rir · H0B525 · 2012-12-20 00:00:00 — Hit hör bland annat utvecklingen inom vissa specialiserade sjukvårdsdiscipliner, stöd och service till funktionshindrade, kollektivtrafik och förskoleverksamhet.20 I regeringens bedömning av finanspolitikens långsiktiga hållbarhet (se avsnitt 3.1) ekonomiska vårproposition finns ett alternativscenario med ett utökat offentligt välfärdsåtagande. I detta scenario antas konsumtionen öka mer än vad som är demografiskt betingat. Denna i ett historiskt perspektiv blygsamma ökning innebär en kraftigt försämrad men ändå hållbar finanspolitik mätt med regeringens hållbarhetsindikatorer. 2.2.3Små möjligheter till produktivitetstillväxt Produktivitetstillväxten inom de offentliga välfärdstjänsterna anses generellt vara låg jämfört med den i varuproducerande sektorer. Detta förklaras till stor del av att det som produceras i kommuner och landsting är arbetsintensiva tjänster, vilket betyder att det kan vara svårt att effektivisera sådana verksamheter med hjälp av teknologiska framsteg. Det gäller framför allt för vården, skolan och omsorgen. utvecklas lönekostnaderna inom den offentliga sektorn i stort sett i takt med utvecklingen inom löneledande varuproducerande branscher. För den offentliga sektorn innebär detta fenomen, som brukar kallas Baumols kostnadssjuka, att kostnaden för att tillhandahålla en given nivå på välfärdstjänster tenderar att öka relativt kostnaderna inom varuproducerande branscher. Statistiken över produktivitetsutvecklingen inom den offentliga sektorn är bristfällig och möjligheterna till produktivitetstillväxt i sektorn anses 18LU 2003/04, s. 44 ff. samt LU 2008, s. 170. 2011/12:1, utgiftsområde 25, s. 13. 20SKL (2012) Ekonomirapporten, om kommunernas och landstingens ekonomi , s. 8. DEN KOMMUNALA EKONOMIN OCH HÅLLBARA OFFENTLIGA FINANSER generellt vara små. Ett vanligt antagande i långsiktiga prognoser är därför att produktivitetsutvecklingen är noll.21 Så är även fallet i regeringens bedömning av finanspolitikens långsiktiga hållbarhet (se avsnitt 3.1). ekonomiska vårproposition finns även ett alternativscenario med högre produktivitet (0,), vilket förbättrar hållbarheten något, mätt med regeringens hållbarhetsindikatorer. Större årliga produktivitetsökningar än så har sannolikt betydelse för möjligheterna att finansiera det stigande utgiftstrycket. De kostnadsskillnader som finns mellan kommunerna talar för att det kan finnas vissa möjligheter till effektivisering av verksamheten. Ytterligare en faktor att ta hänsyn till i sammanhanget är att andelen offentligt finansierade välfärdstjänster som utförs av privata utförare har ökat. Kommunsektorns utgångsläge kan illustreras med hur soliditeten ser ut i sektorn. Soliditet är ett vanligt mått på långsiktig betalningsförmåga och visar hur stor del av tillgångarna som har finansierats med egna medel. Eftersom kommuner och landsting anses kunna trygga sin framtida verksamhet genom beskattningsrätten har soliditetsmåttet inte riktigt samma innebörd i kommunsektorn som i företagssektorn. För en kommun behöver det inte vara ett självändamål att ha hög soliditet eftersom detta kan tyda på ett överuttag av skatter och avgifter i förhållande till verksamhetens kostnader. Däremot är det en poäng att uppvisa stabil soliditet , för att inte kostnader ska vältras över på kommande generationer. Kravet i kommunallagen om att kommuner och landsting ska ha en god ekonomisk hushållning i sin verksamhet och sådan verksamhet som bedrivs genom andra juridiska personer innebär att resultatet bör ligga på en nivå som realt sett åtminstone konsoliderar ekonomin.22 Detta gäller under förutsättningen att investeringsnivån är någorlunda oförändrad. 21Konjunkturinstitutet (2012) ekonomi Ett långsiktsscenario fram . 1996/97:52 s. 32 f. GRANSKAR: OFFENTLIGA FINANSER Figur 2.1 visar spridningen i soliditet mellan primärkommuner åren 19982011. Soliditeten inkluderar här även pensionsåtaganden utanför balansräkningen.23 Statistiken avser kommunkoncerner och således även kommunalt ägda Detta ger en mer rättvisande bild eftersom många kommuner valt att organisera verksamheten i bolagsform. Mediankommunen hade 2011 en soliditet på . Soliditeten vid den övre kvartilen var och vid den nedre . Omkring en tredjedel av kommunkoncernerna har negativ soliditet. Figur 2.1 Spridning i soliditet mellan kommunkoncerner 19982011 (minimum, kvartil 1, median, kvartil 2, maximum). 1998 1999 2000 2001 2002 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 Källa: SCB och egna beräkningar Som framgår av figuren har soliditeten i kommunkoncernerna legat relativt stabil med en viss tendens till försvagning.24 Spridningen mellan kommunkoncerner har varit stor . Spridningen i soliditet kan tolkas som att förutsättningarna att hantera kommande utmaningar skiljer sig väsentligt åt mellan olika kommuner. 23Enligt lagen om redovisning redovisas i balansräkningen enbart pensionsskuld som uppkommit . Pensionsskulden redovisas som en ansvarsförbindelse utanför balansräkningen. 24För en närmare diskussion om hur soliditet ska tolkas i kommuner och landsting, se Rådet för redovisning (2000), Förutsättningar för redovisning och finansiell bedömning, En idéskrift om innebörden och konsekvensen av särart. DEN KOMMUNALA EKONOMIN OCH HÅLLBARA OFFENTLIGA FINANSER Kommunsektorns ekonomi påverkar finanspolitikens utformning Den kommunala sektorns betydelse i samhällsekonomin har medfört att statsmakterna genom lagstiftning skapat regler för den ekonomiska förvaltningen i kommuner och landsting. Kommunallagens bestämmelser om god ekonomisk hushållning och förbud mot en underbalanserad budget är det mest tydliga uttrycket för detta. Som en del av den konsoliderade offentliga sektorn ingår kommunsektorns inkomster och utgifter också i det så kallade överskottsmålet för offentlig sektor. * Detta mål innebär att det finansiella sparandet i den offentliga sektorn ska uppgå till av bruttonationalprodukten (BNP) i genomsnitt över en konjunkturcykel. Vid sidan av överskottsmålet styrs finanspolitiken bland annat av ett utgiftstak för staten samt av det önskvärda eller möjliga skatteuttaget, vilket det kommunala skatteuttaget är en del av. De starka sambanden mellan kommunsektorns ekonomi och de finanspolitiska målvariablerna innebär att regeringen behöver ta hänsyn till kommunsektorns ekonomi vid finanspolitikens utformning. Om exempelvis de kommunala utgifterna väntas öka mer än skatteunderlaget kan statsbidragen till kommunsektorn behöva anpassas för att kommuner och landsting ska kunna klara balanskravet. Detta påverkar utrymmet för övriga statliga utgifter under utgiftstaket. Om kommuner och landsting istället höjer kommunalskatterna för att möta balanskravet, kan det statliga skatteuttaget behöva anpassas för att det önskade totala skatteuttaget i ekonomin ska förbli oförändrat. Även detta innebär minskat utrymme för statliga utgifter, såvida man inte accepterar ett försämrat utfall gentemot de finanspolitiska målvariablerna. Resonemanget kompliceras om man tar hänsyn till möjliga effekter på . Upprepade höjningar av statsbidragen kan leda till förväntningar om att staten alltid griper in i svåra lägen, vilket kan påverka kommunernas incitament att klara balanskravet på egen hand, se även avsnitt 3.4. Statliga skattesänkningar i syfte att neutralisera effekterna av kommunala skattehöjningar kan även det påverka kommunernas incitament; om man kan förvänta sig att staten ingriper på detta sätt behöver kommuner och landsting inte ta ansvar för de eventuella snedvridande effekterna av en skattehöjning på lokal nivå. * Balanskravet för kommuner och landsting är utformat enligt de principer som styr den ekonomiska redovisningen i kommunsektorn. Dessa principer överensstämmer i allt väsentligt med vad som tillämpas inom företagssektorn, men skiljer sig från redovisningen i Nationalräkenskaperna, vars redovisningsprinciper gäller för bl.a. det finansiella sparandet i offentlig sektor. GRANSKAR: OFFENTLIGA FINANSER Regeringen övervakar utvecklingen i den kommunala sektorn och redovisar sina iakttagelser till i främst tre olika dokument: budgetpropositionen, den ekonomiska vårpropositionen samt skrivelsen om utvecklingen inom den kommunala sektorn som publiceras i samband med vårpropositionen. Regeringens bedömningar av det ekonomiska läget i kommunsektorn är i första hand inriktade på nuläget och på medelfristiga prognoser (). Därutöver ingår långsiktskalkyler för kommunsektorn i beräkningsunderlaget till den bedömning av finanspolitikens långsiktiga hållbarhet som görs i den ekonomiska vårpropositionen. Följande kapitel behandlar de delar av regeringens hållbarhetsbedömning som har bäring på kommunsektorn. Enligt regeringen är huvudsyftet med bedömningen av finanspolitikens långsiktiga hållbarhet att upptäcka om finanspolitiken är ohållbar. Detta för att tidigt kunna sätta in åtgärder som säkerställer hållbarheten och upprätthåller förtroendet för de offentliga finanserna. Finanspolitiken är finansiellt hållbar när den offentliga sektorns intertemporala budgetvillkor är uppfyllt. Det intertemporala budgetvillkoret innebär att den initiala nettoförmögenheten tillsammans med nuvarande och framtida kostnader ska vara tillräckligt stora för att finansiera de offentliga utgifterna över tiden.25 Enklare uttryckt innebär detta att den offentliga budgeten ska balansera . Detta utvärderas med hjälp av regeringens så kallade hållbarhetsindikatorer.26 Regeringen skriver i vårpropositionen 2012 att om den finanspolitiska hållbarheten enbart skulle ses från ett finansiellt perspektiv, skulle väsentliga delar av den problematik som politiken står inför på lång sikt tappas bort. Därför använder regeringen begreppet finanspolitisk hållbarhet i en vidare mening som även inkluderar samhällsekonomiska konsekvenser samt politikens genomförbarhet.27 2011/12:100 s. 264 ff. 26Riksrevisionen har tidigare granskat regeringens hållbarhetsanalys, bland annat i RiR 2007:21. 2011/12:100 s. 264. DEN KOMMUNALA EKONOMIN OCH HÅLLBARA OFFENTLIGA FINANSER Enligt regeringens hållbarhetsberäkningar i vårpropositionen 2012 är den långsiktiga finansiella hållbarheten god. Regeringen understryker emellertid att den långa beräkningshorisonten medför ett betydande inslag av osäkerhet som även berör hållbarhetsbedömningen. Till detta ska läggas att kalkylerna är starkt beroende av de antaganden som görs. Regeringens beräkningar förutsätter oförändrad finanspolitik, inklusive oförändrade skatter i förhållande till skattebaserna samt oförändrad standard på offentlig konsumtion. Flera positiva och negativa alternativscenarier analyseras också, exempelvis en utveckling med högre produktivitet i offentlig sektor. Det enda alternativscenario där beräkningarna resulterar i långsiktigt ohållbar finanspolitik är ett scenario med högre efterfrågan på både fritid och välfärdstjänster. Regeringen skriver i detta sammanhang: För att volymen offentligt finansierade välfärdstjänster i scenariot ska kunna öka antas underförstått att finanspolitiken successivt ändras . Eventuella hållbarhetsproblem på grund av en framtida omlagd politik ska inte belasta dagens generationer, utan bör hanteras av dem som beslutar om förändringar . Slutsatsen blir därför att dagens finanspolitik inte bör ändras. Förändringar i efterfrågan på välfärdstjänster sker gradvis och över där den samlade effekten kan bli mycket stor. För att motverka de finansiella svårigheter som kan uppkomma bör det därför finnas en beredskap för alternativa sätt att finansiera välfärdstjänsterna.28 I vårpropositionen 2012 konstaterar man att en högre sysselsättning som förbättrar hållbarheten kan uppnås bland annat genom förbättrad integration, tidigare inträde på arbetsmarknaden samt ett senare utträde. Regeringen konstaterar att välståndet ökar och att resurserna växer . Därmed är det inte själva finansieringen av de offentliga välfärdstjänsterna som är den stora framtida utmaningen. Istället anser regeringen att utmaningen ligger i frågan om hur resurserna ska användas, så att finansieringen av välfärden sker på ett finansiellt hållbart sätt som den är samhällsekonomiskt effektiv och fördelningspolitiskt acceptabel.29 utför långsiktsberäkningar i en modell, kallad LMOD. Dessa beräkningar utgör underlag till de bedömningar av finanspolitikens långsiktiga hållbarhet som presenteras i vårpropositionen. LMOD bygger på data från Nationalräkenskaperna. Modellen innehåller inga antaganden om hushållens beteende och är i den meningen statisk. I modellen finns olika typer av offentliga utgifter och inkomster fördelat på staten, 2011/12:100 s. 277. 2011/12:100 s. 263. GRANSKAR: OFFENTLIGA FINANSER kommunsektorn och ålderspensionssystemet. Modellen innehåller även en BNP-modell och ett arbetsmarknadsblock för att beräkna försörjningsbalans, sysselsättning, arbetslöshet, arbetade timmar, löner och priser. I modellen motsvaras alltid en inkomst i en sektor av en utgift i en annan. Därigenom garanteras att sparandet i staten, kommunsektorn och pensionssystemet summerar till den offentliga sektorns sparande. Även om analysen i vårpropositionen endast avser den offentliga sektorn som helhet, görs det alltså i underliggande beräkningar en uppdelning i delsektorer. Ekvationerna i LMOD utgörs av förenklade beskrivningar av regler för skatter, transfereringar och andra utgifter och inkomster. Varje inkomst eller utgift sätts i relation till en ekonomisk bas såsom t.ex. BNP, lönesumma, lön per sysselsatt och arbetslöshet. Det vanligaste är att den relation som råder ligger fast framöver, vilket kan tolkas som oförändrade regler. Om reglerna ska ändras måste dessa relationer eller kvoter förändras. Inom pågår även utvecklingen av en dynamisk generationsmodell. Modellen har tre huvudsakliga användningsområden: hållbarhetsanalyser, generationsräkenskaper och konsekvenskalkyler på lång sikt. Modellen är i vissa avseenden mer aggregerad än LMOD bl.a. i så motto att kommuner, landsting och stat antas tillhöra en och samma sektor. 3.3Långsiktskalkyler för den offentliga sektorns delsektorer redovisas inte Enligt tjänstemän vid är utgångspunkten i regeringens långsiktskalkyler att staten har det övergripande ansvaret för den offentliga sektorns ekonomi och för välfärdspolitiken. På kort sikt är det givet vad kommunerna ansvarar för, men på kan ansvaret för vissa delar av välfärdstjänsterna flyttas mellan olika offentliga sektorer. Därför omfattar hållbarhetsanalysen endast den offentliga sektorn som helhet och inte dess Det framgår inte av analysen hur delsektorernas finanser förhåller sig till varandra på lång sikt. Sådana beräkningar görs av , men publiceras inte. Ett antagande som görs, och som följer av utgångspunkten att staten har det övergripande ansvaret, är att eventuella över- eller underskott i kommunsektorn justeras med hjälp av statsbidrag. blir enligt regeringens långsiktskalkyler därmed i balans i DEN KOMMUNALA EKONOMIN OCH HÅLLBARA OFFENTLIGA FINANSER enlighet med balanskravet. Detta gäller även i den generationsmodell som utvecklas inom , se avsnitt 3.2.30 beräkningar visar att det på lång sikt finns ett ekonomiskt utrymme i staten att höja statsbidragen till kommunerna. Därmed finns enligt regeringens beräkningar inget behov av skattehöjningar 3.4Hur stort tillskott får kommunsektorn i regeringens långsiktsberäkningar? I de underliggande beräkningarna till regeringens långsiktskalkyler regleras eventuella obalanser i kommunsektorn genom statsbidrag. En intressant fråga är då hur stora tillskott kommunsektorn behöver på lång sikt enligt regeringens beräkningar för att balanskravet ska tillgodoses. Figur 3.1 visar primärt sparande i den offentliga sektorns delsektorer enligt basscenariot i de långsiktskalkyler som låg till grund för regeringens bedömning av finanspolitikens långsiktiga hållbarhet i vårpropositionen 2012.31 Av figuren framgår att staten enligt regeringens bedömning har mycket goda finanser på lång sikt, trots utgångspunkten att staten täcker upp eventuella obalanser i kommunsektorn. I genomsnitt uppgår statens primära sparande till av BNP fram till framskrivningsperiodens slutår . Kommunsektorns primära sparande syns som ett vågrätt streck i figuren. 30Långsiktiga framskrivningar och hållbarhetsbedömningar av de offentliga finanserna görs även av (), som haft detta i uppdrag av regeringen. Även KI gör antagandet att eventuella över- eller underskott i kommunsektorn justeras med hjälp av Till skillnad från i regeringens hållbarhetsbedömning anger KI detta som ett explicit antagande, se beräkning av de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, Nr 18 2012. 31Primärt sparande är detsamma som finansiellt sparande exklusive kapitalinkomster och utgiftsräntor. GRANSKAR: OFFENTLIGA FINANSER Figur 3.1 Primärt finansiellt sparande i den offentliga sektorns delsektorer, procent av BNP (regeringens basscenario). Källa: och egna beräkningar. Anm. Värden till och med representerar regeringens medelfristiga prognos i den ekonomiska vårpropositionen 2012. Ett alternativ till att låta statsbidragen till kommunsektorn bestämmas av en restriktion för kommunsektorns finansiella sparande, är att kalkylmässigt skriva fram statsbidragen med det kommunala skatteunderlagets utveckling.32 En sådan beräkning, illustrerad i figur 3.2, bortser från balanskravet och ska inte tolkas som ett realistiskt framtidsscenario. Figuren illustrerar snarare att det i regeringens grundscenario i frånvaro av kraftigt höjda statsbidrag finns potentiella obalanser i kommunsektorn framöver. Grundscenariot innehåller inga kostnadsökningar utöver demografiska faktorer. Obalanserna beror på att den kommunala konsumtionen beräknas öka snabbare än skatteunderlaget och motsvarar i detta teoretiska räkneexempel en genomsnittlig årlig skattehöjning om fram till 2040.33 32Ökade statsbidrag kräver årliga beslut av . Historiska erfarenheter talar för att det är sannolikt med en viss ökning av bidragen. 33Avser åren 20172040. För perioden 20172099 blir skattehöjningen i räkneexemplet . DEN KOMMUNALA EKONOMIN OCH HÅLLBARA OFFENTLIGA FINANSER Figur 3.2 Alternativ beräkning av primärt finansiellt sparande i de offentliga delsektorerna, procent av BNP. Källa: och egna beräkningar. Det finns en avgörande principiell skillnad mellan utvecklingen i de båda figurerna ovan: I regeringens scenario gäller grundantagandet att staten har det övergripande ansvaret för den offentliga konsumtionen, vilket är ett rimligt antagande på lång sikt. I den alternativa beräkningen antas istället att kommuner och landsting har ansvaret för finansieringen av de obligatoriska verksamheter man ålagts att utföra vilket är en giltig utgångspunkt i ett kortare perspektiv. I praktiken kan dessa perspektiv ses som ytterligheter, men skillnaderna dem emellan visar på ett potentiellt politiskt konfliktområde. Ett mer sannolikt scenario är att både staten och kommunsektorn tillsammans tvingas ta ett större ansvar för skattefinansierade välfärdstjänster. I den mån finansieringsansvaret ligger hos staten riskerar man att skapa förväntningar om att staten träder in och räddar kommuner med ekonomiska problem. Eftersom det inte finns några sanktioner kopplade till kommunernas balanskrav kan detta medföra svagare incitament för kommunerna att nå balans på egen hand. I forskningslitteraturen om fiskal federalism finns visst stöd för sådana argument. I sammanhanget kan nämnas att internationella rating-institut baserat på historiska exempel utgår från att svenska kommuner GRANSKAR: OFFENTLIGA FINANSER kan räkna med statens fulla stöd i svåra tider.34 fanns ett anslag för särskilda insatser i vissa kommuner och landsting med medel som stod till regeringens förfogande, men detta anslag avskaffades 2007. I den mån finansieringsansvaret ligger hos kommuner och landsting krävs kommunala åtgärder. Det finns en viss potential för kommuner och landsting att effektivisera verksamheten. De kostnadsskillnader som finns mellan kommunerna talar för detta. Underskotten som regeringens långsiktskalkyler implicerar redan i grundscenariot det vill säga utan kostnadsökningar utöver de som är demografiskt betingade är emellertid så stora att omfattande skattehöjningar framstår som ofrånkomligt om inte staten skjuter till resurser. Eftersom regeringen inte öppet redovisar hur man ser på kommunsektorns framtida finansieringsproblem, finns en risk för ökad osäkerhet i kommunernas beslutssituation. Mer tydligt redovisade antaganden i regeringens långsiktskalkyler kan givetvis inte ses som någon utfästelse om framtida resurstillskott. Inte desto mindre skulle ökad tydlighet kunna ligga till grund för ett uttryckligt agerande i denna fråga. Detta skulle minska risken för att nödvändiga förändringar skjuts för långt fram i tiden. Vikten av detta har regeringen även själv påpekat (se kapitel 1.3, utgångspunkter). Skattehöjningar av det slag som skisserades ovan riskerar att ge negativa effekter på arbetsutbud och skattebaser. Denna fråga behandlas i nästa kapitel. 34Standard & Poors (2011) Overview: Swedish Local and Regional Governments. Rodden (2002) The Dilemma of Fiscal Federalism: Grants and Fiscal Performance around the World. DEN KOMMUNALA EKONOMIN OCH HÅLLBARA OFFENTLIGA FINANSER GRANSKAR: OFFENTLIGA FINANSER 4Effektivitetsförluster av höjd kommunalskatt Inkomstskatterna, liksom i princip alla former av beskattning, påverkar individernas beteende. Höjd skatt på arbetsinkomster påverkar valet mellan att arbeta heltid och deltid, karriärval och förtida pensionsuttag så att arbetsutbudet och därmed skattebasen riskerar att minska. På så sätt kan skattehöjningar leda till en samhällsekonomisk förlust, vanligen kallad dödviktsförlust eller överskottsbörda.35 Jobbskatteavdraget bygger på motsvarande tankegångar: Genom sänkt skatt på arbete förväntas människor lägga mer av sin tid på arbete så att sysselsättningen stiger. Regeringen räknar med att av kostnaden för jobbskatteavdragets fjärde steg finansieras genom den anpassning av arbetsutbudet som avdraget väntas innebära. På motsvarande sätt kan även förändringar i de kommunala skattesatserna förväntas få effekter på arbetsutbudet. En hypotetisk kraftig skattehöjning i ett antal kommungrupper eller landsting skulle enligt resonemanget ovan kunna leda till en urholkning av både kommunala och statliga skattebaser via minskat arbetsutbud. Den samhällsekonomiska kostnad som detta innebär bärs dock sannolikt inte av de kommuner som höjer skatten. Istället är det troligt att en del av kostnaden jämnas ut över kommunkollektivet och att resterande del bärs av staten. 4.1Effektberäkningar av kommunala skattehöjningar har med hjälp av SCB simulerat tänkbara offentligfinansiella effekter av höjd kommunalskatt. Beräkningarna har utförts med hjälp av FASIT (fördelningsanalytiskt statistiksystem för inkomster och transfereringar). Detta är en modell som utarbetats av SCB i samarbete med och med vars hjälp det går att göra effektmätningar av allt från genomförda förändringar till långtgående simuleringar av tänkta skatte-, transfererings- och avgiftssystem. Modellen har i tidigare versioner varit statisk, men har utvecklats så att det går att utföra dynamiska beräkningar, det vill säga ta hänsyn till effekterna av beteendeförändringar. Metoden och övergripande antaganden är desamma som använder 35 Se avsnitt 4.1.3. DEN KOMMUNALA EKONOMIN OCH HÅLLBARA OFFENTLIGA FINANSER för effektberäkningar av inkomstskattereformer, bland annat när det gäller jobbskatteavdraget.36 I detta fall syftar simuleringen till att undersöka effekterna på arbetsutbud och skattebaser av en höjning av den kommunala inkomstskatten. FASIT-modellen fångar även eventuella effekter via ökad belastning på transfereringssystemen. Beräkningarna som presenteras här är en illustration av effekten av en skattehöjning. De avser inte att visa hur stora skattehöjningar eller vilka andra åtgärder som kan komma att krävas. I praktiken kommer eventuella kommunala skattehöjningar att genomföras successivt .