prop · GZ03160 · 2012-06-15 00:00:00 — Utredningens uppskattningar av antalet bygger på offentlig statistik, svensk och internationell forskning samt erfarenheter från liknande ersättningssystem i och andra länder. Uppskattningarna är osäkra. Utredningen bedömer sammantaget att det mest sannolika är att mellan 2 000 och 5 000 personer kommer att söka och beviljas ersättning. Med en ersättning på kom- mer de totala kostnaderna att ligga mellan 500 miljoner och 1,25 miljar- der kronor, fördelade på två eller . De totala kostnaderna för han- teringen beräknas uppgå till , fördelade på två eller . Utredningen anser att staten i egenskap av lagstiftare och ansvarig på nationell nivå bör svara för finansieringen av den ekonomiska ersätt- ningen. När det gäller kostnaderna för de framåtsyftande åtgärder som föreslås i kap 11 och 12, så anser utredningen att det är rimligt att kom- muner och andra berörda huvudmän och vårdgivare ansvarar för finansi- eringen. Det vore orimligt om staten skulle behöva finansiera framtida insatser för att förhindra att barn och ungdomar utsätts för vanvård i samhällsvården. Utredningen anser slutligen att de åtgärder som vidtas inom ramen för upprättelseprocessen bör följas upp. Det är viktigt att de insatser som vidtas är långsiktiga och inte har karaktären av engångsmanifestation. En uppföljning ger också möjlighet att rätta till en insats som inte genomförs på avsett vis och att dra viktiga erfarenheter av den nu pågående upprät- telseprocessen inför hanteringen av svåra situationer . Författningsförslag i betänkandet Barnen som samhället svek (SOU 2011:9) Förslag till lag (2012:000) om ersättning på grund av övergrepp eller försummelse i samhällsvården av barn och unga Härigenom föreskrivs följande. 1 § I denna lag finns bestämmelser om -lagens tillämpningsområde i 2 §, -rätt till ersättning i 35 §§, -inkomstprövade förmåner i 6 §, -beslut om ersättning i 7 §, -ansökan om ersättning i 8 och 9 §§, -muntlig förhandling i 1012 §§, och -överklagande i 13 §. 2 § Denna lag gäller ersättning av staten till personer som utsatts för övergrepp eller försummelse de har varit omhändertagna för samhällsvård med stöd av 1.lagen (1902:67 s. 1) angående uppfostran åt vanartade och i sedligt avseende försummade barn, 2.lagen (1918:422) om fattigvården, 3.lagen (1924:361) om samhällets barnavård och ungdomsskydd, eller 4.lagen (1960:97) om samhällets vård av barn och ungdom. Lagen är endast tillämplig på övergrepp eller försummelse som in- träffat den 1 januari 1920den . 3 § Den som har varit omhändertagen för samhällsvård i enlighet med 2 § har rätt till ersättning enligt denna lag om det kan antas att han eller hon i samband med vården har utsatts för övergrepp eller försummelse av allvarlig art. Frågan om övergreppet eller försummelsen har varit av allvarlig art ska bedömas med hänsyn till samtliga omständigheter för händelsen. Särskild vikt ska läggas vid om övergreppet eller försummel- sen har medfört en påtaglig risk för att barnets eller den unges hälsa eller utveckling allvarligt skadas. 4 § Ersättningen uppgår för var och en till . Från detta belopp avräknas vad den ersättningsberättigade tidigare kan ha erhållit i ersättning på grund av övergrepp eller försummelse som avses i 3 §. 5 § Rätten till ersättning är personlig och kan inte överlåtas. Rätten till ersättning förfaller om sökanden avlider innan beslut om ersättning har meddelats. Avlider sökanden efter att ett beslut om ersätt- ning har meddelats, tillfaller ersättningen dödsboet. 6 § För den som har fått ersättning enligt denna lag ska tillgångar upp- gående till ett belopp om anses som förmögenhet och inte beaktas vid tillämpning av 1.97 kap. 610 §§ socialförsäkringsbalken, 2.102 kap. 1013 §§ samma balk, 3.26 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), 4.19 § lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktions- hindrade, 5.2 kap. 7 § och 4 kap. 14 § studiestödslagen (1999:1395), eller 6.4 kap. 1 § och 8 kap. 2 § socialtjänstlagen (2001:453). 7 § Beslut om ersättning fattas av en särskild nämnd. Ordföranden i nämnden ska vara eller ha varit ordinarie domare. Regeringen utser nämnden och förordnar om dess sammansättning och arbetsformer. 8 § En ansökan om ersättning ska göras skriftligen av den som ansökan avser. 9 § En ansökan om ersättning ska ha kommit in till nämnden . Ansökningar som kommer in därefter ska avvisas. 10 § Nämnden ska hålla muntlig förhandling om sökanden begär det och det inte är uppenbart obehövligt. 11 § Muntlig förhandling ska vara offentlig. Om det kan antas att det vid en förhandling kommer att lämnas någon uppgift för vilken det hos nämnden gäller sekretess som avses i 26 kap. 14 a § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), får ordföranden vid förhandlingen besluta att förhandlingen ska hållas inom stängda dörrar. 12 § En sökande eller annan som har inställt sig till en muntlig för- handling får av nämnden beviljas ersättning av allmänna medel för kost- nader för resa och uppehälle, om nämnden finner det skäligt att ersätt- ning betalas ut. Nämnden får bevilja förskott på ersättningen. Närmare bestämmelser om ersättning och förskott meddelas av reger- 13 § Ett beslut enligt denna lag kan inte överklagas. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Härigenom föreskrivs i fråga om offentlighets- och sekretesslagen dels att 26 kap. 15 § ska ha följande lydelse, dels att det i lagen ska införas en ny paragraf, 26 kap. 14 a §, och närmast före 26 kap. 14 a § en ny rubrik av följande lydelse. Ersättning på grund av övergrepp eller försummelse i samhällsvår- den av barn och unga enligt lagen (2012:000) om er- sättning på grund av övergrepp eller försummelse i samhälls- vården av barn och unga för uppgift om en enskilds hälso- förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon när- stående till denne lider men. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio Den tystnadsplikt som följer av Den tystnadsplikt som följer av 5 och 13 §§ inskränker rätten 5, 13 och 14 a §§ inskränker rätten enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsför- enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsför- ordningen och 1 kap. 1 och 2 §§ ordningen och 1 kap. 1 och 2 §§ dela och offentliggöra uppgifter. dela och offentliggöra uppgifter. Den tystnadsplikt som följer av 1, 3, 4 och 6 §§ inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter, när det är fråga om uppgift om annat än verkställigheten av beslut om omhändertagande, beslut om vård utan samtycke eller beslut om sluten ungdomsvård. Denna lag träder i kraft . Förteckning över remissinstanser (SOU 2011:9) Remissinstanser: ombudsmän , , , , Kammarrätten i , Förvaltningsrätten i , Förvaltningsrätten i , Statskontoret, , , , , (), (), (), , , kommun, kommun, kommun, kommun, , kommun, , kom- mun, kommun, kommun, , kommun, kommun, , kom- mun, , kommun, kommun, , kommun, kommun, kommun, kommun, kommun, landsting, Region , läns landsting , Kommuner och Landsting, , Föreningen , , (), Föreningen inom familjehemsvården, , , Stulen Barndom Riks, Stulen Barndom , Vanvårdad och bortglömd, Föreningen , Familjehemmens Unga röster (FUR), Unga , ungdom för social hälsa (RUS), , , Forum för familjehemsvård (FfF), för vård och omsorg utan vinstsyfte (FAMNA), samhällsarbetare (), Svenska Vård, Goda företagare för barn och unga, Vårdföretagarna företagens samorganisation, Branschråd Vård och omsorg, Handikappförbundens samarbetsorganisa- tion, Lika Unika. Följande har yttrat sig utan att vara remissinstans: , , , Vuxna adopterade, Trosrörelsen och Livets Ord och . Regeringen har följande förslag till lagtext. Förslag till lag om ersättning på grund av övergrepp eller försummelser i samhällsvården av barn och unga i vissa fall 1 § Den som till och med har varit omhändertagen för samhällsvård har rätt till ersättning av staten enligt denna lag om det kan antas att han eller hon har utsatts för övergrepp eller försummelser av allvarlig art i samband med vården och omhändertagandet har skett med stöd av 1.lagen (1902:67 s. 1) angående uppfostran åt vanartade och i sedligt avseende försummade barn, 2.lagen (1918:422) om fattigvården, 3.lagen (1924:361) om samhällets barnavård och ungdomsskydd, eller 4.lagen (1960:97) om samhällets vård av barn och ungdom. Om övergreppen eller försummelserna har varit av allvarlig art ska bedömas med hänsyn till omständigheterna för händel- serna. 2 § Ersättningen uppgår för var och en till tvåhundrafemtiotusen (250 000) kronor. 3 § Rätten till ersättning är personlig och får inte överlåtas. Rätten till ersättning upphör om sökanden avlider innan beslut om ersättning har meddelats. Om sökanden avlider efter att ett beslut om ersättning har meddelats, tillfaller ersättningen dödsboet. 4 § En ansökan om ersättning ska göras av den som avses i 1 §. Ansökan ska vara skriftlig och ges in till en särskild nämnd som prövar frågor om ersättning. 5 § En ansökan om ersättning får inte prövas om den kommer in till nämnden efter . Sådana ansökningar ska avvisas. 6 § När nämnden fattar beslut om ersättning ska ordföranden vara eller ha varit ordinarie domare. Regeringen meddelar föreskrifter om nämndens sammansättning och arbetsformer samt utser ledamöterna i nämnden. 7 § Nämnden ska se till att ett ärende blir så utrett som dess beskaffenhet kräver. Vid behov ska nämnden anvisa hur utredningen bör kompletteras. Nämnden får med sökandens samtycke begära upplysningar om sökan- Prop. 2011/12:160 den från andra myndigheter om det behövs för utredningen av ärendet. Bilaga 4 Utredning som inte behövs får avvisas av nämnden. 8 § Sekretess till skydd för enskild hindrar inte att myndigheter på be- gäran lämnar nämnden uppgifter som är av betydelse för bedömningen av rätten till ersättning enligt denna lag. 9 § Nämnden ska hålla muntlig förhandling om sökanden begär det och det inte är uppenbart obehövligt. En muntlig förhandling ska vara offentlig. Om det kan antas att det vid en förhandling kommer att lämnas någon uppgift för vilken det hos nämnden gäller sekretess som avses i 26 kap. 14 a § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), får ordföranden vid förhandlingen besluta att den ska hållas inom stängda dörrar. 10 § Till en muntlig förhandling ska sökanden kallas. Sökanden får föreläggas att inställa sig personligen vid påföljd att ärendet kan komma att handläggas och avgöras även om han eller hon uteblir. 11 § Nämnden får besluta om förhör med vittnen och sakkunniga. Ett sådant förhör äger rum vid muntlig förhandling. Förhöret får hållas under ed. I fråga om förhör med vittnen gäller 36 kap. 1, 2, 46 och 9 §§, 10 § första och tredje styckena samt 1118 §§ i tillämpliga delar. I fråga om förhör med sakkunniga gäller 36 kap. 9 § andra stycket, 15 och 18 §§ och 40 kap. 910 §§ i tillämpliga delar. 12 § Sökanden, vittnen och sakkunniga får delta i en muntlig förhandling genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring under samma förut- sättningar som gäller enligt 5 kap. 10 § . 13 § En sökande som har inställt sig till en muntlig förhandling får be- viljas ersättning av allmänna medel för kostnader för resa och uppehälle, om nämnden finner det skäligt att ersättning betalas ut. Vittnen och sak- kunniga har rätt till ersättning av allmänna medel för kostnader för sin inställelse. Om ett vittne eller en sakkunnig har kallats på begäran av sökanden och det visar sig att sökanden saknade godtagbart skäl för sin begäran, får nämnden besluta att sökanden ska ersätta staten i fråga om vittnets eller den sakkunniges kostnader för sin inställelse. Nämnden får bevilja förskott på ersättning för resa och uppehälle. Regeringen meddelar närmare föreskrifter om ersättning och förskott. 14 § Nämndens beslut ska grundas på det som handlingarna innehåller och det som i övrigt förekommit i ärendet. De skäl som ligger till grund för beslutet ska framgå av det. 15 § Ett beslut enligt denna lag får inte överklagas. Inkomstprövade förmåner och avgifter 16 § För den som har fått ersättning enligt denna lag ska tillgångar upp- gående till ett belopp om tvåhundrafemtiotusen (250 000) kronor anses som förmögenhet och inte beaktas vid tillämpning av 1.97 kap. 610 §§ och 102 kap. 1013 §§ socialförsäkringsbalken, 2.26 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), 3.19 § lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshind- rade, 4.2 kap. 7 § och 4 kap. 14 § studiestödslagen (1999:1395), eller 5.4 kap. 1 § och 8 kap. 2 § socialtjänstlagen (2001:453). 17 § Om ersättning har beviljats ska ett intyg om detta utfärdas av den myndighet som regeringen bestämmer. Den myndighet som utfärdar in- tyget ska, på begäran av en kommun eller en myndighet som fattar beslut om förmåner eller avgifter enligt 16 §, lämna information om att en viss person har beviljats ersättning enligt denna lag. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Härigenom föreskrivs i fråga om offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) dels att 26 kap. 15 § ska ha följande lydelse, dels att det i lagen ska införas en ny paragraf, 26 kap. 14 a §, samt närmast före 26 kap. 14 a § en ny rubrik av följande lydelse. Ersättning på grund av övergrepp Sekretess gäller i verksamhet enligt lagen (2012:000) om ersätt- ning på grund av övergrepp eller försummelser i samhällsvården av barn och unga i vissa fall för upp- gift om en enskilds personliga för- hållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon när- stående till denne lider men. samma gäller för uppgift om per- sonliga förhållanden för personal i sådan samhällsvård. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst sjuttio Den tystnadsplikt som följer av Den tystnadsplikt som följer av 5 och 13 §§ inskränker rätten 5, 13 och 14 a §§ inskränker rätten enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsför- enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsför- ordningen och 1 kap. 1 och 2 §§ ordningen och 1 kap. 1 och 2 §§ dela och offentliggöra uppgifter. dela och offentliggöra uppgifter. Den tystnadsplikt som följer av 1, 3, 4, 6 och 10 a §§ inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter, när det är fråga om uppgift om annat än verkställigheten av beslut om omhändertagande, beslut om vård utan samtycke eller beslut om sluten ungdomsvård. Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 2011:1113. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: F.d. justitierådet samt justitieråden Ersättning av staten till personer som utsatts för övergrepp eller Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat att inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1.lag om ersättning på grund av övergrepp eller försummelser i samhällsvården av barn och unga i vissa fall, 2.lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Förslagen har inför Lagrådet föredragits av ämnesrådet , biträdd av departementssekreteraren . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Avsteg från normala ersättningsrättsliga principer Den första uppgift som anges i regeringsformens bestämmelse om vad Lagrådets granskning ska avse är hur förslaget förhåller sig till grund- lagarna och rättsordningen i övrigt. I detta ligger att Lagrådet ska vaka över att lagar utformas med beaktande av att rättsordningen utgör ett sammanhängande system som måste uppfylla höga anspråk på konse- kvens och koherens. En förutsättning för att det ska kunna tillåtas att likartade frågor styrs av olika principer och materiella bestämmelser är att det finns sakliga skäl för skillnaderna. De i regeringsformen upp- ställda kraven på att beakta allas likhet inför lagen och att iaktta saklighet och opartiskhet tar visserligen formellt inte sikte på utformningen av lagstiftning men är självfallet, som också får anses ligga i kravet på att den offentliga makten ska utövas med respekt för alla människors lika värde, av grundläggande betydelse även när det gäller lagstiftning. Den möjlighet till ersättning som föreslås i remissen innebär enligt vad som uttalas i denna betydande avsteg från de ersättningsrättsliga princi- per som normalt gäller och förslaget betecknas som ett högst excep- tionellt undantag från den normala rättsordningen. anledning att bedöma eller karaktärisera förslagets innebörd på annat sätt än vad som gjorts i remissen. Det kan mot den bakgrunden framstå som om det skulle vara självklart att förslaget, utifrån de synpunkter som Lagrådet ska beakta, måste inge så allvarliga betänkligheter att Lagrådet inte kunde göra annat än att avstyrka att förslaget läggs till grund för lagstiftning. I sammanhanget ska emellertid också vägas in att den föreslagna regleringen inte är avsedd att ingå som ett permanent inslag i den svenska rättsordningen utan att fråga är om en tidsbegränsad reglering av ett avgränsat område inom vilket särskilda missförhållanden ansetts ha förekommit i en sådan omfattning att dessa skulle motivera avsteg från eljest gällande principer för ersättning. Även om detta inte kommer till direkt uttryck i remissen torde den i förslaget reglerade ersättningsrätten, trots lagformen, snarare vara att betrakta som en form av ex gratia- ersättning än som en på allmän lag grundad rätt till ersättning. Med ex gratia-ersättning brukar avses ersättning som utges utan att det föreligger någon rättslig skyldighet att utge ersättningen. Någon rättslig reglering av formerna för statlig sådan ersättning finns inte men klart är att regeringen anses ha rätt att bevilja ex gratia-ersättningar inom ramen för sin finansmakt och under parlamentariskt ansvar. Rätten påminner närmast om regeringens i regeringsformen reglerade rätt att medge dispens från föreskrifter i förordningar eller från bestämmelser som har meddelats med stöd av beslut av regeringen och att genom nåd efterge eller mildra brottspåföljd eller liknande ingrepp. Gemensamt för alla dessa möjligheter kan sägas vara att de grundar sig på en insikt om svårigheten att ställa upp generella regler som ger resultat som inte endast framstår som lämpliga i allmänhet utan också i varje enskilt fall. Även om med rättvisa i allmänhet brukar avses överensstämmelse med en generell norm har det traditionellt sett ansetts att rättvisan också kräver en viss möjlighet att avvika från den generella under exceptionella förhållanden. Möjligheten till sådan avvikelse är vad som brukar avses med det senare ledet i uttrycket rätt och billighet. Lagrådet har inte heller någon annan uppfattning än att det under vissa omständigheter kan vara motiverat med ex gratia-ersättningar eller, med andra ord, att i särskilda fall avvika från normala ersättningsrättsliga principer. Det kan emellertid finnas anledning att överväga i vilken om- fattning och i vilka former sådana avvikelser kan anses acceptabla, något som naturligtvis i sin tur beror av arten och karaktären av de förhållanden som aktualiserar frågan om en avvikelse. I allmänhet aktualiseras frågan om ex gratia-ersättningar i enskilda fall och de omständigheter som ligger till grund för ersättningen är av rent individuell natur. Det är emellertid inte ovanligt att en omständighet som kan aktualisera frågan inte endast är hänförlig till en enskild person utan delas av en grupp personer. Särskilda åtgärder kan då vara påkallade såväl när det gäller utredning av de faktiska förhållandena som besluts- fattandet. Uppdrag kan lämnas till myndigheter eller särskilda utred- ningar att kartlägga problem och lämna förslag till hantering. Som exem- pel kan nämnas frågorna om ersättning till personer som blivit sterili- serade (prop. 1998/99:71 och prop. 1998/99:139) och till personer som drabbats av fosterskador orsakade av läkemedlen Neurosedyn eller Noxodyn (prop. 2004/05:122). Den fortsatta hanteringen och utformningen av ersättningen kan i sådana fall formellt förlora sin karaktär av ex gratia-ersättning genom att det införs särskild lagstiftning. I fallet med fosterskador inskränkte sig lagregleringen till en bestämmelse om att den ex gratia-ersättning som regeringen betalade inte skulle beaktas vid beräkningen av vissa inkomst- prövade förmåner, bidrag och avgifter. Förebilden till den lagstiftningen kom från reglering i den tidigare beslutade lagen (1999:332) om er- sättning till steriliserade i vissa fall. I den lagen, som i allt väsentligt fungerat som förebild för den nu föreslagna lagstiftningen, togs dessutom in bestämmelser om den lagliga rätten till ersättning och ersättningens storlek och om förfarandet enligt vilka ansökan om ersättning skulle prövas av en särskild nämnd. I den proposition som låg till grund för lagen om ersättning till steriliserade i vissa fall framhöll regeringen (prop. 1998/99:71 s. 9) att förslaget innebar betydande avsteg från gällande skadeståndsrättsliga principer och därför inte [kan] åberopas av andra grupper som kan komma att rikta skadestånd mot staten. Lagrådet noterade uttalandet i sitt yttrande (s. 61) och anmärkte till detta att det svenska rättssamhället i utpräglad grad kännetecknas av starka krav att lika ska behandlas lika och att det inte kunde undgås att den föreslagna lagen skulle komma att få viss prejudicerande effekt om det vilket dessvärre inte kunde uteslutas skulle dyka upp nya grupper som anser sig ha blivit på liknande sätt illa behandlade av myndigheterna. Den ersättningsmöjlighet som föreslås skiljer sig i flera väsentliga avseenden från den som infördes genom lagen om ersättning till sterili- serade i vissa fall. De ersättningsberättigade enligt den lagen var en förhållandevis väl- definierad grupp och det totala antalet ersättningsfall beräknades komma att uppgå till mellan 500 och 1 000 (totalt lämnades 1 500 ansökningar in). Osäkerheten är större när det gäller den nu aktuella gruppen. Enligt skattningar som redovisas i den utredning vars förslag ligger till grund för remissen var mellan 160 000 och 305 000 barn omhändertagna för samhällsvård under den enligt förslaget aktuella tiden. Av dessa beräknas ha utsatts för övergrepp eller vanvård som skulle berättiga till ersättning medan antalet fall i vilka ersättning skulle utgå skattas till mellan 1 500 och 20 500. Efter viss diskussion stannar utred- ningen för att det mest sannolika är att antalet personer som kommer att beviljas ersättning kommer att uppgå till mellan 2 000 och 5 000 perso- ner vilket också är den beräkning som anges i remissen. Den skada sterilisering utan samtycke som ersattes enligt lagen om ersättning till steriliserade i vissa fall var specifik för den grupp som omfattades av lagen och i princip lika för alla. Skadan enligt den nu föreslagna lagen övergrepp eller försummelser av allvarlig art är däremot inte specifik för den grupp som omfattas av den föreslagna lagen utan kan ha förekommit och kan komma att förekomma i samband med en lång rad andra samhällsingripanden än de som lagen tar sikte på. skador som kan berättiga till ersättning kan uppenbarligen också i hög grad skilja sig från varandra både till art och till omfattning. Den fråga som den särskilda nämnden skulle bedöma enligt lagen om ersättning till steriliserade i vissa fall var i princip om steriliseringen varit frivillig eller inte. Om än inte okomplicerad måste den frågan bedömas kräva väsentligt mindre utredning och vara lättare att avgöra sakligt än den fråga om sökanden kan antas ha varit utsatt för sådana övergrepp eller försummelser som varit av allvarlig art som den nu föreslagna nämnden ska pröva. Den särskilda ersättningen till vissa steriliserade motiverades uttryck- ligen med ett avståndstagande från det synsätt som låg till grund för den lagstiftning som ingreppen skett med stöd av. Någon sådan omvärdering ligger inte till grund för det nu framlagda förslaget. Tvärtom föreslås att rätten till ersättning uttryckligen ska bedömas utifrån de faktiska för- hållanden och värderingar som gällde vid händelserna. Den tidsmässiga avgränsningen av rätten till ersättning för vissa steriliserade var motiverad av ändrad lagstiftning. När det gäller den nu föreslagna begränsningen till övergrepp och försummelser som ägt rum