prop · H00355 · 2012-12-20 00:00:00 — Bestämmelsen motsvaras delvis av 4 § i den nuvarande lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter och har kommenterats i avsnitten 13.1 och 13.2. Bestämmelsen motsvaras i sak av 20 § livsmedelslagen (2006:804) vad gäller kontrollmyndigheter och Europeiska kommissionen. Paragrafen ger Europeiska kommissionen, inbegripet inspektörer och experter som har utsetts av kommissionen, och ett kontrollorgan motsvarande rätt till upplysningar, handlingar och tillträde samt att ta prover som en kontrollmyndighet har enligt de EU-förordningar som kompletteras av lagen. Paragrafen verkställer dels artiklarna 65.2 och 67 i kommissionens förordning (EG) nr 889/2008 vad avser ett kontrollorgan, dels artikel 45.5 i och rådets förordning (EG) nr 882/2004 vad avser kommissionen och de inspektörer och experter som har utsetts av den. Skyldighet att lämna hjälp Paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 13.3, har inte någon motsvarighet i den nuvarande lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter. Däremot finns motsvarande bestämmelse i 21 § livsmedelslagen (2006:804). Bestämmelsen ger stöd för att kontrollmyndigheten ska kunna fullgöra sina skyldigheter enligt artikel i och rådets förordning (EG) nr 882/2004. Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 11.4, har inte någon motsvarighet i den nuvarande lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter, men väl i 18 § livsmedelslagen (2006:804). Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Bestämmelsen innebär att ges rätt att förelägga en kommun som inte fullgör sin skyldighet att utöva kontroll att göra det. Av 12 kap. 2 § regeringsformen följer att ett sådant föreläggande inte kan avse åtgärder som rör kommunens beslut i ett enskilt fall. Paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 13.5, motsvarar i sak 5 § första stycket i den nuvarande lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter och ger kontrollmyndigheterna rätt att meddela förelägganden och förbud. Med stöd av bestämmelsen kan förelägganden och förbud riktas mot enskilda för att de ska följa regelverket. En nyhet i förhållande till är att det klargörs att det i de EU-förordningar som kompletteras av lagen finns bestämmelser om vilka åtgärder som kontrollmyndigheterna får vidta vid enskildas underlåtelse att följa lagstiftningen. Kontrollmyndigheterna ges i paragrafen befogenhet att besluta om förelägganden och förbud utöver vad som följer av de EU- förordningar som kompletteras av lagen. Kontrollorganen får enligt artikel 30.1 första stycket i rådets förordning (EG) nr 834/2007 besluta om att avlägsna märkning eller förbjuda marknadsföring av ett parti eller en produktionsomgång som påverkas av en oegentlighet (se kommentaren till 3 §). I övrigt tillkommer befogenheten att meddela förelägganden och förbud endast kontrollmyndigheterna. Om ett kontrollorgan anser det vara motiverat att ingripa med ett föreläggande eller förbud utan att själv ha en sådan befogenhet så ska kontrollorganet underrätta den myndighet som har befogenhet att fatta beslut om föreläggande eller förbud. I paragrafen tydliggörs att förelägganden med stöd av bestämmelsen inte kan riktas mot en kommun. Med stöd av 10 § är det möjligt för att rikta förelägganden mot kommuner om att utöva kontroll enligt regelverket. Bestämmelsen motsvarar 22 § livsmedelslagen (2006:804) och har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. I paragrafens första stycke, som motsvaras av 23 § livsmedelslagen (2006:804) och i princip av 5 § andra stycket i den nuvarande lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter, föreskrivs att ett föreläggande eller ett förbud som meddelas av en kontrollmyndighet enligt de EU-förordningar som anges i 1 § eller enligt 11 § får förenas med vite. Med bestämmelsen är det således möjligt att koppla vite till de saluföringsförbud som kontrollmyndigheten får fatta med stöd av artikel 30.1 i rådets förordning (EG) nr 834/2007 och artikel 91.2 i kommissionens förordning (EG) nr 889/2008. 2012/13:55 I andra stycket klargörs att om kontrollmyndigheten har anledning att misstänka att någon har begått en gärning som kan föranleda straff eller sanktionsavgift (t.ex. marknadsstörningsavgift enligt marknadsföringslagen [2008:486]) får myndigheten inte vid vite förelägga den misstänkte att medverka i utredningen av den gärning som misstanken avser. Allmänna bestämmelser om vite finns i lagen (1985:206) om viten. Paragrafen har kommenterats i avsnitt 13.5 och har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Av paragrafen, som inte har någon motsvarighet i den nuvarande lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter, framgår i första stycket att en kontrollmyndighet, även i de fall det inte direkt följer av en EU-förordning, får ta hand om en vara som avses med ett föreläggande eller ett förbud om föreläggandet eller förbudet inte följs. Paragrafen motsvaras delvis av 24 § livsmedelslagen (2006:804). I andra stycket anges att ägaren till varan ska ges tillfälle att åtgärda de brister som medför att varan inte överensstämmer med regelverket. Det kan t.ex. vara att ändra benämningen på (t.ex. märkningen eller innehållsförteckningen) eller sammansättningen av en jordbruksprodukt eller ett livsmedel. I tredje stycket anges att om ägaren underlåter att göra detta ska kontrollmyndigheten låta förstöra varan på ägarens bekostnad. Bestämmelserna bör tillämpas med viss försiktighet. Det är naturligt att kontrollmyndigheten först prövar andra möjligheter att komma till rätta med problemet. Ett omhändertagande av en vara och ett därefter följande eventuellt förstörande av varan skulle t.ex. kunna bli aktuellt när det står klart att ägaren till varan inte har för avsikt att följa ett meddelat föreläggande eller förbud eller att vidta åtgärder för att göra varan lagenlig. Åtgärden, som naturligtvis måste vara proportionell i förhållande till lagstiftningens syfte, vidtas då som en sista utväg då kontrollmyndigheten inte ser någon annan möjlighet att få bort den lagstridiga varan från marknaden. Paragrafen har kommenterats i avsnitt 13.6. Paragrafen, som saknar motsvarighet i den nuvarande lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter, har kommenterats i avsnitt 13.7. Paragrafen motsvaras av 26 § livsmedelslagen (2006:804). I paragrafen tydliggörs att den även omfattar verkställighetsföreskrifter och föreskrifter som har meddelats med stöd av den s.k. restkompetensen till lagen om kontroll av ekologisk produktion. Genom bestämmelsen ges en kontrollmyndighet befogenhet att vidta rättelse på den enskildes bekostnad. Befogenheten att besluta om rättelse tillkommer endast kontrollmyndigheterna, inte kontrollorgan. Paragrafen, som saknar motsvarighet i den nuvarande lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter, har kommenterats i avsnitt 13.4. Paragrafen motsvaras i sak av 27 § livsmedelslagen (2006:804). I första stycket anges att polismyndigheten på begäran av en kontrollmyndighet ska lämna den hjälp som behövs för kontrollen eller för att verkställa ett beslut enligt de EU-förordningar som kompletteras av lagen, de beslut som har meddelats med stöd av EU-förordningarna, denna lag, de föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen eller de beslut som har meddelats med stöd av lagen. I andra stycket klargörs att biträde av polismyndighet får begäras endast i sådana situationer där det finns ett verkligt behov av polisens särskilda befogenhet att använda våld. kan t.ex. begära biträde av polismyndighet när den verksamhetsansvarige har satt sig till motvärn eller har förklarat sig vägra tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen som används för verksamheten. Biträde av polismyndighet ska vidare kunna begäras i andra fall där det finns synnerliga skäl. Det kan exempelvis röra sig om situationer där det finns en överhängande risk för att exempelvis handlingar eller annat material kommer att förstöras och man inte kan avvakta med att verkställigheten löses på annat sätt. Paragrafen, som innehåller bemyndiganden att meddela föreskrifter om avgifter, har kommenterats i avsnitt 15 och har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Vad avser första stycket 1 motsvarar bestämmelsen i sak 6 § i den nuvarande lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter. Paragrafens första stycke motsvarar i sak 28 § livsmedelslagen (2006:804). Paragrafens första stycket 1 innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyldighet att betala avgift för sådan kontroll som avses i 2 §. Avgiftsskyldigheten kan omfatta den som är föremål för kontroll, dvs. den som producerar, bereder, distribuerar, importerar eller marknadsför ekologiska produkter. Även den som exporterar ekologiska produkter som framställs i överensstämmelse med de gemensamma produktionsreglerna omfattas av kontroll. I första stycket 2 anges att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet att betala avgift för prövning av ärenden enligt de EU-förordningar som anges i 1 §, denna lag eller de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Andra stycket innehåller en upplysning om att regeringen meddelar föreskrifter om de avgifter som tas ut av statliga förvaltningsmyndigheter. Sådana föreskrifter kan bl.a. avse hur avgifterna ska beräknas. Paragrafen, som saknar motsvarighet i den nuvarande lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter, har kommenterats i avsnitt 15. Paragrafen motsvaras delvis av 28 § tredje stycket livsmedelslagen (2006:804). Paragrafen innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyldighet för ett kontrollorgan att ta ut avgifter för sådan kontroll och prövning som avses i 16 § första stycket samt föreskrifter om grunderna för beräkning av avgifternas storlek. Varje kontrollorgan ska alltså själv besluta avgiftens storlek. Paragrafen, som saknar motsvarighet i den nuvarande lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter, har kommenterats i avsnitt 15. Däremot motsvaras paragrafen av 28 § andra stycket livsmedelslagen (2006:804). I paragrafen bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter om skyldighet för en kommun att ta ut avgifter för sådan kontroll och prövning som avses i 16 § första stycket. Varje kommun ska däremot ha rätt att själv besluta om storleken av de avgifter som i förekommande fall ska tas ut. Genom paragrafen, som saknar motsvarighet i den nuvarande lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter, införs en administrativ sanktion i form av sanktionsavgift. Bestämmelserna om sanktionsavgifter har utformats med motsvarande bestämmelser i fiskelagen (1993:787), och skatteförfarandelagen (2011:1244) som förebilder. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 14 och har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. I paragrafens första stycke föreskrivs att en sanktionsavgift ska tas ut av den som underlåter att anmäla sin verksamhet i strid med artikel 28.1 i rådets förordning (EG) nr 834/2007. Sanktionsavgiften ska tas ut oavsett om uppsåt eller oaktsamhet föreligger, dvs. det gäller ett strikt ansvar. Skyldigheten i artikel 28.1 innebär att anmälan ska göras innan aktören släpper ut produkter på marknaden som ekologiska produkter eller produkter under omställning till ekologisk produktion. Av artikel 2 d i rådets förordning (EG) nr 834/2007 framgår att en aktör kan vara en fysisk eller juridisk person. I artikel 63.3 i kommissionens förordning (EG) nr 889/2008 anges vilka uppgifter som anmälan ska innehålla. Endast underlåten anmälan ska dock vara belagd med sanktionsavgift. Om anmälan inte är fullständig kan i stället aktören föreläggas, eventuellt vid vite, att komplettera sin anmälan med de uppgifter som krävs. Enligt andra stycket ska hel eller delvis befrielse från sanktionsavgift beslutas om det är oskäligt att ta ut avgiften med fullt belopp. Både objektiva och subjektiva omständigheter ska beaktas vid denna prövning. Vid bedömningen av om det är oskäligt att ta ut avgiften ska vissa omständigheter särskilt beaktas. Det ska särskilt beaktas om överträdelsen har berott på sjukdom som har medfört att den avgiftsskyldige inte förmått att på egen hand göra det som ålegat honom eller henne och inte heller kunnat uppdra åt någon annan att göra det. Det ska vidare särskilt beaktas om överträdelsen annars berott på en omständighet som den avgiftsskyldige varken förutsåg eller borde ha förutsett eller inte kunnat påverka. Slutligen ska särskilt beaktas vad den avgiftsskyldige gjort för att undvika att överträdelsen skulle inträffa. En annan omständighet som kan beaktas, i första hand vid delvis befrielse, är om den avgiftsskyldige är en enskild näringsidkare eller en ideell förening som endast i mycket begränsad omfattning bedriver näringsverksamhet. Bristande betalningsförmåga, att en verksamhet är nystartad, okunskap om gällande regler, glömska, tidsbrist eller dåliga rutiner bör inte i normalfallet medföra befrielse från avgift. I tredje stycket anges att sanktionsavgiften ska tillfalla staten. Paragrafen saknar motsvarighet i den nuvarande lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter. I paragrafen bemyndigas regeringen att meddela ytterligare föreskrifter om sådana sanktionsavgifter som ska tas ut enligt 19 §, bland annat om hur sanktionsavgiften ska beräknas. Avgiften ska uppgå till . För en enskild överträdelse ska avgiften kunna bestämmas till högst . Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 14. Paragrafen, som saknar motsvarighet i den nuvarande lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter, innebär ett undantag från möjligheten att ta ut sanktionsavgift. Paragrafens syfte är att förhindra att vite och sanktionsavgift tas ut för samma gärning. Bestämmelsen har i sak utformats i enlighet med Lagrådets förslag, dock med en viss språklig justering. Paragrafen har behandlats i avsnitt 14.3. Paragrafen saknar motsvarighet i den nuvarande lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter. I första stycket anges att den myndighet som regeringen bestämmer ska besluta om sanktionsavgift. Enligt andra stycket ska den som anspråket riktas mot ges tillfälle att yttra sig över myndighetens iakttagelser före beslutet. Om rättelse vidtas i detta skede innebär det inte att möjligheten att ta ut sanktionsavgift bortfaller. Så snart förutsättningarna har uppkommit får sanktionsavgift tas ut även om omständigheterna ändras innan beslut meddelas. Det är inte fråga om någon skuldbedömning eftersom ansvaret är strikt. Paragrafen har behandlats i avsnitt 14. Paragrafen, som saknar motsvarighet i den nuvarande lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter, innebär att möjligheten att ta ut sanktionsavgift faller bort om den som anspråket riktas mot inte har getts tillfälle att yttra sig från det att anmälningsskyldigheten har upphört. Eftersom underlåtenhet att anmäla sin verksamhet till kontroll är en perdurerande handling så flyttas tidsfristen fram. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. 2012/13:55 Paragrafen har behandlats i avsnitt 14.3. Paragrafen, som saknar motsvarighet i den nuvarande lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter, innebär att ett beslut om sanktionsavgift får verkställas enligt utsökningsbalken. Beslutet, eller en påföljande dom för det fall beslutet överklagas, gäller således som en exekutionstitel så snart som det har vunnit laga kraft. Paragrafen har behandlats i avsnitt 14.3. Paragrafen, som saknar motsvarighet i den nuvarande lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter, innebär att betalning av beslutad sanktionsavgift inte kan krävas efter det att har gått sedan beslutet har vunnit laga kraft. Detta gäller även när endast en del av avgiften återstår att betala. Paragrafen har behandlats i avsnitt 14.3. Paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 12, saknar motsvarighet i den nuvarande lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter. Paragrafen innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om undantag från de EU-förordningar som kompletteras av lagen och om särskilda ekologiska produktionsregler. Sådana föreskrifter kan meddelas endast i den utsträckning som EU-förordningarna uttryckligen medger det. Paragrafen innehåller också ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om hur sådan kontroll som avses i 2 § första stycket ska bedrivas och om skyldighet för en kommun eller ett kontrollorgan att lämna uppgifter till en annan kontrollmyndighet. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan också meddela föreskrifter om inom vilken tid och på vilket sätt som sådana uppgifter ska lämnas. Av bestämmelsen, som saknar motsvarighet i den nuvarande lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter, framgår att en myndighet får bestämma att ett beslut av myndigheten ska gälla även om det överklagas. Det gäller dock inte ett beslut om att ta ut sanktionsavgift. Bestämmelsen har kommenterats i avsnitt 16 och motsvarar 33 § livsmedelslagen (2006:804). Paragrafen, som saknar motsvarighet i den nuvarande lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter, har kommenterats i Paragrafen innebär att beslut av ett kontrollorgan som har meddelats Prop. 2012/13:55 med stöd av en EU-förordning som kompletteras av denna lag eller med stöd av lagen får överklagas till i det län där kontrollorganet har sitt säte. Vid överklagande av beslut av kontrollorgan gäller lagen (1986:1142) om överklagande av beslut av enskilda organ med offentliga förvaltningsuppgifter. Paragrafen har vad avser beslut av en kommun i sak överförts från 7 § förordningen (1995:702) om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter. Paragrafen motsvaras i sak av 31 § livsmedelslagen (2006:804). Bestämmelsen innebär att beslut av en kommun som har meddelats med stöd av en EU-förordning som kompletteras av lagen eller med stöd av lagen får överklagas till . Paragrafen har kommenterats i avsnitt 16. Paragrafen motsvarar i sak 9 § i den nuvarande lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter. Den har kommenterats i avsnitt 16. Bestämmelsen innebär att beslut av en statlig förvaltningsmyndighet som har meddelats med stöd av en EU-förordning som kompletteras av lagen eller som har meddelats med stöd av lagen får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Beslut som har meddelat i anledning av beslut som har överklagats till enligt 28 § eller 29 § kan med stöd av bestämmelsen överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Lagen om kontroll av ekologisk produktion träder i kraft . Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 17 och har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. 19.2Förslag till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Förslaget har behandlats i avsnitt 10.3. Ändringen i bilagan innebär att ett kontrollorgan till vilket kontrolluppgifter har överlämnats enligt 3 § lagen om kontroll av ekologisk produktion ska tillämpa offentlighetsprincipen i den del av verksamheten som avser kontroll av ekologisk produktion. Kontrollorganet ska vidare, såvitt gäller handlingar i sådan verksamhet, jämställas med en myndighet vid tillämpning av offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), se bl.a. 46 kap. samt 30 kap. 23 § 2012/13:55 nämnda lag, 9 § offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) och punkten 107 i bilagan till samma förordning samt arkivlagen (1990:782). Sammanfattning av promemorian Ny lag om ekologisk produktion (Ds 2009:27) I promemorian lämnas förslag till en ny lag om ekologisk produktion. Syftet med förslaget är att anpassa den nationella lagstiftningen om ekologisk produktion dels till nya EG-förordningar på området, dels till lagar och förordningar på likartade områden, särskilt livsmedelslagen (2006:804). Bestämmelserna i den nuvarande lagen (1995:551) om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter har i sak överförts till förslaget till ny lag. Den föreslagna lagen har kompletterats med ett antal bestämmelser, främst i syfte att underlätta för kontrollmyndigheterna att utöva sin kontroll. Det föreslås bl.a. nya bestämmelser om samverkan i kontrollen, om omhändertagande av vara, om hjälp av polismyndighet och om administrativa sanktionsavgifter. I promemorian föreslås att beslut som fattas av kontrollorgan med säte i ska kunna överklagas. Det föreslås vidare att vid myndighetsutövning ska kontrollorgan med säte i tillämpa vissa av förvaltningslagens bestämmelser. Vidare föreslås att bestämmelserna om rätten att ta del av allmänna handlingar och bestämmelserna om sekretess ska göras tillämpliga på sådana kontrollorgan vad gäller den verksamhet som avser kontroll av ekologisk produktion. EG-förordningarnas tillämpningsområde har utvidgats till att gälla även ekologisk vattenbruksproduktion. I promemorian föreslås att ska vara behörig myndighet och kontrollmyndighet i fråga om den verksamheten. I promemorian föreslås den föreslagna lagen träda i kraft . Lagförslag i promemorian Ny lag om ekologisk produktion (Ds 2009:27) Lag om ekologisk produktion Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag kompletterar bestämmelserna 1.rådets förordning (EG) nr 834/2007 av om ekolo- gisk produktion och märkning av ekologiska produkter och om upphävande av förordning (EEG) nr 2092/911, 2.kommissionens förordning (EG) nr 889/2008 av om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 834/2007 om ekologisk produktion och märkning av ekologiska produkter med avseende på ekologisk produktion, märkning och kontroll2, 3.kommissionens förordning (EG) nr 1235/2008 av om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 834/2007 vad gäller ordningen för import av ekologiska produkter från tredjeländer3. Denna lag kompletterar också bestämmelserna i och rådets förordning (EG) nr 882/2004 av om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd4 i den utsträckning bestämmelserna är tillämpliga på de EG- bestämmelser som anges i första stycket. 2 § Kontroll av efterlevnaden av denna lag, de föreskrifter och beslut som har meddelats med stöd av lagen, de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen och de beslut som har meddelats med stöd av EG- bestämmelserna utövas av statliga myndigheter och kommunerna i enlighet med de föreskrifter som regeringen meddelar. En kommuns uppgifter ska fullgöras av den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet. 3 § , och får inom sina respektive ansvarsområden till ett sådant kontrollorgan som avses i artikel 2 i rådets förordning (EG) nr 834/2007 överlämna uppgiften att utöva kontroll av efterlevnaden av denna lag, de föreskrifter och beslut som har meddelats med stöd av lagen, de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen och de beslut som har meddelats med stöd av EG- bestämmelserna. 1EUT L 189, 20.7.2001, s. 1 (Celex 32007R0834). 2EUT L 250, , s. 1 (Celex 32008R0889). 3EUT L 334, 12.12.2008, s. 25 (Celex 32008R1235). 4EUT L 165, 30.4.2004, s. 1 (Celex 32004R0882). Ett överlämnande får inte avse rätten att vid bristande efterlevnad av regelverket besluta om andra åtgärder än att återkalla utfärdat certifikat. 4 § Den myndighet som utövar kontroll ska genom rådgivning, information och på annat sätt underlätta för den enskilde att fullgöra sina skyldigheter enligt lagen, de föreskrifter och beslut som har meddelats med stöd av lagen, de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen och de beslut som har meddelats med stöd av EG-bestämmelserna. 5 § Den myndighet som utövar kontroll ska verka för att överträdelser av lagen, av de föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av