prop · GZ0361 · 2012-02-17 00:00:00 — Gruppbostad och servicebostad är att betrakta som bostäder med sär- skild service vilket däremot inte gäller boendeformen annan särskilt För samtliga boendeformer gäller dock att bostaden ska vara fullvärdig, att den är den enskildes privata och permanenta hem och att den inte ska ha en institutionell prägel. boende i bostad med särskild service enligt lagen att omvårdnad ska ges utifrån individuella behov och önskemål, med syfte att tillförsäkra den enskilde goda levnadsvillkor. En bostad med särskild service hyrs på samma sätt som ordinära bostä- der och kan berättiga till bostadstillägg. 5 Servering av spritdrycker, vin, starköl och andra jästa alkoholdrycker Med servering avses försäljning av alkoholdrycker till konsument, om det sker för förtäring på stället. Begreppet definieras på detta sätt i 1 kap. 11 § andra stycket alkohollagen (2010:1622). Annan försäljning till konsument är att betrakta som detaljhandel enligt alkohollagens terminologi. Med försäljning avses i sin tur att man tillhandahåller alkoholdryckerna mot ersättning. Bestämmelser om servering av alkoholdrycker finns i 8 kap. alkohollagen. Huvudregeln är att servering av spritdrycker, vin, starköl och andra jästa alkoholdrycker kräver tillstånd (8 kap. 1 § första stycket). I paragrafens tredje stycke finns dock ett undantag från tillståndskravet. Det gäller fall då serveringen 1.avser enstaka tillfälle för i förväg bestämda personer, 2.sker utan vinstintresse och utan annan kostnad för deltagarna än kostnaden för inköp av dryckerna, och 3.äger rum i lokaler där det inte bedrivs yrkesmässig försäljning av alkohol- och lättdrycker. Undantaget kom till efter lagändringar som trädde i kraft . I den proposition som låg till grund för ändringen uttalade regeringen bl.a. följande (prop. 2000/01:97 s. 44): Enligt regeringens mening bör kravet på serveringstillstånd kunna av- skaffas när det gäller enstaka arrangemang som anordnas för vissa be- stämda personer och där dessa inte betalar mer för dryckerna än själv- Härmed avses inköpspriset för dryckerna. siellt intresse får inte finnas. Den får inte heller äga rum på serverings- ställe där det bedrivs yrkesmässig försäljning av alkoholdrycker eller Att upprätthålla krav på tillstånd i fråga om dessa tillställ- ningar synes närmast motverka allmänhetens förståelse för det alkohol- När undantagsbestämmelsen infördes angavs i författningskommentaren att undantag från kravet på serveringstillstånd avsåg enstaka helt privata arrangemang, där serveringen av spritdrycker, vin eller starköl bedrivs Med självkostnadspris avsågs att deltagarna inte betalar mer för dryckerna än inköpspriset för dessa. utbyte av alkoholserveringen får inte finnas. Serveringen ska ske till i förväg bestämda deltagare och arrangemanget får inte anordnas i lokaler där det bedrivs yrkesmässig försäljning av alkoholdrycker eller lätt- drycker (prop. 2000/01:97, s. 86). Allmänna bestämmelser om försäljning I 3 kap. alkohollagen finns allmänna bestämmelser om försäljning. säljning till konsument benämns servering om det sker för förtäring på stället (1 kap. 11 § andra stycket). De allmänna bestämmelserna om för- säljning i 3 kap. är därför tillämpliga även när det gäller servering. ring av alkoholdrycker får inte ske till den som inte har fyllt (3 kap. 7 § andra stycket). Alkoholdrycker får inte heller lämnas ut till den som är märkbart påverkad av alkohol eller andra berusningsmedel (3 kap. 8 § första stycket). Den som lämnar ut alkoholdrycker ska förvissa sig om att mottagaren har uppnått rätt ålder (3 kap. 8 § tredje stycket). Serveringstillstånd (stadigvarande och tillfälliga) Frågor om serveringstillstånd prövas av den kommun där serverings- stället är beläget (se 8 kap. 1 § första stycket). Enligt 8 kap. 2 § första stycket kan serveringstillstånd meddelas för servering till allmänheten eller i förening, företag eller annat slutet säll- Tillståndet kan avse servering året runt eller under en viss tidsperiod (stadigvarande serveringstillstånd). Det kan även avse en en- staka tidsperiod eller ett enstaka tillfälle (tillfälligt serveringstillstånd). Huvudregeln är att ett stadigvarande tillstånd gäller tills vidare. nen får dock begränsa tillståndets giltighet till om det finns sär- skilda skäl (8 kap. 2 § andra stycket). Sådana särskilda skäl kan exem- pelvis vara att sökandens situation inte kan överblickas annat än för en begränsad tid eller att man kan förutse förändringar i verksamheten som skulle kunna motivera en förnyad prövning (prop. 1994/95:89 s. 101). Ett serveringstillstånd kan gälla spritdrycker, vin, starköl och andra jästa alkoholdrycker eller en eller flera av dessa drycker (8 kap. 2 § tredje Krav på matservering och kök Enligt 8 kap. 15 § första stycket får ett stadigvarande tillstånd för servering till allmänheten medges bara om serveringsstället har ett eget kök i anslutning till serveringslokalen och tillhandahåller lagad eller på annat sätt tillredd mat. Gästerna ska kunna erbjudas ett varierat utbud av maträtter. Ett tillfälligt tillstånd för servering till allmänheten får meddelas om serveringsstället tillhandahåller tillredd mat. Detsamma gäller tillstånd för servering i slutet sällskap (8 kap. 15 § tredje stycket). I dessa fall krävs således inte att serveringsstället har ett eget kök i anslutning till serveringslokalen eller att gästerna ska kunna erbjudas ett varierat utbud av maträtter. kan även den som bedriver cateringverksamhet för slutna sällskap meddelas stadigvarande serveringstillstånd under förutsättning att den lokal där serveringen äger rum för varje tillfälle anmäls till och godkänns av kommunen (8 kap. 4 § första stycket). Med catering avses här servering av färdiglagad mat och av alkoholdrycker på beställning av slutna sällskap som sker antingen i en för tillfället förhyrd lokal eller i hemmet (prop. 2009/10:125 s. 100). För att få stadigvarande serveringstillstånd krävs att den som bedriver cateringverksamhet har ett eget kök för tillredning av mat (8 kap. 4 § andra stycket). Ett serveringstillstånd ska omfatta ett visst avgränsat utrymme. Vidare måste detta utrymme disponeras av tillståndshavaren. Särskilt tillstånd kan dock meddelas för flera tillståndshavare att utnyttja ett gemensamt serveringsutrymme (8 kap. 14 §). Serveringstillstånd får bara meddelas den som visar att han eller hon med hänsyn till sina personliga och ekonomiska förhållanden samt omständigheterna i övrigt är lämplig att utöva verksamheten och att verksamheten kommer att drivas i enlighet med de krav som ställs upp i alkohollagen (8 kap. 12 § första stycket). Sökanden ska genom att avlägga ett prov visa att han eller hon har de kunskaper om alkohollagen och anslutande föreskrifter som krävs för att på ett författningsenligt sätt kunna utöva serveringsverksamheten (8 kap. 12 § andra stycket). Även om övriga krav som uppställs i alkohollagen är uppfyllda får serveringstillstånd vägras om alkoholservering på grund av serveringsställets belägenhet eller av andra skäl kan befaras medföra olägenheter i fråga om ordning och nykterhet eller särskild risk för människors hälsa (8 kap. 17 §). Krav på personal m.m. I 8 kap. 18 § finns bestämmelser med krav på personal. Tillståndshavaren eller av denne utsedd serveringsansvarig person ska ha tillsyn över serveringen och vara närvarande på serveringsstället . Den som är serveringsansvarig ska ha fyllt och vara lämplig för uppgiften med hänsyn till sina personliga egenskaper och omständig- Prop. 2011/12:61 heterna i övrigt. Vid servering av alkoholdrycker ska ansvarig personal se till att måttfullhet iakttas och att störningar på grund av oordning eller onykterhet undviks (8 kap. 20 §). Priset för en alkoholdryck vid servering får inte sättas lägre än inköpspriset för drycken plus skäligt påslag. Prissättningen får inte ske på ett sådant sätt att försäljning av drycker med högre alkoholhalt främjas. Gästerna får inte heller uppmanas eller förmås att köpa alkoholdrycker. Bestämmelser om detta finns i 8 kap. 21 §. Det är förbjudet att från ett serveringsställe med serveringstillstånd medföra spritdrycker, vin, starköl eller andra jästa alkoholdrycker som har serverats i lokalen. Det är också förbjudet att dricka eller tillåtas dricka andra alkoholdrycker på serveringsstället än sådana som har serverats i enlighet med tillståndet (8 kap. 23 och 24 §§). har det övergripande ansvaret för tillsynen över att alkohollagens regler följs. Länsstyrelserna har tillsyn inom länet och ska biträda kommunerna med råd i deras tillsynsverksamhet (9 kap. 1 §). Kommunerna har tillsammans med polismyndigheten tillsyn över efterlevnaden av de bestämmelser som gäller för servering av alkoholdrycker (9 kap. 2 § första stycket). Enligt 9 kap. 11 § ska den som har beviljats serveringstillstånd anmäla hos kommunen när han eller hon avser att påbörja verksamheten. En anmälan ska också göras om verksamheten läggs ned, om avbrott sker i verksamheten eller om verksamheten förändras till sin omfattning eller i något annat hänseende är av betydelse för tillsynen. Om en innehavare av ett serveringstillstånd inte längre uppfyller de krav som gällde för tillståndets meddelande eller inte följer bestämmelserna om servering i alkohollagen eller de villkor eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen, får kommunen meddela innehavaren en erinran, eller i allvarligare fall eller vid upprepade överträdelser, en varning (9 kap. 17 §). Kommunen har också möjlighet att återkalla ett serveringstillstånd, t.ex. om det med tillståndshavarens vetskap har förekommit brottslig verksamhet på eller i anslutning till serveringsstället utan att tillståndshavaren har ingripit eller om tillståndshavaren brutit mot alkohollagen eller vad som i övrigt gäller för tillståndet på ett sådant sätt att en varning inte är en tillräckligt ingripande åtgärd, eller om tillståndshavaren har tilldelats en eller flera varningar tidigare utan att de förhållanden som föranlett varningen har rättats till (9 kap. 18 §). Straffbestämmelserna finns i 11 kap. alkohollagen. När det gäller servering av alkoholdrycker kan flera straffbestämmelser bli tillämpliga. Den som t.ex. uppsåtligen eller av oaktsamhet serverar alkoholdrycker utan serveringstillstånd när så krävs döms till olovlig försäljning av alkoholdrycker till böter eller fängelse i högst två år (11 kap. 3 §). Om brottet har begåtts uppsåtligen och är grovt, döms till fängelse i lägst och högst (11 kap. 4 §). förberedelse till olovlig försäljning av alkoholdrycker är också straffbart enligt 23 kap. (11 kap. 11 §). Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet säljer eller lämnar ut alko- holdrycker till någon som inte har uppnått föreskriven ålder eller som är märkbart påverkad av alkohol eller annat berusningsmedel döms för olovlig dryckeshantering till böter eller fängelse (11 kap. 9 § första stycket). Om brottet olovlig dryckeshantering är att anse som ringa ska dock inte dömas till ansvar (se 11 kap. 10 §). För servering av folköl krävs inget tillstånd. Dock gäller, liksom vid detaljhandel med denna dryck, ett krav på att verksamheten bedrivs i en lokal som är godkänd livsmedelslokal och att mat serveras i lokalen (se 8 kap. 8 § första stycket). Den som avser att bedriva servering av folköl ska anmäla verksam- heten hos den kommun där serveringen ska ske. Servering får inte på- börjas innan anmälan har gjorts (8 kap. 8 § tredje stycket). dock inte den som har serveringstillstånd. utöva särskild kontroll (egenkontroll) över serveringen av folköl (8 kap. 8 § fjärde stycket). Om servering med folköl föranleder olägenheter i fråga om ordning och nykterhet eller om bestämmelserna i alkohollagen inte följs, får kommunen förbjuda den som bedriver försäljningen att fortsätta verk- samheten eller, om förbud är en alltför ingripande åtgärd, meddela en varning (9 kap. 19 § första stycket). Om någon trots ett sådant förbud fortsätter att servera folköl kan han eller hon dömas till ansvar för olovlig dryckeshantering (se 11 kap. 9 § andra stycket). Bör alkoholservering på särskilda boenden tillåtas? Regeringens förslag: I alkohollagen tillåts servering av spritdrycker, vin, starköl och andra jästa alkoholdrycker till de boende och besökare till denne på sådana särskilda boenden som avses i 5 kap. 5 och 7 §§ socialtjänstlagen och 9 § 9 lagen om stöd till vissa funktionshindrade och vid vilka måltidsservice tillhandahålls. Utredningens förslag: Överensstämmer huvudsakligen med regering- Remissinstanserna: Den övervägande majoriteten av remissinstan- serna instämmer med utredningens förslag. NTO, och Handi- kappVerksamhet avstyrker dock förslaget med hänsyn till de alkohol- län tar upp problematiken med alkoholkonsumtion i kombination med Prop. 2011/12:61 medicinering. anser att begreppet närstående är oklart. Skälen för regeringens förslag Utredningen om vissa alkoholfrågor har haft i uppdrag att utreda frågan om möjligheten att tillåta alkoholservering på särskilda boenden. Som regeringen redogjort för i avsnitt 4 finns det inte någon definition i lag av Däremot återfinns särskilt boende i 8 kap. 2 § socialtjänstlagen. Denna bestämmelse, som handlar om avgifter, hänvisar i sin tur till 5 kap. 5 och 7 §§ socialtjänstlagen. I 5 kap. 5 §, som handlar om bostäder för äldre människor, används särskilda boendeformer för service och omvårdnad och i 5 kap. 7 §, som handlar om människor med funktionshinder, används bostäder med särskild service. I 9 § punkt 9 lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, som handlar om bostäder för vuxna människor med funktionshinder, används bl.a. begreppet bostad med särskild service för vuxna. Mot bakgrund av ovan sagda anser regeringen att med särskilda boenden ska avses sådana boenden för äldre människor som regleras i 5 kap. 5 § andra stycket socialtjänstlagen (2001:453) och sådana särskilda boenden för funktionshindrade som regleras i 5 kap. 7 § tredje stycket socialtjänstlagen och 9 § 9 lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Det är alltså fråga om individuellt behovsprövat boende som ges med stöd av socialtjänstlagen och lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade. har en nationell värdegrund för äldreomsorgen införts i socialtjänstlagen (prop. 2009/10:116, bet. 2009/10:SoU18, rskr. 2009/10:289). Värdegrunden innebär att omsorg om äldre ska inriktas på att äldre personer får leva ett värdigt liv och känna välbefinnande. I det ligger bl.a. att äldreomsorgen behöver respektera och stödja den enskildes självbestämmande och autonoma livsföring. Den äldre ska t.ex. kunna påverka när måltider ska intas och vilken mat som serveras. Detsamma bör gälla också vilka drycker man önskar förtära till måltiderna. Något annat bör enligt regeringens mening inte heller gälla i fråga om omsorg om de funktionshindrade. För att få en uppfattning av i vilken utsträckning och på vilket sätt alkoholservering på särskilda boenden förekommer eller anordnas har utredningen varit i kontakt med några kommuner. Utredningen har bl.a. uppgivit följande (se SOU 2011:41 s. 33). I några av de tillfrågade kommunerna finns det särskilda boenden som själva har serveringstillstånd eller som har restauranger med serveringstillstånd. Om det särskilda boendet drivs i regi kan kommunen ha fått serveringstillståndet. Om kommunen har slutit avtal med en enskild utförare om att utföra kommunens uppgifter kan denne ha fått serveringstillståndet. Kommunen eller den enskilda utföraren kan också ha lagt ut matserveringen på entreprenad till någon extern utförare (t.ex. ett restaurangföretag). Den externa utföraren kan då ha serveringstill- Utredningen har inte fått uppgifter om i vilken utsträckning de be- fintliga serveringstillstånden avser servering till allmänheten eller till Alkoholservering på särskilda boenden förekommer även utan serveringstillstånd. Som exempel har nämnts servering av alkoholdrycker vid högtider, eller andra festliga tillfällen. Av utredningens redovisning framgår också att särskilda boenden kan utformas på många olika sätt, allt efter de boendes behov. boenden har de boende sina hem och får det stöd och den service som de I många fall inhandlar och lagar de boende eventuellt med hjälp och tillsammans med andra sin mat i den egna bostaden. mån de önskar förtära alkoholdrycker till en måltid kan de göra det på samma sätt som de som bor i ordinärt boende. Mot bakgrund av redogörelsen ovan gör regeringen bedömningen att frågan om tillstånd till alkoholservering på särskilda boenden bara är aktuell i de fall måltidsservice serveras på det särskilda boendet. Bör servering på särskilda boenden tillåtas utan tillståndsprövning i varje enskilt fall? Som regeringen redogjort för i avsnitt 5 är huvudregeln att servering av spritdrycker, vin, starköl och andra jästa alkoholdrycker kräver serve- ringstillstånd (8 kap. 1 § första stycket). Enligt tredje stycket i samma paragraf krävs det dock inte något tillstånd om serveringen -avser enstaka tillfälle för i förväg bestämda personer, -sker utan vinstintresse och utan annan kostnad för deltagarna än kostnaden för inköp av dryckerna, och -äger rum i lokaler där det inte bedrivs yrkesmässig försäljning av alkohol- och lättdrycker. Tillstånd krävs inte heller för servering av folköl. Däremot krävs i dessa fall en anmälan till kommunen och att man utövar egenkontroll (8 kap. 8 § alkohollagen). Av den undersökning som utredningen har gjort framgår att servering av alkoholdrycker, dvs. försäljning för förtäring på stället, förekommer på särskilda boenden och att det sker antingen inom ramen för ett serveringstillstånd (8 kap. 1 § första stycket alkohollagen) eller på grundval av bestämmelserna om icke tillståndspliktig servering vid enstaka tillfällen (8 kap. 1 § tredje stycket alkohollagen). Utöver detta förekommer det att de boende på särskilda boenden enskilt eller gemensamt köper in alkoholdrycker som de förtär vid gemensamma måltider eller andra tillfällen. Det är då emellertid inte fråga om servering i alkohollagens mening. Detta innebär att man med de bestämmelser som gäller behöver tillstånd enligt alkohollagen för servering av alkoholdrycker på särskilda boenden, om en sådan servering förekommer med någon form av regelbundenhet, t.ex. vid och födelsedagsfiranden. I de flesta fall bör det räcka med tillstånd till servering för slutna sällskap, beroende dock på hur serveringen anordnas. Den fråga man bör ställa sig är om det är nödvändigt med tillstånd och en prövning i varje enskilt fall, eller om det kan räcka med att i lagstiftningen tillåta servering av alkoholdrycker på särskilda boenden. För att kunna få ett serveringstillstånd måste sökanden uppfylla ett antal krav som ställts upp i alkohollagen. Det gäller bl.a. krav på matservering, kök och lokaler, krav på att sökanden ska vara lämplig, krav på serveringspersonal etc. En beskrivning av dessa bestämmelser finns i avsnitt 5. Skälen till att man har dessa krav är alkoholpolitiska, såsom att man har velat att förebygga olika alkoholpolitiska olägenheter såsom t.ex. ordnings- och nykterhetsproblem. Regeringen anser att man inte bör reglera mer än nödvändigt. Ett grunddrag i svensk alkohollagstiftning är att motverka risken för att servering medför alkoholpolitiska konsekvenser. Restriktioner måste begränsas till sådana som allmänheten uppfattar som meningsfulla, för att inte förtroendet för alkoholpolitiken ska minska. En första förutsättning för att ett serveringstillstånd ska kunna beviljas är enligt 8 kap. 12 § alkohollagen att sökanden kan visa att han eller hon är lämplig att utöva verksamheten med hänsyn till sina personliga och ekonomiska förhållanden samt omständigheterna i övrigt och att verksamheten kommer att drivas i enlighet med de krav som ställs upp i alkohollagen. Vidare krävs att sökanden genom att avlägga prov visar att han eller hon har de kunskaper om lagstiftningen som behövs för att utöva serveringsverksamheten på ett lagenligt sätt. Bestämmelserna har sin grund i att servering av alkohol till allmänheten är en socialt ansvarsfull uppgift och att man därför måste säkerställa att det bara är seriösa aktörer som kan komma i fråga och att de har en god kunskap om det regelverk som omgärdar alkoholserveringen. Det är kommunernas ansvar att bedriva verksamhet i form av särskilda boenden som avses i 5 kap. 5 § andra stycket och 7 § tredje stycket socialtjänstlagen och i 9 § 9 lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade. Det är också kommunen som prövar frågor om serveringstillstånd enligt alkohollagen. Kommunen prövar alltså sin egen lämplighet för verksamheten enligt 8 kap. 12 § alkohollagen i de fall kommunen söker och får tillstånd till alkoholservering på särskilda boenden som kommunen själv driver. Det framstår inte som en alldeles nödvändig ordning. Kommunen kan också uppdra åt någon annan att driva särskilda boenden. Kommunen eller den åt vilken kommunen har uppdragit att driva det särskilda boendet kan också i sin tur uppdra åt någon underentreprenör att tillhandahålla måltidsservice på det särskilda boendet. Med hänsyn till den prövning som kommunen ändå måste göra innan den uppdrar åt en enskild aktör att bedriva verksamhet i form av särskilt boende, kan det enligt regeringens bedömning inte anses nödvändigt att kommunen prövar dennes lämplighet också inom ramen för ett tillståndsförfarande enligt alkohollagen. Enligt regeringen framstår således en individuell lämplighetsprövning enligt alkohollagen inte som nödvändig när det gäller den som driver ett särskilt boende där måltidsservice tillhandahålls. Detta gäller oavsett om kommunen bedriver verksamheten i egen regi eller om det särskilda boendet är upphandlat på entreprenad och oavsett om någon underentreprenör i sin tur bedriver måltidsservicen. De krav som alkohollagen stäl- ler bör kunna tillgodoses inom ramen för den prövning som kommunen ändå måste göra innan den uppdrar år någon enskild utförare att bedriva Sammanfattningsvis anser regeringen att de skyddsintressen som ligger bakom de krav som ställs i 8 kap. alkohollagen för att få serveringstill- stånd är tillgodosedda när det gäller alkoholservering till de boende på sådana särskilda boenden vid vilka måltidsservice tillhandahålls. ringen föreslår därför att sådan alkoholservering tillåts i alkohollagen. Nästa fråga är vem som ska kunna serveras. Utgångspunkten är att det är framför allt de som bor på ett särskilt boende som ska kunna serveras alkoholdrycker utan krav på serveringstillstånd. Man kan anta att det i praktiken oftast blir aktuellt med alkoholservering i samband med hög- tidsdagar eller , då kanske även anhöriga och andra närstående besöker den boende och vill äta en måltid tillsammans med honom eller Regeringen anser därför att även den som besöker den boende ska kunna serveras alkoholdrycker. Det ska således inte vara fråga om serve- ring till allmänheten, utan om servering till en bestämd krets personer, anhöriga, andra närstående eller andra personer som besöker den boende. En fråga som dock kan bli aktuell vid servering av alkoholdrycker på särskilda boenden är hur man ska göra när det gäller boende som av medicinska skäl inte bör dricka alkohol, t.ex. på grund av att det inte passar med en viss läkemedelsbehandling. Det är naturligt att det kan bli ett dilemma för personalen om den boende vill dricka alkohol t.ex. i strid mot läkares ordination. har uppmärksammat denna problematik. Detta dilemma är dock inget nytt utan problemet kan uppstå då den boende dricker alkohol i den egna bostaden eller matsalen och detta oavsett om restaurangen vid det särskilda boendet har ett serveringstillstånd eller inte. individens eget ansvar och hans eller hennes beslut måste respekteras. är det lämpligt att personalen på ett särskilt boende är informe- rad om de restriktioner som kan gälla för en enskild boende och att per- sonalen, om det blir aktuellt, avråder från inköpet och dokumenterar vad som har förekommit. En lämplig ordning kan också vara att man till