prop · H00318 · 2012-10-16 00:00:00 — I förhållande till lagrådsremissens förslag har vissa ändringar av redaktionell karaktär gjorts. 4.1Socialavgifter i internationella förhållanden Arbetsgivaravgifter ska betalas på avgiftspliktig ersättning till fysisk person för arbete som utförs i , 2 kap. 4 § 1 socialavgiftslagen (2000:980), förkortad . Enligt huvudregeln i 2 kap. 1 § ska arbetsgivaravgifter betalas av den som utger avgiftspliktig ersättning. Arbetsgivaravgifter ska också betalas på avgiftspliktig ersättning för arbete i utlandet som betalas till en person som när arbetet utförs omfattas av svensk socialförsäkring enligt unionsrätten inom EU eller Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) eller enligt avtal med andra stater (2 kap. 4 § 2 ). Utländska arbetsgivare som saknar fast driftställe i betalar dock inte allmän löneavgift då dessa inte är skattskyldiga i och den allmänna löneavgiften anses utgöra en skatt. Egenavgifter betalas av fysiska personer på avgiftspliktig inkomst av dels arbete i , dels arbete i utlandet som är hänförligt till ett fast driftställe i (1 kap. 6 § andra stycket ). Egenavgifter ska Prop. 2012/13:18 även betalas på avgiftspliktig inkomst av annat arbete i utlandet än sådant som är hänförligt till ett fast driftställe i om den avgiftsskyldige när arbetet utförs omfattas av svensk socialförsäkring enligt unionsrätten inom EU eller EES eller enligt avtal med andra stater (3 kap. 1 och 2 §§ ). Egenavgifter betalas främst på inkomster som är hänförliga till inkomstslaget näringsverksamhet (3 kap. 3 § ). I vissa fall ska dock egenavgifter betalas även på tjänsteinkomster (3 kap. 48 §§ ). Underlaget för beräkning av egenavgifter är summan av de avgiftspliktiga nettoinkomsterna enligt beslut om slutlig skatt för den avgiftsskyldige (3 kap. 12 § första stycket ). Från huvudregeln i 2 kap. 1 § att arbetsgivaravgifter ska betalas av den som ger ut avgiftspliktig ersättning till fysisk person för arbete i och utomlands finns ett antal undantag. Ett av dessa undantag finns i 2 kap. 8 § . Enligt denna bestämmelse ska arbetsgivaravgifter inte betalas om en utländsk arbetsgivare har kommit överens med en anställd att arbetsgivaravgifter inte ska betalas på ersättningen. I ett sådant fall ska den anställde i stället själv betala socialavgifterna i form av egenavgifter (3 kap. 6 § ). En sådan överenskommelse innebär därmed att arbetsgivaren befrias från sin skyldighet att betala socialavgifter och att denna skyldighet i stället flyttas över på den anställde. En förutsättning för att ett socialavgiftsavtal ska gälla är att utgivaren saknar sådant fast driftställe i som avses i 2 kap. 29 § inkomstskattelagen (1999:1229), förkortad IL. Inom EU finns gemensamma regler om samordning av socialförsäkringssystemen. Enligt dessa regler omfattas en person endast av ett lands socialförsäkringssystem. Det land vars socialförsäkringssystem en person omfattas av är också det land som har rätt att ta ut socialavgifter. Dessa samordningsregler fanns tidigare i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen och i rådets förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av förordning 1408/71. Dessa förordningar har varit tillämpliga i . trädde och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen (förkortad grundförordningen) samt förordning (EG) nr 987/09 av om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (förkortad tillämpningsförordningen) i kraft. Dessa förordningar ersatte förordning 1408/71 och dess tillämpningsförordning 2012/13:18 574/72. De nya EU-förordningarna gäller numera även i förhållande till länderna inom EES och . Grundförordningen och tillämpningsförordningen har direkt effekt och gäller således som svensk lag. Förordningarna reglerar bland annat vilket lands socialförsäkringslagstiftning som ska tillämpas när en anställd eller en egenföretagare i en medlemsstat arbetar i en annan medlemsstat än sin bosättningsstat. En anställd ska enligt huvudregeln (artikel 11 punkt 3 a i grundförordningen) tillhöra lagstiftningen i den stat där han eller hon arbetar, oavsett var han eller hon är bosatt och oavsett om arbetsgivaren finns i någon annan medlemsstat. Den som arbetar inom två eller flera medlemsstater och utför en väsentlig del av sitt arbete i bosättningsstaten, omfattas enligt artikel 13 punkt 1 i grundförordningen av lagstiftningen i den medlemsstat där han eller hon är bosatt. Detsamma gäller om han eller hon är anställd av flera arbetsgivare som har sitt säte eller sin verksamhet i olika medlemsstater. I vissa andra fall gäller att den anställde omfattas av lagstiftningen i den stat där arbetsgivaren har sitt säte eller sin verksamhet. En arbetsgivare som saknar fast driftställe i den medlemsstat vars socialförsäkringslagstiftning är tillämplig får enligt artikel 21 punkt 2 i tillämpningsförordningen komma överens med en anställd om att den anställde ska fullgöra arbetsgivarens skyldigheter att betala avgifter för dess räkning, utan att arbetsgivarens underliggande skyldigheter åsidosätts. En sådan överenskommelse skiljer sig således från en sådan överenskommelse som avses i 2 kap. 8 § enligt vilken den anställde övertar arbetsgivarens skyldigheter och i stället för arbetsgivaravgifter ska betala egenavgifter. Även i artikel 109 i tillämpningsförordning 574/72 fanns en bestämmelse rörande överenskommelser om betalning av socialavgifter. Enligt bestämmelsen kunde en arbetsgivare som inte hade något fast driftställe i den medlemsstat inom vars territorium den anställde arbetade komma överens med den anställde att denne skulle överta arbetsgivarens skyldighet att betala avgifter. En överenskommelse enligt artikel 109 i tillämpningsförordning 574/72 medförde, till skillnad mot vad som gäller enligt artikel 21 punkt 2 i tillämpningsförordning 987/09, att arbetsgivaren befriades från sin skyldighet att betala socialavgifter och att den skyldigheten i stället flyttades över på den anställde. Av artikel 21 punkt 2 i tillämpningsförordningen 987/09 följer också att arbetsgivaren ska meddela den behöriga institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning är tillämplig (i ) om att ett socialavgiftsavtal har ingåtts. De grundläggande bestämmelserna om skattskyldighet för fysiska personer finns i 3 kap. 38 §§ och 1720 §§ inkomstskattelagen (1999:1229), förkortad IL, samt 3 § lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta. De fysiska personerna har delats in i obegränsat skattskyldiga (3 kap. 37 §§ IL) och begränsat skattskyldiga (3 kap. 17 § IL). Fysiska personer som är bosatta i , stadigvarande vistas i eller har väsentlig anknytning till anses vara Prop. 2012/13:18 obegränsat skattskyldiga här, 3 kap. 37 §§ IL. skattskyldiga gäller att skattskyldighet föreligger för alla inkomster i och från utlandet. Den som är begränsat skattskyldig i är skattskyldig här bara för vissa inkomster, 3 kap. 1820 §§ IL. Vilket lands socialförsäkring en person tillhör påverkar inte skattskyldigheten. Det kan således uppstå situationer där en person tillhör en medlemsstats socialförsäkringssystem medan denne är skattskyldig för inkomsterna i en annan medlemsstat. Även ingångna skatteavtal kan medföra att en person beskattas i en stat och omfattas av en annan stats socialförsäkringssystem. 4.3Egenavgifter då fast driftställe saknas Fysiska personer som är begränsat skattskyldiga i är enligt 3 kap. 18 § första stycket 3 IL skattskyldiga i inkomstslaget näringsverksamhet bland annat för inkomst från ett fast driftställe i . Enligt 2 kap. 29 § första stycket IL avses med uttrycket fast driftställe en stadigvarande plats för affärsverksamhet från vilken verksamheten helt eller delvis bedrivs. Enligt 3 kap. 2 § 1 socialavgiftslagen (2000:980), förkortad , ska egenavgifter betalas på avgiftspliktig inkomst av arbete i . Egenavgifter ska också betalas på avgiftspliktig inkomst av arbete i utlandet om den avgiftsskyldige när arbetet utförs omfattas av svensk socialförsäkring enligt unionsrätten inom EU- eller EES-området eller enligt avtal med andra stater (samma lagrum punkten 2). Av 3 kap. 3 § framgår att överskott av näringsverksamhet är avgiftspliktig. När egenavgifter ska beräknas består, enligt 3 kap. 12 § första stycket , avgiftsunderlaget av de avgiftspliktiga nettoinkomsterna enligt beslut om slutlig skatt för den avgiftsskyldige. Om en i utlandet bosatt egenföretagare saknar fast driftställe i är han inte skattskyldig för inkomster från näringsverksamhet här i landet, vilket medför att några egenavgifter inte kan tas ut i fall denne omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet. Enligt artikel 11 punkt 3 a grundförordningen ska en person som bedriver verksamhet som egenföretagare i en medlemsstat omfattas av socialförsäkringslagstiftningen i den medlemsstaten. Detta kan vara fallet utan att något fast driftställe finns i . Om personen i fråga stadigvarande utövar omfattande verksamhet också i den stat där personen är etablerad ska denne däremot fortsätta att omfattas av lagstiftningen i etableringsstaten under förutsättning att verksamheten i inte förväntas pågå längre än (artikel 12 punkt 2 grundförordningen och artikel 14 punkt 3 tillämpningsförordningen). I artikel 13 punkt 3 grundförordningen finns regler avseende en person som normalt arbetar som anställd och bedriver verksamhet som egenföretagare i olika medlemsstater som innebär att denne kan omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet utan att personen har fast driftställe i . 2012/13:18 4.4 Avdrag för utländska socialförsäkringsavgifter Enligt 62 kap. 6 § inkomstskattelagen (1999:1229), förkortad IL, ska allmänt avdrag göras för obligatoriska utländska socialförsäkringsavgifter. Detta gäller dock bara om den avgiftsgrundande intäkten ska tas upp till beskattning i för beskattningsåret i fråga, och den skattskyldige på grund av utfört arbete enligt slutligt fastställd debitering eller liknande ska betala avgifterna i enlighet med bestämmelserna i den nordiska konventionen om social trygghet eller till följd av att den skattskyldige enligt Europarlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen ska omfattas av det andra landets lagstiftning om social trygghet. har i ett mål (RÅ 2006 ref. 55) prövat om en i bosatt person hade rätt till avdrag enligt 62 kap. 6 § IL (tidigare 46 § 2 mom. kommunalskattelagen, 1928:370) för den norska trygdeavgiften, som i det fallet var obligatorisk att betala, på den norska pensionen. fann att avdragsrätt inte förelåg eftersom det i lagrummet uppställda kravet på att avgiften påförts på grund av utfört arbete inte var uppfyllt. Systemet med socialavgiftsavtal ändras EU-anpassning av de svenska reglerna Regeringens förslag: Möjligheten att enligt 2 kap. 8 § socialavgifts- lagen undanta arbetsgivaravgifter med stöd av ingångna socialavgifts- avtal tas bort och ersätts med en administrativ ordning i skatte- Ett socialavgiftsavtal ska, enligt skatteförfarande- lagen, gälla om det har ingåtts med en utgivare som saknar fast När ett socialavgiftsavtal har ingåtts ska mottagaren (den anställde) fullgöra utgivarens (arbetsgivarens) skyldigheter avseende redovisning och betalning av arbetsgivar- Ett socialavgiftsavtal innebär inte att utgivaren befrias från sina skyldigheter om mottagaren av ersättningen inte fullgör sina Underlag för kontroll av redovisningen ska finnas tillgängligt hos Begreppet skattepliktig i 59 kap. 8 och 9 §§ socialförsäkringsbalken ska ersättas med begreppet avgiftspliktig. ning och inkomst ska avses sådan ersättning och inkomst som anges i 2 kap. 10 och 11 §§ respektive 3 kap. 38 §§ socialavgiftslagen. förslag: Överensstämmer med regeringens förslag förutom att förslag även innehöll en reglering avseende socialavgiftsavtal som avses i artikel 109 rådets förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpningen av förordning (1408/71) om tillämpningen av systemen för socialtrygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot förslagen. Arbetsförmedlingen avstyrker förslagen och anför att en analys bör göras utifrån hur förslagen påverkar de val som enskilda anställda kommer att göra och hur förslagen påverkar företagens vilja och möjligheter att anställa. Enligt är även ansvarsfrågan oklart beskriven. () anser att konsekvenserna av förslagen bör utredas vidare innan beslut fattas. Enligt TCO är det oklart i vilken utsträckning den anställde genom att registrera sig som arbetsgivare påtar sig alla skyldigheter som följer av att vara arbetsgivare, t.ex. vad gäller arbetsmiljö och rehabilitering. TCO framhåller också att det bör klargöras hur de arbetsgivaravgifter som ska betalas kommer den anställde till del. anser att det behöver tydliggöras hur det ska gå till när ska besluta om betalningsansvar för den utländske arbetsgivaren om en anställd inte betalar de arbetsgivaravgifter som har påförts honom eller henne. Vidare anser att solidariskt betalningsansvar ska föreskrivas för arbetsgivaren och den anställde. anför att arbetsgivare, för det fall den anställde inte fullgör sina skyldigheter enligt ett socialavgiftsavtal, inte bör kunna åläggas skyldighet att betala in arbetsgivaravgifterna. Facket för Service och kommunikation (), , och som inkommit med ett gemensamt yttrande anför att förslaget får negativa konsekvenser för de ca 1 000 sjömän, som omfattas av internationaliseringsavtalet och är skattebefriade enligt 3 kap. 12 § inkomstskattelagen, då svenska arbetsgivare måste betala socialavgifter för dessa. De anser att dessa sjömän bör undantas från skyldigheten att betala socialavgifter. Skälen för regeringens förslag Motiven för en förändring av systemet med socialavgiftsavtal Enligt 2 kap. 8 § socialavgiftslagen (2000:980), förkortad , ska arbetsgivaravgifter inte betalas om en utländsk arbetsgivare har kommit överens med en anställd att arbetsgivaravgifter inte ska betalas. En förutsättning för att en sådan överenskommelse ska vara giltig är att arbetsgivaren saknar fast driftställe i (se avsnitt 4.1.2). Om en sådan överenskommelse ingåtts ska den anställde i stället betala socialavgifterna i form av egenavgifter (3 kap. 6 § ). Av artikel 21 punkt 2 i och rådets förordning (EG) nr 987/2009 av om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen, förkortad tillämpningsförordningen, följer att en arbetsgivare som saknar fast driftställe i den medlemsstat vars lagstiftning är tillämplig kan komma överens med en anställd om att den anställde ska fullgöra arbetsgivarens skyldigheter att betala avgifter (se avsnitt 4.1.3). Tillämpningsförordningen trädde i kraft . 2012/13:18 Ett socialavgiftsavtal som avses i tillämpningsförordningen skiljer sig från motsvarande överenskommelse i socialavgiftslagen. Detta gäller arbetsgivarens skyldigheter om den anställde inte fullgör sina skyldigheter enligt socialavgiftsavtalet. Av tillämpningsförordningen följer, till skillnad från socialavgiftslagen, att ett socialavgiftsavtal inte innebär att arbetsgivaren befrias från sina skyldigheter om den anställde inte fullgör sina skyldigheter. En annan skillnad är att den anställde enligt tillämpningsförordningen ska fullgöra arbetsgivarens skyldigheter, vilket bl.a. innebär att arbetsgivaravgifter ska betalas . Regleringen i socialavgiftslagen innebär i stället att egenavgifter ska betalas. Mot bakgrund av den skillnad som finns mellan regleringen i socialavgiftslagen och tillämpningsförordningen, och då tillämpningsförordningen har direkt effekt, bör den svenska regleringen avseende socialavgiftsavtal anpassas till bestämmelserna i . Egenavgifter kan bara tas ut på inkomster som beskattas i (3 kap. 12 § ). Socialavgiftsavtal, som avses i 2 kap. 8 § , kan dock även ingås i fall då den anställde inte ska beskattas för ersättningen i . Eftersom den anställde tillhör svensk socialförsäkring har denne, även om avgifter inte kan tas ut, rätt till de arbetsbaserade förmånerna. Detta innebär bland annat att pensionsgrundande inkomst (PGI) ska beräknas. Ett exempel på den beskrivna situationen är när en utländsk arbetsgivare kommer överens med en i bosatt anställd som på grund av att den anställde även arbetar i omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet om att den anställde själv ska betala socialavgifterna på den ersättning som denne erhåller från arbetsgivaren. Om personen i fråga på grund av t.ex. ett skatteavtal inte ska beskattas i för sina utländska arbetsinkomster medför detta att några egenavgifter inte kan tas ut på dessa inkomster. Ett regelsystem som medför diskrepanser som den nu beskrivna är inte tillfredsställande. Den gällande bestämmelsen i 2 kap. 8 § , om möjlighet att undanta arbetsgivaravgifter på grund av socialavgiftsavtal, bör därför tas bort. För anställda och arbetsgivare inom EU, Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och kommer det dock även efter en sådan ändring att finnas en möjlighet att, i enlighet med bestämmelserna i artikel 21 punkt 2 i tillämpningsförordningen, göra undantag på grund av socialavgiftsavtal. Även i förhållande till andra stater än de ovan nämnda (EU/EES-stater och ) finns det goda skäl att behålla systemet med socialavgiftsavtal. Detta eftersom systemet i många fall underlättar avgiftshanteringen för såväl som de berörda utländska arbetsgivarna, som kanske bara har en eller ett fåtal anställda i . Det bör således skapas en ordning som innebär att socialavgifter ska betalas oavsett om ersättningen ska inkomstbeskattas i eller inte. Närmare om utformningen av systemet med socialavgiftsavtal I promemoria föreslås att det införs ett administrativt system som innebär att en anställd som ingår ett socialavgiftsavtal med sin arbetsgivare ska träda in i arbetsgivarens ställe och fullgöra arbetsgivarens skyldighet att betala avgifter, utan att arbetsgivarens underliggande skyldigheter åsidosätts. Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot ett sådant system. Arbetsförmedlingen avstyrker dock förslaget och anför att en analys bör göras utifrån hur förslaget påverkar de val som enskilda anställda kommer att göra och hur förslaget påverkar företagens vilja och möjligheter att anställa. Även TCO anser att konsekvenserna av förslaget bör utredas vidare innan beslut fattas. Oavsett om de svenska reglerna ändras eller inte har EU-förordningen nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen och dess tillämpningsförordning nr 987/09 direkt effekt och gäller således som svensk lag, vilket innebär att 2 kap. 8 § inte kan tillämpas. Det är därför nödvändigt med en anpassning av den svenska lagstiftningen avseende socialavgiftsavtal så att den överensstämmer med regleringen i tillämpningsförordningen. Regeringen delar därför bedömningen i promemoria att det bör införas ett administrativt system som innebär att en anställd som ingår ett socialavgiftsavtal med sin arbetsgivare, i likhet med vad som anges i tillämpningsförordningen, ska träda in i arbetsgivarens ställe och fullgöra arbetsgivarens skyldighet att betala arbetsgivaravgifter. Regeringen anser således inte att det, såsom Arbetsförmedlingen och TCO framhåller, finns skäl att utreda denna fråga ytterligare. Konsekvensanalyser för företag och enskilda finns i avsnitt 9.2 och 9.3. I och med att den anställde enligt förslaget ska betala arbetsgivaravgifter, i stället för som egenavgifter, följer automatiskt att avgifter ska betalas också på sådana ersättningar som inte ska inkomstbeskattas i . Det nu föreslagna systemet tar inte bara bort den nu existerande diskrepansen mellan socialförsäkringsförmåner och socialavgifter utan säkerställer också att de anställda kommer i åtnjutande av de med dessa ersättningar förenade förmånerna, bland annat att bli tillgodoräknade PGI. Arbetsförmedlingen anser att ansvarsfrågan är oklart beskriven. TCO anser att det är oklart i vilken utsträckning den anställde genom att registrera sig som arbetsgivare påtar sig alla skyldigheter som följer av att vara arbetsgivare, t.ex. vad gäller arbetsmiljö och rehabilitering. TCO anser vidare att det bör klargöras hur de arbetsgivaravgifter som ska betalas kommer den anställde till del. anser att det behöver tydliggöras hur det ska gå till när ska besluta om betalningsansvar för den utländske arbetsgivaren om en anställd inte betalar de arbetsgivaravgifter som har påförts honom eller henne. Vidare anser att solidariskt betalningsansvar ska föreskrivas för arbetsgivaren och den anställde. anför att arbetsgivare, för det fall den anställde inte fullgör sina skyldigheter enligt ett socialavgiftsavtal, inte bör kunna åläggas skyldighet att betala in arbetsgivaravgifterna. Att den anställde träder in i arbetsgivarens ställe avseende arbetsgivaravgifter innebär att den anställde är skyldig att registrera sig som arbetsgivare, att redovisa lön och eventuella förmåner i en skattedeklaration samt att betala in arbetsgivaravgifter till . Det innebär däremot inte att den anställde ska överta arbetsgivarens skyldigheter avseende annat än socialavgifter, såsom t.ex. arbetsmiljö och rehabilitering. För att förtydliga detta föreslås lagtexten i den föreslagna 5 kap. 5 § skatteförfarandelagen (2011:1244), förkortad I lagtexten bör uttryckligen anges att fråga är om att fullgöra skyldigheterna avseende redovisning och betalning av Någon skillnad angående hur avgifterna kommer den anställde till del uppkommer inte i förhållande till om något socialavgiftsavtal inte ingås. Förslaget är utformat efter förebild av reglerna om representant för ett enkelt bolag eller partrederi i 5 kap. 2 § SFL. Regeringen anser att det inte behöver införas ett solidariskt ansvar för betalning av avgifterna, som har efterfrågat, eftersom det redan i paragrafen anges att utgivaren av ersättningen (arbetsgivaren) har kvar det fulla ansvaret för såväl redovisning som betalning av arbetsgivaravgifterna om mottagaren av ersättningen (den anställde) inte fullgör sina åligganden. Arbetsgivaren blir således subsidiärt ansvarig. kan för det fall att någon redovisning eller betalning inte kommer in från den anställde rikta ett föreläggande att lämna arbetsgivardeklaration eller ett beslut om att betala avgifterna mot Att införa en reglering såsom efterfrågar att arbetsgivare, för det fall den anställde inte fullgör sina skyldigheter enligt ett socialavgiftsavtal, inte bör kunna åläggas skyldighet att betala in arbetsgivaravgifterna, är inte lämpligt då det inte är förenligt med regleringen i tillämpningsförordningen. I promemoria föreslås att en särskild reglering införs för avtal som avses i artikel 109 rådets förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpningen av förordning (1408/71) om tillämpningen av systemen för socialtrygghet när anställda, egenföretagare eller deras familje- medlemmar flyttar inom gemenskapen. Regeringen bedömer dock att en sådan reglering inte är nödvändig eftersom förordningen upphört att gälla och de situationer där den fortfarande enligt övergångsregler kan vara tillämplig inte kommer att omfatta den nu aktuella situationen. särskild reglering avseende den tidigare gällande EU-förordningen föreslås därför inte. Facket för Service och kommunikation (), , inkommit med ett gemensamt yttrande anför att förslaget får negativa internationaliseringsavtalet och är skattebefriade enligt 3 kap. 12 § inkomstskattelagen (1999:1229), då svenska arbetsgivare måste betala socialavgifter för dessa. De anser att dessa sjömän bör undantas från skyldigheten att betala socialavgifter. De aktuella förslagen förändrar inte tillhörigheten till det svenska socialförsäkringssystemet eller med den sammanhängande skyldigheten att betala socialavgifter för vare sig sjömän eller någon annan grupp anställda.