranden och för andra ändamål och att myndigheter i viss utsträckning ska ha en skyldighet att inhämta sådana uppgifter. I lagen (1998:620) om belastningsregister och dithörande förordning finns ett flertal bestämmelser som anger vilka myndigheter och enskilda som har rätt att få utdrag från belastningsregistret och i vilken omfattning. Möjligheterna att inhämta belastningsregisteruppgifter gäller dels om uppgifterna ska användas vid brottsutredning, åtal och val av påföljd, dels för vissa andra närmare angivna ändamål. I det senare fallet är det i huvudsak frågan om underlag för lämplighetsbedömningar för skilda slag av tillstånd, anställningar och liknande. Som uttalas i promemorian bör det införas en möjlighet för svenska myndigheter att hos centralmyndigheten i begära kriminal- registeruppgifter om uppgifterna ska användas i brottmålsförfaranden. Genom att svenska myndigheter även får tillgång till uppgift om domar meddelade i andra medlemsstater i EU kommer myndigheterna att få ett mer fullständigt underlag beträffande den person som uppgifterna avser. Som påtalas av är det angeläget att nya bestämmelser utformas på ett sätt som inte medför praktiska svårigheter i mål som ska handläggas skyndsamt. Möjligheten att begära kriminalregisteruppgifter från andra medlemsstater kan regleras i förordning. Kriminalvården har anfört att det bör klargöras vilka situationer som kan anses utgöra en del i ett brottmålsförfarande, eftersom det har be- tydelse för den anmodade statens skyldighet att lämna ut ett EU- registerutdrag och därmed svenska myndigheters möjlighet att få del av uppgifterna. Med brottmålsförfarande avses enligt rambeslutet förundersökningsstadiet, själva rättegången och verkställigheten av domen. Att begreppet omfattar en stor del av Kriminalvårdens verksamhet torde därmed stå klart. Regeringen anser vidare, i likhet med vad som uttalas i promemorian, att svenska myndigheter även ska ges möjlighet att inhämta uppgifter för andra ändamål än att användas i ett brottmålsförfarande. Detta är i linje bl.a. med det arbete som bedrivs inom EU vad gäller bekämpande av sexuella övergrepp mot barn. En sådan möjlighet bör gälla för myndigheter som har rätt att få uppgifter ur belastningsregistret. Detta innebär att arbetsgivare som har rätt att från den enskilde få ett utdrag ur belastningsregistret vid ett anställningsförfarande t.ex. enligt Prop. 2011/12:163 bestämmelserna i skollagen (2010:800) inte kommer att kunna vända sig till centralmyndigheten för att begära uppgifter ur en annan medlemsstats kriminalregister. Dessa arbetsgivare får även i fortsättningen vända sig till den enskilde som i sin tur får inhämta uppgifterna. Möjligheten för myndigheter att vända sig till central- myndigheten för att inhämta uppgifter för andra ändamål än att användas i ett brottmålsförfarande kan regleras i förordning. Som regeringen har berört i avsnitt 7.7.1 har en utredare fått i uppdrag att ta fram ett underlag för bedömningen av vilka författningsåtgärder som krävs för att ska leva upp till och rådets direktiv /93/EU om bekämpande av sexuella övergrepp mot barn, sexuell exploatering av barn och barnpornografi. I översynen kommer bl.a. att ingå att bedöma vilka åtgärder som krävs för att ska leva upp till sina åtaganden enligt direktivet, när det gäller inhämtande av kriminalregisteruppgifter för de syften som anges i direktivet. En enskilds rätt att få ta del av uppgifter om sig själv ur andra medlems- staters kriminalregister Av artikel 6.2 följer att centralmyndigheten i , när en begäran inkommer från en enskild om att få ut uppgifter om sig själv i en annan medlemsstats kriminalregister, i sin tur får rikta en begäran till den medlemsstats centralmyndighet där personen är eller har varit bosatt eller medborgare. I promemorian görs bedömningen att en enskild i dessa situationer ska ha rätt att på begäran få ta del av kriminalregisteruppgifter som kan finnas om honom eller henne i den staten. En sådan begäran ska enligt promemorian kunna göras hos centralmyndigheten. Regeringen delar denna bedömning och anser i likhet med promemorian att det kan regleras i förordning. Av artikel 6.3 följer att centralmyndigheten i vissa fall även har en skyldighet att inhämta sådana uppgifter utan att det begärs av den registrerade. Även det kan regleras i förordning. Regeringens bedömning: Rambeslutets bestämmelser om språk och tidsfrister kräver inga lagändringar. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker promemorians bedömning eller har inget att invända mot den. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 6.4 och 7.5 i rambeslutet ska en begäran och svar på en begäran göras på ett särskilt formulär som bifogats rambeslutet. Vidare ska enligt artikel 10 begäran göras på det officiella språket eller ett av de officiella språken i den anmodade medlemsstaten. Enligt samma artikel ska den anmodade staten svara på sitt officiella språk om de berörda staterna inte kommer överens om annat. Enligt artikel 8.1 och 8.2 ska svar på en begäran om utdrag ur kriminalregistret skickas inom vissa angivna tidsfrister. myndigheter ska som huvudregel besvaras . Ansökningar från enskilda ska besvaras . Rambeslutets bestämmelser om språk och tidsfrister kräver ingen lagstiftning utan kan i den utsträckning det behövs regleras i annan 7.8Användningsbegränsningar för svenska myndigheter Regeringens förslag: I lagen om belastningsregister införs en bestämmelse som ålägger svenska myndigheter, som efter begäran fått uppgifter från en annan medlemsstat, att följa de begränsningar i rätten att använda uppgifterna som följer av rambeslutet samt de ytterligare användningsbegränsande villkor som den överförande medlemsstaten kan ha ställt upp med stöd av rambeslutet. Detta ska gälla oavsett vad som annars är föreskrivet i lag eller annan författning. Uppgifter som överförts enligt rambeslutet får dock alltid användas för att avvärja ett överhängande och allvarligt hot mot den allmänna säkerheten. I 9 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen in- förs en hänvisning till användningsbegränsningen i lagen om belastningsregister. Regeringens bedömning: Uppgifter som överförs fortlöpande är inte föremål för några användningsbegränsningar för svenska myndigheter enligt rambeslutet. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer till viss del med regeringens. I promemorian görs dock bedömningen att den användningsbegränsning som finns i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål ska tillämpas när svenska myndigheter tar emot uppgifter från en annan medlemsstat för att användas i brottmåls- förfaranden. I promemorian berörs inte behovet av att i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) införa en hänvisning till användnings- begränsningen i lagen (1998:620) om belastningsregister. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker promemorians bedömning eller har inte särskilt yttrat sig över den. vid ifrågasätter dock om användningsbegränsningen i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål verkligen är tillämplig på det informationsutbyte som rambeslutet tar sikte på. Skälen för regeringens förslag och bedömning Uppgifter som överförs fortlöpande Av artikel 7.2 tredje stycket följer att centralmyndigheten i domsstaten får meddela medborgarstaten att uppgifter som överförs fortlöpande med stöd av artikel 4.2 inte får vidarebefordras till en annan medlemsstat för något annat ändamål än att användas i ett brottmålsförfarande. reglerar inte i vilken utsträckning svenska myndigheter och enskilda får använda uppgifter som tagit emot fortlöpande och som förts in i belastningsregistret och fingeravtrycks- och signalementsregistret. Att centralmyndigheten i vissa fall inte får vidarebefordra uppgifterna till andra medlemsstater för något annat ändamål än att användas i ett brottmålsförfarande behöver regleras men kan, som redovisas i av- snitt 7.9 och som föreslås i promemorian, regleras i förordning. Uppgifter i belastningsregistret och fingeravtrycks- och signalements- registret, som har sitt ursprung i andra länder, omfattas av dataskyddsrambeslutets bestämmelser, eftersom registren har till huvudsakligt ändamål att ge tillgång till sådana uppgifter som behövs i verksamhet hos brottsbekämpande myndigheter. Eftersom uppgifter som överförts fortlöpande och förts in i dessa register inte är föremål för några begränsningar i rätten att använda uppgifter nationellt enligt det nu aktuella rambeslutet är därför dataskyddsrambeslutets bestämmelser om tillåtna ändamål för behandling av personuppgifter tillämpliga. En grundläggande regel enligt dataskyddsrambeslutet är, som redovisats i avsnitt 4.1, att uppgifter som mottagits inte får behandlas för något annat ändamål än det ursprungliga, dvs. det ändamål för vilket de överfördes eller gjordes tillgängliga. Vidarebehandling av uppgifter är dock alltid tillåten bl.a. för att förebygga, förhindra eller upptäcka annan brottslig verksamhet, utreda eller beivra andra brott eller verkställa andra straffrättsliga påföljder än de för vilka uppgifterna överfördes eller gjordes tillgängliga. Möjligheten att lämna ut uppgifter ur belastningsregistret och fingeravtrycks- och signalementsregistret, och för vilka ändamål upp- gifterna får användas, regleras i i lagen och förordningen om belastningsregister samt i polisdatalagen (2010:631) och i polisdata- förordningen (2010:1155). Detta innebär att bestämmelserna i dessa för- fattningar måste vara i överensstämmelse med dataskyddsrambeslutets bestämmelser om tillåtna ändamål för behandling av personuppgifter. I 2 § lagen (1998:620) om belastningsregister beskrivs ändamålet med belastningsregistret. I paragrafen slås fast att registret ska föras för att ge information om sådana belastningsuppgifter som behövs i verksamhet hos polismyndigheter, , , , åklagarmyndigheter och allmänna domstolar för brottsutredning, åtal och val av påföljd.