prop · H0034 · 2012-09-19 00:00:00 — Samarbete inom Europeiska unionen avseende beskattning Sekretess gäller i en myndighets verksamhet som avses i lagen (2012:000) om administrativt samarbete inom Europeiska unionen i fråga om beskattning, 1 Jfr rådets direktiv /16/EU av om administrativt samarbete i fråga om beskattning (EUT L 64, , s. 1, Celex 32011L0016). för uppgift i sådana upplysningar för utvärdering av samarbetet från befordrats till , om det kan Sekretess gäller vidare i sådan verksamhet för uppgift i en rapport eller ett annat dokument sådana upplysningar som avses i inte samtyckt till att uppgiften röjs. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst Den tystnadsplikt som följer av Den tystnadsplikt som följer av 7 § andra stycket inskränker rätten 7 § andra stycket och 7 a § andra enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförord- ningen och 1 kap. 1 och 2 §§ ytt- 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 1 och 2 §§ och offentliggöra uppgifter. dela och offentliggöra uppgifter. Denna lag träder i kraft . 2 Senaste lydelse 2010:1361. Förslag till lag om ändring i skatteförfarande- lagen (2011:1244) Härigenom föreskrivs1 i fråga om skatteförfarandelagen (2011:1244) dels att 37 kap. 1 §, 41 kap. 1 och 4 §§, 43 kap. 1 § och 47 kap. 1 § ska ha följande lydelse, dels att det i lagen ska införas två nya paragrafer, 37 kap. 11 § och 41 kap. 2 a §, samt närmast före 37 kap. 11 § en ny rubrik av följande lydelse. I detta kapitel finns bestämmelser om föreläggande att fullgöra uppgiftsskyldighet (2 §), medverka personligen (3 §), och lämna uppgift (410 §§). lämna uppgift (411 §§). Utbyte av upplysningar med en annan stat eller utländsk jurisdiktion Om har tagit emot en begäran om upplysningar och verket behöver en uppgift för att kunna fullgöra sina skyldigheter enligt lagen (2012:000) om administrativt samarbete inom Europeiska unionen i fråga om beskattning eller ett avtal som medför skyldighet att utbyta upplysningar i skatteärenden, gäller följande. 1.den som de begärda upplysningarna avser, att lämna uppgift som verket behöver, eller 2.den som är eller kan antas vara bokföringsskyldig enligt bokföringslagen (1999:1078) eller som är en annan juridisk person än ett dödsbo, att lämna uppgift som verket behöver om en rättshandling med någon annan. 1 Jfr rådets direktiv /16/EU av om administrativt samarbete i fråga om beskattning (EUT L 64, , s. 1, Celex 32011L0016). Om det finns särskilda skäl får även någon annan person än som avses i andra stycket 2 föreläggas att lämna sådan uppgift som avses 1 § I detta kapitel finns bestämmelser om syftet med en revision (2 §), syftet med en revision (2 och 2 a §§), vem som får revideras (3 §), beslut om revision (4 och 5 §§), samverkan (6 §), revisorns befogenheter (7 §), den reviderades skyldigheter (811 §§), föreläggande (12 §), och revisionens avslutande (13 och 14 §§). Om har tagit emot en begäran om upplysningar och verket behöver uppgifter för att kunna fullgöra sina skyldigheter enligt lagen (2012:000) om administrativt samarbete inom Europeiska unionen i fråga om beskattning eller ett avtal som medför skyldighet att utbyta upplysningar i skatteärenden, gäller följande. får besluta om revision för att inhämta uppgifter som verket behöver från den som de begärda upplysningarna avser. får besluta om revision också för att inhämta sådana uppgifter från någon annan än den som de begärda upplysningarna avser. 4 § Ett beslut om revision ska innehålla 1.uppgift om syftet med revisionen, 2.uppgift om möjligheten att undanta uppgifter och handlingar från kontroll, och 3.förordnande av de tjänstemän som ska verkställa revisionen (revisorer). Av uppgift som avses i första Av uppgift som avses i första Prop. stycket 1 behöver det inte framgå stycket 1 behöver det inte framgå vilken person eller rättshandling som kontrollen avser om 1. beslutet om revision gäller en 1. beslutet om revision gäller en sådan revision som avses i 2 § sådan revision som avses i 2 § andra stycket, och andra stycket eller 2 a § andra 2. det finns särskilda skäl för att inte nämna personen eller rättshandlingen. Den som i ett ärende eller mål har haft kostnader för ombud, biträde, utredning eller annat som denne skäligen har behövt för att ta till vara sin rätt har, efter ansökan, rätt till ersättning om 1.den sökandes yrkanden i ärendet eller målet bifalls helt eller delvis, 2.ärendet eller målet avser en fråga som är av betydelse för rättstillämpningen, eller 3.det finns synnerliga skäl för ersättning. Rätt till ersättning finns dock Rätt till ersättning finns dock inte i ärenden som ska handläggas inte i ärenden som ska handläggas av behörig myndighet enligt skatteavtal eller enligt det avtal 1. lagen (2012:000) om admini- som avses i lagen (2004:982) om strativt samarbete inom Europe- iska unionen i fråga om beskatt- beträffande skatter på inkomst. 2. ett skatteavtal eller ett avtal om informationsutbyte i skatte- 3. det avtal som avses i lagen skatter på inkomst. Ett föreläggande som gäller kon- Ett föreläggande som gäller kon- troll av uppgifts- eller doku- troll av uppgifts- eller dokument- mentationsskyldighet får inte avse ationsskyldighet eller som är ett en uppgift i en sådan handling som föreläggande enligt 37 kap. 11 § inte får tas i beslag enligt 27 kap. får inte avse en uppgift i en sådan handling som inte får tas i beslag Ett sådant föreläggande får inte heller avse en uppgift som har ett bety- dande skyddsintresse om det finns särskilda omständigheter som gör att uppgiften inte bör komma till någon annans kännedom och uppgiftens skyddsintresse är större än dess betydelse för kontrollen. Denna lag träder i kraft . Ärendet och dess beredning Europeiska kommissionen lade fram ett förslag till nytt direktiv om administrativt samarbete i fråga om beskattning, avsett att ersätta det nuvarande direktivet 77/799/EEG. Det nya direktivet antogs vid och börjar tillämpas i medlemsstaterna . Direktivet finns i bilaga 1. Inom har promemoria Genomförande av det nya EU-direktivet om administrativt samarbete i fråga om beskattning upprättats med förslag till författningsreglering för att genomföra det nya direktivet. Promemorians lagförslag finns i bilaga 2. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. Remissvaren finns tillgängliga i ärendet (dnr Fi2012/394). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Regeringen har i huvudsak följt Lagrådets synpunkter. Regeringen behandlar vissa av Lagrådets synpunkter under avsnitten 6.2 och 6.23. I övrigt behandlas Lagrådets synpunkter i författningskommentaren. Vissa språkliga förändringar har även gjorts i förhållande till lagrådsremissens lagförslag. När blev medlem i Europeiska unionen genomfördes det dåvarande handräckningsdirektivet, rådets direktiv /799/EEG av om ömsesidig handräckning i ärenden rörande direkta och indirekta skatter (det gamla handräckningsdirektivet) genom att en ny 21 § om handräckning inom Europeiska gemenskapen infördes i lagen (1990:314) om ömsesidig handräckning i skatteärenden, förkortad LÖHS. Paragrafen har därefter ändrats vid ett flertal tillfällen. Vid en ändring som trädde i kraft tillkom bl.a., med anledning av rådets förordning (EG) nr 1798/2003 av om administrativt samarbete i fråga om mervärdesskatt, ett andra stycke i 21 § som hänvisade till förordningen. Genom en ändring som trädde i kraft infördes i det andra stycket också en hänvisning till rådets förordning (EG) nr 2073/2004 av om administrativt samarbete i fråga om punktskatter. På grund av ändringar i det gamla handräckningsdirektivet ändrades 21 § så att även 13 och 20 §§ om delgivning av handlingar blev tillämpliga. Genom ändringar som trädde i kraft ersattes, med anledning av att Lissabonfördraget trädde i kraft, Europeiska gemenskapen med Genom en ändring som trädde i kraft den 2012/13:4 tillkom ett tredje stycke i paragrafen som hänvisar till lagen (2011:1537) om bistånd med indrivning av skatter och avgifter inom Europeiska unionen. Ett nytt handräckningsdirektiv (rådets direktiv /16/EU) antogs vid och ska börja tillämpas i medlemsstaterna . Nya tillämpningsföreskrifter är under utarbetande och kommer att beslutas av Europeiska kommissionen efter avslutande av nu pågående beredning i den genom artikel 26 i det nya handräckningsdirektivet inrättade kommittén för administrativt samarbete i fråga om beskattning. I förhållande till det gamla handräckningsdirektivet innebär det nya mer långtgående skyldigheter för medlemsstaterna, framför allt när det gäller att utföra utredningar för att få fram upplysningar som en annan medlemsstat begärt. En nyhet är att det föreskrivs att en anmodad medlemsstat inte har rätt att vägra att lämna upplysningar enbart därför att den inte har något eget intresse av denna information. En annan nyhet är att den anmodade myndigheten inte kan vägra att lämna upplysningar enbart på grund av att dessa innehas av en bank eller ett annat finansinstitut, en förvaltare eller en person som agerar i egenskap av ombud eller förvaltare, eller på grund av att upplysningarna rör ägarintressen i en person (se artikel 26 i modellavtal för beskattning av inkomst och kapital). Bestämmelserna om utbyte av upplysningar på begäran har på detta sätt fått en utformning som överensstämmer med den internationellt accepterade standarden för informationsutbyte på skatteområdet. Ytterligare en nyhet är att det finns bestämmelser om återkoppling vid utbyte av upplysningar. Bestämmelserna i det nya handräckningsdirektivet är också betydligt mer detaljerade än bestämmelserna i det gamla. genomförandet av det nya Regeringens förslag: Sådant administrativt samarbete som avses i direktivet ska regleras i en särskild lag om administrativt samarbete inom Europeiska unionen i fråga om beskattning. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Kammarrätten i anser att direktivets krav på ett bra sätt transformerats till svensk författning men har vissa Förvaltningsrätten i anser att direktivet kommer att bli ändamålsenligt implementerat i svensk rätt och Datainspektionen har vissa synpunkter avseende dataskyddsfrågor. synpunkter innebär huvudsakligen att det behövs förtydliganden och avgränsningar av olika definitioner och begrepp. har ingen erinran mot förslaget om att genomföra direktivet. har i huvudsak inget att erinra mot förslagen. tillstyrker i huvudsak förslagen. och föreslår även att den särskilda utredare som fått i uppdrag att utreda stärkt rättsäkerhet i skatteförfarandet (dir 2012:14) ges vissa ytterligare uppdrag när det gäller partsinsyn, överklaganderätt och förbud mot s.k. fishing expeditions. Vad gäller förslaget att sådant administrativt samarbete som avses i direktivet ska regleras i en särskild lag anser Kammarrätten i att det framstår som mest lämpligt att i stället inarbeta bestämmelserna i lagen (1990:314), om ömsesidig handräckning i skatteärenden, förkortad LÖHS. Ingen av de övriga remissinstanserna uttalar sig särskilt om placeringen av bestämmelserna. Skälen för regeringens förslag: Syftet med huvuddelen av förslagen i propositionen är att genomföra det nya handräckningsdirektivet på ett sådant sätt att det är klart vad som gäller vid samarbete som avses i direktivet, såväl i fall där begär åtgärder av en myndighet i en annan medlemsstat i Europeiska unionen som i fall där en myndighet i en annan medlemsstat begär åtgärder av . I LÖHS finns bestämmelser om bl.a. sådan handräckning som behandlas i det nya handräckningsdirektivet. Bestämmelserna tillämpas i varje fall som det finns en överenskommelse mellan och främmande stat om ömsesidig handräckning i skatteärenden. I 21 § LÖHS anges vilka bestämmelser som ska tillämpas vid handräckning inom Europeiska unionen. Regleringen i det nya direktivet är dock i vissa avseenden så specifik och detaljerad att den inte har, eller att det åtminstone kan ifrågasättas om den har, någon exakt motsvarighet i befintliga svenska bestämmelser. En viss särreglering av sådant samarbete som avses i handräckningsdirektivet är därför nödvändig. Enligt 8 kap. 2 § första stycket 2 regeringsformen ska föreskrifter meddelas genom lag om de avser förhållandet mellan enskilda och det allmänna under förutsättning att föreskrifterna gäller skyldigheter för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden. Varken det gamla eller det nya handräckningsdirektivet påverkar medlemsstaternas utformning av sina materiella skattelagstiftningar. Det nya handräckningsdirektivet föranleder således inte införande av några föreskrifter som i sig påverkar enskildas skattebörda. Handräckningsdirektiven syftar dock till att genom administrativt samarbete förstärka medlemsstaternas möjligheter att få information om och beskatta t.ex. oredovisade inkomster. Skyldigheterna och möjligheterna för att, i egenskap av behörig myndighet i , på de sätt som avses i direktivet bl.a. lämna respektive begära upplysningar kan således ändå väntas få viss betydelse för beskattningen både i och i andra medlemsstater. Med anledning av detta och att det rör sig om utbyte av uppgifter om enskilda, bedömer regeringen att bestämmelser om flera av de i direktivet reglerade formerna av administrativt samarbete bör tas in i lag. 2012/13:4 Det återstår att ta ställning till om bestämmelserna ska föras in i någon eller några befintliga lagar eller i en särskild lag om sådant samarbete som avses i handräckningsdirektivet. Valet står i första hand mellan att komplettera bestämmelserna i med de ytterligare bestämmelser som krävs för att genomföra det nya handräckningsdirektivet eller ta in bestämmelserna om handräckning enligt direktivet i en ny lag som enbart reglerar samarbetet enligt handräckningsdirektivet. Av betydelse för om man ska välja den ena eller den andra lösningen bör vara bl.a. hur valet påverkar den totala omfattningen av och strukturen hos regelverket. Om man enbart ser till tillämpningen av handräckningsdirektivet framstår det som en attraktiv lösning att bryta ut bestämmelserna som avser tillämpning av direktivet ur LÖHS och ta in de bestämmelser som behövs för genomförande av det nya handräckningsdirektivet i en särskild lag som bara behandlar samarbete som avses i direktivet. En nackdel med den lösningen kan, som Kammarrätten i också påpekat, naturligtvis sägas vara att den behöriga myndigheten, dvs. , får olika författningar att tillämpa beroende på om det gäller sådant samarbete som avses i handräckningsdirektivet eller samarbete med stöd av något annat instrument. Det är dock bara en fråga om den formella uppdelningen, eftersom det i sak under alla förhållanden kommer att gälla delvis olika regler beroende på vilket instrument som åberopas. Något avgörande skäl mot att ta in bestämmelserna i en särskild lag kan detta inte anses vara. En annan faktor att beakta är bestämmelsernas omfång. Även om vissa bestämmelser som i promemorian föreslås tas in i lag här inte föreslås regleras i lagform skulle den omfattande särreglering i lag som ändå krävs avseende samarbete som avses i direktivet riskera att störa strukturen i LÖHS om bestämmelserna placeras där. Motsvarande avvägning gjordes med anledning av rådets direktiv /24/EU av om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som avser skatter, avgifter och andra åtgärder. Det direktivet har genomförts genom en ny särskild lag, lagen (2011:1537) om bistånd med indrivning av skatter och avgifter inom Europeiska unionen. Vid en samlad bedömning talar enligt regeringens mening det mesta för att placera den reglering som krävs för genomförande av det nya handräckningsdirektivet i en särskild lag. Bortsett från 21 § första stycket kommer bestämmelserna i att finnas kvar oförändrade, eftersom de är tillämpliga på handräckning med stöd av exempelvis det nordiska skattehandräckningsavtalet, skatteavtal med utomnordiska stater eller Europaråds- och om ömsesidig handräckning i skatteärenden. Svenska Bankföreningens och Svenskt Näringslivs förslag om att den särskilda utredare som fått i uppdrag att utreda stärkt rättsäkerhet i skatteförfarandet ska ges vissa ytterligare uppdrag kan inte behandlas i detta lagstiftningsärende. Närmare om förslaget till genomförande Prop. 6.1Artikel 1, Syfte Regeringens förslag: I den nya lagen ska tas in en för utbyte av upplysningar och de andra formerna av administrativt samarbete gemensam bestämmelse som klargör vilka åtgärder som får begäras hos en behörig myndighet i en annan medlemsstat och ska vidtas på begäran av en sådan myndighet respektive utan begäran. En bestämmelse ska också tas in om att får begära att åtgärder vidtas av en myndighet i en annan medlemsstat endast om det kan göras utan att det skulle leda till att en affärshemlighet, företagshemlighet eller ett i näringsverksamhet använt förfaringssätt röjs och utan att det medför utlämnande av upplysningar som det skulle strida mot allmänna hänsyn att lämna. Regeringens bedömning: Den nya lagen bör inte innehålla någon generell bestämmelse om att sådana upplysningar som kan antas vara relevanta för administration och verkställighet av andra medlemsstaters nationella lagstiftning i fråga om de skatter som avses ska lämnas till behörig myndighet i annan stat. Denna avgränsning bör i stället tas in i de bestämmelser där den är aktuell. Promemorians förslag och bedömning: Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås inte någon bestämmelse i den nya lagen om begränsningar av när får begära åtgärd i en annan medlemsstat med hänsyn till att det skulle leda till att en affärshemlighet röjs m.m. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: föreslår att en generell bestämmelse om att lagen gäller för utbyte av upplysningar som är relevanta för administration och verkställighet, motsvarande artikel 1.1 i direktivet, tas in i lagen. Verket menar att lagen i sin helhet förlorar kraft om en sådan bestämmelse inte tas in. menar vidare att det av promemorians förslag inte tillräckligt tydligt framgår vilka begränsningar som kan finnas för att begära att åtgärder vidtas i en annan medlemsstat. Skälen för regeringens förslag och bedömning: I artikel 1.1 anges att det i direktivet fastställs de regler och förfaranden enligt vilka medlemsstaterna ska samarbeta med varandra för att utbyta sådana upplysningar som kan antas vara relevanta för administration och verkställighet av medlemsstaternas nationella lagstiftningar i fråga om de skatter som anges i artikel 2. Bestämmelsen har materiell betydelse eftersom den avgränsning av upplysningarnas art som anges där, genom hänvisningar i artiklarna 5 och 9, är avgörande för vilka upplysningar som en behörig myndighet enligt direktivet är skyldig att lämna på begäran respektive utan föregående begäran. Även i artikel 11 hänvisas det till artikel 1.1. Den avgränsning som görs i artikel 1.1 måste därför föras in i den nya lagen. Detta kan göras antingen i en generell bestämmelse på samma sätt som i direktivet eller i var och en av de bestämmelser där avgränsningen är För det första tillvägagångssättet talar att de efterföljande be- stämmelserna kan utformas så att de blir enklare och mer överblickbara. För det andra tillvägagångssättet talar att den avgränsning som anges i artikel 1.1 är av betydelse endast för vissa av den behöriga myndighetens skyldigheter enligt direktivet. Den är inte heller av betydelse endast för utbyte av upplysningar eller för alla typer av utbyte av upplysningar. Genom att införa en särskild bestämmelse i inledningen av lagen där den avgränsning som görs i artikel 1.1 i direktivet tas in ges intrycket att denna är genomgående för i varje fall alla typer av utbyte av upplys- Vid obligatoriskt automatiskt utbyte av upplysningar gäller dock inte denna avgränsning. För det andra tillvägagångssättet talar även att varje enskild bestämmelse kan läsas fristående från en sådan särskild bestämmelse om vilka upplysningar som avses. bestämmelserna dock ändå inte att vara eftersom det inte är lämpligt att tynga varje bestämmelse där det är aktuellt med att ange avgränsningarna i både artikel 1.1 och artikel 2. Vad gäller förslag om en generell bestämmelse motsvarande artikel 1.1 i direktivet kan det därutöver framhållas att det redan av den omständigheten att lagen gäller för sådant samarbete som avses i direktivet får anses tydligt framgå att lagen syftar till att genomföra direktivet samt att en sådan inledande bestämmelse som föreslår skulle kunna uppfattas som missvisande eftersom det i lagen också förekommer bestämmelser om andra former av samarbete än utbyte av upplysningar, t.ex. delgivning av handlingar. Vid en sammantagen bedömning bör det inte införas någon separat be- stämmelse i den nya lagen som motsvarar artikel 1.1 i direktivet. bör den avgränsning som där görs föras in i var och en av de bestämmel- ser i lagen där den är aktuell. För svenskt vidkommande faller det sig emellertid naturligt att införa en gemensam bestämmelse som slår fast den grundläggande skyldigheten att lämna respektive möjligheten att begära samarbete som avses i direktivet i de där angivna formerna. menar att det av promemorians förslag inte tillräckligt tydligt framgår vilka begränsningar som kan finnas för att begära att åtgärder vidtas i en annan medlemsstat. att det av 14 och 15 §§ lagen (1990:314) om ömsesidig handräckning i skatteärenden, förkortad LÖHS, framgår att , i egenskap av behörig myndighet, får begära biträde med handräckning i främmande stat endast under förutsättning att motsvarande handräckningsåtgärd kan vidtas i i ett likartat ärende (15 § 1), framställningen kan göras utan att detta skulle medföra att upplysningar lämnas som skulle röja handels-, affärs-, industri- eller yrkeshemlighet eller kommersiell hemlighet eller i näringsverksamhet nyttjat förfaringssätt, om det skulle kunna leda till allvarligt förfång för näringsidkare i dennes näringsverk- samhet (15 § 2) och framställningen kan göras utan att detta skulle medföra att upplysningar lämnas, vilkas överlämnande skulle strida mot allmänna hänsyn eller för väsentliga intressen (15 § 3). Handräckningsdirektivet bygger, med ett fåtal specifika undantag, inte på ömsesidighet mellan medlemsstaterna när det gäller vad de behöriga myndigheterna kan kräva av varandra utan reglerar i stället uttömmande Prop. 2012/13:4 vilka möjligheter och skyldigheter de behöriga myndigheterna har De behöriga myndigheternas rätt att begära åtgärder i andra medlemsstater är således inte beroende av att samma åtgärder kan vidtas i den egna staten på begäran av en behörig myndighet i en annan medlemsstat. Det saknas därför skäl att i den nya lagen ta in någon bestämmelse som motsvarar 15 § 1 LÖHS. Direktivet ställer naturligtvis inte några krav på att en behörig myndighet ska begära åtgärder i andra medlemsstater utan reglerar i det avseendet endast skyldigheterna för den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten om den tar emot en sådan begäran. Det står därför medlemsstaterna fritt att reglera när deras respektive behöriga myndighet får begära att åtgärder vidtas i en annan medlemsstat. De intressen som 15 § 2 och 3 LÖHS avser att skydda kommer i det nya handräckningsdirektivet till uttryck i artikel 17. 4 som dock gäller när en behörig myndighet får vägra att lämna upplysningar. Enligt regeringens mening bör dessa intressen skyddas även på så sätt att ska få begära att åtgärder vidtas i en annan medlemsstat endast om det kan göras utan att de intressen som anges i artikel 17.4 kränks. En bestämmelse med denna begränsning bör enligt regeringens mening tas in i den nya lagen. I den svenska språkversionen av direktivet används begreppet allmän ordning.