prop · GZ03164 · 2012-07-05 00:00:00 — politiska rättigheter försämrats jämfört med antalet länder där respekten för dessa rättigheter förbättrats.3 Försämringarna rör framförallt yttrandefrihet inklusive, religions- och övertygelsefrihet, organisations- och mötesfrihet, akademiskt oberoende och rättsstatens principer, journalisters frihet liksom friheten på internet. Kampen mot terrorismen har inneburit att vissa typer av brott mot de mänskliga rättigheterna har ökat. Utöver försämringar gällande yttrande-, förenings- och samlingsfriheterna har förbudet mot tortyr luckrats upp, tider för frihetsberövanden utan rättegång förlängts och principen om att skuld måste bevisas i en korrekt rättsprocess underminerats. I flera av samarbetsländer brister respekten för de mänskliga rättigheterna och möjligheten till politiskt deltagande och ansvarsutkrävande. Ett antal trender kan skönjas som påverkar demokratiutvecklingen och respekten för mänskliga rättigheter i den ena eller andra riktningen: Ökad medborgarinflytande genom informations- och kommunikationsteknik Människor, inte minst unga män och kvinnor, har genom informations- och kommunikationsteknik (ICT) verktyg kunnat dela erfarenheter oberoende av gränser och mobiliserat sig i det civila samhället på ett annorlunda och snabbare sätt än . Detta har påverkat utvecklingen påtagligt och förändrar demokratiutvecklingens dynamik. De omvälvningar som rullat över och - och som hade sin grund i den uppdämda frustrationen över bristen på inflytande, yttrandefrihet, social rättvisa och jobb samt med begreppet värdighet som utgångspunkt betecknas av många som en fjärde demokrativåg. Den kommer med stor sannolikhet att förändra regionen i grunden. Men demokratiutvecklingen är bräcklig. Övergången till mer stabil demokrati kan komma att ta och te sig olika inom regionen. Utmaningarna är stora och bakslagen kan bli många. Många länder som befinner sig i transition mot demokrati är polariserade mellan liberala aktivister, representanter för företrädare för de tidigare auktoritära regimerna samt representanter för islamistiska rörelser. har medborgare fått större möjligheter att spela en roll som aktörer på den politiska scenen. Många män och kvinnor har satt sig i förarsätet för demokratisering och har högre förväntningar än tidigare på att demokratisering ska leda till positiv förändring, ökad respekt för de mänskliga rättigheterna och bättre välfärdstjänster som fördelas mer jämlikt. Det gäller såväl stabila demokratier som transitionsländer i början av en demokratisering. Sociala rörelser utmanar traditionella politiska institutioner. En minskande tilltro till politiska partier, samhällsinstitutioner och auktoriteter har gjort att medborgares mobilisering sker på ett sätt som går vid sidan av och bortom traditionella politiska aktörer och 3 Freedom in the World 2012: The and their Global Repercussions: http://report/freedom-world/freedomworld. institutioner som politiska partier för att i stället direkt påverka Skr. 2011/12:164 händelseutvecklingen. 2.Yttrandefriheten begränsas, motsättningar kvarstår och diskrimineringen fortgår Människors inflytande har ökat genom användningen av sociala medier. Det har i flera länder betraktats som ett hot mot makten, varför yttrandefriheten kringskurits. Friheten på nätet har begränsats genom censur, filter, blockeringar och övervakning. Stater samverkar om hur friheten kan inskränkas och hur det civila samhällets handlingsutrymme kan inskränkas. Situationen vad gäller pressfrihet och journalisters frihet genom begränsande lagstiftning eller hot, mord, repressalier och straff mot enskilda journalister p.g.a. den journalistiska gärningen utgör alltjämt ett hinder mot verklig demokrati på många håll i världen. Utrymmet för individers och det civila samhällets möjligheter att verka fritt och utkräva ansvar har minskat och hoten ökat. har över 50 länder vidtagit restriktiva åtgärder. Det kan handla om begränsningar i att få ta emot bistånd, höga trösklar för att få registrera eller driva en organisation, eller ett nästintill totalt stopp för påverkansarbete. Rättssäkerheten och rättsstatens principer fortsätter att vara eftersatta i många länder, även om en långsiktigt positiv trend kan skönjas. Förutsättningarna för det multilaterala arbetet för mänskliga rättigheter har förbättrats, men motsättningar kvarstår, exempelvis gällande kulturrelativism, balansen mellan länders suveränitet och världssamfundets inblandning. Diskriminering av personer som tillhör religiösa minoriteter, sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter och hbt-personers åtnjutande av de mänskliga rättigheterna är exempel på frågor som fortsatt utgör en utmaning. Kvinnors möjligheter att åtnjuta sina mänskliga rättigheter fortsätter att vara starkt inskränkta eller minskande i många delar av världen. Åtgärderna för att bekämpa inskränkningar i kvinnors och flickors rörelsefrihet och diskriminering och våld mot dem har varit otillräckliga, och mödradödligheten förblir trots Millenniemålet mycket hög i många länder. Hbt-personer fortsätter att utsättas för diskriminering och förföljelse. Homosexualitet är förbjudet i ett 70-tal stater världen över. I flera latinamerikanska länder har en viss positiv trend kunnat skönjas. I är läget för hbt-personer i många länder fortsatt mycket svårt och i vissa länder, exempelvis , har läget försämrats. Även i är situationen för hbt-personer utsatt. Uppskattningsvis lever fortfarande en majoritet av världens befolkning i länder där staten kraftigt eller mycket kraftigt begränsar medborgarnas rätt till religions- och övertygelsefrihet. 3.Fler demokratiska transitioner demokrati åter upp på den internationella dagordningen Efter en tillbakagång för den globala demokratiutvecklingen har de demokratiska omvälvningarna fört demokratin tillbaka på den nationella och internationella dagordningen. auktoritära och utvecklingsfientliga krafter väntar på tillfällen att flytta Skr. 2011/12:164 fram sina positioner. Efter omvälvningarna i sitter de inte längre lika säkert. I tas positiva steg i demokratisk riktning. Tecken på liknande förändringar bör också följas vad gäller . har liksom andra auktoritära stater med ekonomiska framgångar genom sin statskapitalism minskat utrymmet för förespråkare av liberala/demokratiska reformer och för försvarare av mänskliga rättigheter. Detta gäller inte minst i Öst-, . Trots demokratiska transitioner är jämställdhet i politiken ett fortsatt ouppfyllt mål. Även om kvinnors makt och politiska inflytande i mycket begränsad utsträckning har ökat och trots stora ansträngningar och åtaganden för ökad jämställdhet på nationell och internationell nivå är det långt kvar till jämställdhet mellan män och kvinnor i politiken. I genomsnitt är av världens parlamentariker kvinnor. I är siffran . Över hela världen är länken mellan fred, demokrati och utveckling central, särskilt i . Militärens roll har visat sig vara helt avgörande i demokratiska transitionsfaser, exempelvis i , liksom i konsoliderade demokratier. Finansiell och ekonomisk instabilitet som BRICS4-länder alltmer betydelsefulla I många länder har den ekonomiska krisen lett till att regeringars ekonomiska utrymme avsevärt begränsats. som har misskött sina ekonomier har mött negativa reaktioner från de globala finansiella marknaderna och sökt extern finansiering, bl.a. från EU och . I vissa länder som påverkats kraftigt av den ekonomiska och finansiella krisen har parlament temporärt ersatt folkvalda representanter med teknokratiska ledare. har många fattigdomstäta länder en starkare tillväxt . BRICS-ländernas ökande ekonomiska makt har dels lett till en viss maktförskjutning i internationella förhandlingar och multilaterala organisationer, dels till en starkare roll för regionala mellanstatliga organisationer i , och även . Dessa regionala organisationer har kommit att spela avgörande roller för demokratiutvecklingen i enskilda fall, exempelvis , och ). Det senaste årtiondets ekonomiska utveckling har lett till att många människor i fattigdomstäta länder tagit sig ur fattigdomen. Modernisering, ekonomisk tillväxt och ökad öppenhet för influenser utifrån har i många låg- och medelinkomstländer lett till att inhemska röster höjs för ökad rättssäkerhet och öppenhet, och för att protestera mot maktmissbruk och korruption. Omfattande korruption och bristande inkomstfördelning i många tillväxtekonomier har också skapat enorma klyftor mellan fattiga och rika, med socialt missnöje och spänningar som följd med risk för negativa konsekvenser för demokratiutvecklingen. 4 , , , och Det finns en märkbar ökad risk för valfusk och våld under hela valprocesser i ett stort antal länder. Sofistikerade former av valfusk sker i ökad utsträckning i form av olaglig finansiering av valkampanjer från nätverk av människo-, vapen- och narkotikahandlare samt organiserad brottslighet. I har den ekonomiska ojämlikheten, människors känsla av att inte vara delaktiga eller representerade i politiken inneburit att allmänhetens tro på den representativa demokratin minskat. Konstitutionsbyggande processer blir allt viktigare för demokratisering. Bara planeras, förhandlas eller slutförs nya konstitutioner i , , , , , , , , Sydsudan, , , och . Processer i samband med framtagandet av dessa konstitutioner och genomförandet av dess principer har visat sig vara centrala för ägarskap och demokratisk utveckling. I vissa delar av börjar demokratiska värderingar få ett allt starkare fäste. Afrikanska ledare har förbundit sig till demokratiska principer och värderingar genom Afrikanska Unionens antagande av en demokratistadga, som trädde i kraft , vilket utgör en viktig milstolpe för demokratiutvecklingen på kontinenten. är utmaningarna stora. Den positiva händelseutvecklingen i har inneburit ökad instabilitet i närliggande områden, med statskuppen i som det tydligaste exemplet på detta. Kuppen innebar ett hårt slag mot demokratiutvecklingen i . 3Utvecklingssamarbete inom demokrati och mänskliga rättigheter 3.1 Komplementaritet mellan det bilaterala och multilaterala utvecklingssamarbetet För att stödja demokrati och främja mänskliga rättigheter i utvecklingssamarbetet används såväl bilaterala som multilaterala kanaler. Regeringen anser att de två samverkar och är på olika sätt ömsesidigt Stöd för att påverka den demokratiska utvecklingen i ett land, t.ex. genom att stärka de nationella parlamentens eller fria oberoende mediers roll, har följder för maktbalansen i ett land och måste ses som en i grunden inrikespolitisk process där utomstående biståndspolitiska aktörer har ett begränsat inflytande. Multilaterala aktörer som t.ex. har fördelen av att de har hög legitimitet som försvarare av de standarder, normer och konventioner som har utarbetats i mellanstatligt samförstånd De betraktas som opartiska och kan därmed antas agera med större trovärdighet än bilaterala aktörer. aktörer har en bredare global närvaro på landnivå och kan också antas ha bra förutsättningar att agera långsiktigt och med kontinuitet. Men de multilaterala aktörerna är också beroende av politisk uppbackning och stöd från bilaterala aktörer och givare för att få bra genomslag för svårare frågor i dialogen och kontakterna med värdlandet. De riskerar att framstå som svaga om de inte får detta politiska stöd eller om finansieringen av långsiktiga program blir alltför kortsiktig eller oförutsägbar. kritiseras t.ex. UNDP för att vara alltför försiktig eller återhållsam i sin dialog med mottagarlandet om demokratifrågor eller mänskliga rättigheter, för att inte äventyra resten av organisationens projektportfölj. kan som bilateral givare däremot lättare definiera och fokusera det bilaterala DMR-stödet. I det bilaterala stödet ingår även s.k. multi-bi- stöd. kan spela en viktig roll som samarbetspartner i synnerhet i de länder där är representerat på landnivå och det finns ett nationellt ägarskap för frågan. Stöd till demokratiseringsprocesser och mänskliga rättigheter måste kunna vara flexibelt för att hantera utmaningar och möjligheter som dyker upp och här kan som bilateral aktör ha bättre förutsättningar för att snabbt ställa om insatsportföljen än en mer tungrodd multilateral organisation. Medieutveckling och yttrandefrihet är exempel på områden där Sida arbetar flexibelt och innovativt. kan som bilateral aktör ha bättre förutsättningar att driva motvindsfrågor och stödja enskilda aktörer och aktörer i det civila samhället genom flexibilitet, aktörsorienterade arbetssätt och förmåga att ge basstöd till civilsamhällesorganisationer, vilket UNDP och många andra mellanstatliga organisationer ofta saknar möjlighet att göra. Sidas insatser inom delsektorn demokratiskt deltagande och civila samhället har ökat från ca 2002 till ca 2011. Delsektorns andel av huvudsektorn demokrati, mänskliga rättigheter och jämställdhet har ökat från 2011. Sidas insatser inom delsektorn media och fritt informationsflöde har fördubblats från ca 2002 till ca 190 miljoner 2011. Delsektorns andel av huvudsektorn har dock varit relativ stabil under 20022011. Bilateralt myndighetssamarbete kan vara en grund för god dialog och för kapacitetsuppbyggnad, exempelvis är stöd till uppbyggnad av riksrevision och statistikmyndighet områden där har goda förutsättningar att bistå med kunskap och finansiering. Sidas insatser till delsektorn statistikuppbyggnad har utgjorde av huvudsektorn demokrati, mänskliga rättigheter och jämställdhet 2002. har delsektorn utgjort av huvudsektorn. långa erfarenhet och goda kompetens när det gäller kvinnors rättigheter kännetecknar det bilaterala utvecklingssamarbetet och bör fortsatt genomsyra det såväl det bilaterala DMR-biståndet som övrigt bistånd. bör även fortsatt ha ett engagerat och pådrivande förhållningssätt till kvinnors rättigheter och jämställdhet i multilaterala organisationers beslutande organ och följa upp att detta omvandlas till konkret handling på landnivå. Bilateralt och multilateralt utvecklingssamarbete är ömsesidigt förstärkande. I ett land är det givarsamfundets samlade insatser som ska tas i beräkning. Exempelvis kan ge ett brett stöd till Skr. 2011/12:164 finansiella förvaltningsreformer som ger stöd till stärkandet av ansvarsutkrävande funktioner genom civilsamhällesorganisationer. Multilaterala och bilaterala aktörers styrkor och svagheter måste bedömas från fall till fall. 3.2Biståndets utformning i förhållande till regeringens policy Resultatredovisningen från Sida och multilaterala organisationer visar att verksamheten är relevant utifrån prioriteringarna i regeringens policy. Utmaningen för både det bilaterala och det multilaterala utvecklingssamarbetet ligger i att mer systematiskt följa upp resultat på och lyfta fram samband mellan de genomförda insatserna, synergier med andra aktörers insatser och de förändringar som har skett. Risken är att slutsatser och lärdomar av redovisningen blir för generella och inte tillräckligt operativa för regeringens styrning. 2011 betalade Sida ut till stöd för demokrati och mänskliga rättigheter. Det bilaterala biståndet genom Sida inom DMR-sektorn är uppdelat i 16 delsektorer enligt /DAC:s statistikkoder. Tabell 1 på nästa sida visar på Sidas utbetalningar 2011 per delsektor. Utbetalningar inom Demokrati-/MR-/Jämställdhetssektorn per delsektor , 2003-2011, (tkr) Radio/tele/tryckta medier * I dessa delsektorer ingår stöd med äldre sektorkoder som enligt beslut ska räknas in För resultatbilagan delades de 16 delsektorerna in under de tre fokusområden som regeringen har identifierat i policyn för demokratisk utveckling och mänskliga rättigheter (se avsnitt 1.2). I statistiken nedan omfattar fokusområde medborgerliga och politiska rättigheter delsektorerna mänskliga rättigheter (där insatser för ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter ingår) samt kultur och fritid. Fokusområde demokratins och rättsstatens institutioner och procedurer omfattar delsektorerna offentlig sektor, politik och förvaltning, offentlig finansiell styrning, decentralisering, regional och lokal demokrati, rättsväsende, valstöd, sysselsättningspolitik, samhällsservice samt statistikuppbyggnad. I fokusområde demokratiseringens aktörer ingår delsektorerna antikorruptionsorganisationer och institutioner, demokratiskt deltagande och civila samhället, parlament och politiska partier, media och fritt informationsflöde, kvinnorättsorganisationer samt radio/tele/tryckta medier. I figur 2 och 3 illustreras andelen respektive utbetalningarnas storlek per fokusområde . Av statistiken går det att utläsa att stödet till demokratiseringens aktörer har ökat markant både i andel, från 2002 till 2011, och i faktiska utbetalningar, från 2002 till 2011. För de övriga två fokusområdena medborgerliga och politiska rättigheter respektive demokratins och rättsstatens institutioner och procedurer har de faktiska utbetalningarna varit någorlunda konstanta , medan andelen minskat från till , vilket är en direkt konsekvens av den markanta ökningen av stödet till demokratiseringens aktörer. Analys av Sidas verksamhet Regeringen anser att Sida har hörsammat regeringens ambitionsökning på området. Den kraftigaste årliga ökningen kan noteras året efter regeringens skrivelse om demokratibistånd, Frihet från Förtryck (skr. 2008/09:11), då DMR-biståndet ökade från 2008 till 2009. Ökningen berodde även på regeringens nyinstiftade strategi för demokratisering och yttrandefrihet, men huvudsakligen på en rad delbeslut och utbetalningar inom geografiska och icke-geografiska strategier. Regeringens prioriteringar slog således igenom både i formella beslut gällande strategier och på insatsnivå inom redan beslutade strategier. Regeringen noterar att Sidas decentraliserade klassificeringssystem av insatser är både en styrka och en svaghet. Klassificeringen sker nära där verksamheten sker. Utrymmet för subjektiva bedömningar och därmed skillnader i klassificeringen skapar dock viss osäkerhet gällande statistikens tillförlitlighet och i användningen av biståndsdatan. Regeringen bedömer att den verksamhet som ryms inom Sidas huvudsektor Demokrati, mänskliga rättigheter och jämställdhet är tydlig i indelningen på delsektornivå vad gäller demokrati och mänskliga rättigheter. Däremot är det otydligt om jämställdhet avses täckas in av delsektorn kvinnorättsorganisationer och/eller i delsektorn mänskliga rättigheter. Jämställdhet är också en tvärgående fråga över alla sektorer. Sida har valt att lägga till termen jämställdhet till sektorn demokrati och mänskliga rättigheter i brist på andra alternativ och av synlighetsskäl. Regeringen bedömer dock att konsekvensen är att det skapat viss osäkerhet i kategoriseringen av insatser inom sektorn demokrati och mänskliga rättigheter. Nuvarande sektorindelning är inte helt i enlighet med regeringens policy. Exempelvis ingår sysselsättningspolitik och samhällsservice som delsektorer. Regeringen bedömer inte att delsektorn ingår som mål i det mer fokuserade DMR-biståndet. Regeringen anser att det finns anledning att föra en diskussion om huruvida verksamhet inom delsektorn kultur och fritid är i enlighet med DMR-policyn. Kulturinsatser är en viktig verksamhet för ökad yttrandefrihet och bör lyftas fram i högre grad än vad som varit fallet. Regeringens bedömning är att frågan om sektorindelning är en fråga måste driva inom /DAC för att bättre anpassa sektorindelningen till DMR-biståndets verklighet. Regeringen ifrågasätter exempelvis huruvida verksamhet gällande fritidssysselsättning bör ingå som en delsektor på DMR-området. Indelningen i delsektorer bör ses över i syfte att sektorerna inte överlappar. Jämförelse med andra /DAC-länder Sida och /DAC klassificerar biståndet i huvudsektorer och delsektorer. Sidas och /DAC:s huvudsektorer skiljer sig åt. Sidas huvudsektor Demokrati, mänskliga rättigheter och jämställdhet innehåller 16 delsektorer medan /DAC:s motsvarighet, Staten och det civila samhället, endast innehåller elva av dessa. De fem delsektorer som inte ingår i /DAC:s huvudsektor är sysselsättningspolitik och förvaltning, insatser för grundläggande samhällsservice, kultur och fritidssysselsättning, statistikuppbyggnad samt radio/television/tryckta medier. Dessa fem är istället inordnade inom /DAC:s sektorer Övrig social infrastruktur och tjänster, respektive Kommunikation dvs. utanför DAC:s huvudsektor Staten och det civila samhället. Vid en jämförelse mellan Sida och andra bilaterala givare 2010, utifrån de 11 delsektorer som ingår i DAC:s sektor staten och det civila samhället, ger Sida den största andelen av det totala biståndet till denna sektor (24,) tätt följt av (23,) och (22,). Snittet inom DAC ligger på . Se figur 5 på nästa sida. Däremot i faktiska tal räknat är den största givaren av demokratibistånd, följt av , och . hamnar på femte plats. ger mer än genomsnittet i relativa tal till verksamhet inom delsektorn demokratiskt deltagande men mindre än genomsnittet till delsektorn offentlig förvaltning. Andel av det bilaterala biståndet EU och multilaterala organisationers verksamhet Resultatredovisningen visar att EU och de multilaterala organisationerna arbetar brett inom området demokratiutveckling och mänskliga rättigheter. I förhållande till regeringens policy för demokratisk utveckling och mänskliga rättigheter är EU och de utvalda multilaterala organisationernas verksamhet av relevans för alla tre fokusområden och dess underområden i varierad utsträckning. Regeringen bedömer att vissa organisationer är relevanta för samtliga områden medan andra organisationer är mer relevanta för något eller några av fokusområdena och deras respektive underområden. För att kunna återge multilaterala organisationers verksamhet på ett rättvisande sätt är det i vissa fall befogat att även återge verksamhet som är mer avgränsad än den som avses i regeringens policy för demokratisk utveckling och mänskliga rättigheter. Av detta skäl har regeringen valt att ta med som ett exempel på en organisation som i praktiken och genom sitt arbetssätt verkar för demokratisk utveckling och respekt för mänskliga rättigheter. EU:s verksamhet är relevant för hela regeringens policy för demokrati och MR. EU stödjer demokrati och MR genom ett antal finansiella instrument i ett antal länder. EU finansierar stöd till stärkandet av rättsstaten och den offentliga förvaltningen, ökad rättssäkerhet, respekt för de mänskliga rättigheterna (bl.a. stöd till MR försvarare, att motverka dödsstraff, mm. ), valövervakning, till civilsamhället samt stöd till civil krishantering. OHCHR är relevant för policyns samtliga fokusområden. OHCHR:s mandat att främja och stärka skyddet för mänskliga rättigheter, bland annat genom att integrera ett rättighetsperspektiv i alla delar av FN:s verksamhet, ligger väl i linje med mål och inriktning för den svenska policyn för demokratisk utveckling och mänskliga rättigheter. En stor del av OHCHR:s insatser på huvudkontoret och i fältverksamheten kan härledas till området medborgerliga och politiska rättigheter. Verksamheten är också relevant för området demokratins och rättsstatens institutioner och procedurer och dess underområden att stärka statens försvar av de mänskliga rättigheterna och att utveckla ett Det är relevant också för fokusområdet om demokratiseringens aktörer och dess underområden att skydda försvarare av mänskliga rättigheter och att stärka kvinnors rättigheter och främja deras politiska deltagande. OHCHR bidrar till demokratisk utveckling och mänskliga rättigheter bl.a. genom att motverka straffrihet och diskriminering, stärka rättsstatens principer, stärka ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, stärka funktionshindrades rättigheter, säkra mänskliga rättigheter i konfliktländer. Detta görs bl.a. genom att stödja lagstiftningsprocesser, utveckla internationella normer och standarder, stödja kapacitetsutveckling, etablera mekanismer för övergångsrättvisa i länder som befinner sig i en postkonflikt situation och genomföra UNDP är relevant för alla tre fokusområden, även om merparten av