prop · GZ03115 · 2012-03-21 00:00:00 — Gällande bestämmelser på området förs in i lagförslaget med vissa justeringar. Utredningen har dock betonat vikten av att Försvarsmakten har en kontinuerlig dialog med de civila arbetsgivarna i fråga om rehabilitering och genomförande av andra insatser som är nödvändiga för personer som fått fysiska eller psykiska besvär till följd av tjänstgöringen i Försvarsmakten och att effekterna av det nya systemet på detta område, såväl vad gäller möjligheterna till rätt hjälp, belastning för de civila arbetsgivarna och påverkan på attraktivitet och rekrytering till tjänsterna som tjänstgörande personal, följs upp. Flera remissinstanser, som Kammarrätten i , Rikspolis- styrelsen, Svensk soldat, Fredsbaskrarna, , Reserv- officerarna, Svenskt näringsliv, TCO och Kungliga krigsvetenskaps- akademin, har haft synpunkter med anledning av de regler som utredningen föreslagit ska tas med i den nya lagen vad gäller omhändertagande av personal. I sak har vidare bl.a. Försvarsmakten framhållit att det finns ett fortsatt behov av att kunna anställa personal särskilt för en internationell militär insats, en möjlighet som skulle försvinna med utredningens förslag till ny lag. Regeringen anser att det finns fördelar med att, i likhet med utredningens förslag, samla så mycket som möjligt av bestämmelserna som rör Försvarsmaktens personal i ett sammanhang. När det gäller det regelverk som finns i lagen om Försvarsmaktens personal vid internationella militära insatser kan dock konstateras att det är fråga om på det området beslutad lagstiftning. Regeringen anser vidare att det nya systemet, med visstidsanställda soldater, sjömän och gruppbefäl, behöver få verka innan överväganden om behov av ändrade regler i fråga om omhändertagandet av personalen kan göras. Det finns inte tillräckliga erfarenheter för att överväga ändringar i lagen om Försvarsmaktens personal vid internationella militära insatser. Utredningens förslag bör därför inte genomföras i denna del. Utredningens förslag på disciplinområdet innebär att bestämmelser om disciplinansvar för personal i Försvarsmakten under tjänstgöring i internationella militära insatser ska föras in i den föreslagna lagen om vissa arbetstagare i Försvarsmakten. Bestämmelserna om disciplinansvar i har av utredningen inte ansetts tillräckliga, som ett närmande av disciplinregelverket till ändå ansetts befogat. De nu gällande bestämmelserna i lagen om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. har därför efter viss omarbetning lyfts in i utredningens förslag till ny lag. Ett exempel på omarbetningen är att utredningen har valt att ta bort möjligheten att använda extratjänst som disciplinpåföljd. Lämpligheten i att införa ytterligare ett system med regler för Försvarsmaktens personal på disciplinområdet har dock starkt ifrågasatts av Försvarsmakten och , som båda även framhåller att förändringar i regelverket bör föregås av en samlad översyn av disciplinområdet vad gäller all Försvarsmaktens personal i såväl nationell som internationell verksamhet. De båda remissinstanserna har därför avstyrkt förslaget i den delen. Regeringen har även i sammanhanget noterat att Arbetsdomstolen har pekat på det motsägelsefulla i att en lag om vissa arbetstagare i Försvarsmakten innehåller bestämmelser som gäller all personal i Försvarsmakten. Det finns dock anledning att genomföra en översyn av disciplinregleringen på Försvarsmaktens område. Regeringen kommer därför att tillsätta en utredning med uppdrag att lämna förslag på hur disciplinansvaret ska utformas när det gäller all Försvarsmaktens personal. Regeringen är sammanfattningsvis av uppfattningen att lagens innehåll bör avgränsas till att omfatta den särskilda reglering som behövs för anställningen av de visstidsanställda kategorierna gruppbefäl, soldater och sjömän. En sådan reglering bör inte heller omfatta reservofficerare. Den anställningsformen finns och bestämmelserna i 9 kap. lagen om totalförsvarsplikt om skydd för anställning m.m. gäller för den. Den befintliga modellen, med separat lagstiftning vad gäller tjänstgöring i internationella militära insatser och disciplinansvar bör, menar regeringen, gälla tills vidare. Eventuella framtida justeringar i dessa regelverk bör göras med utgångspunkt från ett helhetsgrepp och med beaktande av vunna praktiska erfarenheter från det nya personalförsörjningssystemet. Det finns således inte skäl att i detta skede föra in bestämmelser som omfattar all personal som tjänstgör i internationella militära insatser i den nya lagen. Däremot anser regeringen att gruppbefäl, soldater och sjömän inte bör kunna anställas med stöd av någon annan lag än den här föreslagna lagen. Bestämmelserna som avser anställning enligt lagen om Försvarsmaktens personal vid internationella militära insatser bör därför endast avse andra befattningar. Kontinuerligt och tjänstgörande gruppbefäl, soldater och sjömän Regeringen har i propositionen Modern personalförsörjning för ett användbart försvar (prop. 2009/10:160, s. 72 f) konstaterat att det finns ett tydligt behov av olika tjänstgöringsformer för den militära personalen. För att Försvarsmakten ska kunna uppfylla de krav som ställs på insatsorganisationen krävs ett kontinuerligt inflöde av kvinnor och män som vill verka som yrkes- och reservofficerare samt som gruppbefäl, soldater och sjömän i kontrakterade eller stående förband. Som regeringen konstaterat i avsnitt 6.1 bör personalkategorierna gruppbefäl, soldater och sjömän anställas genom visstidsanställningar. Merparten av personalen kommer dock att behövas för tjänstgöring i insatsorganisationen. Detta innebär att det beträffande gruppbefälen, soldaterna och sjömännen, de personalkategorier som omfattas av det här aktuella lagförslaget, finns behov av att möjliggöra tjänstgöring i Försvarsmakten, förutom kontinuerlig tjänstgöring i Försvarsmakten under hela den aktuella anställningstiden. Med uttrycket kontinuerlig tjänstgöring menar regeringen att arbetstagaren i fråga har sin huvudsakliga sysselsättning i Försvarsmakten under den avtalade anställningstiden. Försvarsmakten har även behov av personal som tjänstgör , dvs. Däremellan förutsätts arbetstagaren arbeta hos en civil arbetsgivare eller exempelvis studera. Såsom regeringen tidigare framhållit i ovan nämnda proposition är förekomsten av olika tjänstgöringsformer även nödvändig för att över tiden kunna upprätthålla eller anpassa insatsorganisationen till varierande krav på beredskap eller insatser. tjänstgöring för gruppbefäl, soldater och sjömän innebär vidare att den belastning som insatser kan innebära begränsas för den enskilde. En tjänstgöring har också betydelse för att skapa bästa möjliga förutsättningar för den enskilde att övergå till civil verksamhet. Med en möjlighet att tjänstgöra förstärks kopplingen till den civila arbetsmarknaden ytterligare. Vidare förbättras möjligheterna att tillföra Försvarsmakten viktig civil kompetens och den angelägna folkförankringen av försvaret stärks ytterligare. En utbredd kunskap om Försvarsmaktens verksamhet är väsentlig för förståelsen av varför deltar i internationella militära insatser. Den möjlighet till insyn i och kunskap om Försvarsmaktens verksamhet som tjänstgöring möjliggör kan även vara av stor betydelse i händelse av ett förändrat säkerhetspolitiskt läge. Det är därför av stort värde att en betydande del av insatsorganisationens personal även fortsättningsvis har sin huvudsakliga sysselsättning utanför Försvarsmakten. Den föreslagna lagen behöver därför möjliggöra att de anställda gruppbefälen, soldaterna och sjömännen kan tjänstgöra såväl kontinuerligt som . Regeringen anser att det finns ett behov av att tydliggöra vad som avses med vissa begrepp i den föreslagna lagen för att underlätta tillämpningen av lagen. Det bör därför definieras vad som avses med gruppbefäl, soldat och , tjänstgörande, kontinuerligt tjänstgörande, civil anställning, civil arbetsgivare, tjänstgöring och internationell militär insats i den här föreslagna lagen. Definitionerna är viktiga, eftersom det måste vara tydligt vilka arbetstagare inom Försvarsmakten som träffas av regleringen i den föreslagna lagen. Det är inte all personal anställd av Försvarsmakten som berörs, utan endast gruppbefäl, soldater och sjömän. I den föreslagna lagen bör det därför, för att uppnå en klar avgränsning, förklaras vad som i detta sammanhang avses med gruppbefäl, soldater och sjömän, det vill säga att dessa är arbetstagare med tidsbegränsade militära anställningar som inte är yrkes- eller reservofficerare. För att det ska bli tydligt vad som avses är det även lämpligt att definiera vad som i detta sammanhang avses med kontinuerlig respektive tjänstgöring. Detta eftersom formen för tjänstgöringen, eller kontinuerlig, har betydelse för vilka regler som ska tillämpas. En tjänstgörande arbetstagare är en arbetstagare som tjänstgör i Försvarsmakten, dvs. en arbetstagare vars anställning sträcker sig men där själva tjänstgöringen i Försvarsmakten endast sker under vissa perioder . En kontinuerligt tjänstgörande arbetstagare är en arbetstagare som tjänstgör i Försvarsmakten och inte är tjänstgörande. Mot bakgrund av att den föreslagna regleringen i stor utsträckning handlar om att reglera förhållandet mellan den anställde, Försvarsmakten och andra arbetsgivare är det dessutom av vikt att tydliggöra vilken arbetsgivare som avses i lagstiftningen. Utöver de tidigare nämnda begreppen bör det alltså i lagen även definieras att det med civil anställning avses en anställning hos en annan arbetsgivare än Försvarsmakten. Följaktligen är en civil arbetsgivare en annan arbetsgivare än Försvarsmakten, som har en eller kontinuerligt tjänstgörande arbetstagare i Försvarsmakten anställd hos sig. bakgrund av att lagen innehåller bestämmelser om rätt till ledighet för Prop. 2011/12:115 tjänstgöring i Försvarsmakten är det även av vikt att definiera vad som här avses med tjänstgöring och som därmed berättigar till ledighet enligt lagen, dvs. utbildning, övning, beredskap och insats och därtill kopplad verksamhet. Med internationell militär insats avses här viss, särskilt angiven verksamhet, som Försvarsmakten bedriver i ett insatsområde utomlands med syfte att bl.a. avvärja risk för en väpnad konflikt eller hejda en pågående väpnad konflikt. En internationell militär insats har här givits samma innebörd som i lagen om Försvarsmaktens personal vid internationella militära insatser. Regeringens förslag: Ett anställningsavtal ska gälla för sex till . Ett sådant avtal ska få förnyas. Efter förlängning eller vid ny anställning ska dock den totala anställningstiden enligt denna lag få uppgå till högst , varav högst som kontinuerligt tjänstgörande. Anställningsavtal som omfattar än sex till får ingås för kontinuerligt tjänstgörande gruppbefäl, soldater eller sjömän när det avser vikariat eller tjänstgöring i en viss internationell militär insats för en arbetstagare som har specialistkompetens som behövs i den aktuella insatsen. Utredningens förslag: överensstämmer med regeringens i fråga om den totala anställningstiden. Utredningen har dock föreslagit att det första anställningsavtalet som ingås med en enskild arbetstagare ska få omfatta högst utan angivande av någon minsta anställningstid. Utredningen har vidare inte föreslagit någon uttrycklig möjlighet till vikariatanställning eller anställning särskilt för tjänstgöring i en viss internationell militär insats. Remissinstanserna: Totalförsvarets rekryteringsmyndighet ifråga- sätter om inte anställningstiden måste vara kortare än för att Försvarsmakten ska kunna få tillräckligt många sökande med rätt kvalifikationer. Försvarsmakten har bl.a. framhållit att det även fortsättningsvis måste vara möjligt att anställa gruppbefäl, soldater och sjömän för att tjänstgöra i en viss internationell militär insats. Arbetsdomstolen har i huvudsak inga invändningar mot regleringen i utredningens fjärde kapitel i lagförslaget. Domstolen framhåller dock att frågan kan ställas om det inte finns behov av någon möjlighet till vikariatanställning, vilket det finns i LAS, även på detta område. Skälen för regeringens förslag Behov av särskild reglering I avsnitt 6.1 redovisar regeringen behovet av tidsbegränsade anställningar och föreslår att det därför ska göras möjligt att anställa gruppbefäl, soldater och sjömän på längre tidsbegränsade anställningar och att sådana anställningar inte ska kunna övergå till tillsvidareanställningar. Enligt LAS gäller att om en arbetstagare har varit anställd hos arbetsgivaren antingen i allmän visstidsanställning i sammanlagt , eller som vikarie i sammanlagt , övergår anställningen till en tillsvidareanställning. Både arbetstagarnas behov av anställningstrygghet och Försvarsmaktens behov av att trygga personalförsörjningen på ett kostnadseffektivt sätt talar med styrka för att det här bör vara möjligt att ingå anställningsavtal för än . Regeringen anser därför att det finns skäl att införa regler som avviker från LAS i detta avseende. Lämplig tidsperiod för ett anställningsavtal I propositionen Ett användbart försvar (prop. 2008/09:140) som överlämnades till angav regeringen en inriktning för tidsperioden för de tidsbegränsade anställningarna. Regeringen anförde att en tidsbegränsad anställning med möjlighet till förlängning skulle vara lämplig för soldaterna i de stående förbanden. För att uppnå en god avkastning på de utbildningsinvesteringar som lagts ned på en soldat skulle det vara önskvärt att soldaten kan vara tillgänglig för och genomföra flera insatser. För soldaterna i de stående förbanden borde tjänstgöringstiden som soldat, enligt regeringen i propositionen, göra det möjligt att genomföra tvåtre insatser med mellanliggande perioder av beredskap, återhämtning och utbildning. När soldaten närmar sig slutet på sin anställningsperiod ska det vara möjligt att förlänga anställningen med ytterligare en period. För tjänstgörande soldater kan, enligt regeringen i propositionen Ett användbart försvar, anställningsformer som liknar dagens reserv- officerare vara en utgångspunkt. Den genomsnittliga anställningstiden för dessa soldater skulle kunna vara ungefär . Genom att anställningstiden för gruppbefäl, soldater och sjömän i stående och kontrakterade förband är begränsad innebär det att ingen kommer att ha soldatyrket som en syssla . Regeringen framhöll i propositionen också att kraven på förmågebredd och förmågedjup hos Försvarsmakten i kombination med den betydande kostnad det medför att ha förband med anställda kontinuerligt tjänstgörande gruppbefäl, soldater och sjömän innebär att stora delar av insatsorganisationen kommer att bestå av förband där huvuddelen av personalen är tjänstgörande. Ur ett kostnadsperspektiv är det av vikt att anställningen av gruppbefäl, soldater och sjömän också ger effekt mellan insatserna. Det är därför angeläget att personalkategorin vid sidan av att upprätthålla beredskap kan nyttjas t.ex. i utbildnings- och övningsverksamhet. Vad regeringen redovisade i propositionen Ett användbart försvar 2009 bör vara en utgångspunkt i den reglering varom det nu är fråga. Det är regeringens uppfattning att för att en anställning ska framstå som attraktiv för en enskild arbetstagare bör den ge trygghet inte bara i form av inkomst utan också i andra avseenden. Anställningen bör omfatta en förhållandevis för att ge den enskilde arbetstagaren en rimlig anställningstrygghet. En visstidsanställning som gäller för en förhållandevis bör också kunna utgöra tillräckligt underlag för att en arbetstagare ska kunna få bostadslån och hyreskontrakt. Regeringen har berört denna fråga i avsnitt 6.1. Utredningen har föreslagit att det första anställningsavtalet som ingås med en enskild arbetstagare ska få omfatta högst . Totalförsvarets rekryteringsmyndighet ifrågasätter om inte anställningstiden bör vara kortare än för att Försvarsmakten ska kunna få tillräckligt många sökande med rätt kvalifikationer. Regeringen anser, som anförts ovan, att det är viktigt att den tidsbegränsade anställningen är förhållandevis lång. delar regeringen rekryteringsmyndighets uppfattning att tiden också i vissa fall bör kunna vara något kortare än . I avsnitt 6.1 har regeringen redovisat frågor om insats- och tjänstgöringsfrekvens. För de stående förbanden bör frekvensen vara en insats . För de kontrakterade förbanden bör frekvensen vara en sådan insats . Med en anställningstid blir det möjligt att genomföra två till tre internationella militära insatser. Sammantaget talar detta enligt regeringen för att anställningstiden bör vara sex till . Försvarsmakten bör dock ha en viss möjlighet att tillsammans med den arbetssökande bestämma anställningstidens längd. Anställningstiden bör därför vara inom det angivna intervallet. Regeringen vill i detta sammanhang också erinra om att en arbetstagare inte ska behöva vara kvar i en anställning mot sin vilja. Som framgår av avsnitt 6.8 föreslår regeringen att en arbetstagare ska kunna säga upp sin anställning före anställningstidens utgång. Regeringen anser att en möjlighet för en arbetstagare att kunna lämna sin anställning om hon eller han vill det bör kunna öka attraktionskraften i anställningen för den som överväger att söka anställning. Mot bakgrund av det anförda anser regeringen att en möjlighet att ingå anställningsavtal som ska gälla i sex till bör ge Försvarsmakten möjlighet att trygga personalförsörjningen på ett kostnadseffektiv sätt som de aktuella arbetstagarna får tillräcklig anställnings- trygghet. Möjlighet att ingå nytt eller förlängt anställningsavtal Som regeringen redovisat i propositionen Ett användbart försvar bör det vara möjligt att förlänga anställningen med ytterligare en period. Regeringens övergripande skäl för reformbehovet och tidsbegränsade anställningar har redovisats i avsnitt 6.1. Det är viktigt att Försvars- makten får möjlighet att så långt som möjligt tillgodogöra sig den investering det innebär att utbilda och öva gruppbefäl, soldater och sjömän till väl fungerande soldater i effektiva insatsförband. Det är då Prop. 2011/12:115 inte fråga om bara den ekonomiska sidan med kostnader för utbildning m.m. utan i minst lika hög grad fråga om att kunna använda den kunskap och kompetens den enskilde förvärvat i yrket. Till detta kommer att regeringen bedömer att ett stort antal i denna personalkategori själva kommer att vara intresserade av att tjänstgöra en period till. Regeringen anser att även den nya anställningen bör omfatta mellan och . Med hänsyn till arbetstagarnas hälsa, säkerhet och möjlighet att efter anställningen i Försvarsmakten få en civil karriär bör den totala anställningstiden få uppgå till högst , varav högst som kontinuerligt tjänstgörande. Att den bör vara längre för tjänstgörande beror på att dessa inte har sin huvudsakliga tjänstgöring hos Försvarsmakten och att denna kategori tjänstgör i Försvarsmakten endast under vissa perioder. Anställningarna är därmed inte helt jämförbara. Avslutningsvis vill regeringen klargöra att det förutom att förlänga ett pågående anställningsavtal ska vara möjligt för Försvars- makten att ingå ett anställningsavtal med en person som har sagt upp sig själv, varit anställd eller som har blivit uppsagd av Försvars- makten. Även i dessa fall ska den sammanlagda anställningstiden om sexton respektive gälla. Vikarieanställning och anställning särskilt för en viss internationell militär insats Som regeringen konstaterat ovan bör en anställning enligt den här föreslagna lagen som regel omfatta sex till . Därmed aktualiseras behovet av såväl en möjlighet till vikariatanställning som anställning för tjänstgöring särskilt i en viss internationell militär insats. Arbetsdomstolen har pekat på behovet av att överväga möjligheten till vikariatanställning. Försvarsmakten har vidare framhållit behovet av att kunna anställa personal särskilt för tjänstgöring i en viss internationell militär insats. Med en anställningstid gör sig behovet av sådana möjligheter än tydligare gällande. Försvarsmakten måste, som arbetsgivare i allmänhet, kunna täcka upp luckor för exempelvis sjuk- eller föräldralediga soldater som tjänstgör kontinuerligt. Vidare kan viss särskild kompetens krävas för genomförandet av en internationell militär insats. Som huvudregel bör nödvändig kompetens finnas att tillgå bland den personal som Försvarsmakten redan har anställd. Det kan dock uppstå situationer, t.ex. när snabba beslut om genomförande av insatser fattas, då det i en viss insats behövs en speciell kompetens vilken normalt inte är nödvändig och det inte är möjligt att komplettera med denna kompetens från andra förband. Försvarsmakten måste därför ges en möjlighet att anställa personal som har sådan specialistkompetens som behövs för en viss insats, särskilt för tjänstgöring i insatsen. Den här föreslagna lagen behöver därför även innehålla en möjlighet för Försvarsmakten att dels anställa vikarier för kontinuerligt tjänstgörande, dels anställa gruppbefäl, soldater och sjömän för tjänstgöring i en viss internationell militär insats. Regeringens förslag: En kontinuerlig eller anställning som gruppbefäl, soldat eller ska få inledas med en tidsbegränsad prov-anställning, om prövotiden är högst . Sådan prövotid ska ingå i den sammanlagda anställningstid som avtalas. Vill inte arbetsgivaren eller arbetstagaren att anställningen ska fortsätta efter det att prövotiden har löpt ut, ska besked om detta lämnas till motparten senast vid prövotidens utgång. Görs inte detta, ska provanställningen övergå i en sådan tidsbegränsad anställning som avses i anställningsavtalet i fråga. Om inte annat har avtalats ska en provanställning få avbrytas även före prövotidens utgång. Försvarsmakten ska underrätta arbetstagaren minst i förväg om en provanställning ska avslutas eller om den inte ska övergå i en tidsbegränsad anställning. Försvarsmakten ska, om arbetstagaren är fackligt organiserad, med underrättelsen till arbetstagaren om att provanställningen ska avslutas eller att den inte kommer att övergå i en fortsatt visstidsanställning, varsla den lokala arbetstagarorganisationen som arbetstagaren tillhör. Arbetstagaren och den lokala arbetstagarorganisationen ska ha rätt till överläggning med Försvarsmakten om beskedet. Utredningens förslag: överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har dock valt att kalla prövotiden för försökstid och provanställningen för försöksanställning. Remissinstanserna: När det gäller försöksanställningar anser Arbetsdomstolen att det framstår som oklart vad som blir rättsföljden av att en s.k. försöksanställning inte avbryts. Det är inte tydligt vilken av de tänkbara tidsbegränsade anställningsformerna som då ska gälla. Domstolen framhåller även att det är svårt att förstå varför utredningen har valt termen försöksanställning när det finns en vedertagen beteckning, provanställning, för anställningar av denna natur. Vidare har såväl Kammarrätten i som konstaterat att det är oklart hur utredningens förslag till reglering av underrättelse om upphörande av försöksanställning förhåller sig till skrivningar om underrättelse om avslutande av försöksanställning eller när försöksanställningen avslutas utan att övergå i en tidsbegränsad anställning. Skälen för regeringens förslag Behov av särskild reglering Av 6 § LAS följer att avtal får träffas om tidsbegränsad provanställning, om prövotiden är högst . Vill inte arbetsgivaren eller arbetstagaren att anställningen ska fortsätta efter det att prövotiden har löpt ut, ska besked om detta lämnas till motparten senast vid prövotidens utgång. Görs inte detta, övergår provanställningen i en tillsvidare- Om inte annat har avtalats får en provanställning avbrytas även före prövotidens utgång. Under en sådan provanställning ges arbetstagaren tillfälle att inom ramen för den faktiska verksamheten pröva den aktuella anställningen. Arbetsgivaren får möjlighet att pröva arbetstagaren praktiskt i det arbete som ska utföras inom ramen för den aktuella tjänsten.