prop · GZ03115 · 2012-03-21 00:00:00 — Det är enbart en anställning för kontinuerlig eller tjänstgöring enligt 9 § första stycket som får inledas genom provanställning. Någon motsvarande möjlighet finns inte vid anställning för vikariat eller i en viss internationell militär insats enligt 10 eller 11 §. Bestämmelsen är utformad med utgångspunkt från motsvarande reglering i LAS. Till skillnad från en provanställning enligt LAS kan dock en provanställning enligt denna lag aldrig övergå i en tillsvidareanställning. En provanställning enligt denna lag övergår i stället, om den inte avbryts eller besked lämnas att det inte kommer att bli någon fortsättning efter det att provanställningen löpt ut enligt andra stycket, i en tidsbegränsad anställning som kontinuerligt eller tjänstgörande gruppbefäl, soldat eller i enlighet med vad som avtalats vid anställningens ingående. När avtal ingås om att inleda ett anställningsförhållande med en provanställning ska det avtalas om vilken form och vilken anställningstid som ska gälla för det fall besked inte kommer att lämnas enligt andra stycket. Information om detta ska lämnas skriftligen till arbetstagaren enligt 14 §. Det är möjligt att avvika från regeln genom kollektivavtal, vilket framgår av 3 §. Den rätt till ledighet från en annan anställning för provanställning som följer av 28 § omfattar dock endast . Förslaget behandlas i avsnitt 6.4. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Det formella förfarandet för en arbetsgivare som vill avbryta en provanställning , eller som vill avsluta en provanställning utan att den ska övergå i en kontinuerlig eller anställning ska enligt denna lag vara detsamma som gäller vid motsvarande situation enligt 31 § LAS. Paragrafen är dispositiv i enlighet med vad som framgår av 3 §. Förslaget behandlas i avsnitt 6.4. I paragrafen regleras vad som gäller ifråga om sådan information som Försvarsmakten ska lämna om anställningsavtalet enligt denna lag. Bestämmelsen motsvarar 6 c § och 6 d § första stycket LAS. De avvikelser i lydelse som finns jämfört med dessa bestämmelser är endast språkliga justeringar och innebär inte att bestämmelsen i sak har någon annan innebörd än 6 c § och 6 d § första stycket LAS. Paragrafen är dispositiv i enlighet med vad som framgår av 3 §. Förslaget behandlas i avsnitt 6.7.1. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Av paragrafen följer att Försvarsmakten ska hålla tjänstgörande informerade om planerad tjänstgöring i den utsträckning det är möjligt. Inför en tjänstgöringsperiod ska vidare Försvarsmakten informera arbetstagaren om tidpunkten för tjänstgöringens början samt tjänstgöringens omfattning och var den ska ske senast tjänstgöringen tar sin början. Informationen får lämnas senare om det finns särskilda skäl för det. Sådana särskilda skäl kan t.ex. vara att Försvarsmakten blir tvungen att sätta in tjänstgörande personal med kort varsel för att fullgöra uppgifter som annars normalt skulle ha fullgjorts av kontinuerligt tjänstgörande. Förslaget behandlas i avsnitt 6.9. Av första stycket framgår att en anställning upphör utan föregående uppsägning vid anställningstidens utgång, om inte annat följer av 10 § andra stycket. Enligt andra stycket får en tidsbegränsad anställning enligt denna lag sägas upp av båda parter. Uppsägningstidens längd regleras i 20 §. Vid uppsägning från Försvarsmaktens sida ska LAS tillämpas vilket innebär att saklig grund för uppsägning krävs enligt 7 § LAS. Förslaget behandlas i avsnitt 6.7.1. Paragrafen motsvarar 4 § tredje och fjärde stycket LAS. Den har fått en annan språklig utformning än i LAS men ska i sak ha samma innebörd. Förslaget behandlas i avsnitt 6.7.1. Av paragrafen följer att Försvarsmakten inte av skäl som hänför sig till arbetstagaren personligen får förkorta en tjänstgörande arbets- tagares tjänstgöringsperiod. Om det finns saklig grund för uppsägning eller skäl för avskedande får dock arbetstagarens tjänstgöringsperiod avbrytas eller förkortas. Bedömningen av om personliga skäl utgör grund för att förkorta eller avbryta en tjänstgöringsperiod ska göras på samma sätt som vid prövning av saklig grund för uppsägning av personliga skäl enligt 7 § eller för avskedande enligt 18 § LAS. Paragrafen är dispositiv i enlighet med vad som framgår av 3 §. Paragrafen påverkar inte tillämpningen av 31 § . bestämmelsen följer att Försvarsmakten i vissa fall, med omedelbar verkan, får frånta en arbetstagare hennes eller hans arbetsuppgifter. Förslaget behandlas i avsnitt 6.5.5. Av 18 § följer att Försvarsmakten inte får förkorta en arbetstagares tjänstgöringsperiod av skäl som hänför sig till arbetstagaren personligen. Däremot finns inte något hinder mot att Försvarsmakten förkortar en tjänstgöringsperiod av skäl som närmast är att hänföra till arbetsbrist. Försvarsmakten har alltså möjlighet att förkorta en tjänstgöring t.ex. om en internationell militär insats avbryts eller om en internationell militär insats inte blir av. Av första stycket följer att Försvarsmakten i en sådan situation ska utge lön och andra anställningsförmåner till arbetstagaren under en månad. Detta gäller för samtliga tjänstgörande och oberoende av om arbetstagaren har en civil anställning eller inte. Av andra stycket framgår att Försvarsmakten inte är skyldig att betala ut lön och andra anställningsförmåner enligt första stycket om arbetstagaren har en civil anställning som hon eller han kan återgå till. En arbetstagare som har en civil arbetsgivare måste alltså i första hand återgå i tjänst hos denne. Endast om den civila arbetsgivaren meddelar att återgång inte kan ske aktualiseras utbetalningar enligt första stycket. Arbetstagarens rätt att återgå i arbete hos den civila arbetsgivaren framgår av 34 §. Paragrafen är dispositiv i enlighet med vad som framgår av 3 §. Förslaget behandlas i avsnitt 6.5.5 där även Lagrådets förslag tas upp. I paragrafen regleras vilka uppsägningstider som gäller vid uppsägning av gruppbefäl, soldater och sjömän. All anställningstid ska räknas samman vid tillämpning av bestämmelsen, oavsett på vilken grund i denna lag som anställning ingåtts. För en arbetstagare som tjänstgör kommer hela anställningsperioden att räknas som anställningstid, även om arbetstagaren under anställningen endast faktiskt tjänstgjort i Försvarsmakten . För både Försvarsmakten och arbetstagaren är uppsägningstiden enligt första stycket . Den är alltså längre än vad som gäller enligt motsvarande bestämmelse i 11 § LAS. Enligt andra stycket har arbetstagaren rätt till längre uppsägningstid om den sammanlagda anställningstiden är . Anställningstiden behöver inte ha varit sammanhängande. Paragrafen är dispositiv i enlighet med vad som framgår av 3 §. Förslaget behandlas i avsnitt 6.8. I paragrafen regleras när uppsägningstiden börjar löpa för arbetstagare som är föräldralediga och sägs upp på grund av arbetsbrist. Bestämmelsen motsvarar vad som gäller enligt 11 § sista stycket LAS. Utöver vad som regleras i LAS framgår av andra stycket att uppsägningstiden, oavsett vad som reglerats ovan, alltid upphör senast när det tidsbegränsade anställningsavtalet skulle ha upphört att gälla. Paragrafen är dispositiv i enlighet med vad som framgår av 3 §. Förslaget behandlas i avsnitt 6.8. En arbetstagare som sagts upp på grund av arbetsbrist eller som, när anställning enligt 911 §§ avslutats på grund av arbetsbrist inte får någon ny anställning, har företrädesrätt till ny anställning enligt reglerna i LAS. Bestämmelserna om företrädesrätt i LAS är dispositiva enligt 2 § tredje stycket den lagen. Reglerna om återanställning på statens område påverkas också av 12 kap. 5 § regeringsformen, 4 § och 4 § anställningsförordningen (1994:373). Förslaget behandlas i avsnitt 6.7.1. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelsen innebär att Försvarsmakten ska underrätta en arbetstagare om hon eller han inte kommer att få fortsatt anställning. Detta gäller om arbetstagaren har varit anställd hos Försvarsmakten mer än . Vid bedömningen av om tolv månaders anställningstid uppnåtts ska Försvarsmakten räkna med anställningstiden fram till dess anställningen upphör. Paragrafen motsvarar 15 § första stycket LAS. De avvikelser i lydelsen som finns jämfört med 15 § första stycket LAS är endast språkliga justeringar och innebär inte att bestämmelsen har någon annan innebörd än 15 § LAS. Paragrafen är dispositiv i enlighet med vad som framgår av 3 §. Förslaget behandlas i avsnitt 6.7.1 där även Lagrådets förslag tas upp. Paragrafen motsvarar 16 § LAS. Paragrafen är dispositiv i enlighet med vad som framgår av 3 §. Förslaget behandlas i avsnitt 6.7.1. Paragrafen motsvarar 17 § LAS. Förslaget behandlas i avsnitt 6.7.1. Paragrafen motsvarar 30 a § LAS. Paragrafen är dispositiv i enlighet med vad som framgår av 3 §. Förslaget behandlas i avsnitt 6.7.1. Av första stycket framgår att ett gruppbefäl, en soldat eller som har en civil anställning ska informera arbetsgivaren om anställningen i Försvarsmakten. Är arbetstagaren anställd av Försvarsmakten när anställningsavtalet med den civila arbetsgivaren ingås ska informationen lämnas då. Ingås anställningsavtalet mellan arbetstagaren och Försvarsmakten arbetstagaren har en civil anställning ska information lämnas i samband med detta. Av andra stycket framgår att arbetstagaren är skyldig att hålla sin civila arbetsgivare informerad om planerad tjänstgöring i Försvarsmakten. Med detta avses att arbetstagaren, i den utsträckning Försvarsmakten har lämnat information enligt 15 § första stycket, så långt som det är möjligt ska hålla sin civila arbetsgivare underrättad om den övergripande planeringen av arbetstagarens tjänstgöring hos Försvarsmakten. Förslaget behandlas i avsnitt 6.9. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Av första stycket följer att en arbetstagare har rätt att vara helt ledig från sin civila anställning för att pröva en anställning som kontinuerligt eller tjänstgörande gruppbefäl, soldat eller i Försvarsmakten. Rätten till ledighet förutsätter att arbetstagaren provanställs hos Försvarsmakten enligt 12 §. Rätten till ledighet gäller för såväl anställda inom den offentliga sektorn som inom den privata sektorn. Både arbetstagare som är anställda tillsvidare och arbetstagare med tidsbegränsad anställning har rätt till ledighet. Av 29 § följer dock att rätten till ledighet förutsätter att arbetstagaren har arbetat hos den civila arbetsgivaren. Rätten till ledighet för att pröva en anställning omfattar högst . Har arbetstagaren anställts för en kortare provanställning än omfattar rätten till ledighet . Av andra stycket följer att rätten till ledighet för att pröva en anställning i Försvarsmakten är begränsad till en period hos en och samma civila arbetsgivare. När det gäller statliga anställningar är det den myndighet där arbetstagaren har sin anställning, dvs. den specifika myndighet utöver Försvarsmakten där arbetstagaren är anställd, som ska betraktas som den civila arbetsgivaren enligt denna lag (se kommentaren till 6 §). Av tredje stycket följer att en arbetstagare har rätt till ledighet från sin civila anställning för tjänstgöring i en viss internationell militär insats när anställningen sker med stöd av 11 §. Kontinuerligt tjänstgörande har inte någon rätt till ledighet för tjänstgöring utöver vad som följer av denna paragraf. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.5.2. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I paragrafen regleras förutsättningarna för rätt till ledighet för att pröva en anställning som kontinuerligt eller tjänstgörande enligt 28 § första stycket. Av första stycket framgår att det är tidpunkten då ledigheten påbörjas som blir avgörande för om arbetstagaren uppnått den föreskrivna anställningstiden. Det har alltså i sammanhanget ingen betydelse om arbetstagaren ännu inte har tillräcklig anställningstid då anmälan om ledighet görs. Av andra stycket framgår att anställningstiden ska beräknas med tillämpning av 3 § första stycket LAS. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.5.2. I paragrafen regleras tjänstgörande arbetstagares rätt till ledighet från sin civila anställning. Arbetstagaren har enligt bestämmelsen rätt till hel ledighet från sin anställning. Ledighet för tjänstgöring som tjänstgörande gruppbefäl, soldat och får, enligt andra stycket, omfatta högst sammanhängande. I ska dock inte ledighet för att pröva en anställning i Försvarsmakten räknas med. Föregås tjänst- göringen av en provanställning enligt 28 § första stycket får ledigheten därför omfatta högst arton månader i en följd. Av tredje stycket följer att en arbetstagare har rätt till längre ledighet än vad som följer av andra stycket om det finns synnerliga skäl. Att begreppet synnerliga skäl används markerar att det ska vara fråga om sällsynta undantagssituationer. Det kan exempelvis vara situationer där det inte är möjligt att avbryta en internationell militär insats på grund av att det rådande säkerhetsläget omöjliggör detta. I ett sådant läge kan den situationen uppstå att Försvarsmakten inte kan ta hem ett förband som planerat, varför den enskilde arbetstagaren inte heller kan återgå till sin civila anställning som planerat. Av 32 § andra stycket denna lag följer att Försvarsmakten, om arbetstagaren är förhindrad, ska meddela den civila arbetsgivaren detta. Förslaget behandlas i avsnitt 6.5.1. Paragrafens lydelse har förtydligats mot bakgrund av Lagrådets yttrande. Regeringen har dock valt att formulera sig på ett annat sätt än vad Lagrådet föreslagit. I paragrafen regleras förutsättningarna för rätt till ledighet för tjänstgöring enligt 30 § när det är fråga om ledighet i en följd. Enligt bestämmelsen får arbetstagaren inte ha arbetat i Försvarsmakten före den aktuella ledighetsperioden. Detta gäller inte för ledighet för att pröva en anställning i Försvarsmakten. Då gäller i stället en kvalifikationstid enligt 29 §. Att en arbetstagare har haft ledigt för en provanställning i Försvarsmakten enligt 28 § ska inte beaktas vid tillämpningen av förevarande bestämmelse. Att en arbetstagare har haft en provanställning som omfattat hindrar därför inte att arbetstagaren under provanställningen ansöker om ledighet för tjänstgöring och därefter påbörjar den ledigheten i anslutning till provanställ- ningen. Villkoret för ledighet enligt denna paragraf träffar inte rätten till ledighet för tjänstgöring än . Förslaget behandlas i avsnitt 6.5.1. Paragrafen innehåller bestämmelser om arbetstagarens anmälan om ledighet från sin civila anställning för tjänstgöring hos Försvarsmakten. Av första stycket framgår att en arbetstagare är skyldig att informera sin civila arbetsgivare om ledigheten i förväg. Får arbetstagaren först senare än så veta att hon eller han ska tjänstgöra i Försvarsmakten ska arbetstagaren anmäla ledigheten . Andra stycket behandlar situationer då en ledighetsperiod behöver förlängas. Arbetstagaren ska då meddela den civila arbetsgivaren detta . Om arbetstagaren är förhindrad att meddela den civila arbetsgivaren detta ska istället Försvarsmakten göra en sådan anmälan för arbetstagarens räkning. Detta kan bli aktuellt om arbetstagaren t.ex. befinner sig i en pågående insats och inte har tillgång till kommunika- tionsmedel. Det bör dock röra sig om undantagsfall när Försvarsmakten behöver gå in och göra detta. Som absolut huvudregel ska arbetstagaren stå för denna kommunikation. Förslaget behandlas i avsnitt 6.5.1 och 6.5.2. I paragrafen regleras i vilka situationer en civil arbetsgivare får skjuta upp en anmäld ledighet, som längst dock från det att arbetstagaren anmält ledigheten. Förslaget behandlas i avsnitt 6.5.2. Paragrafens lydelse har förtydligats mot bakgrund av Lagrådets yttrande. Regeringen har dock valt att formulera sig på ett annat sätt än vad Lagrådet föreslagit. Paragrafen innehåller bestämmelser om arbetstagarens rätt att avbryta sin påbörjade ledighet och återuppta sitt arbete hos den civila arbetsgivaren. För det fall Försvarsmakten förkortar en tjänstgörande arbetstagares tjänstgöringsperiod, t.ex. för att en internationell militär insats avbryts eller ställs in, har arbetstagaren rätt till lön och andra anställningsförmåner i enlighet med vad som följer av 19 §. Förslaget behandlas i avsnitt 6.5.5. I paragrafen ges ett skydd för arbetstagaren vid uppsägning eller avskedande från en civil anställning på grund av att hon eller han tar i anspråk sin rätt till ledighet eller begär ledigt enligt denna lag. Bestämmelsen är utformad med utgångspunkt i utformningen av uppsägningsskyddet i de arbetsrättsliga ledighetslagarna, jämför t.ex. 17 § föräldraledighetslagen (1995:584). Sker uppsägning på grund av att en arbetstagare utnyttjar sin rätt till ledighet eller begär ledigt enligt denna lag kan uppsägningen också angripas med stöd av 7 § lagen om anställningsskydd, se kommentaren till 4 §. Förslaget behandlas i avsnitt 6.5.6. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Av paragrafen följer att en arbetstagare inte är skyldig att godta minskade anställningsförmåner, försämrade arbetsvillkor eller omplaceringar till följd av att hon eller han begär eller tar i anspråk sin rätt till ledighet enligt denna lag. Detta gäller dock inte om åtgärderna är en nödvändig följd av ledigheten. Bestämmelsen innebär att en arbetsgivare inte ska försätta arbetstagaren i ett sämre läge än övriga arbetstagare. Regeln innebär inte ett krav på att arbetstagaren ska behandlas bättre än andra arbetstagare, t.ex. har en arbetstagare som är frånvarande från sin civila arbetsgivare för att tjänstgöra i Försvarsmakten inte rätt till lön eftersom inte heller andra arbetstagare skulle ha rätt till lön om de är lediga för att arbeta för en annan arbetsgivare. En arbetstagare som är ledig för att tjänstgöra i Försvarsmakten måste också på samma sätt som andra anställda godta omorganiseringar eller förändring av arbetsvillkoren som drabbar alla arbetstagare hos den civila arbetsgivaren. När det gäller rätten till löneökning innebär bestämmelsen ingen garanti för en viss löneutveckling. Lönen ska i princip sättas för den som varit frånvarande för tjänstgöring hos Försvarsmakten som för alla andra. Tjänstgöringen hos Försvarsmakten kommer i regel endast att omfatta kortare perioder, vilket bör innebära att lönesättningen i den civila anställningen för en arbetstagare som tjänstgör i Försvarsmakten inte behöver påverkas negativt. Endast om det är en nödvändig följd av ledigheten att en arbetstagare erhåller sämre löneutveckling på grund av sin tjänstgöring i Försvarsmakten bör detta beaktas. Det är arbetsgivaren som har att bevisa detta. Att en arbetstagare ska ha ett lika starkt löneskydd som enligt föräldraledighetslagen är dock inte avsett. Förslaget behandlas i avsnitt 6.5.6. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Av paragrafen följer att den som är anställd som tjänstgörande i Försvarsmakten inte får behandlas sämre när personen gör en förfrågan om eller söker arbete hos en civil arbetsgivare än vad som skulle ha varit fallet utan anställningen hos Försvarsmakten. Detta innebär att inte bara den som formellt sett är att anse som arbetssökande omfattas av skyddet enligt bestämmelsen utan också den som gör en förfrågan om arbete. Regeln innebär att kunskapen om att en person är tjänstgörande inom Försvarsmakten inte får inverka negativt på en arbetsgivares handlade i samband med en anställningssituation eller i samband med en förfrågan om arbete. Bestämmelsen omfattar i princip alla beslut och åtgärder som arbetsgivaren vidtar med anledning av en ansökan fram till beslut om anställning, t.ex. ett tidigt urval och beslut om vilka som ska tas ut till intervju, men också bemötande. Av 27 § framgår att en arbetstagare ska informera om anställningen i Försvarsmakten i samband med att anställningsavtalet ingås. Den här bestämmelsen innebär att arbetsgivaren inte med anledning av den informationen får avbryta anställningsförfarandet. Förslaget behandlas i avsnitt 6.5.6. Paragrafen har utformats enligt Lagrådets förslag med viss justering. Av paragrafen framgår att gruppbefäl, soldater och sjömän har rätt till återhämtningstid mellan internationella militära insatser. ska arbetstagaren inte tjänstgöra i en internationell militär insats. Bestämmelsen hindrar således inte att arbetstagaren utför annat arbete för Försvarsmakten, eller att arbetstagaren arbetar hos en civil arbetsgivare. Förslaget behandlas i avsnitt 6.10 där även Lagrådets förslag tas upp. I paragrafen regleras återhämtningstid för kontinuerligt tjänstgörande. Återhämtningstiden ska bestämmas med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet och till vad som är behövligt för varje enskild arbets- tagare. Av andra stycket framgår att Försvarsmakten, även om den återhämtningstid som tidigare bedömts behövlig har löpt ut, ska säkerställa att den varit tillräcklig innan en arbetstagare sänds ut för att tjänstgöra i en internationell militär insats. En arbetstagare som är i behov av fortsatt återhämtning ska inte skickas ut på en sådan insats. Däremot kan det förekomma att en arbetstagares återhämtningstid kan bestämmas till än vad som vid en bedömning enligt första stycket tidigare ansetts behövligt. En sådan bedömning kan behöva göras om det med kort varsel blir nödvändigt att helt eller delvis ersätta ett förband som redan befinner sig i en internationell militär insats och tid för utbildning inför insatsen saknas. Försvarsmaktens enda möjlighet i ett sådant läge kan då vara att personal som redan och relativt varit på plats i det aktuella insatsområdet genomför insatsen. En arbetstagare som är i behov av fortsatt återhämtning ska dock inte skickas ut för tjänstgöring i en sådan insats. Förslaget behandlas i avsnitt 6.10. Lagrådet har föreslagit ändrad lydelse av paragrafen. Regeringen har dock valt att formulera sig på ett annat sätt. Regeringens överväganden i förhållande till Lagrådets förslag finns i avsnitt 6.10. I paragrafen regleras återhämtningstid för tjänstgörande. Denna bestämmelse speglar de villkor för ledighet för tjänstgöring som följer av 31 §. ska en arbetstagare inte tjänstgöra i en internationell militär insats, vilket följer av 38 §. Bestämmelsen utgör inget hinder för tjänstgöring i Försvarsmakten i övrigt, förutsatt att tjänstgöringen inte överstiger . Förslaget behandlas i avsnitt 6.10. Bestämmelserna om semester, 4147 §§, behandlas i avsnitt 6.5.4. Av paragrafen följer att den civila arbetsgivaren är skyldig att lägga ut semesterdagar som arbetstagaren tjänat in hos Försvarsmakten, men inte tagit ut under sin tjänstgöring där. En civil arbetsgivare har enligt semesterlagen skyldighet att se till att arbetstagaren får 25 dagars semester , om arbetstagaren inte väljer att spara semesterdagar eller att ta ut dem under tjänstgöringen i Försvarsmakten. Den civila arbetsgivaren ska lägga ut semestern på samma sätt som när semester förläggs för andra arbetstagare, dvs. enligt det regelverk som följer av semesterlagen eller det kollektivavtal som gäller på arbetsplatsen, med ett undantag. Den semester som har tjänats in hos Försvarsmakten ska läggas ut först. Att den civila arbetsgivaren i samband med detta ska underrätta Försvarsmakten följer av 42 §. Det kan i sammanhanget påtalas att den civila arbetsgivaren inte är skyldig att utge semesterlön för annan semester än den som tjänats in i den civila anställningen. Försvarsmakten är skyldig att betala den semesterlön som avser den semester som intjänats i den anställningen. En civil arbetsgivare ska lägga ut semester för en tjänstgörande arbetstagare när denna är i tjänst hos den civila arbetsgivaren. Förläggningen ska ske enligt semesterlagens regler. Om arbetstagaren emellertid har varit frånvarande när övriga arbetstagare tagit ut sin huvudsakliga semester får semester för den tjänst- görande arbetstagaren läggas ut när arbetstagaren återupptar sitt arbete hos den civila arbetsgivaren.