prop · GZ03105 · 2012-03-15 00:00:00 — Regeringen anser sammanfattningsvis att de svenska bestämmelserna inte inskränker den fria rörligheten av kapital i den mening som avses i artikel 56 EG, numera artikel 63 FEUF, eftersom utdelning från svenska aktiebolag både till utländska fondföretag och svenska investeringsfonder är föremål för beskattning i . Regeringen har underhand upplyst kommissionen om fondskatteutredningens förslag att undanta fondföretag från kupongskatt. Regeringen har i budgetpropositionen lämnat förslag som innebär att fondföretag som avses i 1 kap. 1 § första stycket 8 lagen (2004:46) om investeringsfonder undantas från skattskyldighet för kupongskatt om de hör hemma i en stat inom Europeiska ekonomiska sam-arbetsområdet eller i en stat med vilken har ingått ett skatteavtal som innehåller en artikel om informationsutbyte eller ett avtal om informationsutbyte i skatteärenden. Förslaget är en konsekvens av att svenska investeringsfonder enligt förslag i samma budgetproposition inte längre ska vara skattskyldiga för inkomst av tillgångar som ingår i fonden. Förslagen har antagits av och träder i kraft . Kommissionen har underrättats om lagändringarna. Direktiv /110/EG av om rätten att starta och driva affärsverksamhet i pengar samt om tillsyn av sådan verksamhet, om ändring av direktiven /60/EG och 2006/48/EG och om upphävande av direktiv /46/EG (ärendenummer 2011/0638) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att inte genomfört rubricerat direktiv. Regeringen anförde i svar Direktiv /110/ EG har genomförts i och med att antog regeringens proposition 2010/11:124 Lagen om elektroniska pengar. Den nya lagen (2011:755) om elektroniska pengar trädde i kraft . som fullständigt genomfört . Kommissionens direktiv /44/EU av om genomförandet av och rådets direktiv /65/EG när det gäller vissa bestämmelser avseende fusioner mellan fonder, /feederfondföretag och anmälningsförfarande (ärendenummer 2011/0954) Kommissionen inkom med en formell underrättelse i ärendet och gjorde gällande att inte genomfört rubricerade Regeringen svarade följande . 2010/44/ EU har genomförts i och med att antog regeringens proposition 2010/11:135 Investeringsfondsfrågor. Nödvändiga lagändringar trädde i kraft . anmäldes direktivet som fullständigt genomfört. Antagandet av ett antal resolutioner inom ramen för Internationella vinorganisationen (OIV) (ärendenummer /2141) Kommissionen inkom med en formell underrättelse i ärendet. Kommissionen har anfört att medlemsstaternas antagande inom ramen for en internationell organisation av akter som kan påverka unionens regelverk eller påverka dess räckvidd utan det först har fastställts vilken ståndpunkt som ska intas i enlighet med artikel 218.9 FEUF utgör en överträdelse av artiklarna 2.1 och 3.2 FEUF samt av den rättsliga grunden i fråga, här artikel 42 FEUF samt den skyldighet till lojalt samarbete som föreskrivs i artikel 4.3 . Enligt kommissionen kan man i detta fall avseende de 25 OIV- resolutioner som var föremål för röstning hitta flera typfall, vilka kommissionen ger exempel på. Kommissionen anser att , genom att rösta för dessa resolutioner (eller genom att inte motsätta sig dem) utan att det först antagits ett rådsbeslut i enlighet med artikel 218.9 FEUF, har åsidosatt sin skyldighet i enlighet med artiklarna 2.1, 3.2 och 42 FEUF att respektera unionens exklusiva behörighet och sin skyldighet till lojalt samarbete enligt artikel 4.3 . Kommissionen understryker att medlemsstaternas beteende inom OIV inte bara ger upphov till viktiga principfrågor utan att det också skapar konkreta risker för unionens regelverk och att det följaktligen är viktigt att se till att ett sådant beteende inte upprepas, särskilt med tanke på nästa . svarade på den formella underrättelsen . Regeringen framhöll inledningsvis att den anser att det är mycket viktigt att unionen kan agera i förhållande till tredjeländer och inom ramen för internationella organisationer på ett enhetligt och konsekvent sätt och att dess ståndpunkter bygger på en väl fungerande intern koordination. Inför i generalförsamlingen stod det dock inte klart att denna interna koordination med nödvändighet måste ske i enlighet med artikel 218.9 FEUF eftersom unionen inte är part i OIV, de resolutioner som stod på dagordningen för mötet inte var rättsligt bindande och att artikel 218.9 FEUF inte tidigare hade tillämpats vid koordineringen inför dessa möten. Enligt artikel 218.1 FEUF ska avtal mellan unionen och tredjeländer eller internationella organisationer förhandlas och ingås enligt de förfaranden som anges i bestämmelsen. En tolkning av artikel 218.9 FEUF utifrån dess placering i artikel 218 talar därmed för att tillämpningen av bestämmelsen är begränsad till internationella avtal i vilka unionen är part. En teleologisk tolkning kan däremot medföra att artikel 218.9 FEUF måste tillämpas på avtal som omfattas av unionens behörighet i vilka unionen emellertid på grund av det internationella avtalets utformning ännu inte kan vara part. Det synes därmed inte vara helt klart om artikel 218.9 är FEUF tillämplig beträffande medlemsstaternas agerande inom ramen för en sådan organisation som OIV som grundas på ett avtal där unionen inte är part. Vidare avser artikel 218.9 FEUF situationer där organ ska anta akter med rättslig verkan. De akter om oenologiska metoder och analysmetoder som skulle antas vid var resolutioner enligt artikel 2.2 b i som inte är rättsligt bindande. resolutioner genom s.k. dynamiska hänvisningar i artiklarna 158a, 120f a och i förordningen (EG) nr 1234/2007 om en samlad marknadsordning och artikel 9 i kommissionens förordning (EG) nr 606/2009 görs tillämpliga i unionen, kan det ifrågasättas om resolutionerna i sig har en sådan rättslig verkan som avses i artikel 218.9 Även av den anledningen var det inte entydigt att artikel 218.9 FEUF var tillämplig vid den interna koordineringen inför mötet i OIV:s Den ifrågasätter inte nödvändigheten av att en gemensam ståndpunkt å unionens vägnar tas fram när området faller under unionens befogenhet. I detta fall stod det dock inte klart om det krävdes att den gemensamma ståndpunkten antogs genom ett formellt beslut i rådet i enlighet med artikel 218.9 FEUF eller om sedvanlig koordinering var tillräcklig. I kommissionens förslag till rådsbeslut, som lades fram och således förhållandevis före mötet i , angavs dessutom ett nytt tillvägagångssätt för att etablera en gemensam ståndpunkt å unionens vägnar genom ett formellt rådsbeslut i enlighet med artikel 218.9 FEUF inför beslut inom OIV. sedan avtalet om OIV ingicks 2001 har nödvändigheten av ett sådant Det kan här konstateras att Lissabonfördragets ikraftträdande inte innebar någon ändring i sak av bestämmelsen som i samma lydelse återfanns i artikel 300.2 andra stycket EG. Inför skedde sedvanlig koordinering och enighet förelåg mellan medlemsstaterna beträffande innehållet i de resolutioner som stod på dagordningen för den Mot denna bakgrund motsatte sig inte de 25 resolutioner som stod på dagordningen vid den Sammanfattningsvis anfördeden att den har svårt att se att den därigenom kommit att underlåta att uppfylla sina skyldigheter att respektera unionens exklusiva behörighet och till lojalt samarbete, särskilt med hänsyn till de frågetecken som förelåg beträffande tolkningen av artikel 218.9 FEUF. Regeringen medgav att den dock har förståelse för kommissionens synsätt att artikel 218.9 FEUF var tillämplig i detta fall, i synnerhet med hänsyn till den betydelse som OIV:s resolutioner tillmäts i unionsrätten genom de s.k. dynamiska hänvisningarna i förordning (EG) nr 1234/2007 och kommissionens förordning (EG) nr 606/2009. Rening av avloppsvatten (ärendenummer /2130, mål C-438/07) Kommissionen yrkade fastställelse av att har brutit mot artiklarna 5.2, 5.3 och 5.5 i direktiv /271/EEG. Underlåtelsen består i att inte har ordnat så att samtliga utsläpp från reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse med över 10 000 pe som släpps ut direkt i känsliga områden eller deras avrinningsområden uppfyller de tillämpliga kraven i bilaga 1 till direktivet. Enligt kommissionen finns det vetenskapliga bevis för att fosfor och kväve är huvudorsakerna bakom eutrofiering, att fosfor- och kväveutsläpp i kustvatten sprids till andra delar av och att sådana utsläpp i inlandsvatten som ligger i avrinningsområde bidrar till dess eutrofiering. Kommissionen har mot denna bakgrund gjort gällande att direktiv /271/EEG kräver att det införs en allmän kväverening vid alla reningsverk för avloppsvatten från tätorter med mer än 10 000 pe som släpps ut direkt i de känsliga områdena eller i deras avrinningsområden. Eftersom inte har vidtagit sådana åtgärder har kommissionen yrkat att domstolen ska fastställa att inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt direktiv /271/EEG. vitsordade för det första att 37 av de sammanlagt 141 aktuella reningsverken inte uppfyller tillämpliga krav på kväverening enligt bilaga 1 till direktiv /271/EG och att regeringen därför inte har någon anledning att bestrida kommissionens talan såvitt avser dessa. För det andra anförde regeringen att 68 reningsverk är utrustade med särskild teknik för kväverening samt uppfyller utsläppskraven enligt bilaga 1 till direktiv /271/EG och att kommissionens talan således saknar grund i den delen. Vad beträffar resterande 36 reningsverk vitsordade regeringen för det tredje att det inte har införts särskild teknik för kväverening men att enligt regeringens uppfattning direktivet inte kräver detta. Det följer nämligen inte någon allmän skyldighet av direktiv /271/EEG att införa särskild teknik för kväverening vid samtliga reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse med mer än 10 000 pe. Tvärtom föreskriver direktivet att medlemsstaterna utifrån de lokala förhållandena ska bedöma vilket eller vilka näringsämnen fosfor och/eller kväve som bidrar till eutrofiering och i enlighet med denna bedömning vidta mer långtgående reningsåtgärder. meddelade dom i målet och ogillande kommissionens talan beträffande de sammanlagt 104 reningsverk som bestritt att de inte uppfyller direktivets krav på rening. Vad gäller de övriga 37 reningsverken fastställde domstolen kommissionens yrkanden om att brutit mot de relevanta artiklarna i direktiv /271/EEG. tillställde kommissionen en skrivelse om vilka åtgärder vidtagit för att efterfölja dom i mål C- 438/07. I sitt svar från angav att det pågår ett intensivt arbete för att säkerställa att den aktuella domen efterlevs. Bland annat har remitterat kommissionens skrivelse till de länsstyrelser som i sin egenskap av tillsynsmyndigheter berörs av den aktuella domen och begärt redovisningar av vilka åtgärder som vidtagits för att säkerställa domens efterlevnad för varje enskilt reningsverk. Regeringen har i regleringsbrev angett att myndigheten ska verka för och följa upp att länsstyrelserna ser till att föreskrifter avseende avloppsreningsverk för att minska kväveutsläpp följs. Verket ska redovisa vilka åtgärder som har vidtagits och resultaten av dessa till Vidare har regeringen i regleringsbreven för landets länsstyrelser angett att länsstyrelserna ska intensifiera arbetet med att verka för att verksamhetsutövarna iakttar föreskrifter av- seende avloppsreningsverk för att minska kväveutsläpp. ska redovisa vilka åtgärder som vidtagits och resultaten av dessa. Vid ett paketmöte ställde kommissionen att antal kompletterande frågor som besvarade . förklarade varför det ansågs att vissa av de tätorter som tidigare angetts inte klara kraven i avloppsdirektivet nu anses klara kraven på grund av naturlig retention. Vidare lämnade den av kommissionen efterfrågade informationen om månatliga analysdata avseende kvävekoncentration för de berörda tätorterna. Felaktigt genomförande av direktiv /1/EG om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar (ärendenummer /2291, mål C-607/10) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att fortfarande tillåter drift av ett antal befintliga anläggningar som inte har tillstånd enligt kraven i och rådets direktiv 2008/1/EG om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar, det s.k. IPPC-direktivet. Kommissionen anser därför att underlåtit att säkerställa att befintliga anläggningar drivs i överensstämmelse med kraven i artiklarna 3, 7, 9, 10 och 13 och artikel 14 a och b samt artikel 15.2 i IPPC-direktivet såsom krävs enligt artikel 5.1 i direktivet. svarade att av de totalt 1034 anläggningarna som omfattas av direktivets krav är det nu 51 stycken som inte säkert uppfyller kraven i direktivet eftersom tillsynsmyndigheterna ännu inte hunnit genomföra de nödvändiga prövningarna. att många av de 51 anläggningarna ska ha getts tillstånd enligt direktivet Kommissionen vidhöll sin inställning i ett motiverat yttrande svarade och redovisade den nuvarande situationen för samtliga de 51 anläggningar som kvarstod för svaret på den formella underrättelsen. Dessutom redovisades situationen för en tillkommande anläggning i . regeringen följande: av de totalt 1034 anläggningarna 1035 anläggningar inklusive den tillkommande anläggningen kvarstår anläggningar som inte säkert uppfyller IPPC-direktivets krav. anläggningar som kvarstår beräknas kraven vara uppfyllda för anläggningar , för fyra anläggningar och för fyra anläggningar eller 2011. För resterande åtta anläggningar är det tyvärr svårt att göra en bedömning av anläggningarna bör kunna uppfylla IPPC-direktivets krav. I ett kompletterande svar daterat , och i enlighet med kommissionens begäran vid det paketmöte som ägde rum , överlämnade ytterligare information. En tabell rörande de 52 IPPC-anläggningarna som svaret på det motiverade yttrandet omfattar bifogades. Den innehåller uppdaterade uppgifter om de berörda anläggningarna uppfyllt kraven enligt artikel 5.1 i IPPC-direktivet eller när de beräknas göra detta. klargjorde därvid att två olika sätt har valts för att uppfylla bestämmelsen i artikel 5.1 i IPPC-direktivet. Antingen har verksamhetsutövarens tillstånd omprövats eller villkor ändrats (24 kap. 5 eller 6 §§ ) eller så har tillsynsmyndigheten förelagt verksamhetsutövaren att vidta åtgärder för att se till att verksamheten bedrivs i enlighet med IPPC- direktivet (26 kap. 9 § ). framhöll att den rättsliga effekten av dessa två förfaranden är densamma, nämligen att det i båda fallen säkerställs att verksamheten drivs i enlighet med IPPC-direktivet. Kommissionen beslutade om stämning mot (mål C-607/11). Stämningsansökan inkom från domstolen . I sin stämningsansökan yrkade kommissionen fastställelse av att har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 5.1. i IPPC- direktivet genom att inte vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att dess behöriga myndigheter med hjälp av tillstånd i överensstämmelse med artiklarna 6 och 8 i IPPC-direktivet eller på lämpligt sätt genom en förnyad bedömning av villkoren, övervakat att samtliga befintliga anläggningar drevs i överensstämmelse med kraven i IPPC-direktivets artiklar 3, 7, 9, 10, 13, 14 a och b samt 15.2 . I svaromål medgav regeringen kommissionens fastställelseyrkande såvitt avser 13 av de anläggningar som talan avser. Regeringen bestred dock kommissionens fastställelseyrkande i övrigt (dvs. avseende de övriga 1022 anläggningarna). Detta eftersom kommissionen inte närmare angett på vad sätt skulle ha underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 5.1 i IPPC- direktivet vad gäller dessa anläggningar. Regeringen angav vidare såvitt avser de 13 anläggningarna att dessa inte saknar tillstånd utan omfattas av tidigare meddelade tillstånd enligt den nu upphävda miljöskyddslagen (1969:387). Tillståndsprövningen enligt miljöskyddslagen var en integrerad prövning med krav på bl.a. bästa möjliga teknik (BAT). Enligt 5 § i lagen (1998:811) om införande av ska dessa tillstånd fortsätta att gälla och även anses vara meddelade med stöd av motsvarande bestämmelser i . Felaktigt genomförande av direktiv /96/EG om avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter WEEE (ärendenummer /2398) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att inte har fullgjort sina skyldigheter enligt artiklarna 211 och 17 i, och bilagorna II och III till, direktiv /96/EG om avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter, s.k. WEEE. svarade att de flesta artiklar hade genomförts i Beträffande några av artiklarna höll med om att det krävdes ytterligare genomförandebestämmelser i svensk rätt och redogjorde för tidsplanen för antagandet av dessa bestämmelser. I ett motiverat yttrande vidhöll kommissionen sin inställning avseende artiklarna 3 i) iii), 5.2 b), 7.3, 8.2, 10.3 och 11.1 i direktivet samt bilaga III till direktivet. definitionen av tillverkare i artikel 3 i) iii) i direktivet har införlivats korrekt genom 3 § första stycket tredje punkten i förordning (2005:209) om producentansvar för elektriska och elektroniska produkter. tolkning som kommissionen förespråkar, dvs. omfattar den som importerar en produkt till EU-marknaden och således inte begränsar begreppet till import till en medlemsstats marknad, inte är förenligt med direktivets lydelse, systematik och syfte. som direktivet ålägger medlemsstaterna, särskilt vad gäller tillsynen, är inte möjliga att uppfylla om man inte begränsar sig till en medlemsstats Vad gäller artikel 5.2 b) i direktivet har numera underrättat kommissionen om att undantaget i artikeln utnyttjas varför artikeln nu har införlivats i svensk rätt. Artikel 8.2 i direktivet tar sikte på finansieringen av hanteringen av WEEE från privathushåll. Kommissionen anser att inte korrekt införlivat denna artikel eftersom svensk lagstiftning hänvisar till försäljning medan direktivet hänvisar till det mer omfattande begreppet släppa ut på marknaden. Även om medger att begreppet släppa ut på marknaden är vidare än försäljning, menar att införlivandet inte medfört några brister vad gäller efterlevnaden av direktivet. svenska systemet garanterar att de svenska tillverkarna i praktiken står för finansieringen av allt WEEE från privathushåll, oberoende av hur dessa produkter hamnat på marknaden. När det gäller artiklarna 7.3, 10.3, 11.1 och bilaga III i direktivet har lagt fram ändringsförslag av befintligt regelverk som innebär att kommissionens synpunkter i dessa Författningsändringarna träder i kraft Direktiv /43/EEG om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter/Habitatdirektivet. (ärendenummer /4200) mottog kommissionen ett klagomål från fyra svenska ickestatliga organisationer angående den nya vargpolitiken och den licensjakt som hade ägt rum i . Enligt klagomålet har den svenska vargstammen inte gynnsam bevarandestatus, främst på grund av att den lider av en hög grad av inavel till följd av geografisk isolering. Att godkänna licensjakt på en skyddad art i en så känslig situation var därför enligt de klagandes åsikt inte förenligt med direktivet. Klagomålet har blivit föremål för ett informationsutbyte i databasen och diskuterades också vid ett möte i . Kommissionen inkom med en formell underrättelse i ärendet, vilken besvarades . En inofficiell översättning till engelska av svaret insändes till kommissionen . Kompletterande svar skickades in , och . vidhöll kommissionen sin inställning från den formella underrättelsen och gjorde således gällande att inte uppfyllt sina skyldigheter enligt artiklarna 12 och 16 i rådets direktiv /43/EEG om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (art- och habitatdirektivet). Som kommissionen får uppfattas består underlåtenheten i att skulle ha antagit en vargpolitik som påverkar och sannolikt kommer att påverka möjligheterna till en gynnsam bevarande-status för den svenska vargen genom att tillåta licensjakt på varg trots att förutsättningarna enligt direktivet för en sådan jakt inte varit uppfyllda. Till grund för sin bedömning lägger kommissionen följande närmare omständigheter -att den svenska vargstammen begränsats till ett givet tak, -att licensjakten avsett en strikt skyddad art som inte har gynnsam bevarandestatus på grund av populationsdynamik och begränsning av det naturliga utbredningsområdet samt -att flyttningar av varg medgetts för vilka det inte finns några garantier för att de kommer att genomföras, som inte varit förberedda på ett sätt som garanterar ett snabbt genomförande och som i vart fall inte har realiserats . Regeringen anförde i svar sammanfattningsvis följande. Regeringen är angelägen om att fortsätta dialogen med kommissionen i syfte att uppnå en samsyn om hur en gynnsam bevarandestatus för vargen ska uppnås. Någon sådan licensjakt som skett kommer därför inte att äga rum 2012. Begränsningen till ett givet tak för den svenska vargstammen gäller inte längre. Regeringen har gett i uppdrag att upprätta en förvaltningsplan för varg och beslutat att inrätta en nationell kommitté för hållbar rovdjurspolitik för varg. Regeringen fortsätter också att vidta konkreta åtgärder för att öka vargstammens genetiska status och kommer utsättning av djurparksvalpar att äga rum. Regeringen har också inlett ett utökat nordiskt samarbete om vargförvaltningen och kontakt har även etablerats med . var enligt regeringens uppfattning licensjakten efter varg 2010 och 2011 förenlig med artiklarna 12 och 16 i art- och habitatdirektivet. inte något tvivel om att det största hindret för en gynnsam bevarandestatus för den svenska vargstammen är brister i dess genetiska För att effektiva åtgärder i form av utflyttning och införsel av varg ska kunna vidtas för att läka dessa brister måste det finnas en acceptans hos den lokala befolkningen för dessa åtgärder och den svenska vargförvaltningen som helhet. Detta kan endast åstadkommas genom en ökad delaktighet från befolkningens sida i vargförvaltningen. är också av uppfattningen att det är av stor vikt att förvaltningen av rovdjursstammarna i huvudsak sker nationellt i enlighet med subsidiaritetsprincipen och med regionalt och lokalt inflytande. bakgrund av att svenska myndigheter arbetat med olika åtgärder för att öka den lokala acceptansen för varg och det därvid kunnat konstateras att acceptansen sjunkit trots dessa åtgärder när vargstammen ökat, har det förelegat ett behov av att stärka den lokala acceptansen. viktigaste åtgärderna för att åstadkomma detta har varit att inrätta viltvårdsdelegationer i kombination med att under strikt kontrollerade former tillåta licensjakt på varg. Någon annan lämplig lösning har enligt regeringens uppfattning inte stått till buds. Det finns också underlag till stöd för att licensjakten effektivt bidragit till att öka den lokala acceptansen för vargförvaltningen. Licensjakten har varken riskerat att försvåra eller försvårat möjligheterna att uppnå en gynnsam bevarandestatus för den svenska vargstammen. har varit väl underbyggda, beaktat försiktighetsprincipen och omgärdat jakten med strikta villkor i enlighet med artikel 16.1 e) i art- och Att bedömningen att licensjakt 2010 och 2011 kunde tillåtas enligt artikel 16.1 e) i art- och habitatdirektivet var riktig bekräftas av rapporter som visar att vargbeståndet ökat och som indikerar en bättre genetisk status hos vargstammen. kompletterade regeringen svar på det motiverade yttrandet genom att bifoga och informera om dels rapporten jakt på stora rovdjur i , dels rapporten hos varg (Canis lupus lupus) i skandinaviska djurparker. Felaktigt genomförande av direktiv /60/EG om upprättande av en ram för unionens åtgärder på vattenpolitiken (ärendenummer /4643) Kommissionen inkom med en formell underrättelse (ärende 2007/2239 med hänvisning till ärende 2006/4643) och med en kompletterande formell underrättelse (enbart ärende 2007/2239), vilka besvarades respektive (se nedan under avsnittet Formella underrättelser). I ett motiverat yttrande anförde kommissionen att och rådets direktiv /60/EG om upprättande aven ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område, särskilt artikel 9, genom att undanta vissa verksamheter (såsom uppdämning för