prop · GZ03121 · 2012-03-22 00:00:00 — Av praktiska skäl, bl.a. till följd av de många olika nätverk och tekniker för skydd mot åtkomst som finns, är det inte heller möjligt eller rimligt med en ordning som innebär att myndigheten har rätt att få sådan tillgång att myndigheten själv kan samla in materialet från nätverken. I stället behövs det, liksom i fråga om de fysiska föremål som omfattas av pliktexemplarslagen, en leveransplikt för att få in materialet till myndigheten. Varje införande av en ny skyldighet för enskilda kräver naturligtvis att vissa resurser måste läggas ned för att uppfylla skyldigheten. En avvägning måste göras mellan det oomtvistade behovet av att bevara materialet för forskningens behov och för kulturarvets skull och den börda som åläggs enskilda. Regeringens förslag har utformats med sikte på att lagstiftningen ska kunna tillgodose behovet på ett sätt som ska vara så lite betungande som möjligt för enskilda. Regeringens förslag ger t.ex. utrymme för beslut om undantag när det är behövligt och utrymme för att Prop. 2011/12:121 automatiserat lämna pliktexemplar via nätverk. mening att förslaget utgör en rimlig avvägning mellan behovet att bevara materialet och den börda som åläggs enskilda. Genom sammanföringen av de två myndigheterna KB och SLBA till en myndighet, KB, förbättras förutsättningarna för att möta den tekniska utvecklingen och samla in och för framtiden bevara också vårt digitala kulturarv. Regeringen anser att också pliktexemplar av elektroniskt material ska lämnas till KB. Med hänsyn till att KB självt har möjlighet att för bevarandeändamål säkerhetskopiera det levererade materialet torde det inte vara nödvändigt att mer än ett pliktexemplar lämnas. Med hänsyn till den reglering i fråga om arkiv och offentlighet som redan gäller för det allmänna och som garanterar att det elektroniska material som organ inom det allmänna låter göra tillgängligt för allmänheten via nätverk bevaras för framtiden, behövs för långtidsbevarandet av denna del av vårt digitala kulturarv inte någon plikt att leverera materialet till KB. Frågan om i vilken utsträckning det allmänna ändå bör leverera elektroniskt material till KB som myndigheter låtit göra tillgängligt för allmänheten via nätverk berörs i avsnitt 9. 5Lag om pliktexemplar av elektroniskt material Regeringens förslag: Leveransplikten för nätpublicerat elektroniskt material ska regleras i en ny lag om pliktexemplar av elektroniskt material. Promemorians förslag: Motsvarar regeringens, men i promemorian föreslås namnet lag om pliktexemplar av elektroniska dokument. samhällsskydd och beredskap, , Linnéuniversitetet, , , Kommuner och Landsting, tillstyrker förslaget till en ny lag. Länsrätten i har inga invändningar mot den föreslagna lagen i sak och befarar inte några E-delegationen (Fi 2009:01) anser att lagen inledningsvis bör innehålla vissa ytterligare bestämmelser som bl.a. beskriver syftet med regleringen. Skälen för regeringens förslag: Det kan finnas anledning att se över den nuvarande pliktexemplarslagen (jämför prop. 2004/05:80 s. 110 f.). Därför är det inte lämpligt att nu försöka infoga bestämmelser om leveransplikt för nätpublicerat elektroniskt material i den lagen. bör det införas en separat lag om detta. Utredaren har föreslagit att den nya lagen ska heta lagen om leveransplikt av elektroniska dokument. Med hänsyn till vad som anförs i det följande om begreppsbildningen bör den nya lagen dock Därmed anknyter namnet på den nya lagen på ett Prop. 2011/12:121 tillräckligt tydligt sätt till namnet på pliktexemplarslagen så att sambandet mellan lagarna framhävs. Regeringen avser att se över regleringen om leveransplikt i syfte att sammanföra den till en lag. Till dess bör man, för att främja en viss enhetlighet och underlätta tillämpningen, i den nya lagen så långt det är möjligt och lämpligt anknyta till konstruktionen och uttryckssätten i pliktexemplarslagen. E-delegationen anser att den nya lagen inledningsvis bör innehålla bestämmelser som beskriver syftet med regleringen, att lagens tillämpningsområde bör knyta an till bestämmelserna i yttrandefrihetsgrundlagen och att det på de ställen i lagen där det talas om den myndighet som regeringen bestämmer i stället bör anges vilken myndighet som avses. I dessa avseenden har emellertid den nya lagen utformats på motsvarande sätt som pliktexemplarslagen. Regeringen anser som har framgått att det är bäst att göra så i avvaktan på att regleringen om leveransplikt kan föras samman till en lag. 6Nätpublicerat elektroniskt material ska lämnas Regeringens förslag: Leveransplikt ska kunna finnas för elektroniskt material som har gjorts tillgängligt för allmänheten här i landet genom överföring via nätverk. Med elektroniskt material avses en avgränsad enhet av en elektronisk upptagning med text, ljud eller bild som har ett på förhand bestämt innehåll som är avsett att presenteras vid varje användning. Promemorians förslag: Motsvarar regeringens, men i promemorian föreslås att begreppet elektroniskt dokument ska användas i stället för begreppet elektroniskt material. Remissinstanserna: Kungl. tillstyrker promemorians föreslagna definitioner. Flera instanser har synpunkter på tydligheten hos definitionerna i den föreslagna lagen, bl.a. Kammarrätten i , som avstyrker förslaget på denna grund. Föreningen , och C anser att promemorian är otydlig om vilket elektroniskt material som ska lämnas, och de senare två instanserna vill därför ha rätt att lämna mer elektroniskt material än vad som krävs om det skulle underlätta deras hantering. Tidskrifter menar att definitionen är problematisk, eftersom det är svårt att i publiceringsögonblicket avgöra vilket av det material som organisationens medlemmar producerar, vilket ofta är levande redaktionellt material, som är avslutat och därför ska levereras inom tidsgränsen. och Tidskrifter har vidare framhållit att det kan leda till ett omfattande arbete att leverera varje fil för sig. Kammarrätten i , och E-delegationen anser att det i stället för definitioner i lagen av vad som Prop. 2011/12:121 omfattas av leveransplikt ska gälla leveransplikt bara när KB särskilt har beslutat att någon ska leverera ett visst material. Som skäl för detta åberopas främst definitionssvårigheter och rättssäkerheten. E- delegationen påpekar vidare att det finns definitioner av begreppet elektroniskt dokument i annan lagstiftning som avviker från den definition som utredaren föreslår. Skälen för regeringens förslag Leveransplikten ska framgå direkt av lag Förslaget från några remissinstanser om att det i stället för definitioner i lagen av vad som omfattas av leveransplikt ska gälla leveransplikt bara när KB särskilt har beslutat att någon ska leverera ett visst material innebär i praktiken att det skulle införas en sorts rekvisitionsrätt för KB. Som skäl för detta åberopas främst definitionssvårigheter och En leveransplikt som gäller bara när KB särskilt beslutat om det skulle förmodligen leda till att betydligt mindre material kommer in till KB än med en leveransplikt som automatiskt gäller det som omfattas av definitioner i lagen. En sådan ordning kräver att KB håller sig ständigt uppdaterad i fråga om det som nätpubliceras, vilket kan vara svårt med hänsyn till den stora mängden material och det stora antalet publicister. Eftersom det normalt sett inte finns någon skyldighet att spara det som en gång nätpublicerats, finns det vidare en risk för att material som är intressant för forskningen och kulturarvet har försvunnit, t.ex. tidigare nummer av en nättidning, när KB väl upptäcker att det har nätpublicerats. Med en leveransplikt som gäller bara när KB särskilt har beslutat om det finns det därmed en risk för att syftena bakom leveransplikten att tillgodose forskningens behov och att bevara det svenska kulturarvet inte kan tillgodoses på ett fullgott sätt. En ordning som innebär att KB mot bakgrund av syftena med leveransplikten självt skulle välja ut vilket av allt nätpublicerat material som ska omfattas av leveransplikt inger också vissa betänkligheter i förhållande till den grundlagsfästa yttrandefriheten. nämligen med en sådan ordning oundvikligt att KB vid urvalet beaktar kvaliteten på och beskaffenheten av själva innehållet i materialet eller yttrandena så att det som kan antas vara allra mest relevant för forskningen och kulturarvet samlas in. Den som nätpublicerar något i den meningen intressant, t.ex. därför att det framstår som anstötligt, unikt eller på annat sätt säreget, skulle då med större sannolikhet omfattas av den börda som leveransplikten innebär än den som nätpublicerar sådant som ligger mera i linje med vid insamlingstillfället allmänna uppfattningar i samhället. Yttrandefriheten syftar bl.a. till att just sådana yttranden som inte ligger i linje med allmänna uppfattningar i samhället ska kunna komma till stånd utan att det föranleder myndighet att ingripa med betungande föreskrifter. En ordning som innebär att innehållet i yttrandet i praktiken måste beaktas är därför betänklig. definitioner i lagstiftningen som i princip inte hänför sig till innehållet i materialet finns det inte sådana betänkligheter. Av dessa anledningar anser regeringen att en ordning med definitioner i lag av leveranspliktigt material, som i princip inte hänför sig till innehållet i materialet, är att föredra. Enligt regeringens mening uppfyller de föreslagna definitionerna som har antytts (avsnitt 4.3) rimliga krav på tydlighet och rättssäkerhet. Leveransplikten gäller elektroniskt material som har gjorts tillgängligt för allmänheten här i landet genom överföring via nätverk. Dessa begrepp kommer att behandlas nedan och i författningskommentaren. Regeringen vill också framhålla att inget hindrar att även sådant som inte faller under definitionerna levereras. En enda webbsida på internet består normalt av flera objekt, såsom filer, som visas på en och samma gång med hjälp av ett webbläsarprogram och av länkar till andra objekt som användaren kan klicka på för att få fram t.ex. en annan webbsida, en bild eller ett textdokument. En webbsida kan visas för användaren på olika sätt beroende på vilket webbläsarprogram som används. Det är också vanligt att en webbsida med en viss webbadress beroende på egenskaper hos användaren eller andra faktorer, t.ex. tiden där webbservern finns eller slumpen, har olika innehåll. Vilket innehåll som visas för en användare vid ett visst tillfälle styrs alltså ofta av någon form av logik, dvs. Man kan säga att en och samma webbsida ofta kan förekomma i många olika representationer. På motsvarande sätt kan nätanslutna databaser som med viss logik kombinerar och visar upp för användaren en skräddarsydd sammanställning av mindre informationsenheter förekomma i många olika representationer. Härtill kommer att det är vanligt att information ofta läggs till eller ändras på webbsidor eller i nätanslutna databaser. Det finns inte något enhetligt sätt att spara de olika representationerna av en webbsida, webbplats eller nätansluten databas. Inte heller finns det något enhetligt sätt att spara de filer som utgör webbsidan, webbplatsen eller den nätanslutna databasen och den logik den programvara som styr visningen. Det är vidare inte rimligt att kräva att den som har leveransplikt ska konvertera det som ska levereras till något visst format, se vidare avsnitt 8 om att pliktexemplar av elektroniskt material bör lämnas i det logiska format som det har gjorts tillgängligt. Att kräva att den logik den programvara som har styrt visningen för allmänheten men som aldrig i sig har gjorts tillgänglig för allmänheten ska lämnas skulle också vara en principiell nyhet. Dessutom skulle KB ha svårt att bevara många olika programvaror som kan kräva olika typer av maskiner för att återskapa logiken. Mot den bakgrunden har utredaren funnit att leveransplikten inte bör omfatta själva webbsidan eller själva den nätanslutna databasen utan i stället bör avse färdiga elektroniska dokument som utgör en inte alltför obetydlig logisk enhet och som har ett på förhand bestämt innehåll, t.ex. ord- och textbehandlingsfiler och ljud-, bild- och filmfiler med ett inte alltför trivialt innehåll. Remissinstanserna har som regel inte invänt mot den bedömningen, men och Tidskrifter har framhållit att det kan leda till ett omfattande arbete att leverera varje fil för sig. Regeringen delar dock utredarens Prop. 2011/12:121 bedömning att leveransplikten inte bör omfatta själva webbsidan eller själva den nätanslutna databasen. Utredaren har valt begreppet elektroniskt dokument för att beskriva det som ska lämnas. Som E-delegationen har framhållit finns det dock redan i annan lagstiftning definitioner av begreppet elektroniskt dokument som avviker från den definition som utredaren föreslår. Av den anledningen bör ett annat begrepp användas i den nya lagen. Regeringen anser att begreppet elektroniskt material kan användas. Genom definitionen av begreppet elektroniskt material en avgränsad enhet av en elektronisk upptagning med text, ljud eller bild som har ett på förhand bestämt innehåll som är avsett att presenteras vid varje användning avgränsas det som ska lämnas. I författningskommentaren belyses närmare vad den definitionen innebär. Som framgår av avsnitt 6.2 är det bara elektroniskt material som har publicerats i de former som kan ge grundlagsskydd enligt yttrandefrihetsgrundlagen som ska lämnas, vilket innebär en ytterligare avgränsning av leveransplikten. Här kan sammanfattningsvis följande sägas om den föreslagna innebörden av begreppet elektroniskt material. Dynamiska webbsidor och databaser omfattas inte i sig av leveransplikt, eftersom den eller de filer som utgör webbsidan eller databasen inte är avsedda att presenteras vid varje användning. Hela innehållet i filen eller filerna är nämligen inte avsett att presenteras vid varje användning utan bara en viss del av innehållet beroende på t.ex. vad användaren har sökt efter. I stället kan innehållet i de olika fälten i databasen och de olika text-, ljud- och bildfiler som presenteras på en dynamisk webbplats omfattas av leveransplikt. Elektroniskt material som utgör programvara eller av annan anledning bara innehåller koder omfattas inte, eftersom materialet inte är avsett för läsning, avlyssning eller visning av eller för en människa. Direktströmmad media dvs. elektroniskt material som strömmas ut i realtid i form av en direktsändning där publicisten inte har någon fil att strömma materialet från utan bara t.ex. en webbkamera omfattas inte, eftersom det i dessa fall inte finns någon avgränsad enhet av elektroniskt material. Filer som förs fortlöpande omfattas inte, eftersom dessa inte har ett på förhand bestämt innehåll. Den avgränsade enheten av elektroniskt material, dvs. en fil eller annat objekt, ska alltså ha en permanent och avslutad karaktär för att omfattas av leveransplikt. Det är inte fallet med filer som publicisten avser att låta fortlöpande ändra eller komplettera, t.ex. wikiwebbplatser, bloggar och chattar, vilka publiceringar för övrigt ofta inte heller kan omfattas av grundlagsskydd enligt yttrandefrihetsgrundlagen. När publicisten bestämt sig för att inte längre låta ändra eller komplettera filen, kan det dock finnas leveransplikt om publiceringen av den avslutade filen fortsätter. Är det inte fråga om en fil som förs fortlöpande utan om filer som publiceras i olika upplagor eller versioner, finns det leveransplikt, eftersom varje upplaga eller version har ett på förhand bestämt innehåll. Tillhandahållande till allmänheten via nätverk (nätpublicering) I likhet med vad som gäller enligt pliktexemplarslagen bör det för leveransplikt krävas att det elektroniska materialet har gjorts tillgängligt för allmänheten här i landet. Tillgängliggörandet för allmänheten ska vidare ha skett genom överföring via nätverk. Överföringar via interna kommunikationsnät, s.k. intranät, omfattas inte utan det krävs att det elektroniska materialet är åtkomligt för i princip vem som helst, gratis eller mot betalning. Ställs det för tillgång till slutna nätplatser upp villkor som inte i princip alla kan uppfylla, t.ex. krav på medlemskap i en ideell förening för bara personer med viss sjukdom, är inte kravet på tillgängliggörande för allmänheten uppfyllt. Med att tillgängliggörandet ska ha skett genom överföring via nätverk avses att överföringen ska ske från en avsändare till en eller flera utvalda Utsändningar av t.ex. radio eller tv till alla mottagare omfattas Det krävs dock inte att någon faktiskt har tagit del av det tillgängliggjorda elektroniska materialet. Det räcker att personer som vistas i kan ta del av det elektroniska materialet här. via alla typer av nätverk omfattas, t.ex. överföringar via trådbunden eller trådlös internetuppkoppling eller via fasta eller mobila telefonnätverk. Begreppen kommenteras ytterligare i författningskommentaren. 6.2 Det elektroniska material som ska lämnas Regeringens förslag: Pliktexemplar ska bara lämnas av elektroniska material om 1.tillgängliggörandet haft grundlagsskydd enligt yttrandefrihetsgrundlagen (1 kap. 6 § eller 9 § första stycket), eller 2.ett företag som yrkesmässigt låter framställa elektroniskt material eller andra yttranden har låtit framställa det elektroniska materialet och tillgängliggörandet har skett på det sätt som avses i databasregeln i1 kap. 9 § första stycket yttrandefrihetsgrundlagen av framställaren eller av ett företag för yrkesmässigt tillhandahållande av elektroniskt material eller andra yttranden. Pliktexemplar behöver dock inte lämnas om tillgängliggörandet bara har ett frivilligt grundlagsskydd enligt databasregelns andra stycke. Pliktexemplar behöver vidare bara lämnas av elektroniskt material som rör svenska förhållanden därför att det i en inte obetydlig omfattning innehåller svenska, innehåller verk av svensk upphovsman eller framförande av svensk konstnär eller huvudsakligen riktar sig till allmänheten här i landet. Om elektroniskt material som rör svenska förhållanden har ett direkt samband med annat elektroniskt material, ska även det senare materialet anses röra svenska förhållanden. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens, dock att utredningen föreslog att kravet på att materialet i en inte obetydlig omfattning innehåller svenska i stället skulle avse material som riktar sig till personer som förstår svenska språket. Remissinstanserna: och stöder förslagets avgränsningar, liksom Konstnärliga och litterära yrkesutövares samarbetsnämnd och Copyswede. risk att kravet på yrkesmässighet både när det gäller framställning och distribution ska leda till att lagen inte ger stöd för insamling av elektroniskt material med professionella framföranden av en privatperson utan företag med vinstsyfte, t.ex. politiska partier. anser att i en akademisk och allt mer internationell miljö kan det bli svårt att definiera vilka dokument som rör svenska förhållanden och riktar sig till en svensk publik och därför ska levereras. påtalar det komplicerade i att göra ett urval av vilket redaktionellt material som förs fortlöpande och därför ska levereras eller senare framhåller också att en mediewebbplats publiceringsrutiner faller under olika lagrum, vilket i sin tur styr leveransplikten men försvårar uppfyllande av urvalet för leverantören och ökar gränsdragningsproblematiken. Skälen för regeringens förslag Publicering som sker med grundlagsskydd eller yrkesmässigt Utredaren har ansett att det inte är möjligt att med leveransplikt samla in allt elektroniskt material som publiceras via nätverk i . Utredarens bedömning är att man bör koncentrera sig på publicering av de etablerade eller annars mer betydande publicisterna och lämna övrigas publicering i fred, t.ex. publicering som utförs av privatpersoner, ideella föreningar eller företag som främst sysslar med annat än publicering. Utredarens förslag innebär i huvudsak leveransplikt för det som publiceras med grundlagsskydd, dock inte frivilligt sådant, eller av Ingen remissinstans har ifrågasatt bedömningen att det inte är möjligt att med leveransplikt samla in allt elektroniskt material som publiceras via nätverk i . De allra flesta remissinstanser verkar också godta utredarens bedömning att man bör koncentrera sig på publicering av de etablerade eller annars mer betydande publicisterna. Regeringen delar bedömningen att det inte är möjligt eller rimligt att med leveransplikt samla in allt elektroniskt material som publiceras via En rimlig utgångspunkt är då att det bör finnas leveransplikt för den elektroniska publicering via nätverk som har grundlagsskydd enligt yttrandefrihetsgrundlagen. Att något har getts ett särskilt grundlagsskydd för publiceringen är en indikation på att den ansetts särskilt viktigt i yttrandefrihetshänseende. grundlagsskyddet för olika former av elektronisk publicering har sedan tillbaka kontinuerligt setts över och anpassats och utvidgats i takt med att nya publiceringsformer blivit vanliga. yttrandefrihetsgrundlagen är vidare som regel redan förknippat med administrativa skyldigheter för publicisten, såsom att anmäla sig eller ansvarig utgivare till myndighet för registrering och att dokumentera det Stöd för att trots grundlagsskyddet införa en finns i 3 kap. föreskrifter i lag får meddelas om skyldighet att bevara och tillhandahålla databasregeln (se prop. 2001/02:74 s. 102), för att lämna dem till arkiv. Även pliktexemplarslagen anknyter till det som har grundlagsskydd. Grundlagsskydd enligt databasregeln i yttrandefrihetsgrundlagen I den s.k. databasregeln i 1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen finns det regler om grundlagsskydd för viss databasverksamhet. Med databas avses i yttrandefrihetsgrundlagen en samling av information lagrad för automatiserad behandling (1 kap. 1 § femte stycket yttrandefrihetsgrundlagen). Databasregeln ger grundlagsskydd för tillhandahållande till allmänheten av information ur en databas på fyra sätt, dels direkt genom överföring på mottagarens egen begäran ur databasen, dels indirekt genom framställning ur databasen på mottagarens begäran av en teknisk upptagning, skrift eller bild (print on demand-verksamhet), dels genom att avsändaren sänder information ur databasen till mottagaren enligt överenskommelser i förväg (push-teknik) samt dels genom offentlig uppspelning ur en databas. Detta gäller under förutsättning att innehållet i databasen endast kan ändras av den som driver verksamheten. De massmedieföretag som nämns i databasregelns första stycke redaktioner för tryckta periodiska skrifter eller för radioprogram, företag för yrkesmässig framställning av tryckta eller därmed enligt tryckfrihetsförordningen jämställda skrifter eller av tekniska upptagningar och nyhetsbyråer får automatiskt grundlagsskydd för tillhandahållande till allmänheten av information ur en databas. Andra aktörer får grundlagsskydd enligt andra stycket i databasregeln om de ansöker om och får utgivningsbevis och överföringarna utgår från , behörig utgivare har utsetts och åtagit sig uppdraget samt verksamheten har ett namn som inte lätt kan förväxlas med en annan databasverksamhet som har grundlagsskydd. För dessa aktörer är grundlagsskyddet således frivilligt. Det elektroniska material som nätpubliceras med grundlagsskydd enligt första stycket i databasregeln av där uppräknade massmedieföretag bör omfattas av leveransplikt. De övriga krav som gäller för att det ska finnas leveransplikt, t.ex. kravet på nätpublicering (se avsnitt 6.1), gör dock att inte allt som publicerats med grundlagsskydd enligt första stycket i databasregeln omfattas av leveransplikt. Det gäller t.ex. print on demand-verksamhet och offentliga uppspelningar. Detta utvecklas närmare i författningskommentaren. När det däremot gäller elektroniskt material som nätpubliceras med frivilligt grundlagsskydd enligt andra stycket i databasregeln, finns det anledning att göra en annan bedömning.