prop · H00322 · 2012-10-16 00:00:00 — Avdraget utgör ett undantag från huvudregeln att avdrag bara medges för utgifter för att förvärva och bibehålla inkomster. Det bör därför inte göras vidare än vad som gäller . filmavtal och även i det nu gällande avtalet finns en möjlighet för nya bidragsgivare som inte omfattas av filmavtalet och som vill lämna bidrag till de ändamål som anges i avtalet, att ingå ett separat avtal, ett så kallat hängavtal, med staten (24 § och Bilaga 2 till filmavtal). bestämmelse omfattas hängavtal inte av avdragsrätten. Om så skulle bli Prop. 2012/13:22 fallet skulle det innebära en utvidgning av avdragsrätten. av avdragets karaktär av undantagsregel bör det inte heller nu utvidgas till att omfatta de bidrag som lämnas av bidragsgivare utanför filmavtalet. I budgetpropositionen lämnar regeringen förslag och redovisar bedömningar inom en total ram till filmpolitiken som innebär att staten under förutsättning att fattar nödvändiga beslut ska lämna ett årligt bidrag på till stödfördelning inom ramen filmavtal. Detta innebär en ökning med jämfört med filmavtal. Medlen fördelas inom anslaget 10:1 Filmstöd. Inom anslaget fördelas också medel till filmkulturella insatser, för ca . Regeringens samlade förslag till statsbudgeten presenteras i budgetpropositionen (prop. 2012/13:1). De föreslagna lagändringarna innebär att hänvisningen till filmavtal i bestämmelsen om avdrag för avgifter och bidrag till Stiftelsen () ersätts med en hänvisning till filmavtal. Vad gäller avgifter och bidrag som betalas till är filmavtal uppbyggt på motsvarande sätt som det nuvarande filmavtalet. Ändringen förväntas inte ha några offentligfinansiella effekter eller några konsekvenser för eller de allmänna förvaltningsdomstolarna. För de enskilda avtalsparterna innebär lagändringen att de, efter att det nya filmavtalet börjar gälla , kommer att få dra av de avgifter eller bidrag som de enligt avtalet betalar till på motsvarande sätt som . Denna möjlighet har funnits sedan det första filmavtalet träffades 1963. Avdragsrätten innebär ett visst inkomstbortfall för staten. Förslaget innebär inte några ekonomiska konsekvenser för kommuner och landsting. Regeringens mål för jämställdhetspolitiken är att kvinnor och män ska ha samma makt att forma samhället och sina egna liv. Jämställdhet mellan kvinnor och män handlar om att riva hinder, vidga möjligheter och att förändra de normer och beteenden som begränsar människors utveckling. Jämställdhet bidrar också till ekonomisk tillväxt genom att alla människors kompetens och skaparkraft tillvaratas och främjas. Regeringens mål för integrationspolitiken är lika rättigheter, skyldigheter och möjligheter för alla oavsett etnisk och kulturell bakgrund. Regeringens politik mot diskriminering är inriktad på att minska diskrimineringen och främja lika rättigheter i samhället oavsett kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, 2012/13:22 funktionshinder, sexuell läggning eller ålder. Regeringens mål för kulturpolitiken omfattar bland annat att uppnå likvärdigt deltagande och representation i kulturlivet. Den inriktning på filmpolitiken som presenteras i propositionen betonar vikten av jämställdhet och mångfald. Stödet till åtgärder mot olovlig hantering av film bedöms ha positiv betydelse när det gäller arbetet mot illegal fildelning. De olika stödinsatserna bedöms även få positiv betydelse för sysselsättningen och för små företags förutsättningar. Genom att tidigarelägga satsningen på digitalisering av landets biografer så att den avslutas möjliggörs en snabbare övergång till digital distribution av film, som biografer runt om i landet står bättre rustade för att möta konkurrensen från redan digitaliserade biografer. Regeringens bedömning är också att statsbidraget för digitalisering av biografer kan ge positiv miljöeffekt genom minskade transporter av analoga filmkopior. Förslaget innebär inte några nya åligganden för kommuner och landsting. Förslaget till lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229) Ändringarna i paragrafen är en följd av att ett nytt filmavtal, filmavtal, ska börja gälla . Hänvisningen till det nuvarande filmavtalet ersätts med en hänvisning till filmavtal. Hänsyn har vidare tagits till att vissa avtalsparter bytt namn respektive tillkommit i förhållande till det nuvarande avtalet. Lagändringarna föreslås träda i kraft . De tillämpas på avgifter och bidrag som har betalats respektive lämnats efter . Äldre bestämmelser gäller dock fortfarande för avgifter och bidrag som har betalats respektive lämnats för tid före ikraftträdandet. Sammanfattning av betänkande Vägval för filmen (SOU 2009:73) Utmaningar för svensk film Den svenska filmbranschen och svensk filmpolitik står inför en rad utmaningar. På den svenska biografmarknaden dominerar stort. har vad som kan betecknas som monopol och inom distributionen av svensk film har SF Film stora marknadsandelar. Det finns en oro bland distributörer, producenter och konstnärliga upphovsmän för vad detta kan innebära för svensk film och filmbransch. Monopol är aldrig gynnsamt för en marknad. Digitaliseringen ger en rad möjligheter för filmen, men medför också problem. Illegal fildelning hämmar utvecklingen av legala filmtjänster, eftersom osäkerheten kring den legala marknaden minskar investeringsviljan. Den s.k. Ipred-lagen har dock haft positiv effekt därvidlag, och många menar att det är på Internet filmens framtid finns. Internet öppnar bl.a. möjligheter för en alternativ produktionsekonomi där filmskaparen står i mer direkt kontakt med filmkonsumenterna. Även digitaliseringen av biografer ger nya möjligheter, men har gått långsamt, inte minst i . Avgörande för utvecklingen här är när digitaliserar i större skala. Man har sagt att detta kommer att ske . Många mindre biografer kommer inte att kunna digitaliseras utan offentligt stöd. Svensk filmproduktion är ofta olönsam för producenten och producentstrukturen fragmenterad. Produktionsbolag är ofta så små och ekonomiskt svaga att de inte kan utveckla sin verksamhet. De flesta i branschen menar att stödresurserna på nationell nivå i längden är otillräckliga, men från producenthåll menar man också att även fördelningen av filmens intäkter mellan producenten och andra finansiärer har stor betydelse. Producenten tar den största ekonomiska risken och får ofta den minsta delen av intäkterna, p.g.a. hans eller hennes beroendeställning i förhållande till starkare finansiärer, såsom distributörer, tv-bolag och regionala produktionscentrum. Producenters dåliga ekonomi får i sin tur negativa följder för konstnärliga upphovsmän och andra som arbetar i filmproduktionen. Filmpolitiken är i vissa avseenden inte optimalt utformad för att möta dessa olika problem. Till detta kommer att det finns en grundläggande osäkerhet kring hur den framtida filmpolitiken ska finansieras. som utmaningarna alltså är många är det viktigt att framhålla att svensk film just nu befinner sig i en mycket positiv utveckling. Inom kort- och dokumentärfilm, animation, reklamfilm och musikvideo ses internationellt som ett vitalt och intressant land. har även svensk långfilm haft allt fler framgångar. Det finns nu i svensk film fler kreativa talanger, fler målmedvetna producenter, mer kompetens och framåtanda än . Det är med denna positiva utveckling för ögonen man bör ta sig an de utmaningar som branschen och filmpolitiken står inför. Inriktning på de framtida insatserna för filmen Den svenska filmpolitikens nuvarande huvuduppgifter är att främja värdefull svensk filmproduktion, spridning och visning av värdefull film, bevarandet av filmer och material av film- och kulturhistoriskt intresse samt att verka för internationellt samarbete i dessa avseenden. Enligt uppfattning kan dessa uppgifter ses som fyra hörnstenar som alla är nödvändiga för en sammanhängande filmpolitik. Med huvuduppgifterna som grund föreslår åtta mål för den framtida filmpolitiken. Utredningen betonar särskilt vikten av kvalitet och förnyelse som ledstjärnor i filmpolitiken. Insatserna för filmen bör, med kvalitet och förnyelse som allmän inriktning, syfta till att främja produktionen av värdefull svensk film och stimulera svensk films utveckling, främja spridning och visning av värdefull film i olika visningsformer i hela landet, utveckla biografens roll som kulturell mötesplats i hela landet, verka för filmmarknadens utveckling i alla visningsformer, öka kunskapen om film och rörlig bild hos barn och ungdom och stimulera deras eget skapande, bevara filmer och material av film- och kulturhistoriskt intresse och i ökad utsträckning tillgängliggöra dem för forskning och allmänhet, utveckla det internationella utbytet och samarbetet på filmområdet samt verka för ökad jämställdhet i svensk filmproduktion. Finansieringen av den svenska filmpolitiken alternativ och vägval Det finns, realistiskt sett, två huvudalternativ för filmpolitikens framtida finansiering. Det ena är en fortsättning av dagens avtalsmodell, där branschparter frivilligt bidrar till filmpolitiken tillsammans med staten, som står för merparten av finansieringen. Det andra är en enbart statlig finansiering utan avtal. Det senare alternativet innebär att filmpolitiken helt och hållet finansieras över statsbudgeten, på samma sätt som andra kulturpolitiska insatser. I en del andra länder finansieras filmstöden delvis genom obligatoriska avgifter på olika visningsfönster. Enligt bedömning saknas det dock förutsättningar för att införa sådana avgifter i . Förutsättningar för ett nytt filmavtal bedömer att förutsättningarna för ett nytt filmavtal är mycket osäkra, mot bakgrund av de villkor för framtida medverkan som flera parter ställer. Utredningens bedömning baserar sig på samtal med nuvarande avtalsparter och med dvd-branschen, som inte är avtals- En förutsättning för samtalen har varit att inte får föreslå ett ökat statligt bidrag i filmavtalet. I uppdrag ingår även att bedöma avtalsmodellens anser att filmavtalet har fördelar, men det kan ifrågasättas om det är ändamålsenligt på lång sikt, mot bakgrund av utvecklingen av allt fler visningsfönster för film som inte är representerade i avtalet. Långsiktigt är det problematiskt att avtalet så ensidigt bygger på biografen som visningsfönster för film, både vad gäller finansiering och inriktning. Att bredda avtalets finansiering genom fler visningsfönster har dock visat sig vara oerhört svårt. avtalsmodellen ska värderas hänger emellertid samman med vad alterna- tivet till ett avtal skulle innebära för svensk film. Konsekvenser av ett oförändrat statligt filmstöd om avtalsfinansieringen upphör Om avtalsfinansieringen upphör utan att statens stöd ökar reduceras de resurser som avtalet ger med nära hälften, från mer än till , vilket är statens nuvarande bidrag i avtalet. Filmpolitikens samlade resurser minskar från ca till , vilket är statens samlade insatser i och vid sidan av avtalet. Filmstöden måste då alltså minskas drastiskt, vilket får allvarliga följder för svensk film. Konsekvenserna motverkas ytterst marginellt av att branschparter får en ekonomisk lättnad när de inte längre bidrar till filmavtalet, då det i huvudsak är andra delar av branschen än de som producerar svensk film som finansierar avtalet. Filmpolitik utan filmavtal utökat statligt filmstöd och höjd mervärdesskatt på biografföreställningar föreslår att om avtalsfinansieringen upphör bör statens insatser öka så att de samlade nationella stöden till filmområdet uppnår minst nuvarande nivå. Att kraftigt reducera filmstöden till följd av att branschparternas bidrag upphör vore enligt uppfattning inte en rimlig väg att gå. Staten är den yttersta garanten för filmpolitiken, i på samma sätt som i andra länder. För att ökade statliga insatser ska vara neutrala för statsbudgeten bör mervärdesskattesatsen för tillträde till biografföreställningar höjas från dagens till . En sådan åtgärd skulle för staten med viss marginal täcka de ökade statliga utgifterna. Lösningen innebär inte att intäkterna från mervärdesskatten destineras för filmändamål, utan det statliga anslaget till filmstöd blir föremål för årlig budgetprövning på samma sätt som andra anslag. Eftersom biografavgiften på av bruttobiljettintäkten försvinner när mervärdesskattesatsen höjs blir marginaleffekten för biografägaren i de flesta fall relativt begränsad. Under förutsättning att avtalsmodellen upphör föreslår en ändring i mervärdesskattelagen enligt ovan. Om avtalsmodellen upphör kan det likväl vara nödvändigt med en viss förlängning av nuvarande avtal innan det kan ersättas av en ny finansieringsmodell. Ett antal av filmavtalets nuvarande parter har också förklarat sig beredda att medverka till en viss tids förlängning av nuvarande avtal. En ny svensk filmpolitik anser att det svenska filmstödsystemet bör moderniseras för att skapa bättre förutsättningar för ekonomiskt och konstnärligt risktagande i svensk filmproduktion och för kvalitet och mångfald i filmutbudet som helhet. Villkoren för producenter och konstnärliga upphovsmän bör förbättras. Filmstöden bör delvis öppnas för andra visningsfönster än biografen som digitalisering av biografer bör stimuleras. redovisar en rad förslag till stödförändringar som kan ske även om de samlade resurserna förblir oförändrade. Utredningen identifierar också, för framtida överväganden, var det finns behov av ökade resurser. Stöd till värdefull svensk filmproduktion De selektiva, kvalitetsprövade förhandsstöden till långfilm, barn- och ungdomsfilm, kort- och dokumentärfilm samt utveckling uppgick till totalt . De automatiska stöden publikrelaterat stöd och marknadsstöd uppgick till totalt . När det gäller stöden till svensk filmproduktion redovisar följande förslag och bedömningar. Huvuddelen av stöden till svensk filmproduktion bör även i fortsättningen utgöras av förhandsstöd. Systemet med filmkonsulenter som prövar ansökningarna om förhandsstöd har tydliga fördelar jämfört med tidigare nämndsystem och bör därför bestå. Det är av avgörande betydelse att stöden till svensk filmproduktion har som främsta uppgift att höja kvaliteten i svensk film. Denna uppgift bör avse såväl filmer med ett bredare publikt tilltal som de mest utmanande och krävande filmerna. Förhandsstöden spelar en central roll för kvaliteten i svensk film. bedömer vidare att i synnerhet förhandsstöden till barn- och ungdomsfilm och till dokumentärfilm behöver förstärkas. Förhandsstöden till svensk filmproduktion bör i viss utsträckning kunna ges till långfilm och barn- och ungdomsfilm som har premiär direkt i andra visningsfönster än biografen, dvs. utan dagens krav på normal biografpremiär med normal biografexploatering. Därmed får filmare större möjlighet att pröva alternativa vägar och strategier för att lansera svensk film och nå publiken, t.ex. via Internet. En ökad flexibilitet i distributionen bör kunna bidra till både ökad mångfald i utbudet av svensk film och bättre förutsättningar för svensk film att nå publiken. är kravet på biografvisning slopat för stöd till kort- och dokumentärfilm. Förhandsstöden till svensk film bör villkoras med att de ska räknas som en del av producentens insats i filmen. Syftet är att förbättra de ofta dåliga ekonomiska villkoren för producenter genom att producenten får ett ökat ägande i sin film. Därigenom bör även de ekonomiska villkoren för konstnärliga upphovsmän och andra som arbetar med film kunna förbättras. Det nuvarande stödet till åtgärder mot olovlig hantering av film på bör avskaffas. Arbetet mot bl.a. illegal fildelning är generellt sett viktigt, men det kan ifrågasättas om det ska vara en uppgift för filmpolitiken att ekonomiskt stödja den opinionsbildning som branschen själv bedriver. Arbetet för att främja den legala filmmarknaden och motverka illegal hantering av film bör i stället vara en integrerad del av utåtriktade verksamhet och på ett tydligare sätt omfatta alla visningsfönster för film. Det nuvarande stödet till regionala produktionscentrum på bör avskaffas. De regionala produktionscentrumen finansieras nästan helt av regionala och kommunala medel. Denna finansiering var 2008 . Regionala produktionscentrum ger inte stöd, utan investerar i långfilmer på affärsmässiga villkor. Den generella principen för de nationella filmstöden är dock att man stöder producenter som i sin tur avgör vilka andra finansiärer de vill samarbeta med. De regionala centrumen är som alla i svensk film beroende av att det finns ett substantiellt nationellt stödsystem. Statens ansvar bör avse detta nationella stödsystem, medan direkt finansiering av regionala produktionscentrum bör vara en regional och lokal angelägenhet där intresse finns. Det statliga stödet till regionala resurscentrum, som går till annan filmverksamhet med inriktning på barn och ungdom, bör bestå. Ett nytt produktionsstöd Ny Film bör inrättas, med inriktning på nyskapande projekt. Stödet bör omfatta spel- och dokumentärfilm av olika längd och stimulera utvecklingen av konstnärlig talang hos filmare, filmens form och berättande samt nya former för produktion, distribution och lansering i olika visningsfönster. Även nyskapande projekt inom cross media, som kan inbegripa t.ex. film och dataspel, bör kunna omfattas. Det svenska produktionsstödsystemet är i hög grad ett uttryck för en syn på filmen som ett separat och tydligt definierat område, intimt förknippat med visning på biograf. Det är angeläget att det finns ett tillräckligt utrymme för filmens utveckling och förnyelse, konstnärligt eller i fråga om användningen av ny teknik, nya plattformar och samarbeten med andra medier. Det nya stödet bör finansieras med de medel som frigörs genom att stöden till åtgärder mot olovlig hantering av film och till regionala produktionscentrum avskaffas, totalt . Det nuvarande publikrelaterade stödet (PRS) bör avskaffas och ersättas av nuvarande marknadsstöd. Det bör finnas ett komplement och alternativ till de konsulentstyrda förhandsstöden, för att skapa en dynamik i stödsystemet som helhet. PRS utgår automatiskt (utan kvalitetsprövning) till filmer, i relation till filmernas biljettintäkter på biograf. Stödet har dock inte helt fungerat som det var avsett, utan har varit svårhanterligt och framstått som komplicerat, osäkert och oförutsebart. Marknadsstödet infördes inom budgetramen för PRS, sedan det uppstått ett överskott av PRS-medel som inte kom till användning. Marknadsstödet syftar liksom PRS till att stimulera produktion av film för en stor publik. Det är tydligare och mer förutsebart än PRS, och kan användas på ett effektivare sätt. Till skillnad från PRS betalas det inte ut efter filmens lansering, utan vid filmens produktion. Stödet baseras på ett särskilt poängsystem och får uppgå till högst av produktionens budget till en viss nivå om det finns övrig finansiering. Stödet bör, liksom PRS , ha en årlig total budgetram på . Möjligheterna för regissörer och manusförfattare att få stöd för utveckling av projekt utan medverkan av producent bör utökas och förtydligas. är möjligheterna för manusförfattare och regissörer att söka utvecklingsstöd utan att det sker via en producent alltför otydliga och begränsade. Genom att öka manusförfattares och regissörers möjligheter bör utrymmet öka för den rent konstnärliga utvecklingen av idéer och projekt som kan bli bra filmer. Det är dessutom viktigt för svensk film att man håller en hög generell kvalitet på manusskrivandet, även om inte alla manus blir till färdiga filmer. Det nuvarande målet att förhandsstöden till svensk filmproduktion ska fördelas jämnt mellan män och kvinnor bör bibehållas. Målet bör vara långsiktigt och löpande följas upp av . Det är ett problem att kvinnor är underrepresenterade bland filmmakare, inte bara i ett samhällsperspektiv utan även för filmen. Som ett led i främjandet av värdefull svensk film bör man uppmuntra utveckling och mångfald, och där det är möjligt motverka tendenser till slentrian och likriktning. Den fortsatta manliga dominansen i svensk film är en sådan tendens. Stöd till distribution och visning av värdefull film Olika stöd till distribution och visning ges både genom och vid sidan av filmavtalet. Tillsammans uppgick alla dessa stöd 2008 till . Därtill fördelades stöd på till regional filmverksamhet inom ramen för regionala resurscentrum för film och video, som till viss del omfattar distribution och visning. När det gäller stöden till distribution och visning redovisar följande förslag och bedömningar. En nationell statlig satsning bör genomföras för digitalisering av biografer som har framtidsförutsättningar men som inte kan digitalisera utan ekonomiskt bistånd. En nationell satsning är nödvändig för att inte en mängd mindre biografer ska försvinna när de stora kommersiella biografkedjorna digitaliseras och filmdistributionen blir digital. Digitaliseringen innebär ett kvalitativt språng för biograferna, i synnerhet såtillvida att distributionen kan bli mer flexibel och diversifierad. Digitaliseringen möjliggör också distribution av annat kulturutbud än film, som t.ex. teater och opera. En nationell satsning bör ske som gör att den kan bli så kostnadseffektiv och långsiktig som möjligt. Statens stöd bör täcka en tredjedel av kostnaden och uppmuntra till medfinansiering från kommuner, biografägare och andra möjliga intressenter. För ändamålet bör medel tillfälligt omprioriteras från nuvarande stöd till distribution och visning. För att en nationell satsning på digital bio ska bli framgångsrik räcker det dock sannolikt inte att enbart omprioritera inom filmpolitiken. Det bör då beaktas dels att en digitalisering möjliggör vidare spridning av annat kulturutbud än film, dels att utbudet med digital teknik kan bli mer tillgängligt för döva, hörselskadade och synskadade personer. En digitalbiosatsning bör alltså ses i ett bredare kulturpolitiskt och tillgänglighetspolitiskt perspektiv. En del av det nuvarande stödet till import och lansering av kvalitetsfilm bör öppnas för film i andra visningsfönster än biografen, såsom dvd, video on demand och andra digitala videoformat. Genom förändringen bör flera av de utländska kvalitetsfilmer som aldrig når den svenska filmpubliken få möjlighet till lansering i . Möjligheten ökar också att sprida filmerna till en större publik, som i regel inte har tillgång till kvalitetsfilm Ett nytt stöd till lansering av äldre svensk film i digitala videoformat samt på digitala biografer bör införas. Stödet bör vara minst 3 miljoner Resurser bör tillskapas genom vissa omprioriteringar. nya stödet bör bidra till att öka tillgången till det svenska filmarvet, som i dag till stora delar är otillgängligt för filmpubliken. Att främja utbudet av det svenska filmarvet för filmkonsumenter bör ha betydligt högre priori- tet i filmpolitiken än vad som är fallet . Stöd till svensk filmproduktion bör villkoras med att det ska vara möj- ligt att se de filmer som får stöd med svensk text på digitala biografer och i digitala videoformat. Syftet är att öka tillgängligheten till svensk film för en miljon hörselskadade eller döva personer. saknar de flesta av dem möjlighet att ta del av svensk film på bio. I en eventuell framtida ny modell för statligt stöd till regionala kultur- institutioner kan på filmpolitikens område stödet till regionala resurs- centrum för film och video ingå. Vid en sådan förändring bör Film- institutet spela en framträdande roll i dialogen mellan stat, landsting och kommuner om medlens användning. Det vore av flera skäl olämpligt att låta andra filmstöd ingå i den nya modellen. Ansvarsfördelningen mellan och när det gäller främjandet av svensk film utomlands bör ses över. senare år har problemet med en otydlig ansvarsfördelning mellan Film- institutet och när det gäller främjandet och spridningen av svensk film utomlands uppmärksammats. Problemet har ännu inte lösts på något tillfredställande sätt, utan har tvärtom fått Det är därför angeläget att det görs en översyn i syfte att klargöra ansvarsfördelningen mellan instituten och uppnå en mer effektiv