prop · GZ0377 · 2012-03-05 00:00:00 — från den dag då en begäran om undantag mottogs av den sista av dessa tillsynsmyndigheter. Om samtliga berörda tillsynsmyndigheter har kommit överens beträffande begäran om undantag från den dag då begäran mottogs av den sista av dessa tillsynsmyndigheter, ska de informera om detta. Av artikel 36.4 tredje stycket framgår att i vissa fall ska utföra de uppgifter som i artikel 36 tilldelas de berörda medlemsstaternas ska fungera som beslutande organ om de berörda tillsynsmyndigheterna inte har kunnat nå någon överens- kommelse från den dag då begäran om undantag mottogs av den sista av dessa myndigheter. heterna får gemensamt begära att ska förlängas ska också utföra uppgifterna om de berörda tillsynsmyndigheterna gemensamt begär det. Av artikel 36.7 i gasmarknadsdirektivet framgår att medlemsstaterna, utan hinder av punkt 3, får föreskriva att tillsynsmyndigheten eller , alltefter omständigheterna, ska avge sitt yttrande om förfrågan om undantag till det relevanta organet i medlemsstaten inför det formella Yttrandet ska offentliggöras tillsammans med beslutet. har utnyttjat den motsvarande möjligheten enligt direktiv Prop. 2011/12:77 2003/55/EG. Av nuvarande 9 kap. 4 § naturgaslagen framgår sålunda att ärenden om undantag prövas av regeringen efter ansökan. Tillsyns- myndigheten ska utreda ärendena och därefter, med eget yttrande, över- lämna ärendet till regeringens prövning. ska därvid offentliggöra sitt yttrande. Enligt nuvarande 9 kap. 5 § naturgaslagen ska ett beslut om undantag av regeringen utan dröjsmål anmälas till Europeiska kommissionen. 9 kap. 6 § finns ett bemyndigande för regeringen att meddela ytterligare föreskrifter som rör handläggning av ansökan om undantag. Utgångspunkten är enligt artikel 36.3 i gasmarknadsdirektivet att den nationella tillsynsmyndigheten ska besluta om undantag. enligt artikel 36.7 möjligt för en medlemsstat att föreskriva att tillsyns- myndigheten eller , alltefter omständigheterna, ska avge sitt yttrande om förfrågan om undantag till det relevanta organet i medlems- staten inför det formella beslutet. Det är vidare tillsynsmyndigheten som ska fastställa regler och system enligt artikel 36.6. När det gäller gränsöverskridande infrastruktur skiljer sig prövningen enligt gasmarknadsdirektivet i två viktiga avseenden från det som före- skrivs i direktiv /55/EG. Till att börja med ska ha möjlighet att yttra sig i sådana ärenden. Vidare ska prövningen i vissa fall göras av i stället för en nationell myndighet. Det svenska regelverket måste ändras för att svara mot gasmarknadsdirektivets krav i dessa frågor. Utgångspunkten att det är tillsynsmyndigheten som ska pröva frågorna om undantag är ännu tydligare i gasmarknadsdirektivet än i direktiv 2003/55/EG. Det är tillsynsmyndigheten som ska fastställa villkor för kapacitetstilldelningen innan det slutliga beslutet om undantag meddelas. När det gäller gränsöverskridande infrastruktur förutsätts tillsyns- myndigheterna i flera medlemsstater samordna sin prövning. nå en överenskommelse, ska frågan överlämnas till . bakgrund finns det starka praktiska skäl som talar för att den svenska nationella tillsynsmyndigheten snarare än regeringen bör pröva frågor En sådan ordning är också förenlig med en inriktning på att från regeringen lyfta bort sådana ärenden som inte kräver ställnings- tagande från regeringen som politiskt organ. Som framgått ovan finns det situationer där ska pröva frågorna om undantag när ärendet rör gränsöverskridande infrastruktur. därför nödvändigt att i svenska nationella föreskrifter ange när fungerar som prövningsmyndighet i enlighet med det som anges i artikel 36.4 i gasmarknadsdirektivet. Ett ärende om undantag som avser gränsöverskridande infrastruktur innebär att en eller flera tillsynsmyndigheter i andra stater måste ta ställning i frågan. Praktiska erfarenheter av en sådan samverkan kan motivera ändringar i de nationella bestämmelserna om förfarandet, liksom de riktlinjer som beslutar med stöd av artikel Prop. 2011/12:77 36.10 i gasmarknadsdirektivet. Frågorna är inte heller sådana att de måste regleras i lag. Det framstår mot denna bakgrund som lämpligt att rege- ringen anger förutsättningarna för att ska vara prövnings- myndighet i förordning. Det finns bestämmelser om handläggningen av ärenden om undan- tag i 9 kap. 4 och 5 §§ naturgaslagen. I 6 § i samma kapitel finns ett bemyndigande för regeringen att meddela ytterligare föreskrifter som rör handläggning av ansökan om undantag. Med hänsyn till att ett annat organ än regeringen ska pröva ärenden om undantag måste även bestämmelserna om förfarandet ändras. Frågorna är inte av sådan beskaffenhet att de måste regleras i lagform, utan ryms inom det område där regeringen kan meddela föreskrifter med stöd av 8 kap. 7 och 11 §§ regeringsformen. Det krävs sålunda inte heller något särskilt normgivningsbemyndigande i naturgaslagen. Beslut i frågor om undantag meddelas av regeringen som första och enda instans. Någon generell möjlighet att få ett beslut prövat av domstol finns därför inte. Om ett sådant beslut innefattar en prövning av en enskilds civila rättigheter eller skyldigheter i den mening som avses i artikel 6.1 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (), kan det bli föremål för rättsprövning i enligt lagen (2006:304) om rättsprövning av vissa regeringsbeslut. Att frågor om undantag ska prövas av tillsynsmyndigheten innebär inte att det finns skäl att se annorlunda på behovet av domstolsprövning. Regeringen kan i stället meddela föreskrifter i förordning om över- klagande till regeringen. Regeringens bedömning: Det krävs inga särskilda övergångs- bestämmelser. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte framfört några invändningar mot bedöm- Skälen för regeringens bedömning: I propositionen föreslås att de nya bestämmelserna ska träda i kraft . Kraven i artikel 36 i gasmarknadsdirektivet skulle ha varit genomförda i nationell rätt (se artikel 54 i direktivet). Det har inte heller fram- kommit några starka praktiska skäl som talar för att ärenden som har inletts före ikraftträdandet undantas från den nya handläggnings- Prop. 2011/12:77 ordningen. Mot denna bakgrund framstår det som lämpligt att den nya handlägg- ningsordningen tillämpas på såväl ett ärende som inletts före ikraft- trädandet som på ett ärende som inletts efter denna tidpunkt. I avsaknad av en särskild övergångsbestämmelse ska ett ärende som kommit in till regeringen före ikraftträdandet överlämnas till tillsynsmyndigheten för fortsatt handläggning. Någon särskild övergångsbestämmelse behövs alltså inte. 9 Skyldighet att bevara information Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om skyldighet för el- och naturgasleverantörer att dokumentera och bevara uppgifter om leveransavtal, derivatinstrument och transaktioner som gäller sådana avtal eller instrument samt att på begäran lämna sådana uppgifter till en svensk myndighet eller Europeiska kommissionen. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: har föreslagit en ändring i de föreslagna lagtexterna för att underlätta tolkningsfrågor i det framtida informationsutbytet mellan behöriga myndigheter för el- och naturgas- marknaderna respektive värdepappersmarknaden. anser vidare att skyldigheten för inspektionen att lämna uppgifter till behöriga myndigheter bör regleras i lag. Övriga remissinstanser har till- styrkt förslaget eller inte framfört några invändningar mot det. Skälen för regeringens förslag I artikel 40 i elmarknadsdirektivet finns bestämmelser om skyldighet att bevara information. Av artikel 40.1 framgår till en början att medlems- staterna ska kräva att elhandlare under håller relevanta uppgifter om samtliga transaktioner gällande elleveransavtal och elderivat med grossister och systemansvariga för överföringssystemet tillgängliga för de nationella myndigheterna, inklusive de nationella tillsynsmyndigheterna, de nationella konkurrensmyndigheterna och Europeiska kommissionen, för fullgörandet av deras uppgifter. Enligt artikel 40.2 i elmarknadsdirektivet ska uppgifterna innehålla information om relevanta transaktioner, såsom regler om löptid, tillhandahållande och fullgörande samt information om mängd, datum och tider för verkställande, transaktionspriser och metoder för att identifiera den berörda grossisten liksom specificerad information om alla elleveransavtal och elderivat som inte fullgjorts. Av artikel 40.3 i elmarknadsdirektivet framgår att tillsynsmyndigheten får besluta att göra delar av denna information tillgänglig för marknads- aktörer, förutsatt att kommersiellt känslig information om enskilda marknadsaktörer eller individuella transaktioner inte lämnas ut. punkt får inte tillämpas på information om finansiella instrument som Prop. 2011/12:77 omfattas av och rådets direktiv /39/EG av den om marknader för finansiella instrument och om ändring av rådets direktiv /611/EEG och 93/6/EEG och och rådets direktiv /12/EG samt upphävande av rådets direktiv /22/EEG (EUT L 145, 30.4.2004, s. 1, Celex 32004L0039). Enligt artikel 40.4 i elmarknadsdirektivet får Europeiska kommissionen anta riktlinjer som fastställer metoder och villkor för bevarande av information liksom form och innehåll när det gäller de uppgifter som ska bevaras för att säkerställa en enhetlig tillämpning av artikeln. Av artikel 40.5 framgår att artikeln inte ska tillämpas i fråga om transaktioner avseende elderivat mellan elhandlare, å ena sidan, och grossister och stamnätsföretag, å andra sidan, förrän kommissionen har antagit sådana riktlinjer. I artikel 40.6 stadgas att bestämmelserna i artikeln inte får skapa ytter- ligare skyldigheter i förhållande till de berörda myndigheterna för de aktörer som omfattas av direktiv /39/EG. Av artikel 40.7 framgår att om de myndigheter som avses i artikel 40.1 behöver tillgång till de uppgifter som innehas av sådana aktörer, ska de ansvariga myndigheterna enligt det direktivet tillhandahålla de begärda uppgifterna. NELGA har pekat på att det i redan finns en rad bestämmelser om vilken information som ett företag ska spara. Utredningen har också konstaterat att det i ellagstiftningen saknas bestämmelser som anger vilken typ av information som elhandelsföretag ska spara samt vilka myndigheter som ska ha tillgång till denna (SOU 2010:30 s. 203). Rege- ringen (prop. 2010/11:70 s. 73 f.) har konstaterat att det är osäkert om den lagstiftning som utredningen har pekat på är tillräcklig för att helt uppfylla kraven i artikel 40. NELGA har pekat på de bestämmelser som finns främst i bokförings- lagen (1999:1078) och relaterade regler och därutöver på det regelverk som styr de finansiella marknaderna, såsom lagen (2007:528) om värde- pappersmarknaden och förordningen (2007:572) om värdepappers- marknaden. Utredningen har vidare funnit det värt att notera att även och rådets förordning (EG) nr 714/2009 av om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel och om upphävande av förordning (EG) nr 1228/2003 (EUT L 211, , s. 15, Celex 32009R0714) innehåller bestämmelser om bevarande av information. Det kan till en början konstateras att de aktuella kraven i lagen om värdepappersmarknaden endast gäller värdepappersinstitut. Det är därför framför allt av intresse att undersöka i vilken omfattning kraven i artikel 40 i elmarknadsdirektivet är uppfyllda genom bestämmelserna i bokföringslagen, som gäller alla företag som bedriver handel med el. Skyldigheten att bevara information Ett företag är enligt bokföringslagen skyldigt att löpande bokföra affärs- händelser och se till att det finns verifikationer för alla bokföringsposter. Räkenskapsinformationen ska bevaras. Med affärshändelser avses i bokföringslagen alla förändringar i storleken och sammansättningen av ett företags förmögenhet som beror på företagets ekonomiska relationer med omvärlden, såsom in- och utbetalningar, uppkomna fordringar och skulder samt egna tillskott till och uttag ur verksamheten av pengar, varor eller annat. avses de uppgifter som dokumenterar en affärshändelse eller en vidtagen justering i bokföringen. Av särskilt intresse i detta sammanhang är vad som avses med räken- Dit räknas bl.a. avtal och andra handlingar av särskild betydelse för att belysa verksamhetens ekonomiska förhållanden samt sådana uppgifter i övrigt som är av betydelse för att det ska gå att följa och förstå de enskilda bokföringsposternas behandling i bokföringen (1 kap. 2 § första stycket 8 bokföringslagen). I 5 kap. 7 § första stycket bokföringslagen stadgas att en verifikation ska innefatta uppgift om när den har sammanställts, när affärshändelsen har inträffat, vad denna avser, vilket belopp den gäller och vilken motpart I förekommande fall ska verifikationen även innefatta upplys- ning om handlingar eller andra uppgifter som har legat till grund för affärshändelsen samt var dessa finns tillgängliga. I 7 kap. bokföringslagen finns bestämmelser om arkivering av räken- Där föreskrivs bl.a. att dokument, mikroskrift och maskinläsbara medier som används för att bevara räkenskapsinformation ska vara varaktiga och lätt åtkomliga och att de ska bevaras fram till och med det sjunde året efter utgången av det kalenderår då räkenskapsåret avslutades (7 kap. 2 § första stycket). Det finns sålunda genom reglerna i bokföringslagen en omfattande skyldighet för elhandelsföretagen att bevara information som överstiger de som krävs enligt artikel 40.1 i elmarknadsdirektivet. Den räkenskapsinformation som ska bevaras måste också i betydande utsträckning antas svara mot de uppgifter som anges i artikel 40.2 i direktivet, dvs. information om relevanta transaktioner, såsom regler om löptid, tillhandahållande och fullgörande samt information om mängd, datum och tider för verkställande, transaktionspriser och metoder för att identifiera den berörda grossisten liksom specificerad information om alla elleveransavtal och elderivat som inte fullgjorts. tveksamt om det på detta sätt säkerställs att ett elhandelsföretag bevarar samtliga de uppgifter som anges i direktivet. Det kan exempelvis inte utan vidare förutsättas att uppgifterna har särskild betydelse för att belysa verksamhetens ekonomiska förhållanden eller är av betydelse för att det ska gå att följa och förstå de enskilda bokföringsposternas behandling i Det kan vidare bli aktuellt att anpassa kraven i enlighet med sådana riktlinjer som Europeiska kommissionen får anta enligt artikel 40.4 i fråga om metoder och villkor för bevarande av information, liksom form och innehåll när det gäller de uppgifter som ska bevaras. Det finns mot denna bakgrund behov av att kunna införa nya Prop. 2011/12:77 bestämmelser, dock endast som ett komplement till den reglering som redan finns i bokföringslagen. Behovet tillgodoses enklast genom att det införs en möjlighet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyldighet för elleverantörer att dokumentera och bevara uppgifter om leveransavtal och derivat- instrument, inklusive information om transaktioner som gäller sådana avtal eller instrument. Regeringen föreslår att det nya normgivnings- bemyndigandet införs i 12 kap. 15 § ellagen (1997:897). Skyldigheten att hålla informationen tillgänglig I bokföringslagen föreskrivs ingen skyldighet att hålla räkenskaps- information tillgänglig för myndigheter. nuvarande möjlighet att på begäran få del av sådan information är begränsad. Av 12 kap. 2 § första stycket ellagen framgår att en tillsyns- myndighet har rätt att på begäran få de upplysningar och ta del av de handlingar som behövs för tillsynen. tillsyn enligt ellagen omfattar dock främst nätföretagen. Utrymmet för att inom ramen för den tillsyn som riktar sig mot elhandelsföretagen begära att få ta del av räkenskapsinformation är relativt litet. Det finns inte heller några bestämmelser som säkerställer att informationen hålls tillgänglig för EU- kommissionen i enlighet med vad som stadgas i artikel 40.1 i elmarknadsdirektivet. Mot denna bakgrund bör det vara möjligt för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyldighet för elleverantörer att på begäran lämna uppgifter om leverans- avtal och derivatinstrument till en svensk myndighet eller Europeiska har berört frågor om skyldigheten för inspektionen att lämna uppgifter till behöriga myndigheter enligt el- respektive Det saknas dock underlag för att ta upp spörs- målet inom ramen för detta lagstiftningsärende. Även i artikel 44 i gasmarknadsdirektivet finns bestämmelser om bevarande av information. Kraven gäller gashandelsföretag och överens- stämmer i övrigt med det som föreskrivs i fråga om elhandelsföretag i artikel 40 i elmarknadsdirektivet. De överväganden som redovisats ovan när det gäller företag på elmarknaden är därför i allt väsentligt relevanta även på naturgasområdet (jfr även SOU 2010:30 s. 399401 och prop. 2010/11:70 s. 162 f.). Det kan sålunda bli aktuellt att ställa krav på naturgasleverantörer utöver vad som stadgas i bokföringslagen. möjlighet att ta del av handlingar enligt 10 kap. 2 § naturgaslagen (2005:403) är inte tillräckligt omfattande för att säker- ställa efterlevnaden av kraven i artikel 44 i gasmarknadsdirektivet. Det bör därför införas en möjlighet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyldighet för naturgasleverantörer att dokumentera och bevara uppgifter om leverans- avtal, derivatinstrument och transaktioner som gäller sådana avtal eller Prop. samt att på begäran lämna sådana uppgifter till en svensk eller Europeiska kommissionen. Regeringen föreslår att ett sådant normgivningsbemyndigande införs i 10 kap. 13 § naturgaslagen. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Förvaltningsrätten i har inte funnit någon närmare förklaring i promemorian till varför ikraftträdandet inte kan avvaktas till . Övriga remissinstanser har inte berört frågan särskilt. Skälen för regeringens förslag: Lagändringarna bör träda i kraft med hänsyn till att direktiven skulle ha varit genom- förda . Vissa frågor om övergångsbestämmelser behandlas i avsnitt 5 och 8.4. I propositionen presenteras förslag till kompletterande åtgärder som är nödvändiga för ett fullständigt genomförande av det tredje inre marknadspaketet för el och naturgas. Förslagen påverkar främst de enskilda el- och naturgasföretagen och i viss mån Energimarknads- inspektionen. Företagsgrupper som berörs är elleverantörer och elnätsföretag samt gashandelsföretag, transmissionsnätsoperatörer och innehavare av lagrings- och förgasningsanläggningar. På den svenska elmarknaden verkar ca 120 elhandelsföretag och ca 170 elnätsföretag. Av elhandelsföretagen är 6 stora företag, 12 medelstora företag och ungefär 100 småföretag. Av elnätsföretagen är 4 stora före- tag, 9 medelstora företag och ca 160 småföretag. Regeringen föreslår att vissa samriskföretag ska vara skyldiga att upprätta en övervakningsplan. Några sådana samriskföretag finns i nuläget inte i . Det finns inte heller anledning att anta att ett sådant företag kommer att inrättas inom överskådlig tid. därför inte antas ha några kostnadsmässiga konsekvenser för företagen på den svenska elmarknaden. Villkor för tillträde till elnät De kostnader som uppkommer för elnätsföretagen genom förhands- regleringen av villkoren för tillträde till en ledning eller ett ledningsnät måste antas vara små. I praktiken kommer företagen att kunna fullgöra sina skyldigheter i detta avseende genom att lämna in utkast till standard- avtal till för granskning. som finns i databasen har företag uppgivit att kostnaderna för att göra jämförbara anmälningar uppgår till per tillfälle. Skyldighet att bevara information I propositionen föreslås att regelverket kompletteras med föreskrifter om skyldigheter för elleverantörer att bevara viss information om leverans- avtal och derivatinstrument och göra informationen tillgänglig för svenska nationella myndigheter samt . kommer att utfärda närmare riktlinjer om vilken information som ska bevaras och i vilket format den ska tillhandahållas. bemyndigande för regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, att utfärda närmare föreskrifter på området. med att sådana föreskrifter tas fram finns möjlighet att närmare bedöma konsekvenserna för företagen. På den svenska naturgasmarknaden verkar ett tiotal företag av begränsad storlek. Inte heller på naturgasmarknaden finns anledning att anta att det i inom överblickbar tid kommer att finnas samriskföretag som är skyldiga att upprätta en övervakningsplan enligt de föreslagna bestämmelserna. Tillträde till förgasningsanläggning . När det gäller förslagen till förhandsreglering av villkoren för tillträde till förgasningsanläggningar gäller följande. Det finns inte några sådana anläggningar som är anslutna till det svenska naturgasnätet. Av definitionen i 1 kap. 5 § naturgaslagen (2005:403) följer att detta är en förutsättning för att anläggningen ska betraktas som en förgasnings- anläggning enligt naturgaslagen. Därmed uppkommer inte några konsekvenser till följd av bestämmelserna om förhandsreglering för de företag som innehar förgasningsanläggningar. Det finns planer på att bygga nya förgasningsanläggningar i . Om någon eller några av dessa anläggningar ansluts till naturgasnätet, kommer innehavaren att behöva ansöka om godkännande av tarifferna för tillträde. De aktuella projekten befinner sig emellertid inte på ett sådant stadium att det varit möjligt att inom ramen för det aktuella lagstiftningsärendet bedöma vilka kostnader förhandsprövningen kan medföra för de berörda företagen. Det finns endast en lagringsanläggning i . Den har förvärvats av . Det bolaget ingår inte i något koncern- förhållande med företag som bedriver produktion av eller handel med naturgas. kommer därför inte att behöva några åtgärder med anledning av de nya bestämmelserna om funktionell åtskillnad. För förgasningsanläggningar föreslås att åtskillnadskraven utgår. Detta ger inte upphov till några konsekvenser. Förbud mot att röja uppgifter finns det i endast ett företag, , som berörs av kravet på konfidentiell behandling av kommersiellt känsliga uppgifter. De kostnader som uppkommer för får antas vara knutna främst till behovet av att se över befintliga rutiner för hanteringen av viss information. Det bör i sammanhanget noteras att enligt 3 kap. 9 § naturgaslagen i dess lydelse före var skyldigt att upprätta en övervakningsplan med åtgärder som skulle vidtas för att motverka diskriminerande beteende gentemot övriga aktörer på naturgasmarknaden. Av övervakningsplanen skulle bl.a. framgå på vilket sätt företagets styrfunktioner och IT-system hindrade icke-behöriga anställda vid överföringsverksamheten eller annan verksamhet inom koncernen tillgång till kommersiellt känsliga uppgifter och information i verksamheten såvida inte samma uppgifter och information redan var tillgänglig på icke-diskriminerande sätt till tredje part (7 § Statens energimyndighets föreskrifter och allmänna råd om skyldigheter för den som bedriver överföringsverksamhet avseende innehållet i över- vakningsplanen och offentliggörandet av den årliga rapporten enligt 3 kap. 9 § naturgaslagen [STEMFS 2006:6]). Kostnaderna måste mot denna bakgrund antas vara mycket begränsade och i huvudsak av engångskaraktär. När det gäller föreskrifter om skyldigheter för transmissionsnäts- operatörer samt innehavare av lager- och förgasningsanläggningar att offentliggöra information som har betydelse för naturgasmarknadens funktion, kommer de konsekvenser som kan uppkomma att behandlas i samband med att sådana föreskrifter tas fram. Regeringen föreslår att ska fastställa villkor för hanteringen av kapacitet innan ett undantag enligt 9 kap. naturgas- Sådana undantag innebär att ny naturgasinfrastruktur eller