prop · GZ0376 · 2012-03-05 00:00:00 — Regeringens proposition 2011/12:76 Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen lämnas förslag till komplettering av lagen (2010:1065) om kollektivtrafik. Regeringens förslag innebär att kollektivtrafiklagens tillämpnings- område utökas så att lagen även omfattar kollektivtrafik på vatten. Vidare görs och rådets förordning (EG) nr 1370/2007 (EU:s kollektivtrafikförordning) tillämplig på kollektivtrafik på vatten. Det införs också en hänvisning i lagen till rådets förordning (EEG) 3577/92 (den s.k. cabotageförordningen). För att göra det möjligt för en regional kollektivtrafikmyndighet att sörja för nationsgränsöverskridande kollektivtrafik, under förutsättning att trafiken domineras av arbetspendling eller annat vardagsresande, före- slås ett tillägg i kollektivtrafiklagen. Det föreslås också en ny bestäm- melse i syfte att göra det möjligt, i de fall ensamt ska ansvara för den regionala kollektivtrafiken, för en kommun inom länet att finan- siera regional kollektivtrafik som är av bättre kvalitet eller billigare för resenärerna än vad annars skulle tillhandahålla. Vidare före- slås att bestämmelsen i kollektivtrafiklagen om uppföljning och utvärde- ring av utvecklingen av kollektivtrafikmarknaden förtydligas och att uppgiftsskyldigheten utökas till att gälla fler aktörer än kollektivtrafik- företag. Det föreslås även att det införs bestämmelser som gör det möjligt att meddela undantag från de skyldigheter som ställs på kollektivtrafik- företag enligt lagen och att ta ut avgifter för tillsyn och ärendehandlägg- ning enligt lagen. Slutligen föreslås en följdändring i järnvägslagen (2004:519). Lagändringarna föreslås träda i kraft . Förslag till riksdagsbeslut................................................................. Förslag till lag om ändring i järnvägslagen (2004:519).......................................................................... 2.2Förslag till lag om ändring i lagen (2010:1065) om Ärendet och dess beredning............................................................ Reformer på kollektivtrafikområdet................................. 4.2Tidigare och nuvarande reglering på kollektiv- 5 Kollektivtrafik på vatten................................................................. Beskrivning av kollektivtrafikmarknaden........................ 5.2Tidigare behandling av frågan om kollektivtrafik- lagen ska omfatta kollektivtrafik på vatten ...................... 5.3Kollektivtrafiklagen och EU:s kollektivtrafik- förordning ska tillämpas på kollektivtrafik på vatten....... Övervägande avseende gods ............................................ En regional kollektivtrafikmyndighet bör ges befogenhet att sörja för nationsgräns - Uppföljning ............................................och utvärdering Förtydligande angående uppgifts - lämnande och en utvidgning av kretsen 6.4Transportstyrelsens tillsyn och ärendehandläggning Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser .................................. Effekter för resenärerna ................................................... Konsekvenser för den kommunala självstyrelsen............ 9.1Förslaget till lag om ändring i järnvägslagen (2004:519) ....................................................................... 9.2Förslaget till lag om ändring i lagen (2010:1065) om Bilaga 1 och rådets förordning (EG) nr 1370/2007 av ...................................... Bilaga 2 Rådets förordning (EEG) 3577/92 av Lagförslaget i Ds 2011:19.................................................... Förteckning över remissinstanser avseende promemorian Komplettering av kollektivtrafiklagen (Ds 2011:19) ........................................................................ Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde . 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1.lag om ändring i järnvägslagen (2004:519), 2.lag om ändring i lagen (2010:1065) om kollektivtrafik. 2.1Förslag till lag om ändring i järnvägslagen (2004:519) Härigenom föreskrivs att 1 kap. 4 § järnvägslagen (2004:519) ska ha följande lydelse. I denna lag och i föreskrifter som meddelas med stöd av lagen betyder ackrediterat organ: organ för bedömning av överensstämmelse som är ackrediterat för uppgiften enligt och rådets förord- ning (EG) nr 765/2008 av om krav för ackreditering och marknadskontroll i samband med saluföring av produkter och upphävande av förordning (EEG) nr 339/93, delsystem: del av järnvägssystem vilken kan hänföras till någon av de kategorier av delsystem som förtecknas i bilaga II till Europaparla- mentets och rådets direktiv /57/EG av om drifts- kompatibiliteten hos järnvägssystemet inom gemenskapen, EES: Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, fordonsinnehavare: den som i egenskap av ägare eller med nyttjande- rätt varaktigt använder eller upplåter ett järnvägsfordon och är registrerad som fordonsinnehavare i det , fordonstyp: fordon med identisk teknisk konstruktion som är regi- strerade i det europeiska registret över godkända fordonstyper, försäkran om överensstämmelse: sådan försäkran om att ett järnvägs- fordon överensstämmer med en redan godkänd fordonstyp som är utfor- mad i enlighet med kommissionens förordning (EU) nr 201/2011 av om utformningen av försäkran om överensstämmelse med en godkänd typ av järnvägsfordon, infrastrukturförvaltare: den som förvaltar järnvägsinfrastruktur och driver anläggningar som hör till infrastrukturen, internationell persontrafik: persontrafik mellan olika stater inom EES samt med tåg vars samtliga vagnar passerar minst en nations- gräns och vars främsta syfte är att befordra passagerare mellan stationer i skilda stater inom EES samt , järnvägsfordon: drivfordon och annan rullande materiel som kan fram- föras på järnvägsspår och som består av ett eller flera delsystem eller delar av delsystem, järnvägsföretag: den som med stöd av licens eller särskilt tillstånd till- handahåller dragkraft och utför järnvägstrafik, järnvägsinfrastruktur: spår-, signal- och säkerhetsanläggningar avsedda för järnvägstrafik, trafikledningsanläggningar, anordningar för elförsörjning av trafiken samt övriga fasta anordningar som behövs för anläggningarnas bestånd, drift eller brukande, 1 Senaste lydelse 2011:1118. järnvägsnät: järnvägsinfrastruktur som förvaltas av en och samma infrastrukturförvaltare, järnvägssystem: järnvägsinfrastruktur och järnvägsfordon samt drift och förvaltning av infrastrukturen och fordonen, regleringsorgan: organ som utsetts enligt artikel 30 i Europaparla- mentets och rådets direktiv /14/EG av om tilldelning av infrastrukturkapacitet och uttag av avgifter för utnyttjande het: den som är regional kollek- (1997:734) om ansvar för viss (2010:1065) om kollektivtrafik, tågläge: den infrastrukturkapacitet som, enligt vad som anges i en tåg- plan, får tas i anspråk för att framföra järnvägsfordon, utom arbetsfordon, från en plats till en annan , tågplan: plan över användning av järnvägsinfrastruktur under en viss angiven period, underhållsansvarig enhet: den enhet som har ansvaret för underhållet av ett järnvägsfordon och som är registrerad som sådan i fordonsregistret enligt 8 kap. 8 a §. Denna lag träder i kraft . 2.2Förslag till lag om ändring i lagen (2010:1065) om kollektivtrafik Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2010:1065) om kollektivtrafik dels att 1 kap. 1 §, 4 kap. 3 och 4 §§ samt rubriken till 4 kap. ska ha dels att det i lagen ska införas fem nya paragrafer, 1 kap. 1 a och 2 a §§, 2 kap. 1 b §, 3 kap. 3 a § och 4 kap. 5 § av följande lydelse. Denna lag innehåller bestämmelser om 1.ansvar för regional kollektivtrafik och organisering av regionala kollektivtrafikmyndigheter, 2.uppgifter och befogenheter för dem som är behöriga myndigheter enligt och rådets förordning (EG) nr 1370/2007 av om kollektivtrafik på järnväg och väg och om upp- hävande av rådets förordning (EEG) nr 1191/69 och (EEG) nr 1107/70 (EU:s kollektivtrafikförordning) samt 3.allmänna krav på kollektivtrafikföretag, allt i fråga om trafik på väg, järn- väg, spårväg och tunnelbana. allt i fråga om trafik på väg, järn- väg, vatten, spårväg och tunnel- bana. I fråga om kollektivtrafik på vatten ska även EU:s kollektiv- trafikförordning tillämpas. I rådets förordning (EEG) 3577/92 av om tillämpning av principen om frihet att tillhandahålla tjänster på sjötransportområdet inom med- lemsstaterna (cabotage)1 finns bestämmelser om tillträde till marknaden på sjötransport- området och om medlemsstaternas möjligheter att ålägga förpliktel- ser vid allmän trafik och ingå avtal om allmän trafik avseende vissa sjötransporttjänster. 1 EGT L 364, 12.12.1992, s. 7 (Celex 31992R3577). Om ett landsting ensamt ska ansvara för den regionala kollek- tivtrafiken i länet, får en kommun inom länet träffa avtal med lands- tinget om kostnadsansvar för regional kollektivtrafik som är av bättre kvalitet eller billigare för resenärerna än vad annars skulle tillhandahålla. En regional kollektivtrafik- myndighet, eller den till vilken befogenhet överlämnats enligt 2 §, får lämna ersättning för kollektiv- trafik som sträcker sig in i ett angränsande land, om trafiken omfattas av en allmän trafikplikt. Ersättning enligt första stycket får lämnas endast för sådan kollektivtrafik som är lämplig för att tillgodose resenärernas behov av arbetspendling eller annat vardagsresande och som faktiskt också tillgodoser detta behov. Krav på kollektivtrafik- företag Krav på kollektivtrafik- företag m.fl. Ett kollektivtrafikföretag ska till den myndighet regeringen bestämmer lämna de uppgifter som behövs för att myndigheten ska kunna följa och utvärdera utvecklingen av marknaden för kollektivtrafik. Ett kollektivtrafikföretag, en behörig myndighet enligt EU:s kollektivtrafikförordning och den till vilken befogenhet överlämnats enligt 3 kap. 2 § ska till den myndighet regeringen bestämmer lämna de uppgifter som behövs för utvärdering och uppföljning av utvecklingen av marknaden för kollektivtrafik. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1.skyldighet att lämna inform- ation enligt 2 § och 2.uppgiftsskyldighet enligt 3 §. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får 1. skyldighet att lämna inform- ation enligt 2 § och 2. uppgiftsskyldighet enligt 3 §. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om anmälnings- skyldighet enligt 1 §. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med- delar föreskrifter om anmälnings- skyldighet enligt 1 §. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter och i enskilda fall besluta om undantag från skyldighet som anges i 1, 2 eller 3 §. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter för tillsyn och ärendehandlägg- ning enligt denna lag och enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Trafikförsörjningsprogram som avses i 2 kap. 8 och 11 §§ ska kompletteras i fråga om kollektivtrafik på vatten . 3.Ett avtal om allmän trafik som avser kollektivtrafik på vatten får trots vad som föreskrivs i 3 kap. 3 § ingås utan att grunda sig på ett beslut om allmän trafikplikt, om tilldelningsbeslut har fattats före och upphandlingen inleddes före . Kravet i artikel 7.2 i EU:s kollektivtrafikförordning på att varje behörig myndighet ska ha offentliggjort vissa uppgifter i Europeiska unionens officiella tidning senast innan det fria anbudsförfarandet inleds respektive innan ett avtal direkttilldelas, gäller inte i fråga om avtal om allmän trafik på vatten om det fria anbudsförfarandet har inletts respektive ett avtal direkttilldelats före . Ärendet och dess beredning trädde lagen (2010:1065) om kollektivtrafik i kraft. utarbetades inom promemorian Komplettering av kollektivtrafiklagen (Ds 2011:19) där det bl.a. lämna- des förslag till komplettering av lagen om kollektivtrafik. Promemorians lagförslag finns i bilaga 3. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 4. Remissvaren och en remissammanställning finns tillgängliga i ärende N2011/4427/TE. Kollektivtrafiklagen kompletterar i vissa delar och rådets förordning (EG) nr 1370/2007 av om kollek- tivtrafik på järnväg och väg och om upphävande av rådets förordning (EEG) nr 1191/69 och (EEG) nr 1107/70. Denna förordning och rådets förordning (EEG) 3577/92 av om tillämpning av principen om frihet att tillhandahålla tjänster på sjötransportområdet inom medlemsstaterna (cabotage) finns i bilaga 1 och 2. Samråd med kommissionen i enlighet med cabotageförordningen har skett. Handlingarna finns tillgängliga i ärende N2011/4427/TE. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. Regeringen har i propositionen följt Lagrådets förslag. Lagrådets synpunkter behandlas i författningskommentaren. I förhållande till lagrådsremissen har vissa språkliga ändringar gjorts. Ny lagstiftning på kollektivtrafikområdet fattade beslut om propositionen Ny kollektiv- trafiklag (prop. 2009/10:200, bet. 2009/10:TU21, rskr. 2009/10:379). underlag för ärendet låg delbetänkandet En ny kollektivtrafiklag (SOU 2009:39) och även betänkandet Konkurrens på spåret (SOU 2008:92). Lagen (2010:1065) om kollektivtrafik (i det följande kallad kollektiv- trafiklagen) trädde i kraft och ersatte lagen (1997:734) om ansvar för viss kollektiv persontrafik (i det följande kallad trafikhuvudmannalagen). Den nya lagstiftningen, som är tillämplig på trafik på väg, järnväg, spårväg och tunnelbana, syftar till att modernisera kollektivtrafiklagstift- ningen och anpassa den till på området. rar i vissa delar EU:s kollektivtrafikförordning, som är tillämplig på nationell och internationell kollektivtrafik på järnväg och andra spår- bundna transportsätt och på väg, utom trafik som i första hand bedrivs på Prop. 2011/12:76 grund av sitt historiska intresse eller sitt turistvärde. tillämpa förordningen på kollektivtrafik på inre vattenvägar och natio- nella vatten, utan att det påverkar tillämpningen av cabotageför- ordningen1. I kollektivtrafiklagen har EU:s kollektivtrafikförordning inte gjorts tillämplig på trafik på vatten. Behov av kompletteringar av kollektivtrafiklagen Regeringen anser att det redan nu finns skäl att utöka lagens tillämp- ningsområde och att komplettera och ändra lagen i enlighet med rege- ringens förslag. En skrivelse i ärendet med begäran om en lagändring angående kommuners möjlighet att finansiera regional kollektivtrafik utöver vad den regionala kollektivtrafikmyndigheten avser att tillhandahålla har kommit in från Kommuner och Landsting (dnr N2011/3004/TE). 4.2Tidigare och nuvarande reglering på kollektivtrafikområdet Beskrivningen av regleringen på kollektivtrafikområdet tar sikte på de delar som är av intresse för de författningsändringar som regeringen föreslår. Avsnittet som beskriver EU:s kollektivtrafikförordning motsvarar i huvudsak avsnitt 4.2 i regeringens proposition Ny kollektiv- trafiklag. För en närmare beskrivning av kollektivtrafiklagstiftningen och övervägandena bakom den nya kollektivtrafiklagen hänvisas till nämnda proposition. Kommunernas och landstingens allmänna befogenheter regleras i 2 kap. kommunallagen (1991:900). Enligt dess 1 § får kommuner och landsting själva ha hand om sådana angelägenheter av allmänt intresse som har anknytning till kommunens eller område eller deras medlemmar och som inte ska handhas enbart av staten, en annan kommun, ett annat landsting eller någon annan. Av 2 § framgår att kommuner och landsting ska behandla sina medlemmar lika, om det inte finns sakliga skäl för något annat. Dessa bestämmelser lokaliserings- principen, förbud mot att åta sig uppgifter som enbart ankommer på någon annan och likställighetsprincipen är några av de generella 1 I den engelska språkversionen anges: Member States may apply this Regulation to public passenger transport by inland waterways and, without prejudice to Council Regulation (EEC) No 3577/92 of applying the principle of freedom to provide services to transport within Member States (cabotage), national sea waters. huvudregler som gäller för all verksamhet. De kommunal- Prop. 2011/12:76 rättsliga grundprinciperna är generellt tillämpliga och för undantag från dessa krävs lagstöd. Fram till utgången av 2011 reglerade trafikhuvudmannalagen kommu- ners och landstings ansvar för den lokala och regionala linjetrafiken för persontransporter. I lagen föreskrivs bland annat att det för att främja en tillfredsställande kollektivtrafikförsörjning i varje län ska finnas läns- trafikansvariga som ansvarar för den lokala och regionala linjetrafiken. De länstrafikansvarigas uppgifter ska handhas av en trafikhuvudman. Denne ska anta en trafikförsörjningsplan som anger omfattningen av den trafik som avses bedrivas i länet samt grunderna för prissättningen för resor. Lagen ger ingen närmare precisering av kommuners och lands- tings befogenhet på kollektivtrafikområdet utöver vad som följer av kommunallagen. Vad som avses med lokal och regional linjetrafik och om samtliga trafikslag omfattas framgår inte av trafikhuvudmannalagen. början omfattade huvudmännens ansvar endast kollektivtrafik på väg, det vill säga busstrafik. Därefter utökades ansvaret till att även avse trafik på I förarbetena till trafikhuvudmannalagen (prop. 1996/97:115, 1997/98:TU3, rskr. 1997/98:10) sägs ingenting om att ansvaret skulle utvidgas från väg och järnväg till sjötrafik. Sedan lagen trädde i kraft har dock flera trafikhuvudmän åtagit sig att svara för trafik på vatten, bl.a. trafikhuvudmännen i , och När det gäller det offentligas ansvar och befogenheter på kollektivtrafik- området i övrigt framgår av förordningen (2010:185) med instruktion för att verket ska verka för en grundläggande tillgänglighet i den interregionala kollektivtrafiken. Vidare ska myndigheten verka för kollektivtrafikens utveckling, till exempel genom att ge de regionala kollektivtrafikmyndigheterna råd och stöd i fråga om utformningen av ska ingå och ansvara för statens avtal om transportpolitiskt motiverad interregional kollektivtrafik, inklusive flygtrafik, som inte upprätthålls i annan regi och där det saknas förutsättningar för kommersiell drift, samt linjesjöfart till . Verket får ingå avtal om transportpolitiskt motiverad internationell kollektivtrafik som inte upprätthålls i de regionala kollektivtrafik- myndigheternas regi och där det saknas förutsättningar för kommersiell får göra insatser för att komplettera trafik som i huvudsak faller under de regionala kollektivtrafikmyndigheternas ansvar om det bedöms viktigt för den interregionala kollektivtrafiken, och under förutsättning att sådana insatser inte ersätter det ansvar de regionala kollektivtrafikmyndigheterna har enligt kollektivtrafiklagen. svarar för ska verket väga in behovet av funktionella Den nya kollektivtrafiklagen innebär att kollektivtrafikföretag fritt och inom alla marknadssegment får etablera kommersiell kollektivtrafik. Redan tidigare hade beslutat att öppna marknaden för person- trafik på järnväg . I och med den nya lagen avskaffas även den begränsning som hindrat kommersiella buss- företag från att bedriva lokal och regional kollektivtrafik. mannen i respektive län ersätts med en regional kollektivtrafikmyndig- Vidare ersätts trafikförsörjningsplanen med ett trafikförsörjnings- program, vilket bland annat medför en skyldighet för den regionala kollektivtrafikmyndigheten att samråda med motsvarande myndigheter i angränsande län, kollektivtrafikföretag, resenärer, näringsliv, organisa- tioner och i vissa fall kommuner. Av programmen ska bland annat framgå behovet av regional kollektivtrafik i länet, mål för kollektivtrafik- försörjningen samt vilken trafik som bedöms kunna utföras på kommer- siell grund och trafik som myndigheten avser att ombesörja på grundval av allmän trafikplikt. Alla allmänna trafikplikter ska gå att härleda ur Strategiska beslut om kollektivtrafik, som ofta har fattas av länstrafikbolag, ska fattas av den regionala kollektiv- trafikmyndigheten för ökad insyn och bättre samordning med annan Upphandling av regional kollektivtrafik ska ha stöd i ett politiskt fattat beslut om allmän trafikplikt, där kraven på den trafik som ska upphandlas fastställs. Beslutet kan överklagas till domstol. operativa uppgifter som att upphandla kollektivtrafik kan dock över- lämnas till aktiebolag och till enskilda kommuner. medges som motprestation för fullgörande av allmän trafikplikt. gränsrestriktionerna avskaffas och ersätts för de regionala kollektiv- trafikmyndigheternas del med en mer flexibel och ändamålsenlig funk- De regionala kollektivtrafikmyndigheternas befogen- heter definieras till att gälla regional kollektivtrafik, med vilket menas arbetspendling och annat vardagsresande. regelbundna resor till arbete, skola, omsorg, inköp, service eller fritids- Olika geografiska och demografiska omständigheter i landet kan vägas in i bedömningen av vad som utgör regional kollektivtrafik i Inom ramen för denna befogenhet får två eller flera kollektivtrafikmyndigheter i angränsande län komma överens om att gemensamt besluta om länsgränsöverskridande kollektivtrafik. generella krav införs för alla kollektivtrafikföretag. annat om anmälningsskyldighet när kollektivtrafik börjar eller upphör att bedrivas och om skyldighet att lämna information om sitt trafikutbud till ett gemensamt system för trafikantinformation. Reglering av hur behöriga myndigheter får ingripa EU:s kollektivtrafikförordning reglerar hur behöriga myndigheter kan ingripa på området för kollektivtrafik för att se till att det tillhandahålls kollektivtrafiktjänster av allmänt intresse som bland annat är tätare, säkrare, av bättre kvalitet eller billigare än den fria marknaden skulle kunna erbjuda. Med behörig myndighet avses alltså, något förenklat, ett offentligt organ med befogenhet att ingripa på kollektivtrafikmarknaden inom ett givet geografiskt område. Om detta område inte är nationellt kallas myndigheten för en behörig lokal myndighet. Syftet med förord- ningen är att fastställa ramarna för de behöriga myndigheternas bevil- jande av ensamrätter och ersättning för fullgörande av allmän trafikplikt. Skälet till detta är att det är dessa myndighetsåtgärder som medför störst risk för att konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna påverkas. EU:s kollektivtrafikförordning är tillämplig på nationell och inter- nationell kollektivtrafik på järnväg och andra spårbundna transportsätt, och på väg. Medlemsstaterna får välja att tillämpa förordningen på kollektivtrafik på inre vattenvägar och nationella vatten, utan att det påverkar tillämpningen av cabotageförordningen. I beaktandesats 10 i EU:s kollektivtrafikförordning anges följande: I motsats till förordning (EEG) nr 1191/69, vars tillämpnings- område också omfattar kollektivtrafik på inre vattenvägar, anses det inte lämpligt att i den här förordningen reglera tilldelningen av avtal om allmän trafik i denna specifika sektor. För kollektivtrafik på inre vattenvägar och på nationella vatten, om de inte täcks av särskild gemenskapsrätt, gäller därför fördragets allmänna principer, såvida inte medlemsstaterna väljer att tillämpa den här förordningen i dessa specifika sektorer. Bestämmelserna i den här förordningen hindrar inte införlivande av trafik på inre vattenvägar och på nationella vatten i ett större nät av kollektivtrafik på stads-, förorts- och regionalnivå. Behöriga myndigheter ska teckna avtal om allmän trafik De krav som behöriga myndigheter definierar eller fastställer för att sörja för sådan kollektivtrafik av allmänt ekonomiskt intresse som ett kollek- tivtrafikföretag inte skulle ha något eget kommersiellt intresse av att bedriva utan att få ersättning, eller åtminstone inte i samma omfattning eller på samma villkor, kallas för allmän trafikplikt.