prop · GZ03124 · 2012-04-04 00:00:00 — Direktivets regler har införts i svensk lag- stiftning genom förordningen (1998:915) om miljöhänsyn i jordbruket och föreskrifter utfärdade av med stöd av förordningen. , tillsammans med förordningar och föreskrifter utfärdade med stöd av , utgör ramverket för bestämmelserna i . Andra som har betydelse för att minska utsläppen av växt- näringsämnen från jordbruket är och rådets direktiv /60/EG av om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område (EGT L 327, 22.12.2000, s. 1, Celex 32000L0060) och och rådets direktiv /75/EU av om industriutsläpp (sam- ordnande åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar) (EUT L 334, 17.12.2010, s. 17, Celex 32010L0075). Förutom lagstiftning har miljöinriktad information, utbildning och råd- givning till jordbrukare haft en central plats för att minska växtnäringsförlusterna. Andra åtgärder som ökat i betydelse för att minska växtnäringsutsläppen är olika former av stöd och ersättningar som erbjuds jordbrukare genom de miljö- och landsbygdsprogram som funnits sedan medlemskapet i Europeiska unionen. Ytterligare en viktig del för att minska jordbrukets utsläpp av växt- näringsämnen är de satsningar på forsknings-, försöks- och utvecklings- verksamhet som gjorts och görs för att utveckla nya och förbättrade åtgärder i syfte att minska förlusterna, men också för att få bättre under- lag om hur förlusterna sker och rum. Jordbrukets utsläpp av växtnäringsämnen berör främst miljökvalitets- målet Ingen övergödning, men också miljökvalitetsmålen Grundvatten av god kvalitet och Myllrande våtmarker. Miljökvalitetsmålet Ingen övergödning innebär att halterna av gödande ämnen i mark och vatten inte har någon negativ inverkan på människors hälsa, förutsättningarna för biologisk mångfald eller möjligheterna till allsidig användning av mark och vatten. Innebörden av de två delmål som gäller för utsläpp av kväve och fosfor från mänsklig verksamhet till vatten är att dessa till 2010 ska minska till haven söder om respek- tive till sjöar, vattendrag och kustvatten jämfört med nivå. Enligt och rådets direktiv /60/EG och dess mål om god status ska naturligt förekommande växter och djur i vattendrag, sjöar och kustområden inte tydligt vara påverkade av övergödning. Övergödning är också ett av de problemområden som lyfts fram i EU:s Skr. 2011/12:124 direktiv. kom länderna inom Helsingforskonventionen överens om en ny aktionsplan för . Aktionsplanen innebär att utifrån en beräk- nad total belastning av vad tål har länderna kommit överens om en preliminär bördefördelning för hur mycket varje land behöver minska sina utsläpp av kväve och fosfor. Den preliminära bördefördel- ningen motsvarar för del totalt kväve och fosfor. genomförs nya beräkningar och slutlig bördeför- delning är tänkt att fastställas vid Helsingforskonventionens årliga minis- termöte . har länderna kommit överens om att förutsättningarna för att minska utsläppen av näringsämnen i enlighet med bördefördelningen ska finnas och målen om god status ska uppnås 2021. 6.4.1Åtgärder för att minska växtnäringsförluster till vatten I skrivelsen Åtgärder för ett levande hav (skr. 2009/10:213, bet. 2010/11:MJU5, rskr. 2010/11:48) redovisar regeringen de förstärkningar, både avseende lagstiftning och nya och utvidgade åtgärder i landsbygds- programmet, som introducerades för att uppfylla åtagande inom Helcom:s aktionsplan för . I detta av- snitt ges endast en kortare beskrivning om vad som skett efter det att ovan nämnda skrivelse lämnats till . En närmare redogörelse görs däremot över genomförda försöks- och utvecklingssatsningar. Ut- gångspunkten för redogörelsen är främst de områden som nämns i propo- sitionen En sammanhållen svensk havspolitik (prop. 2008/09:170, bet. 2008/09:MJU29, rskr. 2008/09:299). beslutade regeringen att ändringar av de s.k. nitratkänsliga områdena skulle genomföras. Detta gjordes som en del i den rapportering till kommissionen om översyn av känsliga områden som varje medlems- land ska göra enligt Rådets direktiv /676/EEG. Beslutet innebär att de s.k. nitratkänsliga områdena i utökas. Andelen av den totala åkermarken som ingår i de nitratkänsliga områdena ökar från . Av jordbrukets totala antropogena (från mänsklig aktivitet) belastning av kväve och fosfor på haven kommer från de känsliga områdena. gäller som en följd av beslutet att några områden, särskilt i inlandet, inte längre ingår i de utpe- kade känsliga områdena. Dessa områden har tagits bort då belastnings- beräkningar visar på liten påverkan på yt-, grundvatten och havsområden. Att nya områden pekats ut medför att dessa kommer att omfattas av det stora flertalet av de generella bestämmelser som finns angivna i förord- ningen (1998:915) om miljöhänsyn i jordbruket och föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2004:62) om miljöhänsyn i jord- bruket i fråga om växtnäring. Dessa gäller krav på lagringskapacitet, spridningsförbud och spridningsrestriktioner för stallgödsel, mineralgöd- sel och andra organiska gödselmedel. Bestämmelserna träder i kraft . Enligt Rådets direktiv /676/EEG ska varje medlemsland också utar- beta riktlinjer för god jordbrukssed. har utarbetat sådana riktlinjer och publicerat dem i . Vissa ändringar i dessa riktlinjer görs nu främst för att även inkludera riktlinjer för de åtgärder som beslutades . Miljöersättning för minskade växtnäringsförluster från jordbruksmark Att odla en s.k. fånggröda efter skörd av en huvudgröda är en effektiv insats för att minska risken för kväveläckage under nederbörds- rika höstmånader. Fånggrödan har förmåga att ta upp och tillgodogöra sig kväve . En utebliven eller senarelagd jordbearbetning innebär i sig en positiv effekt genom att marken inte bearbetas och därmed minskar kväveminerali- seringen och risken för kväveläckage. Landsbygdsprogrammet innehåller miljöersättning till såväl fånggröda som vårbearbetning och en kombi- nation av dessa insatser. Målet för insatsen är . ingick ca i ersättningen, vilket utgör av målet. Den totala kostnaden för ersättningen till odling av fånggröda och vår- bearbetning samt kombinationen av dessa uppgick till ca 159 mil- joner kronor, vilket även inkluderar kostnader för åtagande som ingåtts i tidigare programperioder. Genom att anlägga en gräsbevuxen zon, s.k. skyddszon, längs vatten- drag och sjöar minskar ytavrinningen från och fältkanten stabi- liseras, vilket är särskilt viktigt och vinter då vattenmättnaden vanligtvis är högre. Skyddszoner minskar ytavrinning och därmed växt- näringsläckage från . Även i samband med kraftig nederbörd och snösmältning kan skyddszonen ha en positiv effekt, liksom för att mildra effekterna vid översvämningar vid ett förändrat klimat. Skydds- zonen minskar risken för förluster av främst partikelbundet fosfor, men även för partikelbundna växtskyddsmedel. Skyddszoner är även gynn- samma för flora och fauna. Mångfalden av insekter på skyddszonen kan gynnas än mer genom möjligheten att så in insektsfrämjande fröblandningar. Målet för insatsen skyddszoner är . ingick ca i ersättningen, vilket utgör av målet. Den totala kostnaden för ersättningen till skyddszoner uppgick till ca , vilket även inkluderar kostnader för åtagande som ingåtts i tidigare programperioder. Miljöersättning för anläggning av våtmarker Våtmarker bidrar i hög grad till att minska växtnäringsförlusterna från . I avsnitt 6.1.1 redogörs för våtmarkens effekter på biologisk mångfald. Enligt (2010:10, Minskade växtnäringsförluster och växthusgasutsläpp till 2016) minskar anläggning och restaurering av våtmarker belastningen av både kväve och fosfor på sjöar och vattendrag och har alltså en positiv effekt på möjligheten att En våtmark med syfte att minska halten växt- näringsämnen i vatten kan rätt anlagd och rätt placerad i landskapet reducera utlakningen till havet med i genomsnitt kväve och fosfor per hektar. Detta kan göra våtmarker till en kostnadseffektiv åt- gärd för att minska belastningen av näringsämnen ( 2010:21, Mindre fosfor och kväve från jordbrukslandskapet). Målet för anläggning av våtmarker är . 20072010 har beviljats medel, vilket ger en måluppfyllelse Den totala kostnaden för ersättningen för anläggning av våtmarker uppgick för perioden till ca . Ersättning för reglerbar dränering Insatsen reglerbar dränering i landsbygdsprogrammet är en ersättning för investering i reglerbrunnar för att åstadkomma en högre grund- Syftet är att styra vattenavrinningen från åker- mark för att minska mängden kväve som kan rinna ut i sjöar och hav. är också möjligt att reglera vattennivån på för att göra mer vatten tillgängligt när grödor har sin tillväxtperiod. perioden är att ska förses med reglerbrunnar. 2010 hade ingen brukare ännu tecknat åtagande för investering. Miljöersättningen för miljöskyddsåtgärder innebär bl.a. att brukaren ska förbättra anpassningen av gödselgivorna till grödans precisa behov, vilket minskar riskerna för förluster av växtnäringsämnen. genom att förbättra brukarens beslutsunderlag i form av analys av markens kväveinnehåll, genom utarbetande av en växtnäringsbalans och genom att fastställa kväveinnehållet i flytgödseln som används i växt- Åtgärden innehåller även villkor som bidrar till en hållbar användning av växtskyddsmedel. Målet för åtgärden är ca 600 000 ingick ca i ersättningen, vilket utgör Den totala kostnaden för ersättningen uppgick Enligt halvtidsutvärderingen har ersättningen framför allt bidragit till målet att förbättra vattenkvaliteten genom att minska riskerna för växtnä- ringsförluster samt att minska riskerna vid användning av växtskydds- Miljöersättning för extensiv vallodling för miljön och det öppna landskapet En extensiv vallodling bidrar till att minska risken för växtnäringsläckage och erosion från . En vallodling med lång liggtid, dvs. intervall mellan vallbrotten, innebär en mindre risk för mineralisering (frigörelse) av markens kväve som en följd av minskad jordbearbetning Åtgärden i sig leder till ökad vallodling på bekostnad av främst spannmålsareal, vilket innebär mindre risk för växtnäringsförlus- ter då spannmålsodling generellt sett har en större utlakningspotential. Insatsen är uppdelad i två delar som dels syftar till att gynna den bio- logiska mångfalden, dels syftar till att minska växtnäringsförlusterna. För den biologiska mångfalden se vidare under avsnitt 6.1.4. Målet för insat- sen för minskade växtnäringsförluster är att minska förlusterna . Den totala kostnaden för ersättningen 2010 redovisas under avsnitt 6.1.4. För att kunna avgöra hur rådgivningen om miljöförbättrande åtgärder bör riktas regionalt, men också för att bättre kunna avgränsa områden där åtgärder, t.ex. odling av fånggröda och vårbearbetning, kan vara kost- nadseffektiva att genomföra krävs bl.a. god information om åkermarkens jordart. Odling av fånggröda med efterföljande vårbearbetning har en god utlakningsbegränsande effekt på jordar med låg lerhalt, men kan vara olämplig på mer lerhaltiga jordar på grund av risk för markpacknings- skador. Information om jordarten har även betydelse för var i det är kostnadseffektivt att vidta åtgärder mot erosion, genom t.ex. anlägg- ning av skyddszoner längs med vattendrag. En bra jordartskarta för den svenska åkermarken är också viktig för de beräkningar som görs av växtnäringsförluster genom rotzonsutlakning och som ligger till grund för de svenska beräkningarna av fosfor- och kväveförluster till haven. En omfattande satsning görs nu för att förbättra kunskapen om de svenska odlingsjordarna. Genom att samla in jord- prover från ca 13 000 provpunkter ska en mer detaljerad jordartskarta tas fram för åkermarken. De uttagna proverna kommer även att analyseras med avseende på ett antal växtnäringsämnen, vilket kan ge värdefull information om växtnäringsstatusen i våra jordar. Satsningen har finan- sierats med medel från återföringen av skatt på handelsgödsel och bekämpningsmedel. En ny jordartskarta beräknas finnas . Ett komplement till en mer detaljerad jordartskarta är den uppgift som geologiska undersökning fått i vattendistriktens förvaltnings- planer i enlighet med och rådets direktiv /60/EG. Uppgiften omfattar att ta fram kartmaterial som anger åkermarkens erosionskänslighet och risken för höga förluster av fosfor, särskilt vid vattenförekomster som inte uppnår eller riskerar att inte uppnå god eko- logisk status. Förlusterna av fosfor från jordbruket har fått allt större uppmärksamhet , ur både resurs- och övergödningsperspektiv. Då stora skillnader finns mellan kväve och fosfor med avseende på processerna i marken, förlusterna till vatten och transporten till haven krävs särskild kunskap för att kunna utveckla åtgärder som kan vidtas i praktiken och som är kostnadseffektiva för brukaren att genomföra. Inom ramen för Greppa Näringen (se avsnitt 6.7) finns ett pilotprojekt, Greppa Fosforn. Inom projektet ska åtgärder mot fosforförluster från jordbruksmark testas genom praktiska försök. Projektet bedrivs i tre av- rinningsområden belägna i , och och finansieras med medel från anslaget 1:12 Åtgärder för havs- och vattenmiljö (UO 20) och återföringen av skatt på handelsgödsel och bekämpningsmedel. Projektet startades och beräknas pågå t.o.m. I projektet ingår att testa olika metoder för att identifiera de fält eller delar av fält där risken för fosforförluster är som störst. Tillsam- mans med berörda jordbrukare ska förslag på åtgärder för att minska förlusterna tas fram, brukarna ska genomföra dessa åtgärder och effek- terna ska följas upp genom mätningar i avrinnande vatten. En delrapport från projektet har publicerats i rapportserie (rapport 2010:35, Åtgärder mot fosforförluster från jordbruksmark möjligheter och hinder i praktiken). Resultat från projektet visar att med enbart vattenprovtagning är risken stor att fosforförlusterna underskattas. Likaså att åtgärder som är direkt lönsamma för brukarna, såsom minskat inköp av mineralgödsel, är lätta att genomföra. Att genomföra andra åtgärder, såsom förbättringar av täckdikning, anläggning av våtmarker och fosfordammar samt att minska dikeskantens lutning, är mer komplicerade. I flera fall finns det många juridiska, ekonomiska och hydrotekniska aspekter som måste beaktas vid genomförandet. En bred forskningssatsning påbörjades med medel från Stiftelsen för att utveckla åtgärder som ökar utnyttjandet av fosforn i foder och mark, men också för att minska fosforförlusterna och transporten av fosfor till haven. Satsningen pågår till 2014. återföring av skatt på handelsgödsel och bekämpningsmedel har delvis finansierat satsningen. I skrivelsen Åtgärder för ett levande hav framförde regeringen sin avsikt att ge i uppdrag att, efter samråd med berörda myndig- heter, kommuner och organisationer, analysera och genomföra särskilda insatser för att stärka och effektivisera tillsynen och jordbruksföretagens egenkontroll samt för att öka samordningen med rådgivningen. Uppdra- get gavs till och en redovisning av uppdragets genomförande ska ske till Landsbygdsdepartementet . har också genom vattendistriktens förvaltningsplaner fått i uppgift att, efter samråd med och Havs- och vattenmyndigheten , ta fram underlag för och utveckla föreskrifter eller andra styrmedel med syfte att minska jordbrukets inverkan på vattenkvaliteten, särskilt i områden med vatten- förekomster som riskerar att inte uppnå god ekologisk status eller god kemisk status. Regeringen beslutade att utse en särskild utredare med uppdrag att föreslå hur och rådets direktiv /1/EG av om samordnade åtgärder för att före- bygga och begränsa föroreningar (EUT L 24, 29.1.2008, s. 8, Celex 32008L0001) ska genomföras i svensk rätt (kommittédirektiv 2010:113, Reglering av industriutsläpp). Direktivet berör jordbruket då stora svin- och fjäderfäanläggningar omfattas av direktivets krav. I uppdraget ingick bl.a. att utreda ändamålsenligheten med nuvarande utformning, som innebär att det inte finns någon möjlighet att begränsa ett tillstånd med föreskrifter som meddelas med stöd av 12 kap. 810 §§ . Detta innebär att det är svårt att fullt ut t.ex. genomföra nya EU- regler på jordbruksområdet om frågorna är reglerade i tillstånd. Utreda- ren överlämnade sitt betänkande till 16 den . allmänna hänsynsregler anger den minsta miljöhänsyn som måste tas av alla verksamheter som kan påverka miljön. finns dessutom en rad särskilda miljöbestämmelser som gäller för jordbruk och djurhållning utfärdade med stöd av . Miljöbestämmelserna finns som enskilda villkor i tillstånd för tillståndspliktiga företag eller försiktighetsmått för anmälningspliktiga företag. Förutom dessa finns generella bestämmelser, främst enligt vad som beskrivits ovan för de s.k. nitratkänsliga områdena, men också till viss del enligt avfallslagstift- ningen. Dessutom finns det inom den gemensamma jordbrukspolitiken ett antal föreskrivna villkor som måste följas av brukaren för att den ska vara berättigad till stöd och ersättningar, s.k. tvärvillkor. Då reglerna i flera fall är likartade och då det i vissa fall kan förekomma överlapp- ningar, men också luckor och motstridiga bestämmelser, beslutade rege- ringen att ge en särskild utredare i uppdrag att se över flera av regelverken (kommittédirektiv 2011:49, Miljöbestämmelser för jordbruksföretag och djurhållning). Uppdraget ska redovisas till rege- ringen . I huvuddrag innebär uppdraget till den särskilda utredaren att kartlägga vilka bestämmelser som gäller för hantering och användning av stallgöd- sel och andra biologiska produkter som förekommer i jordbruket och djurhållande verksamhet. Utredaren ska belysa om överlappningar och luckor finns samt föreslå ändringar för en enhetlig hantering. Vidare ingår att göra en analys av de bestämmelser som syftar till att reglera olägenheter från jordbruksföretag och djurhållning, samt om bestämmel- serna i avfallsförordningen är ändamålsenliga och vid behov föreslå ändringar av reglerna. Uppdraget innefattar också att analysera vilka för- och nackdelar som finns med generella bestämmelser respektive enskilda villkor i de tillstånd som utfärdats för tillståndspliktiga företag och i samband med anmälningsplikt. Dessutom ingår bl.a. att undersöka möj- ligheterna till förenklingar beträffande prövning av anläggningar för biogasproduktion där stallgödsel och andra biologiska restprodukter från jordbruk och djurhållning används. Inom ramen för Östersjöstaternas råd (, ) arrangerade tillsammans med Miljö- departementet ett högnivåmöte . Temat för mötet var Land och Hav mer samarbete och mindre övergödning. Vid mötet deltog representanter från miljö- och jordbruksministerierna i Östersjö- länderna samt . I det gemensamma uttalande som mötet resulterade i ansågs följande viktigt: att stödja det fortsatta arbetet inom Helsingforskonventionen genom att utveckla aktionsplanen för (Baltic Sea Action Plan, BSAP), att utveckla gemensamma åtgärder och sprida resultat på företags- och avrinningsområdesnivå för att visa på hållbara lösningar för att minska växtnäringsutsläppen, att stärka samarbetet på lokal och regional nivå över landsgränserna för att bekämpa övergödningen, och att stödja gemensamma initiativ till en sektorsövergripande strategi för hållbart nyttjande och förvaltning av . I Europeiska rådets slutsatser från uppmanades Europeiska kommissionen att senast presentera en EU-stra- tegi för . Så skedde och under det svenska ordförande- skapet 2009 antogs den s.k. Östersjöstrategin. Strategin har fyra huvud- syften och ska göra till ett område som är tillgängligt och attraktivt, samt tryggt och säkert. Jordbruket berörs främst av de övergripande områdena miljömässigt hållbart samt tillgängligt och attraktivt. För varje av de fyra övergripande områdena finns ett antal s.k. prioritetsområden och för dessa finns i sin tur ett antal aktivitetsområden och flaggskeppsprojekt. Närmare redo- görelse om genomförandet av Östersjöstrategin finns i regeringens skrivelse (skr. 2009/10:159, bet. 2009/10:UU16, rskr. 2009/10:260). Inom huvudrubriken miljömässigt hållbart finns ett flaggskeppsprojekt som särskilt omfattar jordbruket. Putting best prac- tise in agriculture into work, eller Baltic , vilket är arbetsnamnet. Det är ett samarbetsprojekt som drivs av två lantbrukarorganisationer (i och ) och fem rådgivningsorganisationer (i , , , och ) runt . Det övergripande syftet med projektet är att utveckla och stärka jordbruksrådgivningen och demonstrations- och informationsaktiviteterna med fokus på förbättrad miljö- och jordbrukspraxis. Projektet har sin utgångspunkt i erfarenheter från rådgivningsprojekt i de ingående länderna, såsom Greppa Näringen (se även avsnitt 6.7) i , vilket utgör grunden för Baltic . Projektet spänner (20102013). I projektet ingår som viktiga delar att bygga upp kunskaper och utbyta erfarenheter samt att skapa en gemensam plattform om hur jordbrukarna kan motiveras att vidta åtgärder, hur råd kan ges till brukarna och hur en kostnadseffektiv rådgivning kan skapas. Vidare innefattar projektet att utveckla demons- trationsgårdar för att visa upp konkreta exempel på åtgärder för att minska växtnäringsförlusterna från jordbruket. Erfarenheterna från pro- jektet ska spridas med hjälp av ett webbverktyg. Under prioritetsområde nio i Östersjöstrategin, som omfattar ett håll- bart jord- och skogsbruk samt fiske, återfinns ett flaggskeppsprojekt med stark koppling till miljö och jordbruk. Projektets benämning är Baltic Manure. Målet med projektet är att få fram företagsmässiga lösningar genom att använda resursen stallgödsel för gödsel- och energiändamål. Koordinator för projektet är i . I projektet ingår att bygga upp kunskaper om stallgödselns värde, vilka tekniker som finns för att ta tillvara stallgödsel och hur dessa kan utvecklas samt hur stallgödsel kan generera biogas som rötresterna nyttjas på ett miljömässigt godtagbart sätt. Inom projektet kommer särskilt fråge- ställningar relaterade till fosfor att vara i fokus. Svensk partner i projektet är (). Förutom de två ovan nämnda flaggskeppsprojekten startades före be- slutet om Östersjöstrategin ett samarbetsprojekt (Baltic ) med 22 parter från området runt . Från svensk sida deltar , () och Jordbruks- verket. Syftet med Baltic är att fungera som en regional plattform där framtidsscenarier och mer effektiva miljöåtgärder för jordbruket ska utvecklas. I projektet ingår också att stärka erfarenhetsutbytet om innovativa lösningar och bästa praxis. Målet är att Baltic ska bidra till att hitta lösningar till nytta både för jordbruket och miljön som kan leda till hållbar ekono- misk utveckling på landsbygden. Ett samarbete mellan projekten , Baltic Manure och Baltic har utvecklas som bl.a. innebär att en årlig konferens hålls där aktuella frågeställningar och resultat diskuteras. Konferensen hölls i . I skrivelsen Åtgärder för ett levande hav redovisar regeringen hur belast- ningen av kväve- och fosforföroreningar till haven söder om har minskat . För anges att utlakningen (rotzonsutlakningen) av kväve har minskat och att fos- forutlakningen minskat . Huvudorsakerna till den minskade belastningen är minskad areal , förbättrat växtnäringsutnyttjande och genomförda åtgärder såsom lagstiftning och åtgärder inom landsbygdsprogrammet. Effekterna av minskad jordbearbetning och anlagda våtmarker inkluderas inte i beräkningarna. Dessa åtgärder har dock enligt bedömts innebära att kväve- och fosforbelastningen minskat med ytterligare kväve respektive fosfor. Förändringar av växtföljderna till 2008 har uppskattats minska läckaget med ytterligare kväve och fosfor. De förstärkta åtgärder som gjorts efter 2008 genom lagstiftning och i landsbygdsprogrammet har uppskattas ge en minskning av belast- ningen till haven med mellan 1 600 till kväve och fos- for. För närmare information se avsnitt 6.4.1 och avseende kompetensut- veckling avsnitt 6.7. Enligt genomförda beräkningar av (rapport nr 56 2011, Svenska MiljöEmissionsData) har belastningen från åkermarken minskat med för kväve och för fosfor.