prop · GZ0370 · 2012-02-08 00:00:00 — De situationer som avses är om en begäran att utföra tillsynsverksamhet, en kontroll på plats eller en utredning enligt artikel 57 eller en begäran om att utbyta uppgifter enligt artikel 58 har avslagits eller inte lett till åtgärder inom rimlig tid av en behörig myndighet. Artikel 6.25 ändrar i artikel 59 i MiFID. Artikeln behandlar vägran att samarbeta och vilka som ska underrättas om detta. Det är förutom den behöriga myndighet som lämnat begäran även . Artikel 6.27 ändrar i artikel 62 i MiFID. Den utökar informations- skyldigheten i punkterna 13 med att förutom kommissionen även omfatta . Dessutom införs möjlighet för behörig myndighet att under vissa i artikeln angivna förutsättningar hänskjuta situationer enligt punkterna 13 till för tvistlösning. Skälen för regeringens förslag och bedömning: MiFID har i huvudsak genomförts i svensk rätt genom lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden (LVM). De lagändringar som krävs för att genomföra omnibusdirektivet med avseende på MiFID är följande. Reglerna i artikel 8 i MiFID om återkallelse av auktorisation av värdepappersföretag har genomförts i 25 kap. 1 och 5 §§ LVM. Tillägget till artikel 8 att varje återkallad auktorisation av värdepappersföretag ska anmälas till bör genomföras i lag. Ett motsvarande tillägg har gjorts i artikel 36 i MiFID med krav på anmälan till av återkallelse av auktorisation som reglerad marknad. Även reglerna om återkallelse av auktorisation i artikel 36 har genomförts i 25 kap. 1 och 5 §§ lagen om värdepappersmarknaden. Tillägget till artikel 36 bör även det genomföras i lag. Reglerna i artikel 41.2 i MiFID har genomförts i bestämmelserna om handelsstopp vid börsen i 22 kap. 2, 3 och 8 §§ LVM. Ändringarna i artikeln (tillägget att den behöriga myndigheten ska informera ) bör genomföras genom att även ska underrättas enligt 22 kap. 8 § LVM om handelsstopp som beslutas av . I detta fall skulle man i och för sig kunna välja att genomföra ändringarna i artikeln utan lagstiftningsåtgärd på så sätt att skyldigheten att underrätta införs i förordning. Regleringen blir emellertid tydlig och konsekvent utformad om all underrättelseskyldighet när det gäller denna fråga regleras i bestämmelsen i LVM. De nya artiklarna 51.4 och 51.5 i MiFID (med skyldighet att lämna uppgifter till om administrativa åtgärder och sanktioner) bör genomföras genom att de allmänna bestämmelserna om samarbete och informationsutbyte mellan behöriga myndigheter i 23 kap. 5 § lagen om värdepappersmarknaden utvidgas till att omfatta även samarbete och utbyte av information med . Detsamma bör gälla beträffande skyldigheten att underrätta om klagomåls- och överprövnings- förfaranden enligt artikel 53.3. Beträffande artikel 56.4 har det inte tagits in någon uttrycklig bestämmelse i LVM som motsvarar den punkten, utan den artikeln har genomförts genom den allmänna bestämmelsen om samarbete och informationsutbyte i 23 kap. 5 § LVM. Tillägget i artikel 56.4 (om att även ska underrättas i där angivna fall) bör genomföras genom den ändring i paragrafen som har behandlats. Detsamma gäller ändringarna i artiklarna 56.1 och 58.5. Den senare artikeln bör även medföra att ESRB läggs till i den aktuella paragrafen. Den nya artikel 58a i MiFID reglerar situationer när behöriga myndigheter i olika medlemsstater får hänskjuta frågor till för tvistlösning. Som anges i punkterna a och b i första stycket i artikeln, gäller det situationer som omfattas av de behöriga myndigheternas skyldighet att samarbeta och utbyta information enligt artiklarna 57 och 58. Artiklarna 57 och 58 i MiFID, har genomförts i 23 kap. 5 och 6 §§ LVM. För att genomföra artikel 58a bör det införas en ny bestämmelse i lagen i anslutning till dessa bestämmelser som anger i vilken utsträckning får hänskjuta frågor enligt MiFID till för tvistlösning. Reglerna i artikel 59 i MiFID om när en behörig myndighet får vägra att tillmötesgå en begäran om samarbete eller utbyte av information enligt artiklarna 57 och 58 har genomförts i 23 kap. 5 och 6 §§ LVM. Ändringarna i artikel 59 tillägg om att även ska underrättas genomförs genom förslaget att ett tillägg avseende görs i 23 kap. 5 § LVM. Reglerna i artikel 62.1, 62.2 och 62.3 i MiFID om skyldighet för en värdmedlemsstat att i vissa fall vidta åtgärder mot värdepappersföretag eller reglerade marknader som hör hemma i andra medlemsstater och som driver verksamhet på värdmedlemsstatens territorium har genom- förts i 25 kap. 12 och 13 §§ samt 16 § andra stycket LVM. Ändringarna i artikel 62.1, 61.2, och 61.3 enligt vilka de behöriga myndigheterna är skyldiga att lämna information om vidtagna åtgärder också till bör genomföras på så sätt att tillägg om görs även i 25 kap. 12 och 13 §§ LVM. Det behövs däremot inte införas något tillägg om i 25 kap. 16 § andra stycket LVM, eftersom det anges i den bestämmelsen att det som sägs i 25 kap. 13 § gäller även i det fallet. Ändringarna i 62.1, 62.2 och 62.3 enligt vilka det införs en möjlighet för de behöriga myndigheterna att i vissa situationer hänskjuta frågor till för tvistlösning bör genomföras på samma sätt som motsvarande regler i artikel 58a i MiFID. De ändringar av artiklar i MiFID som inte föranleder några lag- stiftningsåtgärder är följande. Skyldigheten i artikel 5.3 i MiFID för medlemsstaterna att registrera Prop. 2011/12:70 samtliga värdepappersföretag i ett register som är tillgängligt för allmänheten har i genomförts i 2 kap. förordningen (2007:572) om värdepappersmarknaden. Ändringen i artikel 5.3 första stycket i MiFID att varje auktorisation ska anmälas till kräver inte någon lagstiftningsåtgärd. Artikel 15.1 i MiFID som rör förbindelser med tredjeland och ålägger medlemsstaterna skyldighet att i vissa fall underrätta kommissionen, är inte genomförd i svensk lag. Den ändring som görs av artikeln, att , utöver kommissionen ska underrättas om vissa omständigheter vid etablering i tredjeland bedöms inte heller kräva några lagstiftnings- åtgärder. Reglerna i artikel 27.2 i MiFID har genomförts i 9 kap. 10 § 2 LVM i form av ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om standardstorleken för likvida aktier upptagna till handel på en reglerad marknad. Ändringarna i artikeln (tillägget av skyldigheten att vidarebefordra uppgifter till ) bör inte kräva några lagstiftningsåtgärder. När det gäller artikel 47 i MiFID, som innebär att varje medlemsstat är skyldig att upprätta en förteckning över de reglerade marknader för vilka den är hemmedlemsstat samt översända förteckningen till övriga medlemsstater och kommissionen, har bedömningen gjorts att det inte är nödvändigt att införa någon uttrycklig bestämmelse i lag eller förordning med innehåll i enlighet med artikeln (se prop. 2006/07:115 s. 394). Ändringen i artikeln (tillägg av hänvisning till ) bedöms mot den bakgrunden inte kräva några lagstiftningsåtgärder. Reglerna i artikel 48 i MiFID om att medlemsstaterna ska utse behöriga myndigheter har genomförts i 6 kap. 7 § och 23 kap. 1 § LVM (respektive , se 1 kap. 5 § 2 nämnda lag). Ändringarna i punkten 1 (tillägget att även , utöver kommissionen och övriga medlemsstaters behöriga myndigheter ska underrättas) bör inte kräva några lagstiftningsåtgärder. Beträffande artikel 48 har valt att inte utnyttja möjligheten enligt punkten 2 att delegera. Ändringarna i punkten 2 behöver därför inte genomföras i svensk rätt. 5.7Öppenhetsdirektivet direktiv /109/EG Regeringens förslag: skyldighet att samarbeta med utländska behöriga myndigheter kompletteras till att också avse samarbete och informationsutbyte med Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten. Det anges i lag i vilka fall får hänskjuta en fråga till Europeiska värdepappers- och marknadsmyndig- heten för tvistlösning. Det införs ett krav på beslut från Finansinspek- tionen för att emittenter med säte i tredje land ska undantas från lagens bestämmelser i vissa fall. rapporteringsskyldighet anpassas till den nya europeiska tillsynsstrukturen i ett antal fall. Regeringens bedömning: Flera av de artiklar i öppenhetsdirektivet som ändras genom omnibusdirektivet föranleder ingen lagstiftnings- åtgärd. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna lämnar förslaget och bedömningen utan erinran. Omnibusdirektivets innehåll: Enligt artikel 13 ska följande artiklar i omnibusdirektivet genomföras i nationell rätt: Artiklarna 7.12 a, 7.13, 7.14, 7.15 och 7.16. Artikel 7.12 a ändrar artikel 23.1 i öppenhetsdirektivet (direktiv /109/EG). artikel behandlar behöriga myndigheters relationer till emittenter med säte i tredje land. Ändringarna i artikel 23.1 innebär att skyldigheten att registrera i enlighet med artikel 19 och offentliggöra enligt artiklarna 20 och 21 har tagits bort beträffande den information som omfattas av det berörda tredjelandets krav. Därutöver har vissa redaktionella ändringar gjorts av vissa hänvisningar. Tillägget innebär att den behöriga myndigheten ska underrätta om beviljade undantag. Artikel 7.13 ändrar i artikel 24.1 och 24.3 i öppenhetsdirektivet. Artikel 24.1 avser i sak medlemsstaternas skyldighet att utse en central behörig administrativ myndighet som är ansvarig för att utföra de uppgifter som anges i prospektdirektivet (direktiv /71/EG). Genom det direktivet harmoniseras vilken information som ska offentliggöras när någon erbjuder värdepapper till allmänheten. Ändringen innebär att, förutom kommissionen, även ska underrättas om detta. Artikel 24.3 i öppenhetsdirektivet handlar om att underrätta kommissionen och behöriga myndigheter i övriga medlemsstater om eventuella överens- kommelser om delegering. Efter ändring ska även underrättas om detta i enlighet med artikel 28.4 i förordningen om inrättande av . Artikel 7.14 ändrar i artikel 25 i öppenhetsdirektivet. Ändringen inne- bär dels att tre nya punkter införs (25.2ac) med bestämmelser om situa- tioner som kan hänskjutas till för tvistlösning enligt artikel 19 i förordningen om inrättande av och de behöriga myndigheternas skyldighet att samarbeta med och informera enligt förordningen, dels att 25.3 ändras till att avse utbyte av konfidentiella uppgifter eller förmedling av uppgifter till och . Ändringen i 25.4 innebär att ska underrättas om samarbetsavtal som medlemsstaterna ingår med tredje land. Artikel 7.15 ändrar artikel 26 i öppenhetsdirektivet. Artikeln behandlar säkerhetsåtgärder som en behörig myndighet i värdmedlemsstat ska vidta om det konstateras oegentligheter eller överträdelser av bl.a. emittenten. ska nu få uppgifter samt underrättas om åtgärder som vidtas enligt bestämmelsen. Artikel 7.16 ändrar rubriken till kapitel VI. öppenhetsdirektivet från Genomförandeåtgärder till Delegerade akter och genomförande- åtgärder. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Öppenhetsdirektivet är i svensk rätt genomfört i huvudsak genom lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden (LVM) och lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument (LHF). De lagändringar som krävs för att genomföra omnibusdirektivet med avseende på öppenhetsdirektivet är följande. Artikel 23.1 är genomförd i svensk rätt genom 18 kap. 8 och 9 §§ LVM och 4 kap. 2224 §§ LHF samt i myndighetsföreskrifter. kan under vissa förutsättningar vara hemmedlemsstat för en emittent som inte har något säte i ett land inom EES. Enligt artikel 23.1 i öppenhetsdirektivet får den behöriga myndigheten undanta dessa emittenter från vissa av direktivets krav under förutsättning att lagstiftningen i det land där emittenten har sitt säte innehåller motsvarande krav. En emittent kan också undantas från direktivets bestämmelser om emittenten uppfyller krav som ställs i ett annat tredjelands lagstiftning och som den behöriga myndigheten, dvs. , anser är likvärdiga. Ändringen i artikel 23.1 innebär att kravet på att den information som omfattas av det berörda tredjelandets krav ska registreras i enlighet med artikel 19 och offentliggöras i enlighet med artiklarna 20 och 21 tas bort. Detta bedöms inte få någon större betydelse för sätt att arbeta. Av artikel 23.3, som lämnas intakt i omnibusdirektivet, följer det nämligen att den behöriga myndigheten i hemmedlemsstaten () ska se till att all information som kan vara av betydelse för allmänheten inom EES och som offentliggörs i tredjeland också offentliggörs enligt artiklarna 20 och 21. Även om registrering av informationen är nödvändig enligt öppenhetsdirektivet är alltjämt skyldig att behandla information som lämnas in av emittenter eller hämtas in av myndigheten enligt svensk lag. Vidare innebär ändringen att ska underrätta om undantag som beviljas enligt artikeln. För att uppfylla kraven i artikel 23.1 bör det införas ett uttryckligt krav i lag på beslut om undantag i de aktuella paragraferna. I anslutning till detta bör det även anges att ska underrätta om beviljade undantag enligt paragraferna. I artikel 25.2a införs en möjlighet för att hänskjuta frågor till för tvistlösning där en begäran om samarbete har avslagits eller inte lett till åtgärder inom rimlig tid. kan då agera enligt artikel 19 i förordningen om inrättande av . En bestämmelse som anger i vilka fall har möjlighet att hänskjuta frågor till för tvistlösning enligt öppenhetsdirektivet bör införas både i LVM och LHF. Artikel 25.2b och 25.2c behandlar samarbete mellan och de behöriga myndigheterna samt de behöriga myndigheternas skyldighet att omgående förse med alla de uppgifter den behöver för att utföra sina verksamhetsuppgifter. Genom att de allmänna samarbets- paragraferna i och LVM utökas till att också avse omfattas den samarbetsskyldighet och den förmedling av uppgifter som i och för sig redan följer av förordningen om inrättande av , av svensk lag. Artikel 26 öppenhetsdirektivet behandlar säkerhetsåtgärder. Ändringen i artikeln innebär att underrättelseskyldigheten enligt artikeln utökas till att avse även . Bestämmelserna i 6 kap. 1 h § LHF och 25 kap. 24 § LVM bör kompletteras för att överensstämma med direktivet. De ändringar av artiklar i öppenhetsdirektivet som inte föranleder Prop. 2011/12:70 några lagstiftningsåtgärder är följande. Artikel 24.1 i öppenhetsdirektivet är genomförd i svensk rätt genom 4 kap. 3 § och 6 kap. LHF samt 23 och 25 kap. LVM. Ändringen, att även ska underrättas om central behörig myndighet kräver ingen lagstiftningsåtgärd. Vad gäller artikel 24.3 är bedömningen att den inte medför någon lagstiftningsåtgärd, eftersom valt att inte utnyttja delegeringsmöjligheten. Den ändring som omnibusdirektivet förskriver medför ingen annan bedömning. Artikel 25 i öppenhetsdirektivet handlar om sekretess och samarbete mellan medlemsstaterna. Det saknas behov av att ändra nu gällande sekretessbestämmelser med anledning av genomförandet av omnibus- direktivet (se avsnitt 5.12). Ändringar av rubriken till kapitel VI i öppenhetsdirektivet föranleder inte någon lagstiftningsåtgärd. 5.8Tredje penningtvättsdirektivet direktiv /60/EG Regeringens bedömning: De ändringar som görs i omnibusdirektivet beträffande tredje penningtvättsdirektivet medför inga lagändringar. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna lämnar bedömningen utan erinran. Omnibusdirektivets innehåll: Artikel 13 om införlivande innehåller inte någon bestämmelse från tredje penningtvättsdirektivet som ska genomföras i nationell rätt. Skälen för regeringens bedömning: I detta sammanhang bör uppmärksammas att det införs en ny artikel 37a i tredje penningtvätts- direktivet som innebär en skyldighet för de behöriga myndigheterna att samarbeta med och lämna uppgifter till de europeiska tillsynsmyndig- heterna. Det tredje penningtvättsdirektivet har genomförts genom lagen (2009:62) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism och förordningen (2009:92) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Det är lämpligt att införa nu nämnd samarbets- och uppgiftsskyldighet genom förordning. 5.9Kreditinstitutsdirektivet direktiv /48/EG Regeringens förslag: skyldighet att samarbeta med utländska behöriga myndigheter kompletteras till att också avse samarbete och informationsutbyte med Europeiska bankmyndigheten och . Det anges i lag i vilka fall får hänskjuta en fråga till Europeiska bank- myndigheten för tvistlösning. rapporterings- skyldighet anpassas till den nya europeiska tillsynsstrukturen i ett antal fall. skyldighet att rådfråga Europeiska bankkommittéen byts ut mot samråd med Europeiska bank- myndigheten när det avser kontroll av tillsyn som utförs av tillsynsmyndighet i tredjeland. Regeringens bedömning: Flera av de artiklar i kreditinstitutsdirektivet som ändras genom omnibusdirektivet föranleder ingen lagstiftningsåtgärd. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna lämnar förslaget och bedömningen utan erinran. Omnibusdirektivets innehåll: Enligt artikel 13 ska följande artiklar i omnibusdirektivet genomföras i nationell rätt. Artiklarna 9.1 a, 9.2, 9.3, 9.4, 9.10, 9.11, 9.12, 9.15, 9.16, 9.17, 9.18, 9.20, 9.29, 9.32, 9.33 a och b, 9.33 d iiiv, 9.34, 9.35, 9.36 b ii, 9.37 b, 9.38 och 9.39. Artikel 9.1 a ändrar i artikel 6 i kreditinstitutsdirektivet på det sättet att medlemsstaterna utöver kommissionen också ska informera om vilka fastställda villkor som gäller för ett kreditinstitut som beviljats auktorisation. Artikel 9.2 ändrar artikel 9.2 led b i kreditinstitutsdirektivet så att behörig myndighet utöver kommissionen och den andra medlemsstatens behöriga myndighet också ska informera om skälen för att man utnyttjat möjligheten att tillämpa lägre startkapital för vissa typer av kreditinstitut. Artikel 9.3 ändrar i artikel 14 i kreditinstitutsdirektivet på det sätet att det av bestämmelsen följer att varje auktorisation/tillstånd som beviljas ska anmälas till (tidigare till kommissionen). Dessutom följer av bestämmelsen hur ska hantera den lämnade informationen. Artikel 9.4 ändrar i artikel 17.2 i kreditinstitutsdirektivet så att åter- kallelse av en auktorisation/ett tillstånd, förutom till kommissionen, också ska anmälas till . Artikel 9.10 ändrar i artikel 33 i kreditinstitutsdirektivet genom att interimistiska åtgärder vidtagna av en behörig myndighet förutom till kommissionen också ska anmälas till . Artikel 9.11 ändrar i artikel 36 i kreditinstitutsdirektivet. Bestämmelsen rör underrättelser vid filialetablering och gränsöverskridande verksamhet. Medlemsstaterna ska , förutom kommissionen, underrätta om att underrättelse enligt vissa artiklar har vägrats. Artikel 9.12 ändrar i artikel 38.2 i kreditinstitutsdirektivet så att den behöriga myndigheten ska anmäla auktorisationer/tillstånd av filialer i tredjeland även till , tidigare bara kommissionen och . Artikel 9.15 a ändrar i artikel 42a i kreditinstitutsdirektivet. I artikelns första punkt införs ett nytt stycke om förfarandet när en behörig myndighet hänskjutit ett ärende till . Artikel 9.15 b ändrar i artikel 42a.3 så att det införs ett nytt stycke om att tekniska standarder för tillsyn ska utarbetas avseende allmänna villkor för tillsynskollegiers funktionssätt. Tekniska standarder för genomförande ska utarbetas för att fastställa tillsynskollegiernas operativa funktionssätt. Artikel 9.16 ändrar i artikel 42b i kreditinstitutsdirektivet. Bestäm- melsen reglerar att medlemsstaterna ska tillse att de behöriga myndig- heterna ska delta i EBA:s, tidigare Europeiska banktillsynskommitténs, aktiviteter och följa dess riktlinjer och rekommendationer. ersätts alltså med . Andra punkten i artikel 42 b om vissa skyldigheter för europeiska banktillsynskommittén utgår. Artikel 9.17 ändrar i artikel 44.2 i kreditinstitutsdirektivet som reglerar informationsutbyte och sekretess mellan behöriga myndigheter. Ändringen innebär att det nu är som de behörig myndigheterna ska kunna lämna uppgifter till. I artikeln hänvisas till artiklarna 31 och 35 i förordningen om inrättandet av . Artikel 9.18 ändrar i artikel 46 i kreditinstitutsdirektivet. Artikel 46, som reglerar medlemsstaternas möjligheter att ingå samarbetsavtal med behöriga myndigheter i tredje länder, ändras så att även omfattas av bestämmelsen. I artikeln hänvisas till artikel 33 i förordningen om inrättandet av . Artikel 9.20 ändrar i artikel 63a i kreditinstitutsdirektivet. I artikelns punkt 4 byts ut mot . Artikel 9.20 punkt 6 ändras så att ska utarbeta tekniska standarder i syfte att specificera kraven i punkt 1. ska också utfärda riktlinjer för vissa instrument. Artikel 9.29 ändrar i artikel 122a.10 i kreditinstitutsdirektivet. I den artikeln införs en bestämmelse om att tekniska standarder ska utarbetas för att uppnå samstämmighet i tillsynspraxis inkluderat vilka åtgärder som ska vidtas vid bristande riskhantering. I artikeln ersätts med . ska till kommissionen rapportera hur de behöriga myndigheterna efterlever bestämmelserna i artikeln. Artikel 9.32a, b och d ändrar artikel 129 i kreditinstitutsdirektivet enligt följande. I artikel 129.1 införs ett nytt stycke som anger att frågor som rör samarbetet mellan behöriga myndigheter eller den samordnande myndighetens utförande av uppgifter kan hänskjutas till som får agera enligt artikel 19 i förordningen om inrättande av . I artikel 129.2 utökas femte stycket med en processbeskrivning för de fall ett ärende har hänskjutits till samt läggs till två nya stycken avseende tekniska standarder. I artikel 129.3 tredje stycket ändras till . I fjärde stycket läggs en bestämmelse till om processen för när ett ärendet har hänskjutits till . I femte stycket läggs en bestämmelse till om processen för när ett ärende har hänskjutits till . I sjunde stycket anges att de behöriga myndigheterna ska beakta och förklara avvikelser från råd som avgett. Tionde stycket ersätts med bestämmelser om tekniska standarder. Artikel 9.33 ändrar i artikel 130.1 i kreditinstitutsdirektivet. I artikelns första stycke införs en hänvisning till artikel 18 i förordningen om inrättande av om åtgärder i kritiska situationer. Den krets som den samordnade myndigheten ska underrätta i en kritisk situation utökas med och . I andra stycket utökas den krets som ska underrättas om en sådan situation som avses i första stycket med . Artikel 9.34 ändrar i artikel 131 i kreditinstitutsdirektivet. I artikel 131 tredje stycket införs en hänvisning till artikel 28 i förordningen om inrättande av om delegering av uppgifter och ansvar. stället för kommissionen, hållas underrättad om avtal som innebär att ansvar för tillsyn har delegerats till en annan behörig myndighet. Artikel 9.35 ändrar artikel 131a i kreditinstitutsdirektivet. Artikeln rör inrättande av tillsynskollegier och deras arbete. Artikel 21 i förordningen om inrättande av rör EBA:s roll i tillsynskollegier som avses i kreditinstitutsdirektivet och en hänvisning till artikel 21 i förordningen om inrättande av införs i artikel 131 a.1. ska betraktas som en behörig myndighet i detta sammanhang och ska därmed delta i arbetet i tillsynskollegier i den utsträckning den finner lämpligt. Till verksam- hetsuppgifterna som ska utföras i tillsynskollegiet läggs att utbyta uppgifter sinsemellan och med enligt artikel 21 i förordningen om inrättande av . I artikel 131 a.2 införs bestämmelser om att det ska utarbetas tekniska standarder för tillsyn för att specificera allmänna villkor för tillsynskollegiernas funktionssätt och för att fastställa tillsynskollegiernas operativa funktionssätt. Artikel 9.36 a ändrar i artikel 132.1 i kreditinstitutsdirektivet. I artikeln som reglerar samarbetet mellan behöriga myndigheter, införs i första stycket en bestämmelse om att behöriga myndigheter ska samarbeta med . En hänvisning till artikel 35 i förordningen om inrättande av införs. Genom artikel 9.36 b införs ett nytt stycke i artikel 132.1 i kredit- institutsdirektivet med bestämmelser om att behöriga myndigheter får hänskjuta frågor till som får agera i enlighet med de befogenheter som anges i artikel 19 i förordningen om inrättande av .