prop · H00355 · 2012-12-20 00:00:00 — inte kan utföras utan att polisens särskilda befogenheter enligt 10 § polislagen (1984:387) behöver användas, eller 2. det annars finns synnerliga skäl. 16 § Statliga förvaltningsmyndigheter ska ta ut avgifter för 1. kontroll som avses i 2 §, och 2. prövning av ärenden enligt de EU-förordningar som anges i 1 §, denna lag eller de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om sådana avgifter som avses i första stycket. 17 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet för ett kontrollorgan att ta ut avgifter för sådan kontroll och prövning som avses i 16 § första stycket samt föreskrifter om grunderna för beräkning av avgifternas storlek. 18 § Regeringen får meddela föreskrifter om skyldighet för en kommun att ta ut avgifter för sådan kontroll och prövning som avses i 16 § första 19 § En sanktionsavgift ska tas ut av den som i strid med artikel 28.1 i rådets förordning (EG) nr 834/2007 inte anmält sin verksamhet. tionsavgift ska tas ut även om överträdelsen inte har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. Hel eller delvis befrielse från sanktionsavgift ska beslutas om det är oskäligt att ta ut avgiften med fullt belopp. Vid denna bedömning ska det 1.om överträdelsen har berott på sjukdom som medfört att den avgiftsskyldige inte kunnat göra det som ålegat honom eller henne och inte heller kunnat uppdra åt någon annan att göra det, 2.om överträdelsen annars berott på en omständighet som den avgiftsskyldige varken förutsåg eller borde ha förutsett och inte heller kunnat påverka, eller 3.vad den avgiftsskyldige har gjort för att undvika överträdelsen. Sanktionsavgiften ska tillfalla staten. 20 § Regeringen får meddela ytterligare föreskrifter om sådan sanktionsavgift som ska tas ut enligt 19 §. Av sådana föreskrifter ska det framgå hur sanktionsavgiften ska beräknas, så att avgiftens storlek kan fastställas med direkt ledning av den angivna beräkningsgrunden. Avgiften ska vara lägst och högst . 21 § Om ett vitesföreläggande inte har följts, ska någon sanktionsavgift inte tas ut för en gärning som omfattas av föreläggandet. 22 § Den myndighet som regeringen bestämmer prövar frågor om sanktionsavgift. Innan en sanktionsavgift tas ut ska den som avgiften gäller ges tillfälle att yttra sig. 23 § En sanktionsavgift får tas ut endast om den som avgiften gäller har getts tillfälle att yttra sig från det att förutsättningarna att besluta om avgiften har uppfyllts. 24 § Ett beslut om sanktionsavgift får verkställas enligt utsökningsbalken. 25 § En sanktionsavgift faller bort om beslutet om avgiften inte har verkställts från det att beslutet vann laga kraft. 26 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1.undantag från de EU-förordningar som anges i 1 §, 2.särskilda ekologiska produktionsregler, 3.hur sådan kontroll som avses i 2 § ska bedrivas, och 4.skyldighet för en kontrollmyndighet eller ett kontrollorgan att lämna uppgifter till en kontrollmyndighet. 27 § Beslut av ett kontrollorgan enligt de EU-förordningar som anges i 1 § och denna lag får överklagas till i det län där kontrollorganet har sitt säte. 28 § Beslut av en nämnd enligt de EU-förordningar som anges i 1 § och denna lag får överklagas till . 29 § Beslut av en statlig förvaltningsmyndighet enligt de EU-förord- ningar som anges i 1 § och denna lag får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 30 § En myndighet får bestämma att andra beslut av myndigheten än beslut om sanktionsavgift enligt denna lag ska gälla även om beslutet överklagas. 1.Denna lag träder i kraft , då lagen (1995:551) om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter ska upphöra att gälla. 2.Förbud och andra beslut om skyldigheter för enskilda som har meddelats med stöd av äldre föreskrifter ska anses vara beslutade enligt denna lag. Förslag till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Härigenom föreskrivs att bilagan till offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) ska ha följande lydelse. I enlighet med vad som anges i 2 kap. 4 § ska vad som föreskrivs i tryckfrihetsförordningen om rätt att ta del av handlingar hos myndighet i tillämpliga delar gälla också handlingar hos något av de organ som nämns nedan i den mån handlingarna hör till där angiven verksamhet hos organet. Verksamheten anges i förekommande fall med hänvisning till numret i () på den författning med stöd av vilken verksamheten har uppdragits åt organet. besiktning och tillsyn av luftfartyg samt utfärdande och förnyande av (SFS 2010:500) I enlighet med vad som anges i 2 kap. 4 § ska vad som föreskrivs i tryckfrihetsförordningen om rätt att ta del av handlingar hos myndighet i tillämpliga delar gälla också handlingar hos något av de organ som nämns nedan i den mån handlingarna hör till där angiven verksamhet hos organet. Verksamheten anges i förekommande fall med hänvisning till numret i () på den författning med stöd av vilken verksamheten har uppdragits åt organet. Kontrollorgan till vilket kontroll- kontroll av ekologisk produktion uppgifter har delegerats enligt 3 § (SFS 2013:000) 1 Senaste lydelse 2010:1982. lagen (2013:000) om kontroll av besiktning och tillsyn av luftfartyg samt utfärdande och förnyande av (SFS 2010:500) Denna lag träder i kraft . Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: F.d. justitieråden och samt justitierådet . Ny lag om kontroll av ekologisk produktion Enligt en lagrådsremiss (Landsbygdsdepartementet) har regeringen beslutat att inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1.lag om kontroll av ekologisk produktion, 2.lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Förslagen har inför Lagrådet föredragits av departementssekreteraren . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: I remissen föreslås en ny lag om kontroll av ekologisk produktion vilken ska ersätta den nuvarande lagen (1995:551) om EG:s förordning om ekologiskt framställda produkter. Syftet är dels att genomföra ett antal nya EU-förordningar på området, dels att anpassa regelsystemet till lagar på likartade områden, främst livsmedelslagen (2006:804). Kontrollmyndigheter avses vara vissa statliga myndigheter, främst och , men även kommuner. Enligt remissen bör kommunerna liksom vara kontrollmyndigheter för sådan kontroll som görs i samband med den ordinarie offentliga kontrollen av livsmedelsanläggningar i enlighet med livsmedelslagen. Remissen innehåller åtskilliga hänvisningar till livsmedelslagen när det gäller motiveringen för en föreslagen bestämmelse (t.ex. avsnitt 11.4 och 16). Beträffande avgiftssystemet (avsnitt 15) anförs bl.a. att det är angeläget att den offentliga kontrollen av att regelverket om ekologisk produktion följs kan samordnas med den offentliga kontrollen av livsmedel och omfattas av samma avgift. Enligt Lagrådets mening är det mot den angivna bakgrunden önskvärt från tillämpningssynpunkt att bestämmelser i den nya lagen som har sakliga motsvarigheter i livsmedelslagen så långt möjligt utformas på samma eller i vart fall likartat sätt som i livsmedelslagen. Endast när en annan innebörd är avsedd bör en annan konstruktion väljas. Av författningskommentaren bör dessutom framgå om en bestämmelse motsvarar en bestämmelse i livsmedelslagen och eventuella skillnader i förhållande till det regelverket. 2012/13:55 Förslaget till lag om kontroll av ekologisk produktion I första stycket anges de statliga förvaltningsmyndigheter som ska svara för kontrollen av efterlevnaden av de angivna EU-förordningarna samt lagens kompletterande bestämmelser. I andra stycket anges att regeringen får meddela föreskrifter om att en kommun ska utöva sådan kontroll som avses i första stycket. Den föreslagna utformningen av bestämmelsen kan enligt Lagrådets mening skapa oklarhet om i vad mån kommuner räknas till kontrollmyndigheterna och därmed om innebörden av andra lagbestämmelser om kontrollmyndigheternas befogenheter m.m. (t.ex. 1114 §§). Vissa bestämmelser i lagen tar dessutom enbart sikte på kommuner. Vid lagrådsföredragningen har upplysts att avsikten är att även kommunerna ska omfattas av begreppet kontrollmyndigheter i alla de paragrafer där detta uttryck används. Lagrådet anser därför att en annan utformning av 2 § är att föredra varav det tydligt framgår att begreppet kontrollmyndighet även omfattar kommuner som utövar kontroll enligt den nya lagen (jfr 11 § livsmedelslagen). I första stycket används benämningen trots att myndighetens formella namn är . Vid lagrådsföredragningen har upplysts att man ansett det tillräckligt att det fullständiga namnet angetts i en tidigare paragraf (2 §). Enligt Lagrådets mening bör varje lagbestämmelse kunna läsas separat. En myndighets korrekta benämning bör därför anges första gången den nämns i en paragraf oavsett innehållet i andra paragrafer. Av 7 § framgår att, om en kommun brister i den kontroll som den ska utöva enligt vad regeringen har föreskrivit, den myndighet som regeringen bestämmer får förelägga kommunen att utöva sådan kontroll. Enligt 11 § får en kontrollmyndighet, utöver vad som framgår av de EU- förordningar som lagen kompletterar, meddela de förelägganden som behövs. Av paragrafens andra stycke följer att ett sådant föreläggande inte får riktas mot en annan kontrollmyndighet. De föreslagna bestämmelserna motsvarar i huvudsak bestämmelserna i 18 och 22 §§ livsmedelslagen. Av 22 § livsmedelslagen framgår emellertid att den inte avser sådana förelägganden som riktas mot en kommun enligt 18 §. Vidare anges i 18 § livsmedelslagen att är den myndighet som får förelägga en kommun att avhjälpa brister i kon- Lagrådet utgår från att är den myndighet som avses i den nu föreslagna 7 § och konstaterar att den bestämmelsen är oförenlig med 11 § andra stycket, eftersom en kommun som ska utöva kontroll enligt lagen är en kontrollmyndighet. Mot den bakgrunden, och med hänsyn till vad som har sagts inlednings- vis om värdet av att utforma lagens bestämmelser som motsvarande regler i livsmedelslagen, föreslår Lagrådet att 7 § placeras direkt före 11 § och att paragrafen får följande lydelse: Om en kommun inte fullgör de skyldigheter som följer av dess kontroll- uppdrag får förelägga kommunen att avhjälpa bristen. Ett sådant föreläggande ska innehålla uppgifter om de åtgärder som anser nödvändiga för att bristen ska kunna avhjälpas. Med hänvisning till vad som anförts under 7 § föreslår Lagrådet att första stycket utformas enligt följande: Utöver vad som följer av de EU-förordningar som anges i 1 § eller vad som särskilt anges i 10 §1 får en kontrollmyndighet meddela de före- lägganden och förbud som behövs för att EU-förordningarna, de beslut som har meddelats med stöd av EU-förordningarna, denna lag, de före- skrifter som har meddelats i anslutning till lagen eller de beslut som har meddelats med stöd av lagen ska följas. Enligt 16 § ska statliga förvaltningsmyndigheter ta ut avgifter för den kontroll som avses i 2 § och för prövning av ärenden enligt EU-förord- ningarna, lagen eller de föreskrifter som har meddelats med stöd av I 17 § bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyldighet för ett kontrollorgan att ta ut sådana avgifter och enligt 18 § får regeringen föreskriva om mot- svarande skyldighet för en kommun. De föreslagna bestämmelserna motsvaras i huvudsak av bestämmelser i 28 § livsmedelslagen. Den paragrafen inleds emellertid, i likhet med lag- förslaget i departementspromemorian, av ett bemyndigande för reger- ingen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyldighet att betala avgift för offentlig kontroll eller prövning etc. 1 7 § i det remitterade förslaget 2012/13:55 Lagrådet anser mot bakgrund av bl.a. bestämmelserna i 8 kap. regerings- Bilaga 8 formen att bestämmelser om hur avgifter till det allmänna ska tas ut och beräknas bör ta sin utgångspunkt i en föreskrift om enskildas betalningsskyldighet. En bestämmelse liknande den i livsmedelslagen bör därför inleda regleringen av skyldigheter att ta ut sådana avgifter. I första stycket andra meningen anges att sanktionsavgift ska tas ut även om en överträdelse inte har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. Att det, i motsats till vad som gäller för straff, inte finns något formellt krav på uppsåt eller oaktsamhet för att döma ut en sanktionsavgift är något som gäller generellt och behöver enligt Lagrådets uppfattning inte anges i lagtext. En särskild angivelse av detta, som skett i ett antal lagar, riskerar att i stället för att vara klargörande skapa osäkerhet om vad som gäller i de fall att någon sådan angivelse inte finns. Härtill kommer att den särskilda regleringen i andra stycket om befrielse från sanktionsavgift till betydande del kan uppfattas som en särskild oaktsamhetsreglering. Enligt det föreslagna andra stycket 2 ska det vid bedömningen av om det är oskäligt att ta ut avgift med fullt belopp särskilt beaktas om överträdelsen berott på omständighet som den avgiftsskyldige varken förutsett eller borde ha förutsett och inte heller kunnat påverka. Enligt Lagrådet bör bristande förutsebarhet och påverkansmöjlighet var för sig vara sådant som särskilt ska beaktas vid bedömningen. Punkten bör då förslagsvis avslutas på följande sätt: den avgiftskyldige inte förutsåg eller borde ha förutsett eller inte kunnat påverka, eller . Enligt förslaget ska sanktionsavgift inte få tas ut för en gärning som omfattas av ett vitesföreläggande om föreläggandet inte har följts. Skrivningen kan ge intrycket att det skulle vara möjligt att ta ut en sanktionsavgift i de fall som den berörde följer föreläggandet. Detta kan dock rimligtvis inte ha varit avsikten (jfr författningskommentaren till paragrafen). En annan sak är att en skyldighet enligt ett föreläggande inte kan avse tid före beslutet om föreläggandet och därigenom kan uppfattas som en ny förpliktelse i förhållande till en skyldighet som förelegat innan beslutet fattades. Lagrådet förordar att paragrafen formuleras på förslagsvis följande sätt: Sanktionsavgift får inte beslutas för gärning som omfattas av ett vitesföreläggande. Enligt förslaget ska sanktionsavgift få tas ut endast om den som avgiften gäller har fått tillfälle att yttra sig från det att förutsätt- ningarna att besluta om avgiften har uppfyllts. Därmed torde inte kunna avses annat än den tidpunkt då skyldigheten att anmäla verksamheten behöver emellertid underlåtenheten inte ens ha varit känd för myndigheterna. Den relevanta tidpunkten bör rimligtvis vara när den genom sanktionsavgift sanktionerade skyldigheten att anmäla upphört (genom anmälan eller på annat sätt; jfr vad som sagts under 21 §). Paragrafen skulle förslagsvis kunna formuleras på följande En sanktionsavgift får tas ut endast om den som avgiften gäller har fått tillfälle att yttra sig från det att den gärning som ligger till grund för avgiften har upphört. Enligt punkt 2 ska förbud och andra beslut om skyldigheter för enskilda som har meddelats med stöd av äldre föreskrifter anses vara beslutade enligt den nu föreslagna lagen. Varken av allmänmotiveringen eller författningskommentaren framgår vilket behov som den föreslagna regeln är avsedd att uppfylla eller dess närmare innebörd. föredragningen har detta framgått. Om det trots detta finns ett behov av bestämmelsen bör detta redovisas i en kommande proposition. fall kan bestämmelsen utgå. Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Lagrådet lämnar förslaget utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: Statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , Sabuni, Adelsohn , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 2012/13:55 Ny lag om kontroll av ekologisk produktion inför, ändrar, upp- Lag om kontroll av 2, 16-18, 20, 26 §§