prop · GZ03112 · 2012-03-19 00:00:00 — Förslaget innebär att åldersgränsen för köp av sprutor och kanyler utan att köparen behöver styrka medicinska skäl sänks. åldersgränsen bestämdes sannolikt efter myndighetsåldern då Prop. 2011/12:112 bestämmelsen infördes. En ny åldersgräns framstår som lämplig mot bakgrund av sprututbytesprogrammen som möjliggör utbyte av sprutor och kanyler i syfte att förebygga spridning av infektioner bland personer som missbrukar narkotika. I 6 § tredje stycket lagen (2006:323) om utbyte av sprutor och kanyler framgår att sprutor eller kanyler endast får lämnas ut till den som har fyllt . I sammanhanget bör det dock erinras om att den som är och som kan styrka eget eller familjemedlems medicinska bruk även fortsättningsvis kommer att ha möjlighet att köpa sprutor eller kanyler. Ett flertal remissinstanser har uppmärksammat att (SOU 2011:35) föreslår en sänkning av den aktuella åldersgränsen till . betänkande bereds för tillfället på och regeringen avser återkomma i frågan. Regeringens förslag: Den myndighet som regeringen bestämmer (tillsynsmyndigheten) ska utöva tillsyn över dem som utövar handel enligt 3 § och över de föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen. har rätt att på begäran och i den utsträckning som behövs för tillsynen få del av handling och få upplysningar samt tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen där sprutor och ka- nyler hanteras. får i sådana utrymmen göra undersökningar och ta prover av sprutor och kanyler. För sådana prov betalas ingen ersättning. Rätten omfattar inte bostäder, även om en en- skild person bedriver handel från sin bostad. Den som förfogar över sprutor och kanyler ska lämna det biträde vid undersökningen som tillsynsmyndigheten begär. får meddela de förelägganden som behövs för tillsynen. Ett beslut om föreläggande får förenas med vite. ska på begäran av tillsynsmyndigheten lämna den hjälp som behövs för tillsynens genomförande. Promemorians förslag: överensstämmer delvis med regeringens för- slag. Remissinstanserna: Kammarrätten i föreslår följande til- lägg till 7 § andra stycket: Föreläggande enligt första stycket får förenas med vite. föreslår att förbud nämns som en möjlig tillsynsåtgärd i lagtexten. anser att det är oklart vilka aktörer som omfattas av tillsynen och när tillsynen får ske. Skälen för regeringens förslag: Genom den tillsyn som Läkemedels- verket bedriver enligt 5 § förordningen (1968:70) med vissa bestämmel- ser om injektionssprutor och kanyler säkerställs att sprutor och kanyler inte kommer till användning på ett icke avsett sätt. Som anförts ovan innebär förslaget att kravet på tillstånd vid sådan införsel av sprutor och kanyler som utförs av näringsidkare försvinner. Den kontroll som kom- mer att ske över handeln med dessa produkter kommer således att behöva utföras inom landets gränser. Det är således av avgörande betydelse att den tillsyn som utförs av fortsätter. Det förefaller lämpligt att får ett fortsatt ansvar för att utöva tillsyn över efterlevnaden av den föreslagna lagen samt de före- skrifter som har meddelats med stöd av lagen. Enligt förslaget kommer tillsynsmyndigheten att ha rätt att på begäran få de upplysningar och ta del av de handlingar som behövs för tillsynen. Exempel på sådana handlingar kan vara dokumentation kring inköp och försäljning av sprutor och kanyler. I den utsträckning som det behövs för tillsynen föreslås även att tillsynsmyndigheten ska få tillträde till områ- den, lokaler och andra utrymmen som används i samband med handeln och hanteringen i övrigt av sprutor och kanyler. Bestämmelsen är nöd- vändig för att tillsynsmyndigheten ska kunna kontrollera exempelvis om de aktuella produkterna förvaras på ett sådant sätt att obehöriga inte kan komma över dem. föreslås vidare ges rätt att ta prover av sprutor och kanyler i samband med sådana undersökningar. Någon ersättning från tillsynsmyndigheten till den aktuella näringsidka- ren kommer inte att utgå i dessa fall. kommer enligt förslaget enbart att utöva tillsyn över aktörer som bedriver handel enligt förslagets 3 §. Någon anledning att ge tillsynsmyndigheten rätt till till- träde till bostäder har mot bakgrund av detta inte bedömts föreligga. För det fall det skulle förekomma att en enskild person bedriver handel med sprutor och kanyler från sin bostad kommer tillsynsmyndigheten således att sakna möjlighet att bereda sig tillträde till denna. För att tillsynen ska kunna utföras på ett effektivt sätt föreslås att till- synsmyndigheten ges möjlighet att meddela förelägganden vilket inklu- derar förbud samt förena dessa med vite. Sådana förelägganden kan exempelvis komma att gälla förvaring av de aktuella produkterna. De redskap som tillsynsmyndigheten föreslås få för att kunna genom- föra tillsynen bedöms som nödvändiga för att kunna kontrollera att lagen följs. Några mindre ingripande åtgärder bedöms med andra ord inte räcka för att skydda de folkhälsohänsyn som lagen värnar om. Mot den bak- grunden bedömer regeringen att bestämmelserna om tillsynsmyndig- hetens rätt till tillträde till utrymmen utgör en godtagbar begränsning av skyddet enligt regeringsformen mot husrannsakan och liknande intrång (jfr. 2 kap. 6 § första stycket och 2 kap. 21 § regeringsformen). Enligt förslaget kommer tillsynsmyndigheten att ha möjlighet att be- gära hjälp av polismyndighet om det behövs för att kunna genomföra de tillsynsåtgärder som framgår av 6 § t.ex. undersökningar och prover som behövs för tillsynen. Polisen har enligt ett stort antal författningar skyl- dighet att i olika sammanhang bistå myndigheter. Bakgrunden till poli- sens skyldighet att på begäran av annan myndighet bistå med hjälp är polisens befogenhet att använda våld i vissa situationer. En begäran ska dock ske först sedan den begärande myndigheten konstaterat att upp- giften inte kan lösas utan biträde av polisen. Det är angeläget att mot- verka att polisens resurser används för att verkställa tillsynsmyndighe- tens beslut i fall där polisens särskilda kompetens och befogenhet att bruka våld inte är nödvändig. Av förslaget framgår att biträde av polis- myndigheten endast ska ges när det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kommer att kunna utföras utan att polisens särskilda befogenhet att använda våld behöver tillgripas eller det annars Prop. 2011/12:112 finns synnerliga skäl för begäran. bör vid en begä- ran om biträde visa på konkreta omständigheter som gör det antagligt att biträde krävs för att uppgiften ska kunna utföras. Begäran enligt förslaget kan exempelvis göras i sådana fall när den när den som ansvarar för ett visst lagerutrymme förklarat sig vägra tillträde till lokalerna. Regeringens förslag: Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet säljer sprutor eller kanyler utan att vara berättigad därtill ska dömas till bö- ter. Samma sak gäller den som säljer sprutor och kanyler till personer som inte kan styrka att produkterna behövs för medicinskt bruk. Den som inte har rättat sig efter ett vitesföreläggande ska inte dömas till ansvar enligt denna lag för gärning som omfattas av föreläggandet. Bestämmelse om straff för olovlig införsel av sprutor eller kanyler och försök till sådant brott finns i lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Sprutor eller kanyler som har varit föremål för brott enligt denna lag eller deras värde samt utbyte av sådant brott ska förklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt. Promemorians förslag: överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Kammarrätten i föreslår vissa änd- ringar i 9 §. framhåller att betänkandets förslag på änd- ringar av straffbestämmelsen kan medföra ett behov av ett resurstillskott. bedömer att utformningen av den föreslagna ansvarsbestäm- melsen bör ha en preventiv effekt och öka sannolikheten för att före- bygga narkotikamissbruk eller olovlig hantering av dopningsmedel. Skälen för regeringens förslag: I 6 § 1 mom förordningen (1968:70) med vissa bestämmelser om injekt- ionssprutor och kanyler hänvisas till de påföljder som anges i smugg- lingslagen (2000:1225) vid olovlig införsel av spruta eller kanyl och försök därtill. I 6 § 2 mom i samma förordning anges att den som upp- såtligen eller av oaktsamhet saluhåller eller överlåter spruta eller kanyl utan att vara berättigad därtill eller i strid mot villkor, som gäller för tillstånd till sådan verksamhet samt i ansökan om tillstånd enligt denna förordning lämnar oriktig uppgift rörande förhållanden av betydenhet dömes till böter eller, om brottet är grovt, till fängelse i högst . Som anförts i avsnitt 7.2 föreslås att kravet på tillstånd vid införsel av produkterna tas bort och ersätts med ett förbud mot införsel av sprutor och kanyler för privatpersoner. Förbudet gäller dock inte om produkterna är avsedda för eget eller familjemedlems medicinska bruk. I 3 § lagen (2000:1225) om straff för smuggling lag anges att den som, i samband med införsel till landet av en vara som omfattas av ett särskilt föreskrivet förbud mot eller villkor för införsel, uppsåtligen bryter mot förbudet eller villkoret genom att underlåta att anmäla varan till tull- behandling, döms för smuggling till böter eller fängelse i högst . En fortsatt sanktion kopplad till det nya införselförbudet borde öka sannolik- heten för att förebygga narkotikamissbruk eller olovlig hantering med dopningsmedel. Straffansvaret för smuggling bör därför behållas. Det är även lämpligt att göra en hänvisning till lagen om straff för smuggling i den nya lagen liksom var fallet i den gamla lagen. En sådan hänvisning föreslås i sista stycket i ansvarsbestämmelsen. Det kan i detta samman- hang noteras att försäljning av sprutor och kanyler även kan utgöra brot- tet olovlig befattning med smuggelgods enligt 12 § lagen om straff för smuggling. Avgörande för ansvar enligt denna paragraf är att det kan styrkas att de aktuella varorna förts in i landet olagligen. För detta brott är straffskalan böter eller fängelse i högst . När det sedan gäller handel med sprutor och kanyler i tas även här tillståndskravet bort och ersätts med en anmälningsplikt. Frågan är då om anmälningsplikten behöver vara straffsanktionerad liksom anmäl- ningsplikten tidigare varit. Det är av stor vikt att tillsynsmyndigheten kan fullgöra sina uppgifter på ett effektivt sätt. Enligt förslaget kommer något tillstånd vilket kan återkallas inte att förekomma. övriga former av till- syn kommer således att vara helt avgörande för kontrollen av dessa pro- dukter. För att ska ges förutsättningar att bedriva denna tillsyn måste myndigheten erhålla kunskap om vilka aktörer som bedriver handeln i fråga. En utebliven anmälan skulle medföra att Läke- medelsverket enbart hade att förlita sig på andra källor för information om den aktuella handeln. En sanktion vid utebliven anmälan borde öka sannolikheten för att anmälningsplikten iakttas. Det kan i detta samman- hang noteras att en okontrollerad försäljning av produkterna kan utgöra en fara för folkhälsan. har visserligen möjlighet att meddela förelägganden och förbud samt förena dessa med viten. Erfa- renheter från tobaksområdet har emellertid visat att försäljning av tobak utan anmälan ändå förekommer. Eftersom enbart en handlingsregel visat sig vara otillräcklig föreslås att kravet på anmälan kopplas till en straff- sanktion. har i lagen bestraffats att lämna oriktiga uppgifter till till- synsmyndigheten. Vid övergång till anmälningsplikt i stället för tillstånd bedöms denna straffsanktion inte längre behövas. När det slutligen gäller försäljning till personer (tidigare ) görs bedömningen att en fortsatt kriminalisering vid överträdelse är nödvändig för att förhindra att personer utvecklar ett drog- missbruk. Alternativa sanktioner i form av t.ex. förelägganden eller för- bud bedöms inte vara tillräckliga. När det gäller vilken straffskala som bör väljas anser regeringen att det sedan kravet på tillståndsplikt slopats och ersatts med anmälningsplikt är tillräckligt med böter i straffskalan. Sammanfattningsvis föreslås alltså en ny straffbestämmelse i 9 § som anger att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 3 eller 4 §§, döms till böter. Därmed blir det straffbelagt att dels sälja sprutor och kanyler utan att vara berättigad till detta (dvs. utan tillstånd att bedriva parti- eller detaljhandel med läkemedel eller anmälan av handeln), dels sälja sprutor och kanyler till den som inte fyllt om denne inte kan styrka att produkterna behövs för medicinskt bruk. Det får avgöras från fall till fall vem som kan sägas ha utfört gärningen och därmed anses som gärningsman. Beroende på omständigheterna kan straffansvaret därför avse såväl näringsidkaren som av näringsidkaren anställd expedit eller enbart en av dem. Straffansvar bör inte kunna bli aktuellt om vite har dömts ut. (I avsnitt 7.5 har föreslagits att beslut om föreläggande ska kunna förenas med vite.) Något hinder att utdöma straff enbart vid det skedet att ett före- läggande har överträtts ska dock inte finnas. Om vitet dömts ut bör straff inte längre kunna vara aktuellt. kan t.ex. göra be- dömningen att det inte är möjligt att med framgång ansöka om utdö- mande av vite på grund av att något formellt fel har begåtts i samband med att föreläggandet meddelades. I stället kan det då bli aktuellt att använda sig av straff. Däremot kan det i en sådan situation inte komma ifråga att i ett senare skede döma ut vitet. En bestämmelse med denna innebörd bör således införas i lagen. Allmänna regler om förverkande vid brott finns i 36 kap. (1962:700). Enligt 36 kap. 1 § första stycket ska utbyte av brott enligt balken förklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt. Av andra stycket framgår att om inte annat är särskilt föreskrivet ska bestämmelserna i första stycket ha motsvarande tillämpning i fråga om utbyte av brott enligt annan lag eller författning, om det för brottet är föreskrivet fängelse . Det innebär att om en specialstraff- rättslig författning innehåller en bestämmelse om förverkande av utbyte, ska denna tillämpas i stället för 36 kap. 1 § första stycket . regler om förverkande fungerar som riktlinjer vid tillämp- ning av specialstraffrättsliga regler (prop. 2007/08:68, s. 38). En sådan specialstraffrättslig bestämmelse om förverkande med föl- jande lydelse föreslås. Sprutor eller kanyler som sålts i strid mot denna lag ska förklaras förverkade om det inte är uppenbart oskäligt. I stället för sprutorna eller kanylerna får deras värde förklaras förverkat. Hänvisningen till tillämpliga delar av bestämmelserna i 2 och 3 §§ la- gen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. föreslås strykas. Dessa bestämmelser handlar om vad som får göras med egen- dom efter att den förverkats och beslagtagits. Skälet till strykningen är att de allmänna bestämmelser om förverkande som finns i 36 kapitlet brotts- balken och lagen (1974:1066) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. bedöms tillräckliga. Det kan i detta sammanhang noteras att det även av 6 § fjärde stycket narkotikastrafflagen (1968:64) framgår att om injektionssprutor eller kanyler, som kan användas för insprutning i människokroppen, eller andra föremål, som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika, påträffas hos någon som har begått brott enligt denna lag eller i ett utrymme som disponeras av honom eller i förbindelse med narkotika som har varit föremål för brott enligt denna Prop. 2011/12:112 lag, ska föremålen, oavsett vem de tillhör, förklaras förverkade, om det inte är uppenbart oskäligt. Regeringens förslag: beslut om föreläggande får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt. Beslut enligt denna lag gäller , om inte annat anges i be- slutet. Promemorian förslag: överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Kammarrätten i och anför att möjligheten att överklaga förelägganden kan innebära en ökning av mål i både de allmänna domstolarna och i de allmänna förvaltnings- domstolarna. Kammarrätten i och förutsätter att domstolarna tillförs tillräckliga resurser för att täcka de ökade kostna- der lagförslaget ger upphov till. Därutöver föreslår Kammarrätten i en ändring i 11 § första stycket. Skälen för regeringens förslag: beslut om före- lägganden enligt lagen är av sådant slag att de bör kunna domstolsprövas. Sådana beslut bör därför kunna överklagas till allmän förvaltningsdom- stol med krav på prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätt. I fråga om utdömande av vite finns allmänna bestämmelser i lagen (1985:206) om viten. Det är av betydelse att beslut som tillsynsmyndigheten fattar får snabbt genomslag och förhindrar att sprutor och kanyler används på ett icke önskvärt sätt. beslut föreslås därför gälla omedel- bart. Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om yrkesmässig hante- ring av sprutor och kanyler som kan användas för injektion i männi- skokroppen. Promemorians förslag: överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: konstaterar att bemyndigandet ger myndigheten befogenhet att, genom föreskrifter, meddela begräns- ningar av skyldigheten att lämna ut sprutor och kanyler. Läkemedelsver- ket anser att det bör övervägas att fastslå sådana begränsningar i lag. Verket anser därutöver att det ska anges i kommentaren till lagen att inte bara misstanke om narkotikamissbruk, utan även misstanke om olaga dopinganvändning kan föranleda begränsningar av utlämningsskyldig- heten. anser, vid tolkning av lagens definition av yr- kesmässig hantering, att det är oklart om en kommersiell djurhållares Prop. 2011/12:112 verksamhet inbegrips under denna definition. Skälen för regeringens förslag: har med stöd av bemyndigandet i 6 § kungörelsen (1968:71) angående tillämpningen av förordningen (1968:70) med vissa bestämmelser om injektionssprutor och kanyler meddelat ytterligare föreskrifter för tillämpningen av förord- ningen. Av dessa föreskrifter framgår bl.a. vad ansökan om tillstånd att driva handel med läkemedel ska innehålla. Den nya lagen föreslås inne- hålla ett bemyndigande då mer detaljerade föreskrifter behövs. Rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreslås därför få möjlighet att meddela ytterligare föreskrifter om yrkesmässig hantering av produkterna. Med yrkesmässig hantering avses hantering på apotek, partihandel och all annan hantering som görs som ett led i näringsverk- samhet. Privatpersoners hantering av sprutor eller kanyler avses således inte. De föreskrifter som regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela kan t.ex. avse bestämmelser om restriktivitet vid hanteringen och förebyggande av att produkterna kommer till använd- ning vid narkotikamissbruk. Bemyndigandet ger vidare stöd för att med- dela föreskrifter om att försäljning till konsument inte får ske då det finns misstanke om att produkterna kan komma till användning vid narkotika- missbruk. Regeringens bedömning: Förslagen bedöms förenliga med EU- rätten. Anmälan enligt direktiv /34/EG och tjänstedirektivet (2006/123/EG) bör ske. Promemorians bedömning: överensstämmer med regeringens be- dömning. Remissinstanserna: Kammarrätten i och Kommerskolle- gium anser att det är osäkert om införselförbudet faller utanför direktivet 93/42/EEG:s tillämpningsområde. Instanserna ser gärna en djupare ana- lys av förbudets förenlighet med principer om fri rörlighet. Skälen för regeringens bedömning: Bakgrunden till förslaget är som framgår av inledningen EU-rättslig, se kap. 3. Där framgår bl.a. att kravet på tillstånd vid införsel av sprutor och kanyler till bedöms oför- enligt med det medicintekniska . Närmare bestämt be- döms tillståndskravet strida mot artikel 4 i Rådets direktiv /42/EEG av om medicintekniska produkter. I denna artikel stadgas att medlemsstaterna inte får förhindra att medicintekniska produkter som har CE-märkning släpps ut på marknaden och tas i bruk på deras territo- rium. Regeringen föreslår därför att tillståndskravet tas bort och ersätts med en ny reglering. Den nya regleringen måste givetvis även den vara fören- lig med . Regeringen föreslår en ny lag om sprutor och kanyler som i första hand syftar till att reglera distributionen av sprutor och kanyler som bland annat ställer krav på att handeln med sprutor och kanyler endast får be- drivas av den som får bedriva detalj- eller partihandel med läkemedel eller den som anmält handeln till ansvarig myndighet, se 3 § lagen. Vi- dare föreslås en åldersgräns enligt vilken försäljning av sprutor och ka- nyler endast får ske om denne kan styrka att produkterna behövs för medicinskt bruk. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer ska även enligt förslaget få meddela föreskrifter om yrkesmässig hante- ring av sprutor och kanyler som kan användas för insprutning i männi- skokroppen. Dessa bestämmelser rör inte situationen när produkterna sätts på marknaden utan reglerar bara försäljningen inom landet. Ef- tersom direktiv /42/EEG reglerar krav på produkterna och inte distri- butionen av dem faller förslagen i den här delen utanför direktivet. Lagen innehåller dock en bestämmelse som inte rör distributionen av produkterna, nämligen införselförbudet. Enligt förslagets 2 § får privat- personer inte föra in sprutor och kanyler till . Detta gäller dock inte om produkterna är avsedda för eget medicinskt bruk. Syftet med bestämmelsen är att förebygga narkotikamissbruk och olovlig hantering av dopningsmedel. Direktiv /42/EEG reglerar vilka medicintekniska produkter som får sättas på marknaden. Även om införselförbudet rör just situationen när produkterna sätts på den svenska marknaden bedöms förslaget falla utan- för direktivet av följande skäl. Direktivet reglerar inte privatinförsel vilket förslaget till nationellt införselförbud tar sikte på. Enligt direktivets tredje skäl syftar det till att harmonisera medlems- staternas bestämmelser om säkerhet och hälsoskydd för patienter, använ- dare och i förekommande fall andra personer vid användningen av medi- cintekniska produkter. Av artiklarna 3 och 17 framgår vidare att de pro- dukter som är CE-märkta och ska få rätt att cirkulera på marknaden utan hinder endast har denna rätt när de uppfyller de väsentliga kraven med hänsyn tagen till deras avsedda ändamål. Av bilaga 1 som fastställer de väsentliga kraven framgår också att det säkerhets- och hälsoskydd som ska garanteras är begränsat till sådana aspekter av säkerhet och hälso- skydd som hänför sig till att produkterna används under avsedda förhål- landen och för sitt avsedda ändamål. Av detta framgår att gemenskapslagstiftarens avsikt med direktivet är att undanröja hinder för handeln med medicintekniska produkter inom EU som uppfyller hälso- och säkerhetsaspekter när produkterna används i enlighet med tillverkarens syfte. De hälso- och säkerhetshänsyn som beslutats om i samband med direktivet utgår således från att produkterna används på avsett sätt. Det framgår inte av direktivet att gemenskapslag- stiftarens avsikt var att genom dessa hälso- och säkerhetshänsyn även kunna förebygga att produkterna användes för att missbruka narkotika eller olovligt hantera dopningsmedel. Direktivet syfte är med andra ord inte att bekämpa narkotikamissbruk eller att förebygga olovlig hantering med dopningsmedel vilket utgör ett annat folkhälsohänsyn. Denna typ av hänsyn är sådan som behöver tas inom ramen för nationell narkotikapolitik. Narkotikapolitik faller inom medlemsstaternas kompetensområde. Unionen ska enligt artikel 168 FEUF tredje stycket endast komplettera medlemsstaternas insatser för att minska narkotikarelaterade hälsoskador, inklusive upplysning och före- byggande verksamhet. Även om dessa förslag faller utanför sekundärrätten måste de givetvis vara förenliga med fördragets allmänna bestämmelser om fri rörlighet för bl.a. varor.