prop · GZ03105 · 2012-03-15 00:00:00 — distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter genom att föreskriva att näringsidkaren, i fall konsumenten utövar sin ångerrätt, inte enbart kan kräva att konsumenten betalar för den del av en finansiell tjänst som redan har tillhandahållits utan även kan kräva ersättning för skäliga kostnader för tjänster för tiden före det att näringsidkaren tog emot konsumentens meddelande om att avtalet frånträds. kommissionen yrkat att domstolen ska ålägga att ersätta har bestritt talan och anfört sin uppfattning att den svenska lagstiftningen är förenlig med direktiv /65/EG. andra meningen i 3 kap. 11 § första stycket distans- och hemförsäljningslagen (2005:59) kan enbart utgå för sådana kostnader som motsvarar utförda delmoment av just den finansiella tjänst som konsumenten för utövandet av ångerrätten redan har Det finns inget i ordalydelsen av direktiv /65/EG som hindrar att kostnadsersättning för sådana inledande, nödvändiga och fullt ut tillhandahållna delmoment medges, så länge kostnaden inte är så stor att den kan tolkas som en påföljd i syfte att motverka ett utövande av Det senare följer för övrigt av 3 kap. 11 § andra stycket distans- och hemförsäljningslagen (2005:59), vars innebörd inte har ifrågasatts av kommissionen. Med anledning av kommissionens kritik har regeringen emellertid uppmärksammat att flertalet medlemsstater förefaller ha utformat den nationella genomförandebestämmelsen på ett något annorlunda sätt och närmare i anslutning till ordalydelsen i direktiv 2002/65/EG. Intresset av ett likformigt och enhetligt nationellt genomförande inom EU talar därför för en anpassning av den svenska Det pågår därför ett lagstiftningsärende för att ta om hand C-74/11(UDEUD 2011/150:2) Europeiska kommissionen mot Kommissionen har yrkat fastställelse av att inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt direktiv /112/EG om ett gemensamt system för mervärdesskatt (mervärdesskattedirektivet), bland annat genom att begränsa ordningen för mervärdesskattegrupper till tillhandahållare av finansiella tjänster och försäkringstjänster. har intervenerat till stöd för och anfört följande. ifrågasatta finska bestämmelserna ligger inom ramen för det skönsmässiga utrymme medlemsstaterna har, vid tillämpningen av artikel 11 i mervärdesskattedirektivet, att fastställa de närmare villkoren för en nationell ordning med gruppregistrering till mervärdesskatt. ifrågasatta finska bestämmelserna kommer inte i konflikt med grundläggande principer på mervärdesskatteområdet. De företag i den finansiella sektorn som omfattas av de ifrågasatta bestämmelserna befinner sig inte i en jämförbar situation med andra företag i . vart fall innebär den finska ordningen inte någon godtycklig olikbehandling av företagsgrupper utanför den finansiella sektorn utan grundar sig på objektiva skäl. Kommissionens talan ska således lämnas utan bifall såvitt den avser att inte uppfyllt sina skyldigheter enligt artikel 11 i mervärdesskattedirektivet genom att begränsa möjligheten till att registrera mervärdesskattegrupper till tillhandahållare av tjänster inom den finansiella sektorn och försäkringstjänster (jfr mål C-480/06 Kommissionen mot ovan). C-261/11 (UDEUD 2011/312:2) Europeiska kommissionen mot Kommissionen har yrkat att domstolen ska fastställa att har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 49 Fördraget om Europeiska Unionens Funktionssätt genom vissa bestämmelser enligt vilka orealiserade kapitalvinster beskattas enbart när ett bolag flyttar sitt säte eller platsen för bolagets verkliga ledning från till en annan stat eller när det flyttar enskilda tillgångar till ett fast driftsställe i en annan medlemsstat, medan en liknande flytt av ett bolags säte i eller överföring av tillgångar från sätet till en filial i samma medlemsstat inte medför några omedelbara skattekonsekvenser. har intervenerat till stöd för . C-270/11 (UDEUD 2011/171:1) Europeiska kommissionen mot Kommissionen har yrkat att domstolen ska (1) fastställa att inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt artikel 260. 1 FEUF eftersom inte vidtagit de nödvändiga åtgärderna för att följa domstolens dom i mål C-185/09, (2) förplikta att till kommissionen, betala ett vite om 40 per dag, för var dag som nödvändiga åtgärder inte vidtas för att följa domstolens dom i mål C 185/09, från och med den dag då dom i förevarande mål meddelas till den dag då domen i mål C- 185/09 följs, (3) förplikta att till kommissionen utge ett standardbelopp om 9 per dag, för var dag som nödvändiga åtgärder inte vidtas för att följa domstolens dom i mål C-185/09, från och med den dag då domen i mål C-185/09 meddelades till dess dom meddelas i förevarande mål, eller den dag som nödvändiga åtgärder vidtas för att följa nämnda dom i mål C-185/09, om denna inträffar tidigare, och (4) förplikta att ersätta rättegångskostnaderna. har bestritt kommissionens yrkande om att ska förpliktas att betala ett standardbelopp och i vart fall att ska förpliktas att betala både ett standardbelopp och vite samt yrkat att domstolen ska ogilla kommissionens talan i dessa delar. har även bestritt storleken av beloppen på de av kommissionen yrkade ekonomiska sanktionerna och hemställt att domstolen, under förutsättning att den anser att ska förpliktas att betala ekonomiska sanktioner, ska bestämma dessa till de lägre belopp som domstolen med hänsyn till omständigheterna i målet anser vara skäligt. Vidare har bestritt kommissionens yrkande om ersättningsskyldighet för rättegångskostnader och yrkat att domstolen ska förplikta vardera parten att stå sina rättegångskostnader vid domstolen. Till grund för denna inställning har i huvudsak anförts följande: Kommissionens värdering av den aktuella överträdelsen är alltför hård vad gäller svårighetsgrad, varaktighet och behov av avskräckande effekt. I synnerhet har kommissionen inte visat förekomsten av omständigheter som skulle motivera en tillämpning av en så hög koefficient som 10 för svårighetsgraden för den aktuella överträdelsen och det saknas under alla förhållanden anledning att tillämpa en så hög koefficient. Direktiv /24/EG (datalagringsdirektivet) har inte den betydelse för den inre marknadens funktion som kommissionen påstår och kommissionen har inte visat att underlåtelse att genomföra datalagringsdirektivet har haft den betydelse för allmänna och enskilda intressen som påstås. I vart fall ifrågasätts att underlåtenheten skulle kunna ha haft någon sådan inverkan av betydelse för allmänna och enskilda intressen med hänsyn till den ringa grad av harmonisering som datalagringsdirektivet innebär och till den nationella reglering som finns i kraft. Vidare har kommissionen i sin bedömning inte beaktat att domen i mål C-185/09 enbart avser underlåtenhet att genomföra en del av datalagringsdirektivet. har inte heller tidigare underlåtit att efterkomma någon dom från domstolen och omständigheterna som lett till underlåtenhet i detta fall är extraordinära. Det saknas därför anledning att anta att skulle ägna sig åt liknande överträdelser. bakgrunden saknas anledning att förplikta att betala något standardbelopp. Det är i vart fall fullt tillräckligt med en form av ekonomisk sanktion för att få att upphöra med överträdelsen och avhålla från liknande överträdelser . Såväl förpliktelsen att betala vite som ett standardbelopp i enlighet med artikel 260.2 FEUF syftar var och en för sig till att få medlemsstaten att upphöra med den aktuella överträdelsen och avskräcka medlemsstaten från vidare liknande överträdelser av unionsrätten. Följaktligen är det inte nödvändigt att kumulera vite och standardbelopp och detta skulle strida mot proportionalitetsprincipen. Mot samma bakgrund står inte heller storleken på beloppen av de ekonomiska sanktionerna som yrkats av kommissionen i proportion till den aktuella överträdelsen. I den mån domstolen skulle finna anledning att ådöma ekonomiska sanktioner, föreligger därför skäl att bestämma storleken av sanktionerna till lägre belopp än vad kommissionen har yrkat. C-274/11 (UDEUD2011/273:1) mot Europeiska unionens råd och C-295/11 (UDEUD2011/274:1) Republiken mot Europeiska unionens råd och har var och en för sig väckt talan mot rådet vid EU- domstolen och yrkat att domstolen ska ogiltigförklara rådets beslut av om bemyndigande av ett fördjupat samarbete på området skapande av ett enhetligt patentskydd (2011/167/EU). har som grund för sin talan i första hand gjort gällande att rådet genom att anta beslutet om bemyndigande av ett fördjupat samarbete har missbrukat sina befogenheter när målet med samarbetet inte är att alla medlemsstater ska delta, utan att undvika förhandlingar med en medlemsstat genom att lägga fram en lösning där denna medlemsstat utesluts, och genom att använda ett fördjupat samarbete för att i själva verket ingå ett internationellt mellanstatligt avtal enligt artikel 142 i Europeiska patentkonventionen (EPC). Beslutet har vidare åsidosatt EU:s rättsväsen då det inte har föreskrivits något system för tvistlösning avseende rättigheter som omfattas av unionsrätten. I andra hand har anfört att de rekvisit som krävs enligt fördragen för att det ska kunna upprättas ett fördjupat samarbete inte är uppfyllda. har som grund för sin talan gjort gällande att beslutet om fördjupat samarbete strider mot artikel 20.1 första stycket FEU eftersom unionen har exklusiv befogenhet på det område som berörs av det fördjupade samarbetet, att effekterna av beslutet inte är förenliga med de syften som låg till grund för det fördjupade samarbetet enligt fördragen, att det inte är utrett om kravet på en sista utväg enligt artikel 20.2 FEU varit uppfyllt och utan att ha motiverats i detta hänseende samt att beslutet strider mot artikel 326 FEUF eftersom det skadar den inre marknaden genom att medföra hinder för handeln mellan medlemsstaterna och diskriminering mellan företag, vilket leder till snedvridning av konkurrensen, liksom även strider mot artikel 20.1 FEUF genom att beslutet inte bidrar till att stärka EU:s integrationsprocess. Rådet har bestritt talan och yrkat att ska lämna respektive yrkande om ogiltigförklaring utan bifall. har intervenerat till stöd för rådet. C-292/11P (UDEUD2011/323:3) Europeiska kommissionen mot Kommissionen har överklagat en dom från tribunalen (mål T-33/09) genom vilken tribunalen biföll yrkande om ogiltigförklaring av ett beslut från kommissionen om krav på betalning av vite som utgår med anledning av verkställandet av domstolens dom av i mål C-70/06, kommissionen Enligt det ogiltigförklarade beslutet ansåg kommissionen att de portugisiska myndigheterna inte verkställt domen från den 10 förrän då lag nr 31/2008 trädde i kraft. Antagandet av lag nr 67/2007, vilken upphävde den nationella förordning som låg till grund för det ursprungliga fördragsbrottet som fastställdes genom domstolens dom 2004 i mål C-275/03, kommissionen mot , utgjorde inte ett korrekt verkställande av fördragsbrottet. således genom det ogiltigförklarade beslutet ett tidigare framställt krav om avseende förfallna viten för perioden 10 januari31 samt framställde ytterligare ett krav om avseende perioden 1 juni17 . har bestritt ändring av den överklagade domen. har intervenerat till stöd för . C-301/11(UDEUD 2011/313:2) Europeiska kommissionen mot Kommissionen har yrkat att domstolen ska fastställa att har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 49 Fördraget om Europeiska Unionens Funktionssätt genom vissa bestämmelser enligt vilka orealiserade kapitalvinster beskattas enbart när ett bolag flyttar sitt säte eller platsen för bolagets verkliga ledning från till en annan stat eller när det flyttar enskilda tillgångar till ett fast driftsställe i en annan medlemsstat, medan en liknande flytt av ett bolags säte i eller överföring av tillgångar från sätet till en filial i samma medlemsstat inte medför några omedelbara skattekonsekvenser. har intervenerat till stöd för . T-374/07 (UDEUD2007/237:2) mot Europeiska kommissionen och Europeiska kontoret för uttagning av personal har yrkat att tribunalen ska ogiltigförklara kommissionens beslut att avslå hans begäran om att få del av frågor och svar i ett uttagningsprov han genomgått. har intervenerat i målet till stöd för och anfört följande. Kommissionen har felaktigt har ansett att öppenhetsförordningen inte är tillämpligt alternativt att de begärda handlingarna kan hemlighållas med stöd av artikel 4.3 första stycket i öppenhetsförordningen rörande skyddet för institutionernas beslutsförfarande. Av handlingarna framgår att sökanden genomgått ett datoriserat urvalsprov för att komma i fråga för anställning hos en EU-institution men inte hörde till dem som EPSO beslutade skulle gå vidare till det andra delprovet. För att kunna kontrollera att allt gått rätt till har sökanden begärt tillgång till de frågor som ställdes till honom vid det detta urvalsprov, sina egna svar samt de rätta svaren. Regeringen håller inte med kommissionen om att artikel 6 i bilaga III i tjänsteföreskrifterna i detta fall utgör lex specialis, som ska tillämpas före öppenhetsförordningen. Artikel 6 anger att uttagningskommitténs arbete skall vara hemligt. Regeringens uppfattning är att öppenhetsförordningens regler om sekretessundantag i artikel 4 är uttömmande och att undantagen enligt fast praxis ska tillämpas restriktivt. Syftet med artikel 6 i bilaga III till tjänsteföreskrifterna är att säkerställa att ledamöterna i en uttagningskommitté inte ska utsättas för otillbörlig påverkan. Syftet är alltså att garantera objektiviteten i urvalsprocesserna. Att lämna ut frågor, sökandens svar och de rätta svaren på frågorna i en avslutad rekryteringsprocess kan i de allra flesta fall inte på något sätt riskera att utsätta ledamöterna i uttagnings-kommittén för otillbörlig påverkan, utan skulle snarare förbättra förutsättningarna för ett objektivt och rättvist urvalsförfarande. I detta fall, när det gäller datoriserade prov, är dessutom någon uttagningskommitté inte inblandad. T-344/08 (UDEUD2008/265:2) mot Europeiska kommissionen har yrkat att tribunalen ska ogiltigförklara kommissionens beslut att neka bolaget tillgång till handlingarna i ett konkurrensärende. Sökanden har gjort gällande att kommissionen tillämpat undantagen till skydd för fysisk eller juridisk persons affärsintressen och till skydd för syftet med inspektioner, utredningar och revisioner i artikel 4.2 första och tredje strecksatsen i öppenhetsförordningen på ett felaktigt sätt. Vidare har sökanden uppgett att kommissionen har åsidosatt artikel 4.2 sista stycket i förordningen genom att slå fast att det inte förelåg ett övervägande allmänintresse för utlämnande. Kommissionen har därutöver enligt sökanden åsidosatt artikel 4.6 i förordningen genom att inte lämna ut åtminstone en del av handlingarna. har intervenerat till stöd för sökanden och anfört att öppenhetsförordningen inte ger utrymme för en tolkning som innebär att en viss kategori av handlingar automatiskt är undantagna från insyn och att bedömningen av om en handling kan lämnas ut ska göras mot bakgrund av de uppgifter den faktiskt innehåller. Tillgång ska endast vägras om utlämnandet i det specifika fallet skulle undergräva skyddet för de intressen som anges i öppenhetsförordningen. För hemlighållande krävs dessutom att det inte föreligger ett övervägande allmänintresse av utlämnande. Den omständigheten att det i ett kartellärende finns känsliga uppgifter innebär i och för sig att en korrekt prövning kan leda till att handlingar inte lämnas ut, men prövningen kan bara ske utifrån T-59/09 (UDEUD2009/119:2) mot Kommissionen har beslutat om utlämnande av handlingar som har överlämnats till kommissionen av tyska myndigheter i ett har yrkat att tribunalen ska ogiltigförklara kommissionens beslut med hänvisning till att beslutet strider mot artikel 4.5 i öppenhetsförordningen, jämförd med principen om lojalt samarbete mellan gemenskapen och medlemsstaterna enligt artikel 10 EG. menar att kommissionen saknar befogenhet att göra en egen omfattande prövning av grunderna för beslutet att neka tillgång till handlingar enligt Det ankommer på att avgöra huruvida någon av grunderna för att neka tillgång enligt artikel 4.14.3 föreligger. Kommissionen kan bara i undantagsfall ignorera ett beslut att neka medgivande, när de skäl som har åberopats av medlemsstaten inte Skyddsintressen för internationella förbindelser och skyddsintresset för utredningar, inspektioner och revisioner utgör här grund för ett hemlighållande. Kommissionen har anfört att det numera framgår klart av praxis att en medlemsstat inte har vetorätt i fråga om handlingar som härrör från Kommissionen måste dock samråda med medlemsstaten för att se att medlemsstatens motivering håller för något av de materiella sekretessundantagen. har intervenerat till stöd för kommissionen och anfört att det åligger den institution som innehar handlingen att pröva frågan om Om inget av de materiella sekretessundantagen i artikel 4.1- 4.3 i öppenhetsförordningen är tillämpligt ska kommissionen lämna ut handlingarna även om motsätter sig detta. T-180/10 (UDEUD2010/216:4) mot Europeiska har överklagat kommissionens beslut att neka organisationen tillgång till handlingar, bl.a. yttranden från kommissionens rättstjänst, angående två redan antagna direktiv som klassar nickel och vissa av dess beståndsdelar som hälsofarliga Kommissionen avslog ansökan med hänvisning sekretessen till skydd för rättslig rådgivning. Direktiven som rättstjänstyttrandena rör i är antagna genom kommittologiförfarande och beslutade av har intervenerat till stöd för sökanden och anfört följande. insynsintresse i lagstiftningsförfaranden som domstolen betonar i domen i målet Turco är tillämpligt även på processen när en rättsakt antas i ett så Det faktum att Lissabonfördraget har trätt ikraft sedan Turco avgjordes kan inte användas som argument för att begränsa domstolens uttalanden om betydelsen av öppenhet i samband med antagandet av rättsakter. Lissabonfördraget betonar än tydligare än tidigare betydelsen av öppenhet och insyn. medför att kommissionen under artikel 290 och 291 FEUF kommer att ha möjlighet att anta fler rättsakter än tidigare är det ännu viktigare att samma möjligheter till insyn finns vid sådana förfaranden. effekten av Lissabon-fördraget ikraftträdande bli minskad öppenhet, deltagande och närhet till medborgarna. beslutsprocedur som ska vara tillämplig i lagstiftningsärenden respektive förfaranden för antagande av delegerade akter och genomförandeakter i artikel 289, 290 och 291 FEUF är av processuell natur och kan rimligen inte ges någon betydelse när det gäller intresset av insyn. 3.2 Mål om förhandsavgörande C-228/10 (UDEUD2010/174:2) Union of () och mot Begäran från of , Den nationella domstolens fråga: Bl.a. om kryptering av en tv-sändning utgör en teknisk åtgärd i den mening som avses i artikel 6.3 i direktiv /29/EG om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället. har anfört följande: En kryptering under sådana omständigheter som i det aktuella målet att ett programföretag använder sig av avkodningskort som ger endast abonnenter tillgång till programmen är inte en teknisk åtgärd i den mening som avses i artikel 6.3 i direktiv /29/EG. För att en teknisk åtgärd ska kunna tillerkännas rättsligt skydd enligt direktivet måste den ha vidtagits i syfte att skydda upphovsrätten till ett verk eller rätten till en prestation skyddad av närstående rättigheter. När det gäller villkorade tjänster i form av tillhandahållande av radio- och tv-utsändningar är den kryptering av signalen som används för att skydda den villkorade tjänsten normalt enbart inriktad på att hindra enskilda från att ta del av den skyddade tjänsten, det vill säga sändningen, utan att betala för detta. Den upphovsrättsligt relevanta handlingen att tillgängliggöra verken för allmänheten sker i detta fall redan i och med själva utsändningen. Om direktivet skulle medge ett rättsligt skydd för alla tekniska åtgärder som rättighetshavarna vidtar oavsett om de syftar till att hindra eller begränsa upphovsrättsligt relevanta handlingar eller inte skulle detta ge ett alltför långtgående och svåröverskådligt rättsligt skydd för tekniska åtgärder. Det skulle innebära ett skydd även för tekniska åtgärder som används eller som kan komma att utvecklas vilka hindrar eller begränsar handlingar som inte alls omfattas av upphovsmannens ensamrätt och som saknar koppling till upphovsrätten. Varken ordalydelsen av artikel 6.3 eller syftet med direktivet ger något stöd åt en sådan vidsträckt tolkning. uttryckligen att det upprätthålls en skälig avvägning rättighetshavarnas intressen och olika användarintressen. C-461/10 (UDEUD2010/298:1) m.fl. mot (ePhone) Den nationella domstolens fråga: Om direktiv /24/EG om lagring av uppgifter som genererats eller behandlats i samband med tillhandahållande av allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster eller allmänna kommunikationsnät (datalagrings-direktivet), särskilt artiklarna 3, 4, 5 och 11, hindrar en tillämpning av en nationell bestämmelse som är införd med stöd av artikel 8 i direktiv /48/EG om säkerställande av skyddet för immateriella rättigheter (IPRED- direktivet) och som innebär att en internetleverantör i en civilprocess, i syfte att en viss abonnent ska kunna identifieras, föreläggs att ge en upphovsrättsinnehavare eller dennes rättsinnehavare information om vilken abonnent som av internetleverantören tilldelats en viss IP-adress, från vilken adress intrång påstås ha skett. Förutsättning för denna fråga är att sökanden visat sannolika skäl för intrång i viss upphovsrätt samt att åtgärden är proportionell. Även fråga om svaret på den första frågan påverkas av det förhållandet att medlemsstaten inte genomfört datalagringsdirektivet trots att tiden härför har gått ut. har anfört att såväl ordalydelsen som syftet med datalagringsdirektivet ger stöd åt en tolkning som innebär att datalagringsdirektivet endast hindrar ett föreläggande att ge ut sådana uppgifter som har lagrats enbart enligt datalagringsdirektivet för syften som anges i det direktivet. Om uppgifterna har lagrats för något annat syfte utgör datalagringsdirektivet inte något hinder för att dessa lämnas ut till privata tredje män, med stöd av en nationell bestämmelse som genomför artikel 8 i IPRED- direktivet, för att dessa ska kunna väcka talan i tvistemål angående intrång i upphovsrätten. Detta gäller även i de fall samma uppgifter också har lagrats med anledning av datalagringsdirektivet. Generaladvokatens förslag till avgörande : Datalagringsdirektivet är inte tillämpligt på behandling av personuppgifter för andra ändamål än dem som avses i artikel 1.1 i detta direktiv. Följaktligen utgör nämnda direktiv inte hinder för att en nationell bestämmelse tillämpas enligt vilken en domstol inom ramen för ett civilprocessuellt förfarande och i syfte att identifiera en viss abonnent kan förelägga en internetleverantör att till en upphovsrättsinnehavare, eller till den som utövar rätten i dennes ställe, lämna ut uppgifter om identiteten på den abonnent som internetleverantören tilldelat en viss IP-adress som påstås ha använts för att göra intrång i den berörda upphovsrätten. Dessa uppgifter måste dock ha lagrats just i syfte att kunna lämnas ut och användas för detta ändamål, i enlighet med detaljerade nationella lagbestämmelser som antagits med iakttagande av unionsrätten angående skydd av personuppgifter. Med hänsyn till svaret på den första frågan har den andra frågan inte längre något föremål. C-498/10 (UDEUD 2010:319:2) X