prop · H00355 · 2012-12-20 00:00:00 — Länsstyrelserna utövar dock kontroll över foderföretag i primärproduktionen av foder (12 a § förordningen om foder och animaliska biprodukter). Konventionell jäst som är avsedd för livsmedel produceras av och står under livsmedelskontroll. De nya reglerna om framställning av ekologisk jäst ligger nära de uppgifter som och redan utför. anser att bör utses som behörig myndighet och kontrollmyndighet för ekologisk jäst som är avsedd till foder eftersom myndigheten redan ansvarar för frågor om foder. å sin sida anser att den myndigheten kan vara behörig myndighet och kontrollmyndighet för ekologisk jäst som är avsedd för såväl livsmedel som foder. Regeringen anser dock att det saknas skäl att här frångå den nuvarande uppdelningen mellan myndigheterna vad gäller frågor om foder och livsmedel. bör därför vara behörig myndighet och kontrollmyndighet för framställning av ekologisk jäst som är avsedd för foder medan bör ha motsvarande ansvar för ekologisk jäst som är avsedd för livsmedel. I likhet med vad som föreslås gälla inom övriga områden ska myndigheterna kunna överlämna uppgifter till godkända och ackrediterade kontrollorgan. Begreppet kontroll, såsom det definieras i förordning (EG) nr 882/2004, avser de operativa förfaranden som regleras genom den EU-förord- ningen. Detta begrepp har en snävare innebörd än begreppet tillsyn på det sätt som begreppet tillsyn har använts i lagen om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter. Såsom har angetts i avsnitt 8 bör begreppet tillsyn ersättas av begreppet kontroll. Detta innebär att generella serviceuppgifter i förhållande till allmänheten och andra kontrollmyndigheter, såsom rådgivning, allmän information och utvecklingsstöd m.m., faller utanför kontrollbegreppet. Enligt regeringens mening bör berörda kontrollmyndigheter dock även fortsättningsvis genom rådgivning, information och andra åtgärder underlätta för den enskilde att bedriva sin verksamhet i enlighet med lagstiftningen. 2012/13:55 mellan myndigheterna och företagen är ett viktigt moment i denna verksamhet. Den del av tillsynen som ger möjlighet till dialog och utbyte mellan myndigheter och enskilda ska således även fortsättningsvis äga rum. Kontrollmyndigheterna och de behöriga myndigheterna bör även fortsättningsvis ansvara för denna verksamhet. Regeringen anser att detta bör tydliggöras genom en särskild bestämmelse i den nya lagen om kontroll av ekologisk produktion. Kontrollorganen ska, enligt den standard de ska följa, vara oberoende och inte ge råd eller erbjuda konsulttjänster till dem som är föremål för kontroll (artikel 4.2 a och 4.2 o i EN 45011). anser dock att kravet på opartiskhet och frihet från intressekonflikter inte behöver vara ett hinder för att kontrollorganet ska kunna lämna enkel grundläggande information till den enskilde om innehållet i EU:s förordningar och kompletterande svenska författningar. anser att den enskilde ska kunna vända sig till kontrollorganet för att verifiera att han eller hon har förstått en regel rätt eller för att fråga om sådant som direkt hör samman med möjligheten att uppfylla lagstiftningen. Dock ska kontrollorganen inte åta sig rådgivning eller egen uttolkning av bestämmelserna på området. befarar att förslaget i promemorian riskerar att uppfattas som att hela ansvaret för information till kund åläggs myndigheterna. Den enskilde går då miste om den smidigare lösningen att diskutera gällande regler i den löpande kontakten med sitt kontrollorgan, vilket motverkar strävan till förenkling för den enskilde. Regeringen delar bedömning av hur kravet på opartiskhet och frihet från intressekonflikter bör tolkas. Kontrollorganen kan således lämna enkel grundläggande information till den enskilde om det ekologiska regelverket och den enskilde kan vända sig till sitt kontrollorgan för att verifiera att han eller hon har förstått en regel rätt. Regeringen anser dock inte att en skyldighet för myndigheterna att även fortsättningsvis genom rådgivning, information och på annat sätt underlätta för den enskilde att bedriva sin verksamhet i enlighet med lagstiftningen minskar kontrollorganens utrymme att lämna information till enskilda. Det finns dock, enligt regeringens mening, inte anledning att ålägga kontrollorganen en skyldighet att lämna sådan information. Kontrollmyndigheternas skyldighet att verka för att åtgärder vidtas mot överträdelser Under remissbehandlingen av förslaget till ny livsmedelslag påpekade flera remissinstanser att det var angeläget att det uttryckligen angavs att tillsynsmyndigheterna är skyldiga att beivra överträdelser. En sådan bestämmelse fanns i den tidigare livsmedelslagen, men saknades i det förslag till ny livsmedelslag som remitterades. Bestämmelsen infördes i den tidigare gällande livsmedelslagen (1971:511) för att inskärpa vikten av att tillsynsmyndigheterna i ökad utsträckning vidtar åtgärder mot de överträdelser som de uppmärksammar i sin verksamhet. I förarbetena nämndes särskilt vikten av att tillsynsmyndigheterna vid misstanke om brott utan dröjsmål åtalsanmäler saken samt att myndigheterna mer aktivt använder vitesinstrumentet (prop. 1988/89:68, s. 59). Till följd av remiss- instansernas synpunkter infördes en sådan bestämmelse även i den nya Prop. 2012/13:55 livsmedelslagen (2006:804). Regeringen anser att det även i det här sammanhanget är angeläget att det i lagen slås fast att kontrollmyndigheterna är skyldiga att verka för att åtgärder vidtas mot överträdelser för att inskärpa vikten av att myndigheterna i ökad utsträckning vidtar åtgärder mot de överträdelser som de uppmärksammar i sin verksamhet. Det är viktigt att myndigheterna vid misstanke om överträdelser mer aktivt använder vitesinstrumentet och även i övrigt utnyttjar de instrument som är tillgängliga för att vidta åtgärder mot överträdelser. Lagen om kontroll av ekologisk produktion bör således innehålla en bestämmelse som ålägger kontrollmyndigheterna att vidta åtgärder mot överträdelser av regelverket. Enligt förslaget är det endast en kontrollmyndighet som ska kunna meddela förelägganden och förbud, förena förelägganden och förbud med vite, omhänderta varor samt vidta rättelse. Skyldigheten att vidta åtgärder mot överträdelser bör således endast gälla för kontrollmyndigheterna. Kontrollorganen bör alltså inte i lag ha motsvarande skyldighet, men är till följd av sitt uppdrag skyldiga att enligt EU-förordningarna rapportera eventuella oegentligheter till kontrollmyndigheten. Regeringens bedömning: Kommunerna bör liksom vara kontrollmyndighet för kontroll som görs i samband med den ordinarie offentliga kontrollen av livsmedelsanläggningar i enlighet med livsmedelslagen. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Många remissinstanser anser att kommunerna inte bör få ett utvidgat kontrollansvar för ekologisk produktion. Kommuner och Landsting konstaterar att i promemorian anges att den nya lagen endast medför marginella konsekvenser för kommunerna och att kommunernas uppgifter enligt den nya lagen motsvaras av uppgifter som kommunerna redan har enligt det nuvarande regelverket för ekologisk produktion. Kommunernas uppgifter är dock inte tillräckligt tydligt uttryckta, varken enligt det gällande regelverket eller i den nya lagen. Det är därför viktigt att lagen förtydligas med avseende på kommunens tillsynsuppgifter och att behöriga myndigheter får uppgiften att i sin tillsynsvägledning klargöra kommunernas uppgifter inom kontrollen. anser att kontrollen av ekologisk produktion bör samordnas med den ordinarie livsmedelskontrollen, vilket innebär att kontrollen av ekologisk produktion inte ska utföras av kontrollorgan utan i stället av myndigheter. Verket anser att en samordning av kontrollen av det ekologiska regelverket med den ordinarie livsmedelskontrollen medför lägre kostnader för kontroll och lägre administrativ börda för före- Det gäller främst livsmedelsanläggningar som får årliga kontroll- , och anser att en bedömning görs att den ekologiska kontrollen lätt kan införlivas i den ordinarie tillsynen av livsmedelssäkerhet utan nämnvärd ökad tidsåtgång eller höjda kostnader för den enskilde. Den ekologiska kontrollen kräver kompetens, god rutin och ett bra kundunderlag för att upprätthålla god kompetens vid kontrollen och många kommuner saknar underlag för att man ska kunna upprätthålla denna kompetens hos personalen. kommunerna skulle ha möjlighet att utföra ekologisk kontroll utan krav på ackreditering är oacceptabelt och kommunerna bör anses vara jämför- bara med kontrollorgan. anser att en förändring där kommunerna tar över viss kontroll innebär en risk att nuvarande konkurrenssituation försvinner, vilket skulle leda till sämre effektivitet. Ekologiska lantbrukarna anser att förslaget innehåller en möjlighet att överföra kontrollen av den ekologiska livsmedelsförädlingen på Dessa är redan överhopade med arbetsuppgifter och kommer inte att kunna upprätthålla den specialistkompetens och höga trovärdighet som de ekologiska certifieringsorganisationerna har . framför att det är svårt att utifrån promemorian överblicka konsekvenserna för kommunen och det är otydligt vad kommunernas kontrolluppgift konkret ska bestå av. bör läggs på i stället för på kommunerna. med foderkontrollen uppnås därmed. Skälen för regeringens bedömning: Enligt livsmedelslagen (2006:804) och livsmedelsförordningen (2006:813) är kommunen kontrollmyndighet för kontroll av vissa livsmedelsanläggningar, t.ex. livsmedelsbutiker och andra anläggningar för produktion, bearbetning och distribution av livs- I kontrollen ska förutom kontroll av livsmedelssäkerhet också kontroll av märkning av livsmedel utföras. Sådan kontroll kan avse att ingrediens- förteckningen är korrekt, att uppgift om kvantitet stämmer och att märk- ningen i övrigt inte är vilseledande. Häri ingår att kontrollera att märk- ningen av ekologiska produkter är korrekt och att varor som inte är certi- fierade som ekologiska ändå saluförs som ekologiska. Regeringen bedömer att kommunerna även fortsättningsvis, i samband med den ordinarie livsmedelskontrollen, bör kontrollera att märkningen av ekologiska produkter är korrekt och att säkerställa att endast eko- logiska produkter säljs som ekologiska. För att ge kommunerna större möjligheter att kunna fatta beslut för att åstadkomma detta bör kommunerna även pekas ut som kontrollmyndigheter enligt den nya lagen om kontroll av ekologisk produktion. Denna ordning har gällt tidigare men bör tydliggöras i lagen om kontroll av ekologisk produktion. Ytterligare kontrolluppgifter föreslås således inte läggas på kommunerna. Kommunerna bör, tillsammans med statliga förvaltningsmyndigheter, ansvara för kontroll av producenter som har underlåtit att anmäla sin verksamhet till kontroll eller som inte är skyldiga att göra detta. kommunen i samband med den ordinarie livsmedelskontrollen upptäcker att en producent som är skyldig att anmäla sin verksamhet till kontroll hos ett kontrollorgan inte har gjort detta, bör kommunen förelägga Prop. 2012/13:55 producenten att göra detta. Ett sådant föreläggande får förenas med vite. Kommunerna bör även, vid sidan av statliga förvaltningsmyndigheter, ha ansvar för att fatta sådana beslut som kontrollorganen inte får fatta avseende producenter som har anmält sin verksamhet till kontroll. För att säkerställa att produkter framställs i enlighet med regelverket kan behöriga myndigheter, kontrollmyndigheter och kontrollorgan utbyta information enligt artikel 31 i rådets förordning (EG) nr 834/2007. Om en kommun uppmärksammar brister i samband med sina kontroller, t.ex. felaktig märkning, är det således möjligt för kommunen att uppmärksamma behörig myndighet och det kontrollorgan som utövar kontroll över berörd producent på de brister som har iakttagits. Ett sådant informationsutbyte bör ske för att säkerställa att regelverket tillämpas korrekt. 11.3Kommunal samverkan i kontrollen Regeringens förslag: Kommuner ska kunna komma överens om att de kontrolluppgifter som en kommun har ska fullgöras helt eller delvis av en annan kommun och att en person som är anställd av en kommun ska få fatta beslut på en annan kommuns vägnar. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Kommuner och Landsting noterar med tillfredsställelse att förslaget till lag innehåller bestämmelser som gör det möjligt att bedriva samverkan. i anser att i fråga om samverkan om kontroll bör samråd med ske innan kontrollverksamheten inleds. i län anser att det är svårt att tolka förslaget på hur ansvarsfördelningen mellan t.ex. kommunerna och länsstyrelserna ska vara. Utredningen hänvisar till att kommunerna ska kunna anlita andra kommuner i likhet med vad man kan göra för t.ex. djurskydds- och foderfrågor men eftersom tillsynen av djurskydd och foderkontroll i primärproduktionen numera hanteras av länsstyrelserna blir beskrivningen av fördelningen mer otydlig. Erfarenheterna från arbetet med tvärvillkor är tyvärr inte goda. Kommunerna skulle då utföra kontroll och rapportering till länsstyrelserna och arbetsuppgifterna skulle rymmas inom den ordinarie verksamheten, vilket ett flertal kommuner bedömde vara omöjligt. Utredningen bör kompletteras med en tydlig ärendefördelning mellan kommunerna och länsstyrelserna samt kompletteras med en bedömning av omfattningen av tillkommande arbetsuppgifter. Övriga remissinstanser har inte berört denna fråga. Skälen för regeringens förslag: Det finns möjligheter för kommuner att inom livsmedelsområdet anlita en annan kommun för att utföra vissa kontrolluppgifter. Denna möjlighet finns också bl.a. för tillsyn enligt . Som framgår i det föregående avsnittet bör kommunerna i samband med den ordinarie livsmedelskontrollen även i fortsättningen kontrollera att den ekologiska märkningen är korrekt. att en kommun inom livsmedelsområdet kan anlita en annan kommun att 2012/13:55 utföra vissa kontrolluppgifter bör kommunerna därför även ges en sådan rätt för ekologisk produktion. Det är en förutsättning för att kontrollen avseende ekologisk produktion ska kunna utföras samordnat med den ordinarie livsmedelskontrollen. Kommunen får dock inte överlåta befogenheten att meddela beslut i ett ärende. Däremot får kommunen, efter överenskommelse med en annan kommun, uppdra åt anställda i den kommunen att besluta på kommunens vägnar i ett visst ärende eller i en grupp av ärenden. Uppdraget kan inte avse ärenden som avses i 6 kap. 34 § kommunallagen (1991:900), dvs. ärenden som exempelvis avser verksamhetens mål, inriktning, omfattning eller kvalitet. En möjlighet till samverkan genom överenskommelse kan vara av betydelse framför allt för mindre och resurssvaga kommuner. Ett utökat samarbete kan minska sårbarheten i den enskilda kommunen och ge inspektörerna samma möjlighet att specialisera sig som inspektörer i större kommuner. Det kan , framför allt i kommuner med mindre antal ärenden, framstå som mer praktiskt att anlita en annan kommun för att utföra vissa uppgifter än att använda sig av de möjligheter som kommunallagen ger i fråga om samarbetsformer (3 kap. 3 a § kommunallagen). Regeringen anser, i likhet med Kommuner och Landsting, att kommunerna bör få samma möjligheter att anlita andra kommuner för att utföra uppgifter inom kontrollen av ekologisk produktion som de har inom livsmedelsområdet. En utgångspunkt för förslaget är att varje kommun ska behålla ansvaret för sin verksamhet även om kommunen anlitar personal som är anställd i en annan kommun. Den föreslagna möjligheten att delegera själva beslutanderätten till andra kommuners personal innebär att den anställde ges rätt att handlägga vissa ärenden eller ärendetyper och att fatta beslut i ärendena i den delegerande kommunens namn. Delegeringen medför inte att arbetsgivarförhållandena ändras utan delegaten är fortfarande formellt sett anställd i den andra kommunen. I sekretesshänseende kommer den anställde dock att omfattas av sekretess i samma utsträckning som sådan gäller hos den delegerande kommunen (jfr 2 kap. 1 § samt 6 kap. 2 och 3 §§ offentlighets- och sekretesslagen [2009:400]). Delegeringen skiljer sig till sin natur i princip inte från den delegering av beslutsrätten som en nämnd enligt kommunallagens bestämmelser har rätt att lämna till anställda i den egna kommunen. Därutöver innebär förslaget att kommunerna ges möjlighet att genom överenskommelse lämna över vissa uppgifter till en kommun utan att beslutanderätten lämnas över. Det kan t.ex. röra sig om inspektioner, provtagningar eller andra utredningar av betydelse för kontrollen. i har föreslagit att innan samverkan om kontroll inleds bör samråd ske med . i län har angett att det är svårt att ur promemorian utläsa den exakta ansvarsfördelningen mellan kommun och länsstyrelse och att det finns ett behov av att tydliggöra detta. Regeringen vill med anledning av detta framhålla att länsstyrelserna inte föreslås få någon roll i kontrollen av ekologisk produktion. Detta skiljer sig åt från vad som gäller livsmedelskontrollen. 11.4 Föreläggande riktat mot en kommun Regeringens förslag: ska kunna besluta att förelägga en kommun som inte fullgör sina skyldigheter enligt lagen att vidta rättelse. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. I promemorian föreslogs dock att uppgiften skulle utföras av den myndighet som regeringen bestämmer. Remissinstanserna: anser att möjligheten att kunna förelägga en kommun som inte fullgör sina skyldigheter enligt lagen att vidta rättelse, bör medföra en enhetlig tillämpning av lagen i hela landet. Övriga remissinstanser har inte särskilt berört denna fråga. Skälen för regeringens förslag: Som framgår av avsnitt 11.2 ovan är det i samband med den ordinarie livsmedelskontrollen som kommunerna kontrollerar att den ekologiska märkningen är korrekt och att endast ekologiska produkter säljs som ekologiska. Inom livsmedelsområdet utövar något som kan betecknas som tillsyn över den kommunala tillsynsverksamheten. fick möjlighet att rikta ett föreläggande med krav på åtgärder mot en kommun som brister i tillsynen för att åstadkomma en bättre och mer likvärdig tillsyn över landet (se prop. 2004/05:72). Denna befogenhet överfördes till den nu gällande livsmedelslagen (2006:804). Som har påpekat är detta ett viktigt medel för att åstadkomma en enhetlig rättstillämpning i olika delar av landet. Med en sådan bestämmelse kan förelägga att en kommun fullgör såväl sin operativa kontrollverksamhet som övriga moment som ingår i en kommuns kontroll. I det senare ingår t.ex. administrativa åtgärder kring kontrollen såsom upprättande av kontrollplaner och andra skyldigheter som inte ingår i själva kontrollen men som har ett direkt samband med denna uppgift, t.ex. rapportering till en annan myndighet. Enligt regeringens mening bör därför en bestämmelse som motsvarar den i livsmedelslagen införas i den nya lagen om kontroll av ekologisk produktion. Krav på samordning mellan myndigheter Regeringens bedömning: Kravet på en effektiv och ändamålsenlig samordning i och rådets förordning (EG) nr 882/2004 kan tillgodoses genom samverkan mellan myndigheterna och genom en tydlig uppdelning av ansvarsuppgifterna mellan myn- Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens be- Remissinstanserna: Inte någon av remissinstanserna har särskilt berört denna fråga. Skälen för regeringens bedömning: När en medlemsstat ger en annan myndighet eller andra myndigheter än den centrala behöriga myndig- heten befogenhet att utföra offentlig kontroll, i synnerhet myndigheter på 2012/13:55 regional eller lokal nivå, ska en effektiv och ändamålsenlig samordning mellan alla berörda behöriga myndigheter säkerställas enligt artikel 4.3 i och rådets förordning (EG) nr 882/2004. Regeringen anser att kravet på en effektiv och ändamålsenlig samordning kan tillgodoses genom samverkan i olika former mellan myndigheterna enligt 6 § förvaltningslagen (1986:223) samt, genom en tydlig uppdelning av ansvarsuppgifterna mellan myndigheterna, bl.a. av uppgiften att rapportera till Europeiska kommissionen. Det är även möjligt att samordna kontrollen genom föreskrifter om kontroll, se avsnitt 12. Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om undantag från EU-förord- ningarna och om särskilda ekologiska produktionsregler. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om hur kontroll ska bedrivas och om skyldighet för en kommun eller ett kontrollorgan att lämna uppgifter till en annan Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har i allmänhet inte något att erinra mot förslaget. anser att verket bör ges bemyn- digande att meddela föreskrifter om undantag och produktionsregler. pekar på att medlemsstaterna kan undanta aktörer som säljer till slutkonsumenter eller slutanvändare från kraven på anmälan och underkastelse av kontroll enligt artikel 28.2 i rådets förordning (EG) nr 834/2007. påpekar att det kan vara aktuellt att med- föreskrifter om undantag när det gäller kravet enligt artikel 45 i kommissionens förordning (EG) nr 889/2008 på att utsäde eller vege- tativt förökningsmaterial ska vara ekologiskt samt från kontroll vid direktförsäljning till slutkonsument i enlighet med artikel 28.2 i rådets förordning (EG) nr 834/2007. Verket anser att det bör övervägas om det krävs ett bemyndigande med anledning av artikel 95.6 i kommissionens förordning (EG) nr 889/2008. anser också att förslaget till bemyndigande kan bidra att bevara konsumenternas förtroende för ekologisk produktion genom att myndigheterna kan föreskriva att produkter som inte uppfyller nationella striktare krav inom djurskydd och miljöskydd inte ska få saluföras som ekologiska. ser ett stort behov av bemyndigandet om kontroll och lämnade av uppgifter och anser att verket bör ges möjlighet att meddela Vidare anser verket att myndigheten bör ha möjlighet att meddela föreskrifter om frekvens av kontroller av grossister som endast saluför färdigförpackade produkter och aktörer som säljer till slutkonsumenter eller slutanvändare. digandet om lämnande av uppgifter behövs beträffande sådana uppgifter för statistik inom området ekologisk produktion som krävs utöver vad som följer av rådets förordning (EG) nr 834/2007. Den kompletterande promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser, däribland , och , tillstyrker eller har inte någon erinran mot förslaget i den kompletterande promemorian om bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om produktionsregler för vattenbruk och växtodling. ser positivt på att den administrativa bördan kan minskas för företag genom att generella föreskrifter i viss utsträckning kan ersätta beslut. anser att inte bör ha någon nationell särlagstiftning. Svensk Dagligvaruhandel ifrågasätter behovet av att utveckla nationella särregler. Skälen för regeringens förslag: I ett flertal bestämmelser i förordningarna ges medlemsstaterna uttryckligen rätt att anta nationella regler, dels om undantag från EU-bestämmelserna, dels om särskilda produktionsregler i fråga om områden som inte regleras i EU-förord- ningarna. Som exempel kan nämnas artikel 1.3 (storköksverksamhet), artikel 16.4 (produkter och ämnen som får användas i ekologiskt jordbruk), artikel 19.2 c (ingredienser som får användas i livsmedel), artikel 34.2 (strängare regler för växt- och animalieproduktion), och artikel 42 (vattenbruk) i rådets förordning (EG) nr 834/2007 samt i artikel 6b.2 (vattenbruk), artikel 23.5, 25s.3 (driftsuppehåll mellan produktionsomgångar), artikel 95.5 (foder för sällskapsdjur) och artikel 95.6 (rengörings- och desinfektionsmedel som får användas) i kommissionens förordning (EG) nr 889/2008. Dessa frågor är sådana att de bör detaljregleras i myndighetsföreskrifter.