prop · GZ03171 · 2012-09-03 00:00:00 — Samt- liga nya sekretessbrytande regler begränsades därför till att avse upp- giftslämnande rörande personer som inte fyllt . Till skillnad från kommittén föreslår utredningen att lättnaden i sekre- tessen bör utökas till att avse enskild som inte fyllt . Ett av skälen som framhålls är att de sociala insatsgrupper som utredningen också föreslår kommer att arbeta med unga upp till . Vidare befinner sig de flesta som vårdas vid de särskilda ungdomshemmen där med stöd av LVU och enligt 21 § den lagen ska vården upphöra senast när den unge fyller . framhåller att det är accepterat att det finns ett större behov av sekretessbrytande regler för personer under 2011/12:171 och en etablerad grund för detta. För personer är grunden enligt samfundet mer tveksam, särskilt eftersom den risk som det talas om i bestämmelsen inte är knuten till något som helst allvar i det brott som det finns risk för att den enskilde ska begå. Den nu föreslagna bestämmelsen tar sikte på situationer där en ung person kan vara i behov av stöd, hjälp och vård för att en negativ utveckling ska kunna stoppas . Regeringen har inte skäl att ifråga- sätta utredningens bedömning att det med hänsyn till att många unga som begår brott blir föremål för vård enligt LVU eller vårdas hos finns ett behov av att lättnaden i sekretessen avser även unga som fyllt men inte . Därtill kommer att man även inom ramen för pilotprojektet med sociala insatsgrupper arbetar med ungdomar som är . Behovet av att kunna lämna uppgifter måste emellertid vägas mot de intressen som 26 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen avser att skydda. I det sammanhanget är det viktigt att framhålla att en av förut- sättningarna för uppgiftsutlämnande med stöd av den föreslagna sekre- tessbrytande bestämmelsen är att det med hänsyn till planerade eller pågående insatser för den unge eller av andra särskilda skäl inte är olämpligt att uppgiften lämnas ut. Vid bedömningen som gör ska samtliga relevanta omständigheter beaktas, bl.a. frågorna om den enskildes rätt till integritet och förtroende för . Vid en samlad bedömning anser regeringen att skälen för ett sekretess- genombrott upp till och med väger tyngre än de motstående intressen som 26 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen avser skydda. Det saknas även anledning att anta att skilda åldersgränser i de olika bestämmelserna i 10 kap. offentlighets- och sekretesslagen skulle med- föra tillämpningsproblem. Regeringen föreslår mot denna bakgrund att ett uppgiftslämnande ska få ske avseende enskild som inte fyllt . I socialtjänstlagen anges genom hänvisningar till offentlighets- och sek- retesslagen vissa undantag från den generellt sett starka och omfattande socialtjänstsekretessen. Den nu föreslagna bestämmelsen utgör ytterli- gare en sådan undantagsbestämmelse. Ett tillägg som hänvisar till den nya bestämmelsen bör därför göras i nuvarande 12 kap. 10 § social- tjänstlagen. Tillfälligt omhändertagande av unga 7.1.1Polisens möjligheter att tillfälligt omhänderta unga Enligt 12 § polislagen (1984:387) får någon, som kan antas vara under , och som anträffas under förhållanden som uppenbarligen innebär överhängande och allvarlig risk för hans hälsa eller utveckling, tas om hand av en polisman. Den omhändertagne ska skyndsamt överlämnas till sina föräldrar eller någon annan vårdnadshavare eller till socialnämnden. Bestämmelsen, som infördes på förslag av brottskommission, överfördes till polislagen från 2 § lagen (1973:558) om tillfälligt omhän- dertagande. Bakgrunden till bestämmelsen var att kommissionen hade funnit att det fanns behov av en särskild föreskrift som gjorde det möjligt för polisen att under vissa nödfallsliknande förhållanden tillfälligt omhänderta den som kunde antas vara under . För en sådan åtgärd kunde enligt kommissionen anföras dels rent humanitära skäl, dels att ett ingripande även kunde vara motiverat från brottsförebyg- gande synpunkt. Avsikten med ett omhändertagande skulle endast vara att se till att barnet så skyndsamt som möjligt kom bort från den skadliga miljön. Kommissionen uttalade också att bestämmelsen skulle tillämpas endast i undantagsfall och i sådana sammanhang där den aktuella situationen inte kunde lösas på något annat sätt, t.ex. genom att polismannen kunde förmå den unge att självmant återvända hem. Av begreppet skyndsamt skulle det vidare framgå att den polisman som verkställt omhändertagan- det utan onödig omgång skulle överlämna den unge till hans föräldrar, annan vårdnadshavare eller socialnämnden, se propositionen med förslag till åtgärder för att bekämpa brottsligheten och förbättra den allmänna ordningen (prop. 1973:115 s. 140 f.). Såväl i förarbetena till lagen om tillfälligt omhändertagande (prop. 1973:115 s. 138 f.) som till polislagen, se propositionen med förslag till polislag m.m. (prop. 1983/84:111 s. 29), uttalas att bestämmelsen är avsedd att tillämpas exempelvis då barn uppehåller sig i s.k. knarkar- kvartar eller hittas omtöcknade av berusningsmedel i t.ex. en rivnings- fastighet. Vidare nämns att den även kan tillämpas på ungdomar som påträffas på hotellrum tillsammans med äldre, asociala personer eller som i övrigt befinner sig i en sådan situation att man kan befara att de blir otillbörligt utnyttjade. höjdes åldersgränsen i bestämmelsen till att omfatta unga . I förarbetena till ändringen nämns att ett omhändertagande fortfarande bara ska tillgripas som en yttersta åtgärd, se propositionen Polisens åtgärder i samband med ingripanden mot ungdomar (prop. 1990/91:86 s. 11 och 22). Exempel på sådana omständigheter kan vara allvarliga fall av t.ex. missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende. Det nämns också att den unges ålder givetvis inverkar på bedömningen av situation- Åtgärden ska ses som en social skyddsåtgärd och polisen ska 2011/12:171 därför till ledning för sitt ställningstagande beakta om den unge omgå- ende behöver komma under någon vuxens tillsyn eftersom omständig- heterna innebär en överhängande och allvarlig risk för hans eller hennes hälsa eller utveckling. Enligt 13 § polislagen får en polisman vidare avvisa, avlägsna eller omhänderta en person, både den som är underårig och den som är vuxen, som genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna. Detsamma gäller om en sådan åtgärd behövs för att en straffbelagd handling ska kunna avvärjas. Ingripande enligt den bestämmelsen kan ske såväl vid brottslig handling som vid fara för brott. För ett omhändertagande krävs vid fara för brott att faran är omedelbar. Av 15 § polislagen följer att den polisman som har verkställt ett omhändertagande så skyndsamt som möjligt ska anmäla åtgärden till sin förman. Har omhändertagandet inte redan upphört ska förmannen ome- delbart pröva om det ska bestå och, om omhändertagande har skett med stöd av 12 §, även skyndsamt underrätta polismyndigheten om omhän- dertagandet och skälet till detta. Enligt 17 § polislagen får ett omhänder- tagande enligt polislagen inte orsaka den omhändertagne större olägenhet än som är oundviklig med hänsyn till åtgärdens syfte och inte heller väcka onödig uppmärksamhet. Den som har omhändertagits får inte underkastas annan inskränkning i sin frihet än som behövs med hänsyn till ändamålet med åtgärden, ordning eller säkerhet. Av 19 § polislagen följer vidare att en polisman som griper eller annars omhändertar eller avlägsnar någon i anslutning till ingripandet får kroppsvisitera personen i den utsträckning som är nödvändig bl.a. för att personens identitet ska kunna fastställas. 7.1.2Sekretess vid tillfälligt omhändertagande av unga I 10 kap. 20 § 1 offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) finns en sekretessbrytande bestämmelse som korresponderar med 12 § polislagen. Enligt bestämmelsen hindrar socialtjänstsekretessen enligt 26 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen inte att en uppgift som behövs för ett polisiärt ingripande lämnas till en polismyndighet när någon som kan antas vara under påträffas av personal inom under förhållanden som uppenbarligen innebär överhängande och allvar- lig risk för den unges hälsa eller utveckling. Bestämmelsen infördes efter förslag från Offentlighets- och sekretess- kommittén. Bakgrunden till förslaget var den osäkerhet som rådde i frå- gan om huruvida personal inom kunde lämna uppgifter till polisen för att få till stånd ett polisiärt ingripande, utan att göra sig skyldig till sekretessbrott. Trots att bestämmelsen i 1 kap. 5 § sekretesslagen, numera 10 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen, kunde vara tillämplig i denna situation ansågs situationen behöva regle- ras uttryckligen för att undanröja eventuella oklarheter. I förarbetena till bestämmelsen anges att det i arbete med unga kan uppstå situationer där ett omhändertagande skulle behövas för att säkerställa att den unge kommer under en vuxens tillsyn, men där åtminstone tillfälligt saknar möjlighet att ingripa med tvång, se propositionen Sekretessfrågor Skyddade adres- ser, m.m. (prop. 2005/06:161 s. 87). Med hänsyn till vikten av att sam- Prop. 2011/12:171 hället kan reagera snabbt i fall som avses i 12 § polislagen ansågs det att borde kunna lämna sådana uppgifter till polisen som behövs för ett ingripande utan hinder av sekretess. Tydligare möjlighet att omhänderta unga i Regeringens förslag: Det klargörs att polisen vid bedömningen av om en person bör tas om hand enligt 12 § polislagen för att överlämnas till sina föräldrar eller någon annan vårdnadshavare eller till socialnämnden ska beakta om det kan befaras att den unge kan komma att utsättas för brott, involveras i brottslig verksamhet eller skadas genom något annat socialt nedbrytande beteende. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. ningen föreslår att omhändertagande ska få ske om någon som kan antas vara under anträffas under förhållanden som innebär en påtaglig risk för att han eller hon ska involveras i allvarlig brottslig verksamhet. Utredningen föreslår vidare en följdändring i 10 kap. 20 § offentlighets- och sekretesslagen för att socialtjänstsekretessen inte ska hindra att en uppgift som behövs för ett polisiärt ingripande lämnas av personal inom till en polismyndighet. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt förslaget, eller har inte haft något att invända mot det. Ett antal remissinstanser, bl.a. , och , har dock ifråga- satt om inte de rekvisit avseende omhändertagande som ställts upp i förslaget är alltför allmänt hållna för att ligga till grund för ett frihetsbe- har därtill påpekat att särskilda svårigheter kan förväntas uppkomma i de fall det blir aktuellt att omhänderta en ung person som befinner sig i en allmän miljö tillsammans med en eller flera personer som tillhör en kriminell gruppering. Att i det enskilda fallet kunna göra en korrekt bedömning av om det i en sådan situation finns förutsättningar att omhänderta den unge framstår som osäkert. styrelsen och har båda tillstyrkt förslaget men ansett att begreppet allvarlig bör tas bort eftersom det riskerar att försvåra til- lämpningen av bestämmelsen. har ansett att det av rättssäkerhetsskäl finns ett behov av att definiera begreppet allvarlig () har avstyrkt förslaget. Skälen för regeringens förslag Syftet med tillfälliga omhändertaganden enligt 12 § polislagen Syftet med ett omhändertagande med stöd av 12 § polislagen är att undanröja ett faromoment och i nödfallsliknande situationer avlägsna den som kan antas vara under från en för hans eller hennes hälsa eller utveckling farlig eller skadlig miljö. brottsförebyggande skäl har ansetts kunna anföras för ingripanden med stöd av bestämmelsen. De exempel som ges i tidigare förarbeten på 2011/12:171 omständigheter som kan föranleda ett omhändertagande grundar sig framför allt på humanitära skäl och avser olika former av socialt nedbry- tande beteende. De konkreta brottsförebyggande exempel som ges att ungdomar påträffas på hotellrum tillsammans med äldre, asociala perso- ner eller i övrigt befinner sig i en sådan situation att man kan befara att de blir otillbörligt utnyttjade förefaller primärt gå ut på att skydda den unge från någon annans brottsliga handling. Utredningen lyfter emellertid särskilt fram behovet av att kunna tillfäl- ligt omhänderta den som kan antas vara under i brottsförebyggande syfte för att skydda honom eller henne från att själv involveras i brottslig verksamhet. Unga som umgås med personer som redan är kända för brottslig verksamhet löper en risk att involveras i sådan verksamhet. Utredningen framhåller att många av dem som dras in i organiserad brottslighet far mycket illa socialt och detsamma gäller naturligtvis de unga som involveras i brottslig verksamhet utan att denna nödvändigtvis måste vara organiserad. Med den utgångspunkten talar såväl humanitära som brottsförebyggande skäl för att omhändertagande även ska få ske för att skydda den unge från att själv bli inblandad i brottsliga handlingar som gärningsman. I förarbetena till ändring talas om allvarliga fall av missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende som sådana omständig- heter som ska beaktas vid bedömningen av om ett tillfälligt omhänderta- gande kan komma i fråga. I förarbetena till såväl polislagen som ändring av 12 § nämns att bestämmelsen har tillämpats förhållandevis sparsamt, men att den ändå har ansetts ha en självklar plats i vår lagstiftning. Utredningen har inte fått indikationer på annat än att bestämmelsen fortfarande tillämpas sparsamt. Den framhåller att det synes föreligga en viss osäkerhet om när 12 § polislagen kan tillämpas och anser att det finns ett behov av en tyd- ligare möjlighet att använda bestämmelsen i syfte att motverka att unga rekryteras till kriminella nätverk. När får bestämmelsen om tillfälligt omhändertagande tillämpas? Som exempel på situationer där det enligt utredningen råder osäkerhet om huruvida ett omhändertagande enligt 12 § polislagen är möjligt är när ungdomar befinner sig på fester och liknande sammankomster som anordnas av kriminella nätverk i rekryteringssyfte eller när ungdomar vistas i en lokal eller på en fastighet där en kriminell gruppering håller till. Utredningen lyfter även fram situationen när ungdomar anträffas tillsammans med av polisen känd medlem eller medlemmar ur ett krimi- nellt nätverk i en mer allmän miljö men där behovet att i det enskilda fallet tillfälligt omhänderta den unge ändå kan finnas. I det senare fallet är det fråga om situationer där kriminella aktiviteter förekommer i en annars legitim miljö. Som exempel på en sådan situation nämns ungdo- mar som sent eller påträffas i en bil tillsammans med en eller flera av polisen kända medlemmar i kriminella grupperingar. Regeringen kan konstatera att 12 § polislagen, även med beaktande av att det är fråga om en undantagsbestämmelse, beroende på omständighet- erna i det enskilda fallet skulle kunna vara tillämplig i flertalet av de situationer som lyfts fram i betänkandet. Ett klargörande av förutsättningarna för tillfälligt omhändertagande Möjligheten att kunna omhänderta unga i riskfyllda situationer är ett viktigt verktyg för att kunna skydda unga och det är inte tillfredsställande att det finns en osäkerhet om i vilka situationer ett tillfälligt omhänderta- gande kan bli aktuellt. Regeringen delar utredningens bedömning att den som kan antas vara under bör kunna omhändertas för att hindra att han eller hon involveras i brottslig verksamhet. Mot bakgrund av bedöm- ningen att 12 § polislagen redan enligt gällande lydelse måste anses ge stöd för en sådan tillämpning framstår det som mest ändamålsenligt att komplettera bestämmelsen med en uppräkning av omständigheter som ska beaktas vid omhändertaganden med stöd av paragrafen. Det finns enligt regeringens mening skäl att inte enbart lyfta fram risken att invol- veras i brottslig verksamhet. Uppräkningen bör därför innehålla även de omständigheter som nämns i tidigare förarbeten. Detta för att uppnå den effekt som utredningen avser som bestämmelsens nuvarande tillämpningsområde inte inskränks. En sådan ändring får anses ligga inom ramen för utredningens förslag. Den valda lösningen tillgodoser även den synpunkt som framförs av bl.a. , och , om att de rekvisit för omhändertagande som ställts upp av utredningen är alltför allmänt hållna för att ligga till grund för ett frihetsberövande. Eftersom en frihetsinskränkande åtgärd är ett allvarligt ingrepp i den personliga integriteten bör paragrafen inte heller ändras mer än nödvändigt. I lagrådsremissen föreslog regeringen att de angivna omständigheterna skulle beaktas särskilt som det framhölls att det föreslagna tillägget endast utgör en exemplifiering av omständigheter som ska vägas in och att bedömningen av om ett ingripande är befogat förutsätter en sammanvägning av ett flertal olika omständigheter. Lagrådet har föresla- git att ordet särskilt ska utgå från den föreslagna lagtexten eftersom ordet skulle kunna tas till intäkt för att andra risker, exempelvis risk för fysisk skada till följd av farliga aktiviteter, skulle tillmätas mindre betydelse . Eftersom avsikten med förslaget inte är att förändra bedöm- ningsnormen har regeringen valt att följa Lagrådets förslag. Genom regeringens förslag klargörs att risken för att den som kan antas vara under kommer att utsättas för brott, involveras i brottslig verk- samhet eller skadas genom något annat socialt nedbrytande beteende är sådana omständigheter som ska vägas in vid bedömningen av om ett omhändertagande ska kunna komma i fråga. Ett av bestämmelsens främsta syften är som tidigare nämnts att undvika att ungdomar utsätts för brott. Vad gäller risken att involveras i brottslig verksamhet anser regeringen i likhet med och att ett krav på att det måste röra sig om allvarlig brottslig verksamhet riskerar att försvåra tillämpningen. Vid den bedömningen har regeringen även beaktat att det redan finns kvalificerande rekvisit i bestämmelsen genom att det krävs att det ska finnas en överhängande och allvarlig risk för den unges hälsa eller utveckling. Med något annat socialt nedbrytande bete- ende menas sätt att bete sig på som avviker från samhällets grundläg- gande normer, t.ex. missbruk av beroendeframkallande medel eller pro- stitution. Den närmare innebörden av detta uttryck och övriga föreslagna begrepp behandlas i författningskommentaren. 2011/12:171 Normalt är det inte tillräcklig grund för ett ingripande att den som kan antas vara under vid något enstaka tillfälle befinner sig i en allmän miljö tillsammans med en eller flera av polisen kända kriminella eller missbrukare. För att det ska vara befogat att göra ett ingripande krävs att det finns ytterligare omständigheter som gör att det är nödvändigt att omgående få bort den unge från en miljö som i situationen bedöms vara uppenbart skadlig. Överhuvudtaget bör bestämmelsen tillämpas i situat- ioner där den unge befinner sig i en farlig, olämplig och riskfylld miljö där han eller hon riskerar att utnyttjas, utsättas för brott, uppmanas att begå brott eller skadas genom något socialt nedbrytande beteende såsom missbruk av alkohol eller droger. Ett omhändertagande fungerar även som ett larm till att det kan finnas behov av ytterligare åtgärder. Bestämmelsen får inte tillämpas om det i de enskilda situationerna är tillräckligt att prata med den unge eller kontakta hans eller hennes föräld- rar eller vårdnadshavare eller . Det är i sammanhanget viktigt att framhålla att tillfälliga omhändertaganden omfattas av den allmänna principen för polisingripanden i 8 § polislagen, enligt vilken en polisman ska ingripa på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgär- dens syfte och övriga omständigheter och att tvång endast får tillgripas i den form och den utsträckning som behövs för att det avsedda resultatet ska uppnås. Genom att som utredningen föreslår bl.a. lyfta fram risken att involve- ras i brottslig verksamhet tydliggörs att möjligheten att omhänderta unga i utsatta situationer utgör ett viktigt verktyg för polisen i det brottsföre- byggande arbetet. Regeringens avsikt är dock inte att ändra på förhållan- det att bestämmelsen är avsedd att vara en undantagsbestämmelse. Avsikten är inte heller att förändra bestämmelsens karaktär av social skyddsbestämmelse som syftar till att ge ungdomar det skydd och stöd de behöver i utsatta situationer. Detta understryks av att även risken att utsättas för brott och att skadas genom något annat socialt nedbrytande beteende lyfts fram som omständigheter som ska beaktas. Den ändring av 12 § polislagen som regeringen nu föreslår är utformad på ett sådant sätt att det saknas behov av en följdändring i 10 kap. 20 § offentlighets- och sekretesslagen. Utredningens förslag i den delen bör därför inte genomföras. Förhållandet till lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) När bestämmelsen om tillfälligt omhändertagande infördes var avsikten att den skulle vara tillämplig i de situationer när ett omhändertagande enligt den dåvarande barnavårdslagen (1960:97) inte var möjligt. Åtgär- den skulle vara ett komplement till hjälpsökande verk- samhet. Bestämmelserna om omhändertagande i barnavårdslagen har sedermera överförts till lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Enligt 13 §§ LVU ska vård beslutas om det antingen på grund av brister i hemmiljön eller på grund av den unges eget beteende kan antas att behövlig vård inte kan ges i de frivilliga former som socialtjänstlagen (2001:453) anvisar. När det gäller den unges egna beteende ska vård beslutas om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende. Vården kan som längst pågå till dess den unge fyller . Enligt 6 § LVU får soci- alnämnden besluta om ett omhändertagande om det är san- nolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till bl.a. risken för den unges hälsa eller utveckling. I LVU talas således om situationer där ett omhändertagande är nöd- vändigt för att kunna ge behövlig vård. De situationerna är normalt inte akuta utan följden av en situation eller ett beteende som utvecklats . Dessa situationer skiljer sig från de situationer som avses i 12 § polislagen där det är nödvändigt att se till att den unge så skyndsamt som möjligt kommer bort från en skadlig miljö. Inte heller när det gäller det omedelbara omhändertagandet enligt 6 § LVU är situationen densamma eftersom det där krävs att en sannolikhetsbedömning görs av den unges vårdbehov och att det är uteslutet med samtycke till de insatser som behövs. 1990/91:86 s. 11 betonas att ett ingripande enligt 12 § polisla- gen inte förutsätter en konkret bedömning av om ett omhändertagande inom ramen för LVU kan förväntas. Det framhålls dock att situationen bör vara av det allvarliga slag som LVU förutsätter. Förslagets förenlighet med grundlag och konventioner En särskild fråga när det gäller bestämmelser om omhändertagande är bestämmelsens förhållande till vissa fri- och rättigheter i regeringsfor- men, den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättighet- erna och de grundläggande friheterna () med til- läggsprotokoll, FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättig- heter () och FN:s konvention om barnets rättigheter (). Det föreslagna tillägget i 12 § polislagen ska tydliggöra i vilka situat- ioner ett omhändertagande med stöd av bestämmelsen kan bli aktuellt. Även med det föreslagna tillägget innefattar bestämmelsen enligt rege- ringens bedömning godtagbara begränsningar i skyddet mot frihetsberö- vande och annat intrång i rörelsefriheten enligt 2 kap. 8 § regeringsfor- men.