prop · GZ03108 · 2012-03-19 00:00:00 — En konsekvens av ändringarna är att det kommer att ställas högre krav på den som vill utbilda sig i än den som vill utbilda sig i ett annat EES-land. Regeringens bedömning är att detta är förenligt med EU- rätten. Regeringen vill i likhet med poängtera vikten av att direktivet tillämpas på ett korrekt sätt och att en yrkestitel som specialist i allmänmedicin för en läkare från EES-området och inte i praktiken får en lägre status på grund av att de inte har gått den svenska utbildningen. De krav som ställs måste vara utformade på ett icke-diskriminerande sätt med hänsyn till arbetsuppgifterna. Artikel 21.7 i direktivet, genom att inte anmäla specialistkompetensen i allmänmedicin Så snart nödvändiga författningsändringar trätt ikraft kommer den anmäla en ändring av punkt 5.1.4 i bilaga V i direktivet till kommissionen. Regeringen har för avsikt att anmäla titeln specialist i allmänmedicin. Genom att anmäla vald titel bedömer regeringen att kravet i artikel 21.7 uppfylls. Artikel 50.1 i direktivet, genom att kräva intyg på nuvarande yrkesstatus Prop. 2011/12:108 av invandrade läkare har på sin hemsida tidigare uppmanat läkare som ansöker om erkännande av sina yrkeskvalifikationer, att till sin ansökan bifoga ett intyg om nuvarande yrkesstatus "Certificate of Current Professional Status". Av intyget, som inte ska vara äldre än , ska det framgå att en sökande har rätt att utöva yrket utan några begränsningar. Kommissionen har anfört att detta kan uppfattas som ett krav som går utöver vad som får krävas av sökanden enligt artikel 50.1 i direktivet och dess bilaga VII. har med anledning av kommissionens påpekande sett över informationen på sin hemsida och tydliggjort för sökanden att det inte längre finns något krav på sökanden att bifoga ett intyg om nuvarande yrkesbehörighet. kommer fortsättningsvis att vända sig till berörd behörig myndighet i ursprungslandet för att få sådan information. Regeringens bedömning är att det genom denna förändring kan ifrågasättas om hantering uppfyller direktivets bestämmelser om vilka handlingar behörig myndighet får begära in. Förslaget måste även vara förenligt med annan sekundärrätt på området, t.ex. det s.k. tjänstedirektivet, och rådets direktiv /123/EG av om tjänster på den inre marknaden5. Eftersom det i detta fall handlar om att reglera personer som har reglerade vårdyrken och kan påverka deras tillhandahållande av hälsotjänster bör dock förslagen falla under det s.k. hälso- och sjukvårdsundantaget i artikel 2.2 f i tjänstedirektivet. Undantagen för hälso- och sjukvård omfattar nämligen sådana tjänster inom hälso- och sjukvård och läkemedelstjänster som utförs av yrkesverksamma inom hälso- och sjukvården för att bedöma, bibehålla eller återställa patienters hälsotillstånd, där dessa verksamheter är förbehållna ett reglerat vårdyrke i den medlemsstat där tjänsterna tillhandahålls. Med reglerat vårdyrke avses i svensk rätt ett yrke som kräver legitimation. Specialist i allmänmedicin faller in under den kategorin. Till detta kommer att artikel 3 i direktivet anger förhållandet till andra bestämmelser i gemenskapsrätten. Om bestämmelserna i detta direktiv strider mot en bestämmelse i en annan gemenskapsrättsakt som reglerar specifika frågor rörande tillträde till och utövande av en tjänsteverksamhet inom särskilda områden eller för särskilda yrken, ska bestämmelsen i den andra gemenskapsrättsakten ges företräde och tillämpas på dessa särskilda områden eller yrken. Detta inbegriper direktiv /36/EG. Någon uttalad konflikt mellan de båda direktiven har inte identifierats här. Tjänstedirektivet bör dock i vart fall inte bli tillämpligt då förslagen faller under hälso- och sjukvårdsundantaget. 5 EUT L 376, 27.12.2006 s 36, Celex 32006L0123. Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt Förslagen måste även utöver sekundärrätt vara förenliga med övriga relevanta bestämmelser i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). Förslagen syftar till att ta bort hinder för den fria rörligheten av Därmed borde det inte komma i konflikt med EUF-fördragets bestämmelser om fri rörlighet av personer. Kommissionen har vidare endast ifrågasatt den svenska regleringen utifrån direktiv /36/EG. Förslagen i denna proposition är i enlighet med kommissionens önskemål. Någon närmare motivering av förslagens förenlighet med EUF-fördraget bedöms därför inte nödvändig. Viktigt att poängtera är att förslaget innebär högre krav på den som vill vidareutbilda sig inom allmänmedicin i i förhållande till t.ex. den som vill bli allmänläkare i t.ex. . förbud som finns i artikel 18.1 i EUF-fördraget är emellertid knutet till Eftersom kravet på en femårig utbildning i allmän- medicin i gäller såväl för svenska som utländska medborgare som vill utbilda sig i kan emellertid någon diskriminering enligt artikel 18 inte anses föreligga. För detta talar även att direktivet endast föreskriver en miniminivå för allmänläkare utöver grund- Direktivet har sin rättsliga grund i fördraget och bör därför rimligen falla inom fördragets ramar. 7 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Regeringens förslag: Förslaget till lag om ändring i patientsäkerhetslagen (2010:659) och förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) ska träda i kraft . En övergångsbestämmelse till lagen om ändring i offentlighets- och sekretesslagen ska införas för ärenden om bevis om kompetens som Europaläkare, där ansökan har kommit in före . För dessa ärenden ska sekretess gälla. Promemorians förslag: överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslogs övergångsbestämmelser i förslaget till patientsäkerhetslagen (2010:659) med innebörden att ansökningar om bevis om kompetens som allmänpraktiserande läkare () som kommit in före skulle prövas av enligt äldre bestämmelser och att dessa bevis även skulle gälla efter . Remissinstanserna: har gjort en tolkning av förslaget om övergångsbestämmelse till offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), men i övrigt har remissinstanserna inte kommenterat förslagen särskilt. Skälen för regeringens förslag: Det är angeläget att lagändringarna träder i kraft . Skälet till detta är att det bedöms nödvändigt med en snabb förändring för att undvika en stämning vid EU- domstolen. Enligt förslaget till ändring i patientsäkerhetslagen, se avsnitt 6.1. ska Prop. 2011/12:108 inte längre pröva ansökningar om bevis om kompetens som allmänpraktiserande läkare () efter . När författningsändringarna har trätt i kraft kommer regeringen att till kommissionen anmäla en ny svensk titel för allmänpraktiserande läkare, specialist i allmänmedicin. Bevis om kompetens som allmänpraktiserande läkare () kommer att strykas ur förteckningen över benämningar på utbildningar för allmänpraktik i bilaga 5.1.4 till direktivet. Detta innebär att Europaläkarkompetensbeviset därefter inte kan användas för att styrka den behörighet som krävs enligt direktivet. Något behov av övergångsbestämmelser av de slag som föreslogs i promemorian behövs därför inte. Enligt förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen, se avsnitt 6.2, ska hänvisningen i 25 kap. 8 a § offentlighets- och sekretesslagen till ärenden om bevis om kompetens som Europaläkare utgå . För redan avgjorda ärenden och ärenden som kommer in till före den tidpunkten föreligger dock alltjämt ett behov av sekretesskydd. En övergångsbestämmelse med denna innebörd bör därför införas. Regeringen har för avsikt att göra följdändringar i patientsäkerhetsförordningen (2010:1369) samt i andra författningar där det bedöms vara nödvändigt. har uppgett att myndigheten kommer att anpassa sina föreskrifter (SOSFS 2007:23) om erkännande av yrkeskvalifikationer inom hälso- och sjukvården till de lagändringar regeringen föreslår i denna proposition, och att också de ändringarna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Förslagen innebär att det svenska regelverket för behörighet inom allmänpraktik anpassas till . Förslagen bedöms få försumbara ekonomiska konsekvenser för statsbudgeten. Kostnaderna ryms inom ramen för befintliga anslag. Förslagen bedöms få begränsade effekter för företag. Promemorians bedömning: överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig om konse- kvenserna delar regeringens bedömningar och betonar vikten av att informerar om förändringarna samt att arbetsgivare noggrant kontrollerar utbildningstid och bakgrund hos de allmänläkare de anställer. Skälen för regeringens bedömning: Anpassning av det svenska regelverket till I propositionen föreslås att bestämmelsen om Europaläkarkompetens samt möjligheten att ansöka om kompetens som allmänpraktiserande läkare () ska avskaffas. När de nya bestämmelserna träder i kraft kommer den enda behörighet som är möjlig att få som läkare i allmänpraktik att vara specialist i allmänmedicin. De läkare från andra EES-länder som har fått kompetensbeviset som Europaläkare kommer att bli godkända som specialister i allmänmedicin efter ansökan. bär inte att någon förnyad prövning ska ske. dessa läkare är till för att identifiera vilka som ska automtiskt erkännas som specialist i allmänmedicin. Läkare med tjänstgöring i kan inte bli godkända som specialister i allmänmedicin utan att ha genomfört den svenska specialistutbildningen, eftersom har valt att behålla den svenska specialistutbildningen i allmänmedicin. uppfyller kraven i direktivet med tjänstgöring och som ännu inte har fått sitt specialistkompetensbevis i allmänmedicin, kan Social- styrelsen utfärda intyg som visar att läkaren har den behörighet som krävs för att arbeta inom EES. Det kan således inte bli fråga om ett automatiskt godkännande för dessa läkare utan de kommer att bli prövade enligt den generella ordningen. Huvudsyftet med ändringarna är att anpassa det svenska regelverket för behörighet inom allmänpraktik till . ett överträdelseärende mot på grund av den anser att svensk för- fattning strider mot yrkeskvalifikationsdirektivets bestämmelser om behörighet inom allmänpraktik. Om den svenska regleringen inte ändras, kommer kommissionen att lämna in en stämning i ärendet till EU-dom- Bedömningen är att med den nuvarande nationella regleringen finns en klar risk för en fällande dom. Vid en fällande dom finns det även en risk för att åläggs höga böter. Regeringens bedömning är att genom de föreslagna ändringarna upp- fyller den svenska regleringen på området behörighet för läkare inom allmänpraktik direktivets krav. har gjort bedömningen att de ändringar som föreslås i propositionen inte ska kunna innebära några patientsäkerhetsrisker. Också en majoritet av remissinstanserna, bl.a. , och , lyfter fram att förslagen inte behöver innebära några sådana risker, men att det förut- sätter att arbetsgivarna noggrant kontrollerar utbildningstid och kom- petens hos de läkare de vill anställa inom allmänpraktik. göra en sådan kontroll finns i och för sig . I praktiken har det dock i många fall varit tillräckligt för att få anställning att ha ett specialistkompetensbevis i allmänmedicin utfärdat av . Det finns flera specialiteter i direktivet för vilka det anges en minimi- utbildningstid med utbildningstid som är olika lång i medlems- Ett exempel är specialist i ögonsjukdomar som enligt direktivet har en angiven minimiutbildningstid . I krävs fem års handledd specialisttjänstgöring för specialistkompetens i ögonsjukdomar. handlägger ansökningar om behörighet i dessa ärenden Prop. 2011/12:108 . Varken eller landstingen som arbetsgivare har uppgett att denna situation orsakat svårigheter eller patientsäkerhetsrisker. De har dock framhållit att det är viktigt att det finns tydlig information från om vad som gäller för behörigheten inom allmänpraktik. Det är också viktigt att de som ansvarar för rekrytering av läkare inom dessa specialiteter är medvetna om att det kan finnas skillnader i utbildningstid, trots samma benämning på titeln. Länder som redan infört liknande regleringar, t.ex. och , har inte heller kunnat påvisa några patientsäkerhetsrisker till följd av denna reglering. Regeringen anser i likhet med remissinstanserna att en förutsättning för att det inte ska uppstå några patientsäkerhetsrisker är att arbetsgivarna noggrant kontrollerar utbildningstid och erfarenhet hos dem man vill anställa och prövar uppgifterna mot den kompetens det finns ett behov De krav som ställs får inte vara diskriminerande. uppgett att de kommer att informera om förändringarna. ningsvis är regeringens bedömning att förslagen inte medför några risker För del medför förslagen enligt regeringens bedömning inte annat än marginellt ökade kostnader. De kostnader som kan uppstå hos ryms inom ramen för befintliga anslag. kvenser för statsbudgeten bedöms därför inte föreligga. är den myndighet som främst berörs av de nya förslagen. Som behörig myndighet för hälso- och sjukvårdsyrken enligt direktivet och enligt svensk författning, är det som handlägger och beslutar i dessa ärenden. Bedömningen är att förslagen inte kommer medföra att kommer att få någon ökning av antalet ärenden, annat än möjligen mycket tillfällig och då inte av någon större Handläggningen av de ärenden som finns hos myndig- heten när de nya bestämmelserna träder i kraft, bedöms dessutom bli Förklaringen till det är att flera av de som måste komplettera sin utbildning för att få specialistkompetens, efter ansökan kommer att kunna erkännas som specialister i allmänmedicin utan bedöms kunna behandla ansökningar från personer utbildade i annat land än om kompetens som allmän- praktiserande läkare (), som inkommer efter , som en ansökan om specialistkompetens i allmänmedicin. En nödvändig åtgärd som behöver vidtas är att informerar på sin hemsida om de nya bestämmelserna och om vilken betydelse de får för enskilda som vill ansöka om behörighet som allmänpraktiserande läkare i och för arbetsgivare som anställer läkare inom allmänmedicin. Det är viktigt att också informerar om att en allmänpraktiserande läkare med utbildning från Prop. 2011/12:108 annan EES-stat än , eller från , som tidigare beviljats bevis om kompetens som Europaläkare har möjlighet att ansöka om specialistkompetensbevis hos efter . har uppgett att myndigheten kommer att se över berörda föreskrifter om erkännande av yrkeskvalifikationer inom hälso- och sjukvården, så att ändringarna kan träda ikraft . Eftersom bestämmelserna måste träda i kraft snabbt för att undvika en domstolsprocess, är det viktigt att samtliga som berörs av förslagen planerar för vilka åtgärder de måste vidta. Regeringen bedömer att förslagen inte medför någon ökad administrativ börda för mindre företag. Förslagen bedöms inte heller ha några miljö- eller jämställdhetsmässiga konsekvenser. 9.1Förslaget till lag om ändring i patientsäkerhetslagen (2010:659) 4 kap. 10 § Ändringarna innebär att möjligheten att ansöka om bevis om kompetens som Europaläkare hos upphör . Ansökningar om legitimation, särskilt förordnande att utöva yrke och bevis om specialistkompetens ska dock även fortsättningsvis prövas av enligt bestämmelsen. Förslaget behandlas i avsnitt 6.1. 9.2 Förslaget till ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 25 kap. 8 a § Enligt förslaget ska referensen till kompetens som Europaläkare strykas i 25 kap. 8 a § i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Ändringen är en följd av att inte efter kommer att handlägga ärenden om bevis om kompetens som Europa- Något behov av sekretessreglering för uppgifter i sådana ärenden föreligger därmed inte. Ändringar av redaktionell karaktär har även gjorts i paragrafen. Förslagen behandlas i avsnitt 6.2. Den första punkten anger att denna lag träder i kraft . Enligt andra punkten gäller dock sekretessen enligt 25 kap. 8 a § i ärenden om bevis om kompetens som Europaläkare som har kommit in före . Förslaget behandlas i avsnitt 7. L 255/22 Europeiska unionens officiella tidning OCH RÅDETS DIREKTIV 2005/36/EG av om erkännande av yrkeskvalifikationer (text av betydelse för EES) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 40, artikel 47.1, artikel 47.2 första och tredje meningarna samt artikel 55, med beaktande av kommissionens förslag (1), med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2), i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (3), och av följande skäl: (1)Enligt artikel 3.1 c i fördraget är ett av gemenskapens mål att avskaffa hindren för fri rörlighet för personer och tjänster mellan medlemsstaterna. För medlemsstaternas medborgare innebär detta bland annat rätten att utöva ett yrke, som egenföretagare eller som anställd, i en annan medlemsstat än den där de har skaffat sig sina yrkeskvalifikationer. I artikel 47.1 i fördraget föreskrivs dessutom att direktiv skall utfärdas som syftar till ömsesidigt erkännande av examens-, utbildnings- och andra behörighetsbevis. (2)Efter Europeiska rådets möte i antog kommissionen ett meddelande om En strategi för tjänster på den inre marknaden, som särskilt syftar till att göra det lika enkelt att fritt tillhandahålla tjänster inom gemenskapen som inom en medlemsstat. Med anledning av kommissionens meddelande Nya europeiska arbetsmarknader, öppna och tillgängliga för alla gav i kommissionen i uppdrag att för Europeiska rådets möte lägga fram särskilda förslag om en mera enhetlig, öppen och flexibel ordning för erkännande av kvalifikationer. (1) EGT C 181 E, 30.7.2002, s. 183. (2) EUT C 61, , s. 67. (3) yttrande av (EUT C 97 E, 22.4.2004, s. 230), rådets gemensamma ståndpunkt av (EUT C 58 E, , s. 1) och ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT). Rådets beslut av . (3)Den garanti som detta direktiv ger personer som har erhållit sina yrkeskvalifikationer i en medlemsstat att få tillträde till samma yrke och utöva det i en annan medlemsstat med samma rättigheter som dess medborgare utesluter inte att den som invandrat och utövar yrket bör uppfylla de icke-diskriminerande villkor som uppställs av den senare staten, under förutsättning att villkoren är objektivt motiverade och proportionerliga. (4)För att underlätta friheten att tillhandahålla tjänster bör särskilda regler föreskrivas för att utvidga möjligheten att utöva yrkesverksamhet under hemlandets yrkestitel. För informationssamhällets tjänster som ges på distans gäller även bestämmelserna i och rådets direktiv /31/EG av om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden (4). (5)Mot bakgrund av de olika system som inrättats för å ena sidan temporärt och tillfälligt tillhandahållande av gränsöverskridande tjänster och å andra sidan etablering bör kriterierna för att skilja mellan dessa två begrepp förtydligas, för det fall att den som tillhandahåller en tjänst flyttar till den mottagande medlemsstatens territorium. (6)Det är nödvändigt att garantera att tillhandahållande av tjänster säkras under noggrant iakttagande av skydd för folkhälsa och säkerhet samt konsumentskydd. Särskilda bestämmelser bör därför införas för reglerade yrken som har konsekvenser för folkhälsa eller säkerhet, och som tillfälligt eller temporärt tillhandahåller gränsöverskridande tjänster. (7)De mottagande medlemsstaterna får vid behov och i enlighet med gemenskapslagstiftningen föreskriva krav på underrättelse. Dessa krav bör inte leda till en oproportionerlig börda för tjänsteleverantörer och hindra utövandet av friheten att tillhandahålla tjänster eller göra det mindre attraktivt. Behovet av sådana krav bör ses över regelbundet mot bakgrund av de framsteg som görs med att upprätta en gemenskapsram för administrativt samarbete mellan medlemsstaterna. (4) EGT L 178, , s. 1. Europeiska unionens officiella tidning L 255/23 (8)Tjänsteleverantören bör omfattas av de disciplinåtgärder som tillämpas i den mottagande medlemsstaten och som har direkt och specifik koppling till yrkeskvalifikationerna, t.ex. definition av yrket, den verksamhet som ett yrke omfattar eller som är reserverad för detta yrke, användningen av titlar och allvarlig försummelse i yrkesutövningen som har ett direkt och specifikt samband med konsumentskydd och konsumentsäkerhet. (9)Medan man för etableringsfriheten bibehåller gällande principer och garantier som ligger till grund för de olika systemen för erkännande bör emellertid reglerna i dessa förbättras mot bakgrund av de erfarenheter som gjorts. Dessutom har berörda direktiv ändrats och bestämmelserna i dem bör omarbetas och förenklas genom att de tillämpliga principerna görs mer enhetliga. Följaktligen måste följande rättsakter ersättas och samlas i en enda text: rådets direktiv /48/EEG (1) och 92/51/EEG (2) samt och rådets direktiv /42/EG (3) om införande av en ordning för erkännande av kvalifikationer och rådets direktiv /452/EEG (4), 77/453/EEG (5), 78/686/EEG (6), 78/687/EEG (7), 78/1026/EEG (8), 78/1027/EEG (9), 80/154/EEG (10), 80/155/EEG (11), 85/384/EEG (12), 85/432/EEG (13), 85/433/EEG (14) och 93/16/EEG (15) om yrkena sjuksköterska med ansvar för allmän hälso- och sjukvård, tandläkare, veterinär, barnmorska, arkitekt, farmaceut och läkare. (10)Detta direktiv hindrar inte medlemsstaterna från att, i enlighet med den egna lagstiftningen, erkänna yrkeskvalifikationer som medborgare från tredjeland har erhållit utanför Europeiska unionens territorium. (1) EGT L 19, 24.1.1989, s. 16. Direktivet ändrat genom och rådets direktiv /19/EG (EGT L 206, 31.7.2001, s. 1). (2) EGT L 209, 24.7.1992, s. 25. Direktivet senast ändrat genom kommissionens beslut /108/EG (EUT L 32, , s. 15). (3) EGT L 201, 31.7.1999, s. 77. (4) EGT L 176, , s. 1. Direktivet senast ändrat genom anslutningsakt. (5) EGT L 176, , s. 8. Direktivet senast ändrat genom direktiv /19/EG. (6) EGT L 233, 24.8.1978, s. 1. Direktivet senast ändrat genom anslutningsakt. (7) EGT L 233, 24.8.1978, s. 10. Direktivet senast ändrat genom anslutningsakt. (8) EGT L 362, 23.12.1978, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv /19/EG. (9) EGT L 362, 23.12.1978, s. 7. Direktivet senast ändrat genom direktiv /19/EG. (10) EGT L 33, , s. 1. Direktivet senast ändrat genom anslutningsakt. (11) EGT L 33, , s. 8. Direktivet senast ändrat genom direktiv /19/EG. (12) EGT L 223, 21.8.1985, s. 15. Direktivet senast ändrat genom anslutningsakt. (13) EGT L 253, 24.9.1985, s. 34. Direktivet ändrat genom direktiv /19/EG. (14) EGT L 253, 24.9.1985, s. 37. Direktivet senast ändrat genom anslutningsakt. (15) EGT L 165, , s. 1. Direktivet senast ändrat genom och rådets förordning (EG) nr 1882/2003 (EUT L 284, 31.10.2003, s. 1). erkännande bör under alla omständigheter göras med beaktande av de minimivillkor för utbildningen som gäller för vissa yrken. (11)För de yrken som omfattas av den generella ordningen för erkännande av kvalifikationer, nedan kallad den generella ordningen, bör medlemsstaterna behålla rätten att fastställa en lägsta kvalifikationsnivå i syfte att garantera kvaliteten på de tjänster som tillhandahålls inom deras respektive territorium. Enligt artiklarna 10, 39 och 43 i fördraget bör de dock inte ålägga en medborgare från en medlemsstat att skaffa sig kvalifikationer som de vanligen fastställer genom att endast hänvisa till de examensbevis som utfärdas inom deras eget utbildningssystem, när den berörda personen redan har skaffat sig alla eller en del av dessa kvalifikationer i en annan medlemsstat. Det bör följaktligen föreskrivas att varje mottagande medlemsstat i vilken ett yrke är reglerat är skyldig att ta hänsyn till de kvalifikationer som har förvärvats i en annan medlemsstat och att bedöma om dessa motsvarar de kvalifikationer den kräver. Detta allmänna system för erkännande hindrar emellertid inte att en medlemsstat ålägger en person som där utövar ett yrke särskilda krav på grund av att landet tillämpar yrkesbestämmelser som motiveras av allmänintresset. Sådana bestämmelser kan bland annat avse yrkets organisering, yrkesnormer, inklusive yrkesetiska regler, tillsyn och ansvar.