prop · GZ0376 · 2012-03-05 00:00:00 — När en behörig myndighet beslutar att bevilja ett företag ensamrätt eller någon typ av ersättning som motprestation för fullgörande av allmän trafikplikt ska detta ske inom ramen för ett avtal om allmän trafik. Syftet är att öka öppenheten och insynen i hur motprestationer bestäms. Med avtal om allmän trafik avses i förordningen ett eller flera dokument som är rättsligt bindande och som bekräftar att en behörig myndighet och ett kollektiv- trafikföretag har enats om att låta detta företag sköta och tillhandahålla kollektivtrafiktjänster som omfattas av allmän trafikplikt. Begreppet kan emellertid, beroende på medlemsstatens lagstiftning, även avse bl.a. ett beslut av den behöriga myndigheten som innehåller de villkor på vilka den behöriga myndigheten själv eller genom ett s.k. internt företag tillhandahåller tjänsterna. Om en allmän trafikplikt avser att fastställa högsta taxa för samtliga passagerare eller för vissa grupper av passa- gerare får en behörig myndighet välja att införa trafikplikten genom bestämmelser i stället för avtal om allmän trafik. bestämmelser avser enligt förordningen åtgärder som utan diskriminering på alla kollektivtrafiktjänster av samma slag inom ett givet geografiskt område som en behörig myndighet ansvarar för. En föreskrift är ett exempel på en allmän bestämmelse. Innehåll i avtal om allmän trafik och allmänna bestämmelser I avtal om allmän trafik och i allmänna bestämmelser ska klart och tydligt fastställas vilken allmän trafikplikt kollektivtrafikföretaget ska fullgöra och vilka geografiska områden som avses. Avtalet eller de allmänna bestämmelserna ska även i förväg och på ett objektivt och öppet sätt fastställa de parametrar som ska användas för att beräkna den eventuella ersättningen och den eventuella ensamrättens art och omfatt- ning på ett sätt som förhindrar alltför höga ersättningar. I avtal om allmän trafik och i allmänna bestämmelser ska vidare fastställas hur kostnaderna för tjänsternas tillhandahållande samt hur inkomsterna från biljettförsälj- ning ska fördelas. Löptiden för avtalen om allmän trafik ska vara begrän- sad och får normalt inte överstiga för busstransporter och för persontransporter på järnväg eller för annat spårburet transportsätt. Tilldelning av avtal om allmän trafik Hur ett avtal om allmän trafik ska tilldelas regleras i artikel 5 i EU:s kollektivtrafikförordning. Vilka regler som ska tillämpas beror på avta- lets karaktär. Om det är fråga om ett tjänstekontrakt ska tilldelning som regel ske antingen enligt och rådets direktiv /17/EG av om samordning av förfarandena vid upphandling på områdena vatten, energi, transporter och posttjänster2 (försörjningsdirektivet) eller enligt och rådets direk- tiv 2004/18/EG av om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster3 (det klassiska direktivet), alltefter förhållandena i det enskilda fallet. Om det rör sig om en tjänstekoncession ska den tilldelas i enlighet med EU:s kollektivtrafikförordning. Detsamma gäller tjänstekontrakt som avser järnvägstrafik och annan spårtrafik än spårvagnstrafik (dvs. huvudsak- ligen tunnelbanetrafik).4 Tjänstekoncession är ett offentligt kontrakt. Skillnaden mellan tjänstekoncessions- och upphandlingskontrakt är att ersättningen i ett koncessionskontrakt helt eller delvis utgörs av en rätt att utnyttja tjänsten. Detta innebär en rätt för ett företag att från tredje man ta betalt för de tjänster man tillhandahåller. Den del av ersättningen som 2EUT L 134, 30.4.2004, s. 1 (Celex 32004L0017). I har direktivet införlivats genom lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster (LUF). 3EUT L 134, 30.4.2004, s. 114 (Celex 32004L0018). I har direktivet införlivats genom lagen (2007:1091) om offentlig upphandling (). 4För en beskrivning av tillämpningen av bestämmelserna i artikel 5 i EU:s kollektivtrafikförordning hänvisas till regeringens proposition Ny Kollektivtrafiklag, prop. 2009/10:200, avsnitt 7.6. består i en rätt att utnyttja tjänsten kommersiellt ska vara så omfattande Prop. 2011/12:76 att den ekonomiska risken övergår till leverantören/koncessionshavaren. Ur unionsrättslig synvinkel har det ingen betydelse om kollektivtrafik tillhandahålls av offentliga eller privata företag. Vidare slår artikel 93 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget)5 fast att statligt stöd är förenligt med fördraget om det tillgodoser behovet av samordning av transporter eller om det innebär ersättning för allmän trafikplikt. Behöriga myndigheter får, med beaktande av nämnda principer och inom ramen för det tillämpliga regelkomplexet, välja att organisera kollektivtrafiken genom att antingen utlysa ett anbudsför- farande eller att själva eller genom direkttilldelning till ett internt företag tillhandahålla kollektivtrafiktjänster. När bestämmelserna i kollektivtrafikförordning om tilldelning av avtal ska tillämpas får behöriga lokala myndigheter, om det inte är förbjudet enligt nationell lagstiftning, besluta att själva tillhandahålla kollektivtrafik eller genom direkttilldelning uppdra åt en i rättsligt hänse- ende fristående enhet som myndigheten kontrollerar på samma sätt som sina egna avdelningar (internt företag), att göra detta.6 Villkoret för att en behörig lokal myndighet ska få direkttilldela ett avtal är att det interna företaget bedriver sin kollektivtrafik inom den behöriga myndighetens territorium. Det interna företaget får inte heller delta i konkurrensutsatta anbudsförfaranden som avser tillhandahållande av kollektivtrafik utanför detta territorium.7 Ett avtal om allmän trafik kan som ovan nämnts även tilldelas på grundval av ett konkurrensutsatt anbudsförfarande. Detta förfarande ska vara öppet för alla företag, vara rättvist och följa principerna om insyn och icke-diskriminering. Vid trafikstörningar eller överhängande risk för sådana får berörda myndigheter vidta kortfristiga nödåtgärder som är undantagna från skyldigheten att infordra anbud. Likaså finns möjligheter för medlems- staterna att tillåta direkttilldelning för kontrakt under vissa gränsvärden liksom över huvud taget för alla kontrakt som avser järnvägstransport. Medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att garantera att behöriga myndigheters beslut om tilldelning av avtal eller beslut om att själva tillhandahålla kollektivtrafik kan prövas snabbt och effektivt på begäran av den som har eller har haft intresse av att få ett särskilt avtal och som har skadats eller riskerar att skadas av en påstådd överträdelse. Ersättning för allmän trafik Oberoende av hur avtalet tilldelas ska all ersättning vara förenlig med de bestämmelser som beskrivs ovan angående vad ett avtal ska innehålla. För direkttilldelade avtals och allmänna bestämmelsers del ska dessutom 5Tidigare artikel 73 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (EG- fördraget). 6För det fall att tilldelning ska ske enligt något av upphandlingsdirektiven finns särskilda regler i och som inte närmare berörs här. Detsamma gäller f.ö. tjänstekontrakt avseende järnvägstrafik och sjötransport, eftersom och innehåller bestämmelser för sådana s.k. B-tjänster. 7Nu nämnda villkor är inte utan undantag; se artikel 5.2 EU:s kollektivtrafikförordning. allt slags ersättning stämma överens med de särskilda regler för Prop. 2011/12:76 beviljande av ersättning som anges i en bilaga till förordningen. regler syftar till att undvika en alltför hög ersättning. Ett ytterligare steg i riktningen mot öppenhet och insyn är bestämmelsen om att varje behörig myndighet en gång ska offentliggöra en samlad rapport om den allmänna trafikplikten inom sitt behörighets- område, om de utvalda kollektivtrafikföretagen samt om ersättningar och ensamrätter som dessa kollektivtrafikföretag beviljats som kompensation. Rapporten ska skilja mellan busstrafik och spårbunden trafik samt möjliggöra kontroll och utvärdering av kollektivtrafiknätets effektivitet, kvalitet och finansiering. Myndigheterna ska offentliggöra föremålen för sina avtal, och de tilldelningsmetoder som planeras, i Europeiska unionens officiella tidning senast innan det fria anbudsförfarandet inleds respektive innan ett avtal direkttilldelas. Avtal som rör tillhandahållande av högst kollektivtrafik behöver inte offentliggöras. På begäran av berörd part ska de behöriga myndigheterna redovisa skälen för sina beslut angående direkttilldelning av avtal om allmän trafik. Frihet att tillhandahålla tjänster på sjötransportområdet Marknadstillträdet inom sjöfarten regleras i den s.k. cabotageförord- ningen. Förordningen gäller sjötransporttjänster (sjötransport av passa- gerare och gods) inom en medlemsstat. Rederier, vilkas fartyg är registrerade i en medlemsstat och förs under denna stats flagg, får tillhandahålla tjänster på sjötransportområdet inom en medlemsstat (cabotage). En förutsättning är att fartygen uppfyller de villkor, för att få utföra sådana tjänster, som gäller i den medlemsstat där de är registrerade. Enligt kommissionens tolkningsmeddelande, KOM (2003) 595 slutlig, p. 2.1, får friheten att tillhandahålla sjötransporttjänster på inga villkor vara bunden till förhandsgodkännande, särskilt genom system kopplade till restriktiva villkor. Medlemsstaterna kan dock på sin höjd be redare att inkomma med förhandsinformation i fråga om de tjänster som de har för avsikt att tillhandahålla. En medlemsstat får ingå avtal om allmän trafik med rederier som utför regelbundna transporttjänster till, från och mellan öar inom en medlems- stat, så kallat öcabotage. Syftet är att säkerställa tillräckliga och regel- bundna transporttjänster från, till och mellan öar. 5.1 i tolk- ningsmeddelandet ska långa flodmynningar eller fjordar som leder till en omväg på väg betraktas som öar, eftersom de kan leda till liknande problem genom att stadsområden isoleras från varandra. 2011/12:76 Vidare framgår av praxis att frågan om huruvida en landmassa utgör en ö i den mening som avses i cabotageförordningen beror på om det finns någon fast landförbindelse.8 Avtal om allmän trafik definieras som avtal som ingåtts mellan de behöriga myndigheterna i en medlemsstat och ett rederi inom gemenskapen i syfte att förse allmän- heten med tillräckliga transporttjänster. Ett avtal om allmän trafik kan i synnerhet innefatta transporttjänster som uppfyller fastställda normer för kontinuitet, regelbundenhet, kapacitet och kvalitet, särskilda transport- tjänster, transporttjänster med speciella tariffer och villkor, i synnerhet för vissa kategorier passagerare och vissa sträckor, samt anpassning av tjänsterna till verkliga behov. Vidare får en medlemsstat ange förpliktelser vid allmän trafik som villkor för rätten att tillhandahålla sådana tjänster. Förpliktelser vid allmän trafik definieras som skyldigheter som rederiet, om det tog hänsyn till sina egna kommersiella intressen, inte skulle uppfylla över huvud taget eller inte skulle uppfylla i samma utsträckning eller på samma villkor. Förpliktelser vid allmän trafik får enligt p. 5.2 i tolk- ningsmeddelandet bara införas på reguljära öcabotagetjänster när mark- naden misslyckats. En behörig myndighet kan alltså endast ålägga förpliktelser vid allmän trafik och ingå avtal om allmän trafik om myndigheten kan visa att det föreligger ett faktiskt behov av allmän trafik, till följd av att det vid fri konkurrens inte skulle finnas tillräckligt med regelbundna transporttjänster.9 När en medlemsstat ingår avtal om allmän trafik eller ålägger ett rederi förpliktelser vid allmän trafik ska detta ske på icke-diskriminerande grund med hänsyn till alla rederier inom gemenskapen. Medlemsstaterna ska även begränsa sig till krav om vilka hamnar som ska anlöpas, regelbundenhet, kontinuitet, turtäthet, kapacitet att utföra tjänsten, fraktsatser och bemanning av fartyg. En eventuell ersättning för förpliktelser vid allmän trafik måste vara tillgänglig för alla rederier inom gemenskapen. 5.4 i tolknings- meddelandet har medlemsstaten olika administrativa möjligheter att införa förpliktelser vid allmän trafik för alla kollektivtrafikföretag på en viss rutt, till exempel i form av anmälnings-, licens- eller god- kännandesystem. Medlemsstaterna kan också införa förpliktelser vid allmän trafik genom att ingå avtal om allmän trafik med en eller ett begränsat antal kollektivtrafikföretag.10 När en medlemsstats behöriga myndighet ingår ett avtal om allmän trafik måste den enligt p. 5.4 i tolkningsmeddelandet följa tillämpliga upphandlingsregler. Detta innebär således att om avtalet utgörs av ett tjänstekontrakt gäller antingen lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster (LUF) eller lagen 8Se Mål C-288/02 Europeiska gemenskapernas kommission mot , 2004 s. I- 10071, p. 42, 43 och 46. 9Se Mål C-205/99 Analir m.fl. mot Administración General del Estado, 2001 s. I- 1271, p. 31 till 40. Se även mål C-128/10 Naftiliaki Etaireia Thasou AE (C-128/10) och Amaltheia I Naftiki Etaireia (C-129/10) mot Ypourgos Emporikis Naftilías, REU 2011 s. 0000, p. 54 och 63. 10När det gäller en medlemsstats möjlighet att införa förpliktelser vid allmän trafik parallellt med avtal om allmän trafik, se mål C-205/99, p. 60 till 71. (2007:1091) om offentlig upphandling (), alltefter förhållandena i Prop. 2011/12:76 det enskilda fallet. Om avtalet utgörs av en tjänstekoncession gäller däremot inte de lagarna. Även vid tilldelning av koncessioner måste emellertid de allmänna EU-rättsliga principerna om objektivitet, icke- diskriminering och insyn som anges i 1 kap. 24 § LUF respektive 1 kap. 9 § (och som följer direkt av EUF-fördraget) upprätthållas. Genom att införa förpliktelser vid allmän trafik ingriper medlems- staterna i bestämmelserna om marknadens tillgång till vissa trafikleder. Detta kan snedvrida konkurrensen om det inte sker på ett icke- diskriminerande sätt. Sådana ingripanden bör stå i proportion till syftet att garantera regelbundna transporttjänster till, från och mellan öar. Ett ingripande som i stor utsträckning påverkar konkurrensen är tilldelning av ensamrätter. 5.5.1 i tolkningsmeddelandet framgår att tilldelan- det av en ensamrätt i vissa fall kan vara det enda instrumentet för att uppfylla de grundläggande transportbehoven. En förutsättning enligt meddelandet är emellertid att ensamrätten beviljas för en begränsad period och att den baseras på ett öppet, rättvist, icke-diskriminerande och gemenskapstäckande urvalsförfarande. Kommissionen betonar dock att det i många fall går att vidta mindre begränsande åtgärder, i avtalet om allmän trafik, såsom att ställa krav på att tjänsten ska tillhandahållas året om. 5.7 i tolkningsmeddelandet framgår att förordningen gäller på samma sätt oberoende av om subventioner betalas ut. Om däremot stat- ligt stöd betalas ut för att kompensera för förpliktelse vid allmän trafik måste medlemsstaterna bevilja det i enlighet med gemenskapens lagstift- ning. Förordningen innehåller ingen begränsning för varaktigheten för avtal om allmän trafik. 5.5.2 och 5.6 i tolkningsmeddelandet uppfyller en avtalsperiod i normalfallet inte kravet på proportionalitet, men i fråga om mindre öar kan längre varaktighet, , godtas. I artikel 9 i förordningen anges att medlemsstaterna ska samråda med kommissionen innan de antar lagar och andra författningar för att genom- föra förordningen. Medlemsstaterna ska även därefter underrätta kommissionen om de författningar de antar. 5.4 i tolknings- meddelandet framgår att kommissionen inte kräver av medlemsstaterna att de ska anmäla varje avtal om allmän trafik som ingås, utan anmäl- ningsplikten avser endast avtal med större räckvidd, t.ex. ett generellt regelverk för cabotagetjänster. 5 Kollektivtrafik på vatten 5.1 Beskrivning av kollektivtrafikmarknaden Kollektivtrafik på vatten bedrivs på ett antal platser runt om i . Eftersom det varken krävs något särskilt linjetillstånd eller finns plikt att anmäla trafik till en myndighet för att få bedriva trafiken finns det heller ingen offentlig sammanställning över sådan trafik. Klart är emellertid att det bedrivs kollektivtrafik på vatten i bland annat , , , , , , Störst omfattning har trafiken i skärgårdarna i och utanför och . För all kollektivtrafik på vatten gäller att resandet är som störst . Vid sidan av kollektivtrafik finns andra sorters utbud av person- transporttjänster på vatten, som ofta kallas beställningstrafik och charter- trafik. Det kan vara fråga om rundresor, där passagerarna åker tillbaka till resans utgångspunkt, eller trafik som anordnas vid särskilda evenemang och resor där logi eller andra turisttjänster ingår i resan. Vidare finns de statliga och enskilda vägfärjorna. Staten är genom ansvarig för färjetrafik som behövs för allmän samfärdsel. En färja för allmän samfärdsel är en länk i ett vägnät, vilket förutsätter att färjan är en väganordning i väglagens (1971:948) mening och att vägar på båda sidor av färjeleden är öppna för allmän trafik med motorfordon. Även en enskild färja som ingår i det enskilda vägnätet är att betrakta som väganordning (jfr regeringens proposition , prop. 2005/06:160, avsnitt 20). Utgångspunkten är att statliga och enskilda vägfärjor som ingår i det allmänna respektive enskilda vägnätet inte betraktas som kollektivtrafik utan som väganordningar, dvs. som en del av infrastrukturen. Ansvaret för dem påverkas därför inte av de ändringar som regeringen nu föreslår. Offentligfinansierad kollektivtrafik på vatten En betydande del av kollektivtrafiken på vatten utgörs av subventionerad trafik. I är det som har åtagit sig att organi- sera trafik till sjöss och att täcka underskottet. Åtagandet är organiserat genom (Waxholmsbolaget) som är helägt av . Bolaget äger 25 skärgårdsbåtar, varav fyra är så kallade djurgårdsfärjor, som går i linjetrafik under ledning av olika kontrakterade trafikutövare. Därutöver har Waxholmsbolaget trafik- och biljettprissamarbete med ett antal privata rederier med egna fartyg, som förstärker trafiken på kompletterande linjer och under högsäsong. Sammanlagt transporterar Waxholmsbolaget över 4 miljoner passagerare och gods . Kostnaden för verksamheten uppgick till 2010, varav närmare två tredjedelar finansierades av . har varit trafikhuvudman i och organi- serat sjötrafik med cirka 35 fartyg. Trafiken har körts av fristående rede- rier och antalet resor uppgått till 3,5 miljoner . Blekingetrafiken har drivit skärgårdstrafik på totalt nio linjer, vilket såväl varit turistservice med guidade turer om sommaren, som en viktig service för de bofasta på öarna. Totalt har över 100 000 resor gjorts med Blekingetrafikens båtar. Ett antal kommuner bland andra , , , och har upphandlat kollektivtrafik på vatten utan inblandning av respektive läns trafikhuvudman. I län har trafiken mellan och drivits på uppdrag av kommun och Skånetrafiken. Staten tecknar avtal om trafiken mellan och respektive . Det är det enda avtal som inte tecknas av ett Gotlandstrafiken har varit ett statligt åtagande i cirka Prop. 2011/12:76 . Det görs omkring 1,6 miljoner resor och trafiken är av mycket stor betydelse för befolkning och näringsliv. Staten betalade för Gotlandstrafiken . Kommersiell kollektivtrafik på vatten Det finns också en mängd kollektivtrafiklinjer som drivs på kommersiell grund, dvs. trafik som bedrivs utan avtal med en offentlig myndighet eller ett offentligägt bolag. Trafiken bedrivs ofta med fartyg som även används för annan trafik till sjöss, t.ex. charter- och beställningstrafik. I finns, som ett exempel, Cinderellabåtarna som används i kommersiell kollektivtrafik från och till och vissa skärgårdsöar. 5.2Tidigare behandling av frågan om kollektivtrafiklagen ska omfatta kollektivtrafik på vatten I delbetänkandet En ny kollektivtrafiklag (SOU 2009:39) föreslog utre- daren att sjöfart skulle ingå i lagens tillämpningsområde på samma sätt som landtransporter. Kollektivtrafiklagen, som trädde i kraft , är emeller- tid inte tillämplig på kollektivtrafik på vatten och har heller inte gjort EU:s kollektivtrafikförordning tillämplig på sådan trafik. Under rubriken politikens inriktning i proposition Budgetproposition (prop. 2010/11:1, utg. omr. 22, bet. 2010/11:TU1, rskr. 2010/11:138) anges på sidan 49 följande. Regeringen överväger att föreslå att kollektivtrafiklagens tillämp- ningsområde ska breddas till att även gälla för allmännyttig kollek- tivtrafik till sjöss. Det är lika viktigt som för landtransporter att behöriga myndigheters organiserande av sjötransporter är effektivt och transparant. Därigenom kan de kommersiella företagen ges bättre förutsättningar att bedriva kommersiell trafik som rese- närerna efterfrågar. 5.3Kollektivtrafiklagen och EU:s kollektivtrafikförordning ska tillämpas på kollektivtrafik på vatten Regeringens förslag: Kollektivtrafiklagen ska vara tillämplig på kollektivtrafik på vatten. Även EU:s kollektivtrafikförordning ska tillämpas på kollektivtrafik på vatten. I lagen införs en paragraf som hänvisar till cabotageförordningen och innebörden av denna. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter och i enskilda fall besluta om undantag från kollektivtrafikföretagens anmälnings-, informations- och uppgifts- skyldighet enligt kollektivtrafiklagen. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Något förslag till bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela undantag från kollektivtrafikföre- tagens skyldigheter enligt kollektivtrafiklagen finns inte i promemorian. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser är i huvudsak positiva till förslaget att kollektivtrafiklagen ska vara tillämplig även på kollek- tivtrafik på vatten. Inga remissinstanser har yttrat sig särskilt över försla- get om att EU:s kollektivtrafikförordning ska tillämpas på samma trafik. avstyrker dock förslaget på grund av bristande konsekvens- utredning och anför att utredningen är allmänt hållen och exempelvis saknar beloppsmässiga beräkningar av de ekonomiska effekterna för olika kategorier av företag. ser positivt på det trafikslags- övergripande arbete som möjliggörs hos de regionala kollektivtrafik- myndigheterna och konstaterar att förslaget inte innebär någon föränd- ring av eller påverkan på cabotagelagstiftningen. Trafikanalys anser att förslaget ligger i linje med transportpolitikens trafikslagsövergripande perspektiv. , , kommun och Blekingetrafiken anser att förslaget är bra och pekar på att det leder till förbättrad samordning och en tydlig ansvarsfördelning. kommun anser att förslaget är logiskt och innebär att trafiken till även fortsättningsvis kan ingå på samma grunder som gäller för det övriga kollektivtrafiksystemet i . välkomnar förslaget och hänvisar bl.a. till att det finns oklarheter i rollför- delningen mellan olika aktörer, vilket gör det svårt att komma vidare med utvecklingen av vattenburen kollektivtrafik. Transportstyrelsen stödjer principiellt förslaget, men anser att någon form av begränsning måste införas för den internationella trafiken och för trafik som har ett helt annat syfte än persontransport. Transportstyrelsen anför att med nuvarande skrivning skulle exempelvis olika former av internationell kryssningstrafik, Östersjökryssningar, musikkryssningar och samtliga förbindelser från till andra länder omfattas. Om en begränsning inte kan ske avstyrker Transportstyrelsen från en utvidgning . Vidare anför Transportstyrelsen att begreppet nationellt marint vatten i EU:s kollektivtrafikförordning är oklart och att det inte framgår vad man avser för vattenområde och om man avser att inkludera internationell fartygstrafik. Även och Skärgårdsredarna, som i princip är positiva till förslaget, anser att det behövs någon form av avgränsning i fråga om vilken trafik som ska omfattas. Vidare anser SWEREF Skärgårdsredarna att det i lagen bör anges hur långa avtalstider som tillåts, lämpligen , motiverat av långa avskrivningstider för fartyg. och delar sistnämnda synpunkt.