prop · GZ03105 · 2012-03-15 00:00:00 — presenterade tolv medlemsstater, däribland , ett förslag till direktiv om den europeiska skyddsordern (se faktapromemoria 2009/10:FPM47). Direktivet ska göra det möjligt att från en medlemsstat till en annan överföra åtgärder som vidtagits till skydd för en hotad person när personen flyttar till en annan stat. De skyddsåtgärder som avses omfattas av direktivet är vad som i svensk rätt närmast motsvaras av kontaktförbud (tidigare besöksförbud). På rådsmötet för rättsliga och inrikes frågor träffades överenskommelse om ett förslag med brett tillämpningsområde, dvs. skyddsåtgärder beslutade i såväl straffrättsliga som civilrättsliga och administrativa förfaranden skulle omfattas av direktivet. röstade för den texten . Sedan det framkommit att det inom rådet fanns en blockerande minoritet mot den överenskomna texten, lade kommissionen fram ett förslag till förordning om ömsesidigt erkännande av skyddsåtgärder i civilrättsliga förhållanden. Det nya förslaget började förhandlas på arbetsgruppsnivå . Det ursprungliga förslaget till direktiv begränsades i samband därmed till att gälla enbart för straffrättsliga förhållanden med krav på att misstanke om ett brottsligt beteende ligger till grund för beslutet om skyddsåtgärden. Direktivet var därefter föremål för nya förhandlingar och en Skr. 2011/12:105 överenskommelse om den nya texten nåddes . antagande av texten beslutades av rådet för rättsliga och inrikes frågor och antogs direktivet av . Information till justitieutskottet och lämnades i samband med att direktivet behandlades vid rådsmötet för rättsliga och inrikes frågor . Datalagringsdirektivet (2006/24/EC) syftar till att harmonisera medlemsstaternas bestämmelser om de skyldigheter som leverantörer av allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster eller allmänna kommunikationsnät har att lagra vissa uppgifter som de genererat eller behandlat för att säkerställa att uppgifterna är tillgängliga för avslöjande, utredning och åtal av allvarliga brott. Kommissionen lämnade en utvärderingsrapport av datalagringsdirektivet i enlighet med artikel 14 i direktivet. I rapporten utvärderas hur medlemsstaterna genomfört direktivet och dess inverkan på operatörer och konsumenter. Med hänsyn både till konsekvenserna för den inre marknaden och respekten för grundläggande rättigheter bör EU genom gemensamma regler säkerställa att höga krav tillämpas vid lagring, utlämning och användning av trafikuppgifter. Mot bakgrund av dessa slutsatser har kommissionen för avsikt att föreslå ändringar av direktivet. Dessa förslag till ändringar kommer att läggas fram på grundval av en konsekvensbedömning. Kommissionen har aviserat att förslag till revidering av direktivet kommer att presenteras i mitten av 2012. Det straffrättsliga samarbetet inom EU omfattar även i viss utsträckning tillnärmning av materiell straffrätt. och rådet får genom direktiv i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet fastställa minimiregler om fastställande av brottsrekvisit och påföljder inom områden med särskilt allvarlig brottslighet med ett gränsöverskridande inslag. Sådan reglering får också i annat fall antas på ett harmoniserat område, om det är nödvändigt för att effektivt genomföra unionens politik på det berörda området. 20.5.1Straffrättsliga sanktioner mot människohandel Kommissionen presenterade 2010 ett förslag till direktiv om förebyggande och bekämpande av människohandel samt skydd av offer (se faktapromemoria 2009/10:FPM64). Direktivförslaget förhandlades i rådet och pågick Europarlamentets behandling vilket ledde till att enighet om förslaget kunde nås under den s.k. första läsningen. för utrikes frågor antogs direktivet om förebyggande och Skr. 2011/12:105 bekämpande av människohandel, om skydd av dess offer och om ersättande av rådets rambeslut. Direktivet skapar ett mer sammanhållet synsätt i kampen mot människohandel för att i ökad utsträckning förebygga och lagföra människohandelsbrott samt skydda brottsoffrens rättigheter. Det innehåller bestämmelser om bl.a. en utvidgad kriminalisering av människohandel, kriminalisering av anstiftan av, medhjälp och försök till sådant brott, skärpta lägsta maximistraff och försvårande omständigheter, ansvar och sanktioner för juridiska personer, att i vissa fall inte åtala eller straffa människohandelsoffer för brott som de tvingas begå. Vidare finns regler om utredning och lagföring, inklusive preskription, utvidgad jurisdiktion, undantag från kravet på dubbel straffbarhet, hjälp och stöd till samt skydd av brottsoffer, krav på övervägande av kriminalisering av att använda tjänster från människohandelsoffer samt inrättande av nationella rapportörer. 20.5.2Bekämpande av sexuellt utnyttjande av barn Kommissionen presenterade ett förslag till direktiv om bekämpande av sexuella övergrepp mot barn, sexuell exploatering av barn och barnpornografi (se faktapromemoria 2009/10:FPM69). Direktivförslaget förhandlades inom rådsstrukturen och pågick Europarlamentets behandling vilket ledde till att enighet om förslaget kunde nås under den s.k. första läsningen. Direktivet innehåller minimiregler om fastställande av brottsrekvisit och påföljder när det gäller sexuella övergrepp, sexuell exploatering av barn och barnpornografi. Det ställer också upp gemensamma regler för att stärka åtgärderna för att förebygga sådana brott och förbättra skyddet av brottsoffer. Viktiga inslag är möjligheten att förhindra dömda personer från att arbeta med barn, möjligheten för arbetsgivare att vid rekrytering för professionell eller organiserad frivillig verksamhet som innefattar direkt och regelbunden kontakt med barn bli informerade om fällande domar samt åtgärder för att stänga ner eller blockera hemsidor som innehåller barnpornografi. Vidare omfattar direktivet bestämmelser om utredning och lagföring inklusive preskription, utvidgad jurisdiktion, skydd av och stöd till brottsoffer samt interventionsprogram för förövare. lade kommissionen fram ett förslag till direktiv om angrepp mot informationssystem (se faktapromemoria 2010/11:FPM15). Förslaget bygger i stora delar på ett rambeslut inom samma område. Förslaget syftar till att skapa en mer heltäckande strafflagstiftning för att bekämpa angrepp mot informationssystem. Avsikten är även att för- bättra samarbetet mellan rättsliga och andra behöriga myndigheter, inbegripet polismyndigheter och andra specialiserade brottsbekämpande Skr. 2011/12:105 organ i medlemsstaterna. Det innehåller också bestämmelser om utvidgad kriminalisering av angrepp mot informationssystem, liksom av anstiftan, medhjälp och försök. Vidare föreslås skärpta lägsta maximistraff och utvidgade regler om försvårande omständigheter. I övrigt innehåller initiativet regler om ansvar och sanktioner för juridiska personer, utvidgad jurisdiktion, utbyte av uppgifter samt statistik. Vid rådet för rättsliga och inrikes frågor nåddes enighet om en allmän inriktning om förslaget som därmed utgör grund för fortsatta förhandlingar med . 20.5.4Straffrätt enligt artikel 83.2 EUF-fördraget Kommissionen lade fram det första förslaget om straffrätt enligt den rättsliga grunden i artikel 83.2 EUF-fördraget. Enligt den bestämmelsen får minimiregler för fastställande av brottsrekvisit och påföljder antas på ett harmoniserat område, om det är nödvändigt för att effektivt genomföra unionens politik på det berörda området. Förslaget gäller ett direktiv om straff för marknadsmissbruk. Se vidare avsnitt 14.3.7. 20.5.5Processuella rättigheter för misstänkta och tilltalade personer presenterade kommissionen ett förslag till direktiv om rätten till information i straffrättsliga förfaranden (se faktapromemoria 2009/10:FPM117). Detta utgör det andra steget i den färdplan för processuella rättigheter som antogs under det svenska EU-ordförande- skapet 2009. Enligt förslaget ska den som är misstänkt eller tilltalad för brott ha rätt till information om sina rättigheter och om brottsanklagelsen. Den som frihetsberövats ska få skriftlig information i form av ett rättighetsblad (letter of rights). Dessutom ska den misstänkte eller dennes försvarare ha rätt till tillgång till akten i viss utsträckning. har förhandlingar ägt rum. Regeringen har informerat justitieutskottet och haft samråd med i frågan. presenterade kommissionen ett förslag till direktiv om rätt till tillgång till försvarare i straffrättsliga förfaranden och rätt att kommunicera vid frihetsberövande (se faktapromemoria 2010/11:FPM126). Förslaget utgör en del av det tredje och hela det fjärde steget i färdplanen för processuella rättigheter. Förslaget behandlar rätten för misstänkta och tilltalade samt personer som är eftersökta i enlighet med en europeisk arresteringsorder att få tillgång till försvarare i straffrättsliga förfaranden mot dem. Vidare innehåller det regler om rätten för misstänkta och tilltalade som berövats sin frihet att kommunicera med en tredje person, som en anhörig. inleddes förhandlingar på rådsarbetsgruppsnivå. Regeringen har informerat och haft överläggning med justitieutskottet samt haft samråd med i frågan. Direktiv om brottsoffers rättigheter och skydd av presenterade kommissionen ett åtgärdspaket för att stärka brottsoffers rättigheter inom EU. Förslaget till direktiv om miniminormer för brottsoffers rättigheter samt stöd till och skydd av brottsoffer ingår som en av tre delar i åtgärdspaketet (se faktapromemoria 2010/11:FPM124). Förslaget syftar till att säkerställa att alla brottsoffer får lämpligt skydd och stöd, kan delta i straffrättsliga förfaranden, får erkännande och behandlas med respekt, känslighet och professionalism i kontakter med myndigheter, brottsofferstödjande verksamheter och instanser för reparativ rättvisa. Rådet nådde enighet om en allmän inriktning om förslaget, som därmed utgör grund för fortsatta förhandlingar med . Regeringen har informerat och haft överläggning med justitieutskottet och samråd med har ägt rum. Kommissionen presenterade en grönbok om tillämpningen av EU:s straffrättsliga lagstiftning på frågor som rör frihetsberövande på grund av brott (se faktapromemoria 2010/11:FPM134). Syftet med grönboken är att utreda hur det rättsliga samarbetet inom EU påverkas av olika aspekter av frihetsberövanden. innehåller en redogörelse för EU-instrument som vilar på principen om ömsesidigt erkännande och som kan påverkas av frågor om frihetsberövanden. I grönboken framhålls att aktuella instrument inte kan fungera tillfredsställande om det inte finns ett ömsesidigt förtroende mellan medlemsstaterna i frågor om frihetsberövande. Kommissionen har i grönboken efterfrågat synpunkter när det gäller på vilket sätt dessa EU-instrument påverkas av förhållanden för frihetsberövade samt vilka nationella alternativ till häktning och fängelse som finns. Vidare undrar kommissionen hur dessa fungerar och hur de skulle kunna främjas på EU-nivå. Informationsmöte har ägt rum med justitieutskottet. Regeringen besvarade frågorna i grönboken och välkomnade ansatsen att stärka misstänktas processuella rättigheter. Skapandet av gemensamma miniminormer i fråga om häktningsprocessen kan förväntas leda till ökat förtroende för de straffrättsliga systemen i alla medlemsstater, vilket i sin tur bör leda till ett effektivare rättsligt samarbete. Asyl, invandring, visering och annan politik som rör rörlighet för personer EU har som mål att skapa en gemensam politik för invandring vilket också stärker unionens konkurrenskraft. Inrättandet av ett gemensamt asylförfarande och en enhetlig status för dem som beviljas skydd är en viktig del av arbetet mot ett gemensamt asylsystem inom EU. verkar för att genom ett fördjupat europeiskt samarbete säkerställa en långsiktigt hållbar migrationspolitik som värnar asylrätten och som, inom ramen för den reglerade invandringen, underlättar rörlighet över gränser, främjar en behovsstyrd arbetskraftsinvandring och tillvaratar och beaktar migrationens positiva effekter för utvecklingsländer. 21.1Skapandet av ett gemensamt europeiskt asylsystem En rad viktiga steg har redan tagits på vägen mot ett gemensamt europeiskt asylsystem. Målen är dels att ett mer likvärdigt skydd i hela EU ska uppnås, dels att ökad solidaritet mellan EU:s medlemsstater ska säkerställas. har förhandlingar i rådet fortsatt om kommissionens förslag till ändringar i Eurodacförordningen, Dublinförordningen, asylprocedurdirektivet, mottagandedirektivet och skyddsgrundsdirektivet. Regeringen har verkat för att förhandlingarna om dessa rättsakter ska gå framåt. Beträffande skyddsgrundsdirektivet har rådet och nått en politisk överenskommelse. Kommissionen presenterade nya förslag för mottagandedirektivet och asylprocedurdirektivet. Regeringen har lyft fram vikten av att dessa rättsakter inte är för detaljerade och leder till längre handläggningstider och att frågor som regleras även i andra rättsakter behandlas på ett enhetligt sätt. presenterade kommissionen ett meddelande om förbättrad solidaritet inom EU på asylområdet (KOM(2011 835). trädde direktivet om ändring av rådets direktiv om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning i kraft, sedan rådet formellt hade antagit den text som rådet och tidigare hade kommit överens om. Direktivet innebär att även personer som har beviljats internationellt skydd enligt skyddsgrundsdirektivet ska kunna ansöka om ställning som varaktigt bosatta, under i princip samma förutsättningar som andra tredjelandsmedborgare. blev det europeiska stödkontoret för asylfrågor (EASO) formellt operativt. EASOs huvudkontor kommer att ligga på , . Kontoret är fortfarande under uppbyggnad. Det är en självständig europeisk myndighet med eget budgetanslag. Stödkontorets tre huvuduppgifter är att bidra till att genomföra det gemensamma europeiska asylsystemet, stödja det praktiska samarbetet i asylfrågor och stödja Skr. 2011/12:105 medlemsstater som är utsatta för ett särskilt starkt tryck. Stödkontorets huvudfokus har varit att bistå i deras kapacitetsuppbyggnad inom migrationsområdet. har genom försorg bidragit med ett antal experter till Stödkontoret för att bistå grekerna med hanteringen av asylärenden samt mottagnings- och förvarsverksamheten. har även nominerat ett antal experter som ska ingå i stödkontorets olika expertpooler. Stödkontoret har även inrättat ett konsultativt forum för att upprätthålla en relevant dialog med det civila samhället. Skapandet av ett europeiskt system för laglig invandring Som ett led i skapandet av en gemensam politik för laglig migration har kommissionen aviserat fem direktiv av vilka fyra har presenterats och två antagits: 1.ett ramdirektiv om ett enda ansökningsförfarande för ett kombinerat uppehålls- och arbetstillstånd samt en gemensam uppsättning rättigheter 2.ett direktiv för högkvalificerad arbetskraft 3.ett direktiv för säsongsanställning 4.ett direktiv för företagsinternt förflyttad personal 5.ett direktiv för avlönade praktikanter (ännu inte presenterat) Förslaget till direktiv om ett enda ansökningsförfarande för ett kombinerat uppehålls- och arbetstillstånd samt en gemensam uppsättning rättigheter för arbetstagare från tredjeland, det så kallade ramdirektivet, har förhandlats och antogs . Direktivet innebär att en ansökan om att vistas och arbeta på en medlemsstats territorium ska avgöras i ett enda ansökningsförfarande som resulterar i ett kombinerat tillstånd som ger rätt till både vistelse och arbete. Direktivet innebär också att tredjelandsmedborgare som omfattas av direktivet ska åtnjuta likabehandling med medlemsstatens egna medborgare när det gäller t.ex. sociala och ekonomiska rättigheter. Förslaget till direktiv om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för högkvalificerad anställning, det så kallade blåkortsdirektivet, antogs . Direktivet syftar till att förbättra EU:s förmåga att attrahera högkvalificerad arbetskraft till unionen för att främja dess konkurrenskraft och ekonomiska tillväxt. Förmånliga villkor för familjeåterförening och för att komma i fråga för ställning som varaktigt bosatt i unionen ska gälla för den som beviljas ett s.k. EU-blåkort. Vidare ska tredjelandsmedborgare som omfattas av direktivet åtnjuta likabehandling med medlemsstatens egna medborgare i fråga om t.ex. sociala och ekonomiska rättigheter och ha rätt att tillsammans med sin familj resa till andra medlemsstater för att söka högkvalificerad anställning där utan att först behöva lämna unionen. De lagändringar som Skr. 2011/12:105 föranleds av direktivet avses träda i kraft . Förslaget till direktiv om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för säsongsanställning, det så kallade säsongsanställningsdirektivet, innebär ett särskilt förfarande för inresa och vistelse i EU för säsongsarbetare. Förslaget presenterades och förhandlingar pågår i arbetsgrupp. Direktivförslaget innehåller bestämmelser om att säsongsarbetare ska garanteras vissa arbets- och anställningsvillkor samt bestämmelser om likabehandling vad gäller vissa sociala och ekonomiska rättigheter. Förslaget till direktiv om villkor för inresa och vistelse för tredjelandsmedborgare inom ramen för företagsintern förflyttning av personal, det så kallade ICT-direktivet, syftar till att underlätta företagsintern förflyttning av kompetens både till och inom EU. Förslaget presenterades och förhandlingar pågår i arbetsgrupp. Förslaget innehåller villkor för inresa och vistelse till EU för företagsinternt förflyttade personer liksom bestämmelser om arbets- och anställningsvillkor, likabehandling avseende vissa sociala och ekonomiska rättigheter samt möjlighet för familjemedlemmar att flytta med. 21.1.3Grönbok om familjeåterförening för tredjelandsmedborgare Direktivet om rätt till familjeåterförening antogs 2003. Direktivet fastställer gemensamma bestämmelser för familjeåterförening för tredjelandsmedborgare som vistas lagligen på medlemsstaternas territorier. Kommissionen presenterade en grönbok i denna fråga, (KOM(2011) 735). I grönboken erbjuds medlemsstaterna att svara på frågor om hur direktivets bestämmelser har genomförts på nationell nivå och hur bestämmelserna skulle kunna förbättras. Med de inkomna svaren som grund kan kommissionen sedan välja att föreslå tillägg till eller förändringar av direktivet, utfärda riktlinjer eller att inte vidta någon åtgärd alls. Förberedelserna inför driftstarten av viseringsinformationssystemet (VIS) fortsatte . Systemet ska användas av samtliga länder som är medlemmar i . Med VIS kommer alla viseringsansökningar att samlas i en central databas för att säkerställa identifieringen av den som söker visering. Biometri (fingeravtryck och foto) ska lämnas vid varje förstagångsansökan om visering. VIS togs i bruk . Det första införandet av VIS-systemet gjordes i och kommer att införas stegvis i alla regioner i världen . började förordningen om införande av en gemensam gemenskapskodex om viseringar (viseringskodex) att tillämpas. Viseringskodexen samlar de bestämmelser som avser utfärdande av korttidsviseringar till Schengenområdet i en och samma förordning samt harmoniserar de arbetsmetoder som medlemsstaternas viseringsmyndigheter ska följa när de handlägger viseringsansökningar. Viseringskodexen innehåller också bestämmelser för upptagande av biometri i samband med viseringsansökan samt föreskrifter om samarbetsformer och hur medlemsstaterna kan representera varandra i tredje länder. tillämpas regler om rätten att överklaga negativa viseringsbeslut. Avslag på viseringsansökan samt återkallande och upphävande av visering ska enligt viseringskodexen kunna överklagas av sökanden. I den mån en medlemsstats nationella lagstiftning inte redan innehåller regler för överprövning av sådana beslut innebär viseringskodexen ett krav på att medlemsstaten inrättar nationella regler. antog kommissionen ett förslag om att ändra i viseringsförordningen så att det under vissa omständigheter (nödsituationer, exempelvis vid plötslig och hög inströmning av ogrundade asylsökande från ett viseringsfritt land) ska vara möjligt att tillfälligt återinföra viseringstvånget, en så kallad suspenderingsmekanism. Förslaget om en suspenderingsmekanism lades mot bakgrund av den ökade inströmningen av ogrundade asylsökande från och efter att viseringsfrihet införts för dessa länder. Vid rådet för rättsliga och inrikes frågor antog rådet en gemensam position i förslaget, som även ska godkännas av innan det träder i kraft. Förteckning över godkända resehandlingar presenterade kommissionen ett förslag till beslut om inrättande av en förteckning över godkända resehandlingar som medlemsstaterna erkänner för inresa. Förslaget innebär också inrättandet av en rådgivande kommissionskommitté för teknisk bedömning av resehandlingar. Syftet med förslaget är att på central nivå sammanställa nationella beslut som är av betydelse för gränsöverskridande verksamhet. En sådan förteckning är ett viktigt verktyg i myndigheternas (Gränspolisen, och utlandsmyndigheterna) dagliga arbete. Beslut fattades och den rådgivande kommittén ska etableras . Beslutet leder inte till att medlemsstaterna fråntas sin nationella behörighet att ensamma erkänna resehandlingar. Ett viseringsförenklingsavtal innebär fördelar för medborgarna i samband med utfärdande av Schengenviseringar (korttidsviseringar) i det land med vilket avtalet ingåtts. Förutom de förenklade rutinerna, bl.a. i form av kortare handläggningstider och lägre krav på dokumentation, är viseringsavgiften ofta också betydligt lägre (i stället för ). För vissa personkategorier är avgiften helt borttagen. Viseringsförenklingsavtalen är uttryck för en politisk vilja inom EU att öka samarbetet och utbytet mellan EU och tredjeländer. Det första viseringsförenklingsavtalet ingicks med och trädde i kraft . Därefter har avtal ingåtts också med och samt länderna på västra (, och , (), och ). Omförhandlingar av viseringsförenklingsavtalen med , och inleddes . Anledningen till omförhandlingarna var viseringskodexens ikraftträdande och önskan att i vissa delar harmonisera avtalen med kodexen samt att införa ytterligare förenklingar och förbättringar av avtalen. De omförhandlade viseringsförenklingsavtalen väntas träda i kraft . beviljades kommissionen mandat att förhandla fram ett viseringsförenklingsavtal med . Avtalet undertecknades och trädde i kraft . beviljades kommissionen mandat att förhandla fram ett viseringsförenklingsavtal med och förhandlingar har inletts men ännu inte avslutats. presenterade kommissionen också förslag till förhandlingsmandat för ett viseringsförenklingsavtal med , förhandlingar har dock ännu inte inletts. presenterade kommissionen även förslag till förhandlingsmandat för viseringsförenklingsavtal med och . I rådets förordning (EG) 539/2001 regleras vilka medborgare från tredjeland som är viseringsfria respektive inte viseringsfria vid inresa i Schengenområdet. Förordningen revideras regelbundet. beslutades att medborgare från (), och som reser med biometriska pass kan resa viseringsfritt till Schengen. beslutades att lyfta viseringskravet också för medborgare från och Bosnien och som reser med biometriska pass. Viseringsfriheten för dessa började gälla . Inom ramen för uppdateringen av förordning 539/2001 har också beslutats att lyfta viseringskravet för taiwanesiska medborgare. Viseringsfrihet för taiwanesiska medborgare började gälla . avslutades förhandlingarna om ett ömsesidigt viseringsfrihetsavtal mellan och , beslut kring avtalen fattades av Avtalen har dock ännu inte ratificerats av Skr. 2011/12:105 parlament. 21.1.5Återvändande och olaglig invandring Rådet har gett kommissionen mandat att förhandla om återtagandeavtal med ett antal länder utanför EU. Avtalen reglerar villkor och procedurer för återtagande av egna medborgare, medborgare i tredjeland samt statslösa liksom transitering. Avtal har trätt i kraft med , och , (), , , , , , , , , och . lade kommissionen fram förslag till mandat att förhandla återtagandeavtal med och . Förhandlingsmandat har även beslutats avseende , , , , och men förhandlingarna har inte avslutats.