prop · GZ03167 · 2012-07-05 00:00:00 — Både de internationella finansiella institutionerna och det statliga bolaget arbetar med denna fråga. Flera internationella finansiella institutioner har antagit riktlinjer för hantering av investeringar via intermediära jurisdiktioner. Senast antog Världsbanksgruppen en policy för privatsektorinvesteringar via s.k. Offshore Financial Centers (OFC). finns det nya skrivningar i ägaranvisning om användningen av intermediära jurisdiktioner samt krav på att bolagets investeringar ska ske inom sunda och tydliga bolagsstrukturer som inte bidrar till bl.a. skatteundandragande. tillämpar också riktlinjer för användningen av OFCs som utarbetats inom European Development Finance Institutions (EDFI), ett nätverk där och dess europeiska motsvarigheter ingår. Inom EU tog kommissionen 2010 fram ett meddelande (KOM 2010(163)) som behandlar god förvaltning i skattefrågor i förhållande till Kommissionen har vidare föreslagit att de två direktiv som innehåller bestämmelser om företags offentliga redovisning, dvs. årsredovisning och koncernredovisning, ersätts med ett nytt direktiv. Förhandlingarna om dessa direktiv inleddes . Kommissionens förslag syftar bl.a. till att öka öppenheten om betalningar till offentliga förvaltningar från råvaruutvinningsindustrin och skogsindustrin. Detta bidrar till att öka länders insyn i hur inhemska naturtillgångar disponeras. har länge arbetat för att motverka skadlig skattekonkurrens. Som en del i det arbetet skapades on Transparency and Exchange of Information for Tax Purposes (). arbetar stater inom och utanför tillsammans för att verka för öppenhet och effektivt informationsutbyte på skatteområde. Syftet med arbetet är att se till att alla länder får tillräcklig information så att de kan tillämpa sina egna skatteregler fullt ut och därigenom motverka skatteflykt och skatteundandraganden. utvärderar länders ramverk och praktiska genomförande av de internationella standarderna för öppenhet och informationsutbyte på skatteområdet genom en s.k. peer review process. har 108 jurisdiktioner som medlemmar, bl.a. , och arbetar aktivt för att engagera utvecklingsländer i processen. Ett antal internationella och regionala organisationer är observatörer i , till exempel , () och . Inom finns också en informell arbetsgrupp för skatter och utveckling (Informal Task Force on Tax and Development) som inrättades 2010 och är ett samarbete mellan och biståndskommittén. Näringslivet, civilsamhällesorganisationer, utvecklingsländer och deltar i arbetet. Arbetsprogrammet för arbetsgruppen fokuserar på viktiga frågor för utvecklingsländer som frågor om statsbyggnad och skatter, främjandet av öppenhet avseende multinationella företags rapportering av finansiell information, samt effektivt genomförande av principer om internprissättning. Internationellt finns en global standard, EITI (Transparency Initative), med regler för att kontrollera att de utgifter som råvaruutvinnande företag har, bl.a. för licenser och skatter, överensstämmer med de intäkter som staten får från företagen. Syftet är att stärka naturresursrika länders möjlighet att hantera intäkter från råvaruutvinning genom ökad öppenhet och ökat ansvarstagande. Internationellt sker arbete mot korruption bl.a. inom ramen för FN- konventionen mot korruption (United Nations Convention against Corruption, UNCAC), genom de multilaterala utvecklingsbankerna och genom WCO () och (on Trade and Development). Arbete inom och med myndigheter har ett huvudansvar för frågan om internationell kapital- och skatteflykt, men många andra delar av arbetar med relaterade frågor, som till exempel internationellt arbete med öppenhet och korruption, företagens ansvar 2011/12:167 () och rättsliga frågor (). Vad gäller kapacitetsuppbyggande åtgärder på området i utvecklingsländer har myndigheter en viktig roll, till exempel genom samarbete med skattemyndigheter i flera utvecklingsländer. Sida arbetar bl.a. med stöd till offentlig finansiell styrning. Regeringens anser det viktigt att utvecklingsländer fullt ut kan tillämpa sina nationella skattesystem. Internationell skatteplanering och skatteundandragande samt sekretess kan försvåra detta. Regeringen anser att utvecklingsländers kapacitet att etablera och genomföra inhemska och internationella skatteregelverk behöver stärkas, bl.a. och arbete kan bidra. Inom EU arbetar regeringen för god förvaltning i skattefrågor, dvs. öppenhet, informationsutbyte och rättvis skattekonkurrens. Det är viktigt att utvecklingshänsyn beaktas i hantering av skattefrågor och att ökad expertis om detta etableras inom EU. Regeringen stöder vidare kommissionens förslag att öka öppenheten om företags betalningar till offentliga förvaltningar från råvaruutvinnings- och skogsindustrin. Regeringen stöder den globala standarden EITI. Regeringen arbetar aktivt mot korruption, bl.a. inom de internationella finansiella institutionerna och inom ramen för UNCAC liksom genom stöd till WCO och . bidrar till Recovery (StAR) Initiative för återställande av stulna statliga tillgångar. Regeringen arbetar för att de internationella finansiella institutionerna antar riktlinjer som minimerar risken för att skatteundandragande förekommer i samband med privatsektorinvesteringar via intermediära jurisdiktioner. Regeringen stödde inte Världsbanksgruppens nya policy för att den ansågs lämna för stora möjligheter till undantag från bedömningar av jurisdiktioner vad gäller frågan om biståndsinvesteringar i OFC. Regeringen har i ägaranvisning infört skrivningar om användningen av intermediära jurisdiktioner (dvs. via tredje land) samt krav på att bolagets investeringar ska ske inom sunda och tydliga bolagsstrukturer som inte bidrar till bl.a. skatteundandragande. Regeringen arbetar med liknande skrivningar i Sida:s regleringsbrev. Ett utvecklingsperspektiv inom regeringens arbete med internationella kapital- och skattefrågor kommer fortsatt att vara viktigt. Aktuella framtidsfrågor är bl.a. landspecifik rapportering för multinationella företag samt hur utvecklingsländer ska involveras och dra nytta av arbetet för ökad internationell öppenhet. Fokusområde: Handel med jordbruksprodukter Skr. Målet för detta fokusområde är att bidra till en ökad export av jordbruksprodukter från utvecklingsländer. En ökad export av jordbruksprodukter från utvecklingsländer kan bidra till ett minskat ekonomiskt utanförskap. finns fortsatt betydande handelshinder inom och EU för fattiga länders export av bl.a. jordbruksvaror. Jordbruk, skogsbruk och fiskerinäringen är också centrala näringar för en tryggad livsmedelsförsörjning och för sysselsättning, inte minst i de fattigaste länderna. Regeringens arbete med handel och utveckling Det har en dramatisk förändring ägt rum i globala handelsmönster. Den globala produktionsstrukturen har förändrats och handel med tjänster har ökat kraftigt. Tillverkningsindustrin har också blivit mer tjänsteberoende. Multinationella företag står för av världshandeln. Stora tillväxtekonomier som till exempel och står för en allt större del av den globala handeln, inte minst med de fattigaste länderna. En ökad handel kan bidra till ett minskat ekonomiskt utanförskap för fattiga människor i utvecklingsländer beroende på respektive lands fördelningspolitik och på den nationella och lokala strukturen på ekonomin. Bristfälliga institutioner, dålig samhällsstyrning och korruption utgör hinder för att kunna dra större nytta av internationell handel för många utvecklingsländer. Nationella hinder för utvecklingsländers handel har också att göra med dålig infrastruktur, höga transportkostnader, omständliga regelverk för export, avsaknad av stödjande inhemsk politik, låg produktionsstandard och bristande kunskap om exportmarknadens krav. Då många utvecklingsländers export består av ett fåtal råvaror i form av naturresurser och jordbruksprodukter är deras nationella ekonomier sårbara, inte minst för snabba och kraftiga svängningar i råvarupriser och för naturkatastrofer. En råvaruberoende export kan också hindra utvecklingen av en inhemsk tillverkningsindustri. En vidareförädling av råvaror inom utvecklingsländer skulle kunna bidra till en mer diversifierad produktion och ökade inkomster. Internationell handelspolitik och handelspolitik inom EU har förändringarna i de globala ekonomiska strukturerna inneburit att en grupp stora tillväxtekonomier fått större plats på den internationella handelspolitiska arenan. Det stora flertalet utvecklingsländer och i synnerhet de minst utvecklade länderna har dock fortsatt svårt att identifiera, få tillfälle att föra fram, och hävda sina intressen i internationella handelssammanhang. Deras andel av världshandeln är marginell, deras integration i globala värdekedjor relativt svag, och exportbasen odiversifierad. Stora hinder finns också i handeln mellan utvecklingsländer. Den globala ekonomiska krisen väckte förhoppningar om att de internationella handelsförhandlingarna inom den s.k. Doharundan skulle 2011/12:167 nå i hamn under 2010-2011. Förhandlingarna ligger dock återigen på is och förhoppningarna står i det korta perspektivet till framsteg i förhandlingarna om förenklade handelsprocedurer, plurilaterala förhandlingar om tjänster samt ett avtal om IT-produkter (WTO:s informationsteknikavtal, ). Ett avtal om förenklade handelsprocedurer skulle vara värdefullt inte minst för utvecklingsländer. EU är världens största handelspartner och kan därmed bidra till utvecklingsländernas tillväxt. Element i EU:s handelspolitik, liksom i den EU-gemensamma jordbruks- och fiskeripolitiken, försvårar dock fortsatt utvecklingsländernas möjligheter att konkurrera på EU- marknaden. Samma problem gäller för andra marknader. I sammanhanget bör noteras att stora hinder finns i handeln mellan utvecklingsländer. Regeringen arbetar inom EU för minskade tullskydd och subventioner på varor som fattiga människor producerar. Krångliga och oförutsägbara EU-regler kan också fungera som dolda handelshinder. Regeringen arbetar även med dessa frågor inom EU. Vad gäller olika säkerhets- och hälsoföreskrifter (s.k sanitära och fytosanitära regler) arbetar regeringen även för att minska spridningen av djursjukdomar och antibiotikaresistens vilket är av vikt för utvecklingsländer. Regeringen var även aktiv i arbetet med framtagandet av ett kommissionsmeddelande om handel och utveckling som togs fram som en direkt uppföljning till . Meddelandet understryker vikten av att åtgärder fokuseras på de utvecklingsländer som har störst behov. Meddelandet betonar också vikten av inhemska reformer i utvecklingsländer. Vidare konstaterar kommissionen att en modern och utvecklingsinriktad handelspolitik kräver mer än bara tullsänkningar. Den måste också hantera frågor som tekniska, sociala och miljömässiga regleringar, åtgärder för investeringsskydd, skydd av immateriella rättigheter, reglering av tjänster, konkurrenspolitik, samt insyn och marknadstillträde i offentlig upphandling. Exempel: GSP ett betydelsefullt instrument för handelslättnader för utvecklingsländer EU:s allmänna preferenssystem (, GSP) möjliggör tullsänkningar och tullfrihet vid import till EU från utvecklingsländer. Syftet med systemet är att stärka utvecklingsländer ekonomiskt genom bättre handelsmöjligheter. GSP är uppdelat i tre undersystem: Standard-GSP ger tullfrihet eller tullnedsättning (i de fall varan klassificeras som känslig för EU:s producenter). GSP+ erbjuder extra preferenser till ett utvecklingsland om ett tjugotal internationella konventioner för hållbar utveckling har ratificerats och implementerats. De minst utvecklade länderna (MUL) omfattas av undersystemet (Everything But Arms), som innebär att de erbjuds tull- och kvotafri import till EU av samtliga varor utom vapen. EU:s rådsförordning för GSP upphör i slutet på 2013 för att ersättas av en ny förordning. Förslaget från kommissionens på en ny förordning innebär bl.a. att länder som klassificeras som hög- eller övre medelinkomstländer fasas ut från GSP. Regeringens arbetar inom GSP bl.a. för att särskild hänsyn bör tas till produkter av betydelse för utvecklingsländer att exportera till EU. Arbete inom och med myndigheter arbete med handel och utveckling har i en utvärdering från fått ett erkännande. Utvärderingen lyfter bl.a. fram att resurser har avsatts för arbetet, samt att myndigheterna används väl i arbetet. har () ett huvudansvar för handelsfrågor, inklusive handel och utveckling. UD samarbetar i dessa frågor med andra departement som Landsbygdsdepartementet, och . anordnas regelbundet möten på olika nivåer för dialog kring dessa frågor. Rutinerna fungerar väl för att ta fram gemensamma positioner och för att hantera gängse beredningar. En extern referensgrupp för regeringens handelspolitik finns, där representanter från myndigheter, branschorganisationer och civila samhällsorganisationer möts minst . I arbetet med handel och utveckling, jordbruk samt sanitära- och fytosanitära regler anordnar Landsbygdsdepartementet regelbundet arbetsgrupper inom med deltagande av berörda myndigheter. Tätt samarbete finns vad gäller handel och utveckling med myndigheter som och Sida. bidrar med viktig expertis inom området och gör bl.a. utredningar och analyser om olika frågor som exempelvis ursprungsregler, handel och klimat samt om de ekonomiska partnerskapsavtalen (EPA) och EU:s preferenssystem (GSP). Kollegiet arbetar även i olika nätverk med andra myndigheter bl.a. vad gäller handel och utveckling (till exempel med , och ). Myndigheterna , och () samarbetar vad gäller handel, utveckling och landsbygdsfrågor. Regeringen arbetar inom EU för ökat marknadstillträde för fattiga länder, till exempel genom att verka för lägre tullar och minskade subventioner särskilt på varor som fattiga människor producerar. Ett viktigt arbete gäller direkta och indirekta handelshinder och utformningen av EU:s frihandelsavtal med olika utvecklingsländer och regioner. Regeringen verkar för utvecklingsfrågorna inom Doharundan och betonar bl.a. handel och jämställdhet. Regeringen arbetar inom översynen av GSP för ett enkelt, öppet och stabilt system i syfte att preferenserna ska kunna riktas mot länder med störst behov. Regeringen verkar inom internationella organisationer som bl.a. 2011/12:167 jordbruksorganisations (FAO) för förbättrade produktionsmetoder och ökad marknadsöppenhet i syfte att stärka utvecklingsländers förutsättningar för handel. Regeringen arbetar aktivt inom den s.k. Aid for trade-processen för att stärka identifieringen av handelsrelaterade behov i utvecklingsländerna och att koppla samman dessa med det handelsrelaterade biståndet. De viktiga framsteg som tidigare gjorts i Doha-rundan inom betydelsefulla områden för utvecklingsländer behöver tas tillvara. Detta gäller i synnerhet handelsprocedurer och WTO-anslutningar för de minst utvecklade länderna som förhandlas . Uppföljningen av (om handel och utveckling) arbetsprogram för 2012-2016 blir viktigt. Att bidra till en diversifiering av exporten från utvecklingsländer samt att motverka deras sårbarhet för externa chocker är viktiga framtidsfrågor. Regeringen vill även arbeta vidare med handel och hållbar utveckling, sociala frågor i handelspolitiken samt med intellektuella rättigheter (IPR). En framtida utmaning inom utvecklingssamarbetet är att kombinera ambitionen att ytterligare förbättra utvecklingsländernas villkor för handel genom att förstärka det handelsrelaterade biståndet med strävan att fokusera och specialisera det samlade biståndet. 3.2.1Mål-/intressekonflikt: EPA-avtalen och utveckling För att minska det ekonomiska utanförskapet för utvecklingsländer behövs ökad handel som kan bidra till tillväxt och fattigdomsbekämpning. De ekonomiska partnerskapsavtalen EPA (Economic Partnership Agreements) mellan EU och länder i , och (AVS-länderna) syftar till ökad handel, främjandet av regional integration, ökad internationell handel samt till att främja utländska investeringar. Kritik av EPA har framförts bl.a. av olika civilsamhällesorganisationer, men även av representanter för AVS-länderna och från politiker i . Kritiken gäller bl.a. rimligheten i att begära ömsesidiga åtaganden med EU av de fattigaste AVS-länderna då EPA innebär att AVS-ländernas inhemska marknader måste öppnas till för produkter från EU. Kritik har också riktats mot EU vad gäller brist på flexibilitet kring både övergångstider och hur stor del av handeln som ska omfattas av avtalen. Det finns också kritik om att den uppdelning i EPA- regioner som länder beslutat sig för har splittrat de gamla samarbetsorganen som fanns. Kritik mot EPA gäller också avtalens möjligheter att bidra till förädling av råvaror inom AVS-länderna. Den huvudsakliga anledningen till förhandlingarna mellan EU och AVS om EPA är att de handelspreferenser som EU gav AVS-länderna inom det s.k. inte var förenliga handelsregler inom , . basera handelsrelationerna mellan EU och AVS-länderna på ömsesidiga bilaterala/regionala avtal blir de förenliga med . fasen av EPA-förhandlingarna (som avslutades ) behandlades de Därefter har regionala förhandlingar ägt rum mellan EU och olika regionala grupperingar av AVS-länder. tidsgräns att omvandla den gällande handelsrelationen gick ut , men förhandlingarna om EPA har blivit försenade. För att inte försämra handelsvillkoren för AVS-ländernas export till EU presenterade kommissionen 2007 ett förslag till interimsavtal. undertecknades sådana tillfälliga interimsavtal mellan EU och södra (SADC), östra och södra () samt med några länder i förhandlingarna inom tidsgränsen 2007. EPA-förhandlingarna har pågått och framstegen i de olika regionala förhandlingarna har varit obetydliga . Vissa interimsavtal är fortfarande inte undertecknade, viket innebär att vissa länder/regioner erhåller fördelaktiga preferenser utan att ha fullföljt Inom interimsavtalet med pågår förhandlingar för att också inkludera det ekonomiskt betydelsefulla . mer utvecklade länderna (främst , och Kongo-Brazzaville) har valt att inte ingå i ett interimsavtal, utan att istället använda sig av EU:s preferenssystem, GSP. De minst utvecklade länderna har tull- och kvotafritt tillträde till EU:s marknad genom ett delsystem inom GSP (Everything But Arms, ). presenterade kommissionen ett förordningsförslag som innebär att interimslösningen för EPA upphör . innebär att de AVS-länder som väljer att inte slutföra de pågående EPA- förhandlingar inte längre omfattas av preferenser. AVS-länder kommer då att beläggas med tull vid import till EU. för att uppfylla WTO:s krav på frihandelsavtal. och EPA-regionerna kommer att öka i intensitet för att kunna uppnå avtal inom den angivna tidsperioden med de länder och/eller regioner som väljer att ingå EPA. ingår i ett informellt av intresserade medlemsstater inom EU. I görs löpande analyser av relevanta dokument i EPA-processen, främst av . diskutera EPA-processen, lämna information, identifiera aktuella utestående frågor samt stämma av svenska positioner finns ett nätverk bestående av berörda departement och myndigheter. Exempel: EPA-förhandlingarna med och ingår i EPA-förhandlingarnas regionala grupp EAC (East African Community) där även , och ingår. Alla länder i gruppen, förutom , räknas till de minst utvecklat länderna (MUL). 2011/12:167 preferenssystem (Everything But Arms). Beroende på klassificering av utvecklingsnivå har länderna därmed olika förutsättningar i EPA- förhandlingarna vilket har skapat spänningar inom EAC. spekulerades det om att ville bryta sig ur förhandlingsgruppen och sluta ett eget EPA. I kenyansk press har EPA-förhandlingarna kritiserats för att EU pressar utvecklingsländerna att öppna sina marknader som EU skyddar sin produktion genom subventioner. Massmedia har även rapporterat om kritik mot EPA från regeringshåll i . För att skapa mer transparenta processer inom EPA-förhandlingarna med EAC har kommissionen arrangerat seminarier och lämnat information i olika frågor. Parterna har därmed funnit kompromisser på ett flertal områden. Vid förhandlingsmöten kunde parterna konstatera att vissa frågor är utestående men enades att fortsätta förhandlingarna med målsättning att avsluta förhandlingarna . ingår, vad gäller EPA-förhandlingarna, i ESA-gruppen (Eastern and Southern ) tillsammans med , , , , , , , , och . De flesta länderna i ESA-gruppen tillhör MUL Fem av länderna i ESA-gruppen har skrivit under interimsavtalet om EPA. Alla de elva länderna i ESA-gruppen ingår också i frihandelsorganisationen (Common Market for Eastern and Southern ) som har nitton medlemsländer. valde att inte skriva under interimsavtalet och den nya regeringen i har ännu inte gjort något uttalande om sin ståndpunkt i EPA-förhandlingarna. Det är dock troligt att , tillsammans med flera andra länder i gruppen, väljer att stå utanför det slutliga , på grund av sin MUL-status. Om skulle uppgraderas från MUL-status kan läget förändras. Arbete inom och med myndigheter har ett samordnande huvudansvar för EPA. Tätt samarbete finns med berörda departement, samt med och myndigheter som och Sida. bidrar med viktig expertis inom området och gör analyser om olika frågor kopplade till EPA. Regeringen anser att EPA kan bidra till förutsättningar för AVS- länderna att nyttja den internationella handeln som ett instrument för utveckling. Regeringen vill att EU visar lyhördhet, och öppenhet och flexibilitet vid diskussioner om EPA-förhandlingarna för att nå fram till avslutande avtal. WTO-förenlighet är ett grundläggande krav för . Detta sätter vissa ramar för avtalens omfattning. Regeringen arbetar inom EU för att kommissionen inom dessa ramar ska visa lyhördhet för AVS-ländernas syn på avtalens innehåll, flexibilitet i förhandlingarna samt för att avtalen Skr. 2011/12:167 överensstämmer med AVS-ländernas egna utvecklingsplaner. Förhandlingarna ska drivas utifrån enskilda länders och regioners intressen och förutsättningar och respekt ska finnas för att länder väljer att inte ingå ett partnerskapsavtal. För att kompensera förändringar i AVS-ländernas tullintäkter stödjer regeringen förbättringar när det gäller regelverk och administrativa system i utvecklingsländer, som till exempel utveckling av inhemska skattesystem. EPA-relaterat bistånd är en komponent i kommissionens och i enskilda EU-medlemsländers bistånd. Från ges EPA- relaterat stöd även till regionala och subregionala organisationer inom ramen för strategi för regionalt samarbete i . Regeringen ser en framtida utmaning för EU och dess medlemsländer att ha politisk beredskap att besvara frågor från de AVS-länder som väljer att inte ingå avtal från . Ett centralt element i EPA- förhandlingarna är parternas förtroende för varandra. Det handelsrelaterade biståndet, Aid for Trade, kommer framåt att ha en viktig roll framåt vad gäller bl.a. omställningsarbetet för att undvika negativa effekter av förändringar i tullintäkter för AVS-länderna. 3.2.2Mål-/intressekonflikt: Fiskeripolitik och utveckling Fisk är både en viktig handelsvara och ett viktigt livsmedel i många utvecklingsländer. En stor del av utvecklingsländernas fiskeexport går till . En ökad export av fiskeprodukter från utvecklingsländerna inom en rättvis och öppen världshandel kan bidra till tillväxt och ett minskat ekonomiskt utanförskap för fattiga länder och människor. En ökad global efterfrågan på fiskeprodukter har lett till prisökningar vilket kan vara positivt för fiskeexporterande utvecklingsländer. Prisökningar har dock också påverkat fattiga människors möjligheter att köpa fisk. Naturresurser och ekosystem påverkas av ett ökat fisketryck och risker finns för utfiskning av bestånd i frånvaron av förvaltningsbestämmelser. Illegalt, oreglerat och orapporterat fiske är ett problem, inte minst för utvecklingsländer. Den ökade globala efterfrågan på fiskeprodukter har också ökat odlingen av fisk och skaldjur, s.k. vattenbruk. Vattenbruket kan bidra till ökade exportinkomster för fiskeproducerande utvecklingsländer, förbättringar av fattiga människors ekonomi och minskar fisketrycket på havs- och insjöfisket.