prop · GZ03100 · 2012-04-16 00:00:00 — En arbetsgrupp bestående av EU:s finans- ministrar under ledning av Europeiska rådets ordförande presenterade re- kommendationer angående hur den ekonomiska styrningen i EU skulle kunna förstärkas. EU- kommissionen presenterade ett förslag till lagstiftningspaket bestående av sex rättsakter, som låg i linje med arbetsgruppens rekommendationer. Efter förhandlingar mellan rådet och Europeiska parlamentet trädde de sex rättsakterna i kraft . De syftar till att förstärka det finanspolitiska ramverket i EU och förhindra uppkomsten av makroeko- nomiska obalanser. Som ett komplement till de sex rättsakterna presenterade kommissionen två förordningsförslag om stärkt ekonomisk styrning i euroområdet. Det första förslaget innebär att euroländer ställs under ut- ökade rapporteringskrav när det gäller den nat- ionella budgetpolitiken, och att euroländer som är föremål för underskottsförfarande under- kastas ytterligare övervakning och rapporte- ringskrav. Det andra förslaget syftar till att säkra samstämmigheten mellan krav knutna till finan- siellt stöd och krav inom ramen för EU:s sam- ordning. Ett ytterligare element för att stärka samord- ningen bland och minimera risken för att länder återigen bygger upp ohållbara un- derskott och statsskulder är det mellanstatliga fördraget om stabilitet, samordning och styrning inom ekonomiska och monetära unionen (den s.k. finanspakten). Med undantag för Stor- och Tjeckiska Republiken underteck- nade samtliga medlemsstater i EU avtalet . Avtalet består i huvudsak av krav på budgetar i balans eller i överskott samt införande av en korrigeringsmekanism i nationell lagstift- ning och utökad användning av röstning med omvänd kvalificerad majoritet vid överträdelser av underskottskriteriet i stabilitets- och tillväxt- pakten. sådant land kan utgiftstillväxten överstiga den medelfristiga tillväxttakten under förutsättning att det medelfristiga budgetmålet respekteras. Utgiftskriteriet utgör tillsammans med den 4.3.2Lagstiftningspaketet för förstärkt årliga förändringen av det strukturella sparandet Ett lagstiftningspaket har beslutats som berör de förebyggande och korrigerande delarna av stabi- litets- och tillväxtpakten och som innehåller be- stämmelser om minimikrav för nationella finanspolitiska ramverk, övervakning av makroekonomiska obalanser samt sanktioner för euroländer relaterade till stabilitets- och tillväxt- pakten och till det makroekonomiska obalans- förfarandet. Paktens förebyggande del stärks Den förebyggande delen av stabilitets- och till- växtpakten stärks genom införandet av ett utgiftskriterium. I kriteriet kopplas den offent- liga utgiftstillväxten till den medelfristiga BNP- tillväxten. Syftet är att medlemsstater som inte uppnått sina medelfristiga budgetmål ska använda goda tider för att skapa ett tillräckligt finanspolitiskt manöverutrymme inför nästa ekonomiska nedgång. Det ska göras genom att begränsningar sätts för den årliga utgiftstillväx- ten, vilket också minskar risken för en pro- cyklisk finanspolitik genom att utgifterna inte tillåts öka i takt med skatteintäkterna under goda år. För länder som uppnår sitt medelfristiga bud- getmål innebär utgiftskriteriet att den reala (inflationsjusterade) ökningen av utgifterna för den offentliga sektorn (exklusive ränteutgifter och utgifter för arbetslöshet), inklusive effekten av diskretionära skatteförändringar, inte får vara större än den medelfristiga BNP-tillväxten.28 För medlemsstater som inte uppnår sitt medelfristiga budgetmål ska den årliga utgiftstillväxten enligt utgiftskriteriet vara så pass mycket lägre än den reala potentiella BNP-tillväxten att en årlig anpassningsbana uppnås för det strukturella spa- randet motsvarande av BNP. Utgiftskriteriet är inte bindande för länder som överträffar sitt medelfristiga budgetmål. 28 Den medelfristiga tillväxten specificeras som den reala potentiella BNP-tillväxten som utgörs av BNP-tillväxten justerat för konjunktursvängningarna, men kan också beskrivas som den trendmässiga BNP-tillväxten. delar i en övergripande bedömning av om med- lemsstaterna gör tillräckligt för att uppnå sina medelfristiga budgetmål. Om en medlemsstat inte gör tillräckligt för att uppnå sitt medel- fristiga budgetmål inom ramen för den före- byggande delen av stabilitets- och tillväxtpakten kan rådet besluta om rekommendationer till medlemsstaten i enlighet med de allmänna rikt- linjerna för den ekonomiska politiken. Rekom- mendationer från rådet kan dock endast beslutas om medlemslandet kraftigt avviker från sitt medelfristiga budgetmål eller från en anpass- ningsbana till detta. Beslutsprocessen i den förebyggande delen av stabilitets- och tillväxtpakten blir mer auto- matisk i den meningen att det blir svårare än tidigare för rådet att avvisa kommissionens för- slag till rekommendationer till enskilda medlemsstater. För att förbättra dialogen mellan EU:s institutioner kan relevant utskott i Europa- parlamentet bjuda in ordförandena för rådet och kommissionen för att diskutera rådets beslut och rekommendationer relaterade till underskotts- förfarandet. Europarlamentet kan också ge en medlemsstat möjlighet att tala inför ett utskott. Paktens korrigerande del stärks Den korrigerande delen av stabilitets- och till- växtpakten stärks. Allra viktigast i denna del är att en ökad automatik i beslutsfattandet införs (se nedan). En viktig förändring är också att det skuldkriterium som skrevs in i Maastricht- fördraget görs mer verkningsfullt. Genom att tydliggöra att enbart utvecklingen av ett lands skuld kan medföra tillämpning av underskotts- förfarandet ska medlemsstater med alltför hög offentlig skuld förmås att minska denna i till- fredsställande takt. En medlemsstat som har större skuldkvot än referensvärdet av BNP åläggs som riktmärke att minska differen- sen till referensvärdet med en tjugondel . Rådet ska dock beakta andra relevanta faktorer när beslut tas om efterlevnad av underskotts- och skuldkriterierna i samband med de olika stegen i underskottsförfarandet. En sådan faktor är utgifter för pensionsreformer som förbättrar de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet. Medlemsstater ska korrigera sina allt för stora underskott och offentliga skulder i tillfredstäl- lande takt enligt underskottsförfarandet. Rådsrekommendationer ska åtgärdas av med- lemsstaten inom sex alternativt , beroende på hur allvarlig situationen är. Minimikrav på finanspolitiska ramverk Ett direktiv införs med minimikrav på nationella finanspolitiska ramverk. Den budgetära krisen i flera EU-länder har tydliggjort att det finns betydande brister i medlemsstaternas finanspoli- tiska ramverk. Detta direktiv syftar till att stärka ramverken. Minimikraven berör statistik- och prognoskvalitet, finanspolitiska regler och en medelfristig budgethorisont. Direktivet ska vara genomfört i alla medlemsstater senast 31 decem- ber 2013. Ett nytt förfarande för makroekonomiska obalanser Det nya förfarandet för övervakning av makro- ekonomiska obalanser är ett komplement till den finanspolitiska övervakningen i stabilitets- och tillväxtpakten. Det syftar till att tidigt identifiera makroekonomiska obalanser, vilket sker genom årlig rapportering av ett antal ekonomiska vari- abler i en indikatortabell. De variabler som valts ut visar på interna och externa obalanser. Dessa indikatorer relaterar till offentlig och privat skuldsättning, utvecklingen på finansiella mark- nader och tillgångsmarknader, utvecklingen av privata kreditflöden, bytesbalansen och reala effektiva växelkurser, exportmarknadsandelar samt till den internationella konkurrens- situationen.29 Att en indikator ligger utanför sitt gränsvärde är i sig inte detsamma som att en makroekono- misk obalans föreligger, utan utgör en första indikation på att en djupare analys av eventuella obalanser behövs. I ett andra steg kan kom- missionen göra en sådan analys. Om obalanser bedöms föreligga också efter denna fördjupade analys ska ett förfarande inledas där medlems- staten i fråga rekommenderas att vidta åtgärder för att komma till rätta med obalanserna. Om kommissionen finner att medlemsstaten upp- visar mycket stora obalanser kan den rekom- 29 Kommissionen har publicerat en första rapport om potentiella makroekonomiska obalanser med en resultattavla, se avsnitt 6. mendera rådet att inleda ett särskilt förfarande och att rekommendera medlemsstaten att vidta korrigerande åtgärder. Euroländer som inte vidtar korrigerande åtgärder kan tvingas lämna icke-räntebärande depositioner eller att betala böter. Stärkta sanktioner för euroländer Nya, tidigarelagda och gradvis ökande sanktioner införs i stabilitets- och tillväxtpakten samt i förfarandet för ekonomiska obalanser genom två nya förordningar som endast gäller euroländer. Sanktionerna består av ickeränte- bärande och räntebärande depositioner samt av böter. Regeringen välkomnar de sex rättsakterna för stärkt ekonomisk styrning. Den ekonomiska, finansiella och statsfinansiella krisen i EU har tydligt visat på behovet av att använda goda tider för att konsolidera statsfinanserna och skapa finanspolitiskt handlingsutrymme inför framtida nedgångar. Genom ett tydligt fokus på förebyg- gande åtgärder kan allt för stora underskott und- vikas. Utgiftskriteriet är ett sätt att förmå EU:s medlemsstater att röra sig mot sina medelfristiga budgetmål. Regeringen välkomnar också den ökade foku- seringen på den offentliga skuldsättningen i sta- bilitets- och tillväxtpakten. Utvecklingen med statsfinansiella kriser i flera av EU:s länder har tydliggjort skuldnivåns betydelse för mark- nadernas förtroende. Det är därför viktigt att medlemsstaterna vidtar kraftfulla åtgärder för att reducera den offentliga skulden inför nästa eko- nomiska nedgång. Det är även viktigt att ett underskottsförfarande ska kunna inledas för medlemsstater som underlåter att minska den offentliga skulden i tillfredsställande takt. Rege- ringen anser också att det är betydelsefullt att stärkta nationella finanspolitiska ramverk kom- mer på plats. Det förbättrar förutsättningarna för hållbara offentliga finanser i EU. Regeringen ser positivt på att det har införts en process för övervakning av makroekonomiska obalanser. Det står klart att det inte bara är svaga offentliga finanser som ligger bakom krisen, utan också svagheter i andra delar av den ekonomiska politiken. Därför behöver samordningen breddas på ett effektivt sätt. Regeringen ser också positivt på de skriv- ningar i förordningarna som har införts på initiativ från bl.a. om respekten för arbetsmarknadens partner, de nationella parla- mentens roll och nationella system för löne- bildning. prognoser.30 ska utkast till budgetplaner31 för den konsoliderade offentliga sektorn publiceras. Utkasten till budgetplaner ska enligt förordningsförslaget bl.a. innehålla budgetbalansmål, prognoser för utgifter och intäkter vid oförändrad politik, samt de huvud- 4.3.3Ytterligare förstärkt regelverk för sakliga antagandena om den förväntade ekono- Den statsfinansiella krisen i euroområdet har tydligt visat graden av ömsesidigt beroende mellan , samt de risker som finns för att svåra ekonomiska och finansiella situationer sprider sig från ett euroland till ett annat. Av den anledningen har initiativ tagits till bestämmelser för att ytterligare stärka den eko- nomisk politiska samordningen för euro- länderna. Dessa bestämmelser berör således inte så länge euron inte införs som valuta. presenterade kom- missionen ytterligare två förordningsförslag riktade enbart till . Rådet träffade vid möte en överenskom- melse om en gemensam position avseende för- stärkt regelverk för inför förhand- lingar med . Nedan redogörs för det huvudsakliga inne- hållet i de två förordningarna. Förslag om bestämmelser för budgetövervakning och korrigering av alltför stora underskott i euroområdet Euroländer ska enligt en ny förordning tids- mässigt samordna sina nationella årliga budget- cykler och ställs enligt ett förslag till ny förord- ning under utökade rapporteringskrav om den nationella budgetpolitiken genom att deras utkast till budgetplaner ska granskas av kom- missionen på ett tidigt stadium. ska och offentliggöra sina medelfristiga budgetplaner tillsammans med stabilitetspro- grammen. Budgetplanerna ska vara förenliga med ländernas medelfristiga budgetramverk och baseras på oberoende makroekonomiska Avvikelser från budget- balansmålet ska förklaras. Kommissionen ska i nödvändiga fall anta ett offentligt yttrande om utkastet till budgetplan. Om kommissionen i ett sådant utkast upptäcker särskilt allvarliga brister i efterlevnaden av de finanspolitiska skyldigheterna i stabilitets- och tillväxtpakten, ska den efter publiceringen av utkastet begära ett reviderat utkast av budgetplanen i det offentliga yttrandet. Möjligheterna till utbyte av information och diskussion mellan de nationella parlamenten och kommissionen utökas. De euroländer som är föremål för underskotts- förfarande ska enligt förordningsförslaget bli föremål för ytterligare övervakning och rappor- teringskrav om budgetimplementeringen och finansiella risker för budgeten. Övervakningen och rapporteringskraven trappas upp i förhål- lande till stegen i förfarandet vid allt för stora underskott. Medlemsstatens efterlevnad av ytt- randen och rekommendationer enligt den aktuella förordningen ska beaktas när beslut tas inom ramen för stabilitets- och tillväxtpakten, t.ex. när rådet tar ställning till om en medlems- stat har ett allt för stort underskott. Förordningen kompletterar i denna del den europeiska terminen och stabilitets- och tillväxt- pakten. Stärkt övervakning av euroländer som har eller hotas av allvarlig finansiell instabilitet I ett nytt förslag till förordning anges bestäm- melser om förhållandet mellan och krav knutna till finansiellt stöd genom den 30Med oberoende makroekonomiska prognoser menas att prognoserna är funktionellt oberoende. De kan produceras av finansdepartementen eller av oberoende institutioner. 31Ett utkast till budgetplan är ett från budgetförslaget separat dokument och är till sin utformning jämförbart med ett stabilitetsprogram. europeiska finansiella stabilitetsfaciliteten, den europeiska finansiella stabilitetsmekanismen eller andra finansiella institutioner. Kommissionen får enligt förordningen besluta att ett euroland med allvarliga problem med den finansiella stabiliteten, som har negativa effekter på andra medlemsstater eller hela euroområdet, ska sättas under skärpt övervakning. Medlems- staten ska då vidta åtgärder för att komma till rätta med problemen och i detalj rapportera om situationen i landets finansiella institutioner. Om kommissionen och Europeiska central- banken anser att ytterliga åtgärder krävs för att förhindra att den finansiella situationen i med- lemsstaten får negativa effekter för den finan- siella stabiliteten i euroområdet kan rådet, på rekommendation av kommissionen och med beslut genom kvalificerad majoritet, rekommen- dera medlemsstaten att vidta förebyggande åtgärder eller att förbereda ett makroekonomiskt anpassningsprogram. En medlemsstat i euroområdet som mottar finansiellt stöd ska upprätta ett makroekono- miskt anpassningsprogram som syftar till att återupprätta en sund och hållbar ekonomisk och finansiell situation för att kunna återuppta upp- låning på marknaden. Rådet ska på rekommen- dation av kommissionen godkänna anpassnings- programmet. Om avsevärda avvikelser skulle uppkomma vid genomförandet av anpassnings- programmet ska rådet konstatera att medlems- staten inte uppfyller detta.32 Regeringen anser att den senaste tidens ut- veckling i euroområdet tydligt har visat på beho- vet av att i ett tidigare skede i dessa länders bud- getprocesser kunna påverka en felinriktad finanspolitik. Det är också viktigt att över- enstämmelse råder mellan EU:s samordning och de beslut som tas i samband med finansiella stödprogram. Regeringen välkomnar därför den nya regleringen i de två förordningsförslagen. En central fråga i förhandlingarna har gällt de kon- kreta formerna för informationsutbytet mellan medlemsstaterna och kommissionen vad gäller utkasten till budgetförslag. Regeringen är särskilt tillfreds med att det i rådets gemensamma position tydliggjorts att kommissionens begäran 32 Dessa två rådsbeslut ska tas med kvalificerad majoritet. att få ett reviderat utkast till budgetplan inte är legalt bindande utan ska ses som kollegial påtryckning. Tjugofem av EU:s stats- och regeringschefer undertecknade i samband med fördraget om stabilitet, sam- ordning och styrning för den ekonomiska och monetära unionen, den s.k. finanspakten. var ett av de länder som undertecknade fördra- get. Fördraget ska träda i kraft under förutsättning att 12 euroländer då har ratificerat avtalet. Fördraget innebär inte rättsliga förpliktelser för icke-euroländer som . Ett icke-euroland kan emellertid en- sidigt förbinda sig att följa fördragets regler, vilket inte har gjort. Nedan redogörs för det huvudsakliga innehållet i fördraget. Krav på budgetbalans samt införandet av en automatisk korrektionsmekanism i nationell lag- stiftning Fördraget anger att samtliga länder som kommer att tillämpa dess regelverk ska ha offentliga finanser i överskott eller i balans, vilket ska anses vara uppnått om det strukturella sparandet33 uppfyller det nationella medelfristiga budget- målet. Detta får inte vara lägre än -0,av BNP, såvida inte statsskulden är klart av BNP då det medelfristiga budget- målet får vara så lågt som -1,av BNP. Länder som tillämpar fördragets regler ska säkerställa en anpassning mot det landspecifika medelfristga budgetmålet. Tidsplanen för denna anpassning ska föreslås av kommissionen mot bakgrund av landspecifika faktorer. Vidare ska dessa länder på nationell nivå, men med utgångspunkt från gemensamma riktlinjer, införa en korrigeringsmekanism som ska aktiveras automatiskt vid avvikelser från det landspecifika budgetmålet eller vid avvikelser från anpassningsbanan mot detta. Bestämmelser om budgetmål och korrigeringsmekanism ska föras in i nationell lagstiftning, helst grundlag. 33 Det strukturella sparandet är det nominella sparandet justerat för konjunkturcykeln och engångångsåtgärder i budgeten. Med ett strukturellt sparande som årligt mål ges utrymme för konjunkturanpassad finanspolitik som motsvarar de automatiska stabilisatorerna. Kommissionen ges i uppdrag att ta fram en rapport om hur respektive medlemsstat inför kravet på budgetbalans och en korrigeringsmek- anism i nationell lagstiftning. Om kommissionen bedömer att så inte har skett kan ett eller flera avtalsländer, men inte kommissionen, väcka talan inför . Vidare ska ett avtals- land, oavsett utfallet av kommissionens rapport, väcka talan inför domstol om det anser att ett annat avtalsland, som är bundet av reglerna i pakten, inte har infört kravet på budgetbalans eller en korrigeringsmekanism i nationell lag- stiftning. Om ett land inte följer utslag ska ett annat avtalsland kunna väcka talan inför igen, varpå domstolen, om den finner att det tidigare utslaget inte efter- följts, ska kunna utdöma en sanktion som inte skall överstiga av BNP. Utökad användning av omvänd kvalificerad majoritet i underskottsförfarandet De länder som avser följa fördragets regler för- binder sig vidare att stödja kommissionens rekommendation i underskottsförfarandet, såvida inte en kvalificerad majoritet av pakt- länderna motsätter sig detta. krävs att en kvalificerad majoritet stödjer kom- missionens förslag för att det ska bli bindande. Regelbundna toppmöten mellan stats- och regeringschefer stats- och regeringschefer ska enligt fördraget mötas när det är nödvändigt, dock minst . Vidare klargörs i fördraget hur förberedelserna för eurotopp- möten ska gå till och vilka som ska ges möjlighet att delta. Icke-euroländer som har ratificerat fördraget ges möjlighet att delta i diskussioner om konkurrenskraften i avtalsländerna, föränd- ringar av den övergripande institutionella arkitekturen för euroområdet samt euroom- rådets framtida regler. Vidare ska icke- bjudas in till eurotoppmöten när det är lämpligt, dock minst en gång för att diskutera frågor kring fördragets implemen- tering. Enlig fördraget ska större reformplaner i medlemsstaterna samordnas och samordningen av utgivningen av statsobligationer förbättras. Regeringen beslöt att fördraget om stabilitet, samordning och styrning inom ekonomiska och monetära unionen skulle undertecknas av (dnr Fi2012/70), vilket skedde . Genom att underteckna fördraget ger regeringen stöd till att inför striktare budgetregler. Sådana regler minskar risken för att nya stora underskott och skulder byggs upp i dessa länder. Vidare säkerställs svenskt inflytande inom ramen för genomföran- det av fördraget och vid deltagande i vissa möten mellan stats- och regeringschefer. Regeringen avser återkomma till angående ratificering av fördraget. måste i egenskap av EU-medlem leva upp till stabilitets- och tillväxtpaktens regelverk för det finansiella sparandet. Förutom under- skottsgränsen på av BNP åläggs samt- liga EU-medlemmar att sätta upp ett s.k. medel- fristigt sparmål, MTO (MediumTerm Objective). har valt att låta detta mål sammanfalla med överskottsmålet. Enligt tidigare beräkningar av bör ha ett MTO på som lägst minus 1 pro- cent av BNP.34 För att tydligare skilja mellan det svenska nationella ramverket och de krav som åläggs i egenskap av EU-medlem, kommer regeringen års konvergensprogram att göra en åtskillnad mellan överskottsmålet och MTO. MTO kommer att sättas till minus av BNP i enlighet med EU- kommissionens beräkningar. Det MTO som kommer att presentera i konvergens- programmet ska ses som ett minimikrav på det finansiella sparandet som omfattas av i egenskap av EU-medlem och att har ett eget mer ambitiöst nationellt satt mål för det finansiella sparandet i form av överskottsmålet på av BNP. 34 in EMU, , 2007. En uppföljning av sysselsättningspolitiken 5 En uppföljning av sysselsättningspolitiken Sysselsättningspolitikens viktigaste uppgift sedan regeringen tillträdde 2006 har varit att öka den varaktiga sysselsättningen främst genom ett minskat utanförskap. Trots den ogynnsamma utvecklingen i om- världen har svensk arbetsmarknad utveck- lats starkt . Antalet personer i arbete som andel av befolkningen har ökat . Regeringen bedömer att de åtgärder som vidtagits för att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt ökar den varaktiga sysselsätt- ningsgraden () med tre procent- enheter och minskar jämviktsarbetslös- heten till 2020. Regeringen bedömer att den förda sysselsättningspolitiken är ändamålsenlig. Sysselsättningspolitiken fortsätter att vara mycket högt prioriterad och politikens inriktning ligger fast. Den övergripande inriktningen på syssel- sättningspolitiken bör även i fortsättningen vara att öka utbudet av och efterfrågan på arbetskraft samt förbättra matchningen på arbetsmarknaden. Detta ska bl.a. ske genom åtgärder som motverkar att människor står utan arbete , minskar ungdomsarbetslösheten, förbättrar utrikes föddas ställning på arbetsmark- naden och stärker övriga grupper med svag förankring på arbetsmarknaden. Den ekonomiska politiken ska bidra till en så hög välfärd som möjligt, som välfärden ska komma alla till del. Sysselsättningspolitiken är en del av den ekonomiska politiken. Den bidrar till högre välfärd genom åtgärder som leder till att människors kompetens och vilja att arbeta tas tillvara på bästa sätt. Sysselsättnings- politikens viktigaste uppgift är att öka den sysselsättningsnivå som är förenlig med stabil inflation och ekonomisk balans i övrigt, dvs. det är den varaktiga sysselsättningen som ska öka. Högre sysselsättning leder till högre välfärd åt alla Något förenklat bidrar sysselsättningspolitiken på två sätt till att ge högre välfärd för alla: den underlättar finansieringen av den offentliga sektorn och den minskar utanförskapet. En hög sysselsättningsnivå möjliggör en generös offentlig välfärd