rfr · GZ0WRFR11 · 2012-05-28 00:00:00 — har fått ett regeringsuppdrag att inom ramarna för Naptek utveckla en webbaserad kunskapsportal för att öka tillgängligheten av insamlad data om traditionell kunskap, ge förslag på hur man kan utveckla förutsättningarna för ett ökat företagande baserat på kunskaper om traditionell kunskap och biologisk mångfald samt ge förslag på hur man bättre kan integrera traditionell och lokal kunskap med akademisk forskning för att de ska kunna fungera som beslutsunderlag. Arbetet ska slutrapporteras . Traditionell kunskap var en del i samarbetsprojektet där fyra samiska museer i , och deltog. Syftet var att involvera ungdomar i museernas verksamhet och dokumentationsarbeten avseende samtidsfrågor som berör de unga så att de unga skulle ges större inflytande och bli delaktiga i skapandet av samiskt kulturarv. Projektet redovisas i rapporten vara ung: mellan cafébesök och traditionella kunskaper: projektrapport (). Författaren hoppas avslutningsvis att erfarenheterna från detta projekt kan påverka museernas framtida arbetssätt. 2.3.2.14 Medieutbud om och för nationella minoriteter De nationella minoriteternas möjlighet att utveckla och använda minoritetsspråkiga medier är viktig för främjandet och revitaliseringen av de nationella minoritetsspråken. Minoritetsmedier är också ett sätt att synliggöra språken och kulturerna och genom förmedlande av nyheter, kultur med mera bidra till att det känns meningsfullt att kunna minoritetsspråken. Medier på minoritetsspråken bidrar också till att språken vårdas och utvecklas för att kunna användas både muntligt och skriftligt i många olika sammanhang. Rapporten och minoritetsmediepolitik i : en kartläggning (Camauër 2005) är resultatet av ett uppdrag av Styrelsen för psykologiskt försvar och syftar till att kartlägga de minoritetsmedier som produceras i samt deras produktionsvillkor och institutionella villkor. I kartläggningen ingår både nationella minoriteter och andra minoritetsgrupper och den omfattar tryckta medier, radio, tv och it-medier. Studien fokuseras på såväl statens minoritets- och integrationspolitik som de delar av statens allmänna mediepolitik som har konsekvenser för minoritetsmediernas verksamhet. Författaren konstaterar att de befintliga statliga stödformerna är ojämnt fördelade mellan medietyperna. För tryckta medier finns presstöd och kulturtidskriftsstöd, medan inga motsvarande stödformer finns för de andra medietyperna. Kartläggningen visar bland annat att det finns tre redaktioner vid () för nationella minoritetsspråk (finska, meänkieli och samiska) och att SVT producerar program på chib; dock finns det 2 KUNSKAPSÖVERSIKT OM DEN SVENSKA MINORITETSPOLITIKEN ingen redaktion för detta språk. När det gäller de tryckta medierna är finska det näst största språket efter svenska (31) medan det endast finns tre publikationer på samiska. I närradion finns 23 språk, bland dem finska (10 närradioverksamheter) och (1 verksamhet). Jiddisch, meänkieli och samiska förekommer inte alls. Bland () sändningar förekommer däremot finska, meänkieli, och samiska. Rapporten Gränsöverskridande tidningssamarbete på meänkieli och samiska Meänkieliperspektivet (2011) är resultatet av ett regeringsuppdrag tilldelat , i samråd med , STR-T. Rapporten baseras på intervjuer och en enkätundersökning som besvarades av ungdomar i åldrarna 1520. Syftet var att kartlägga existerande medier på meänkieli, att kartlägga behovet och intresset av tidningar på meänkieli samt möjligheterna till gränsöverskridande tidningssamarbete. Kartläggningen visar att både SR och SVT har programinnehåll på meänkieli. Det finns dock ingen dagstidning på meänkieli, däremot har en kolumn och enstaka artiklar på meänkieli. Inslag av meänkieli finns också i Met-Avisi, medlemstidningen för . Av enkätundersökningen dras slutsatsen att hälften av de tillfrågade ungdomarna kan meänkieli i någon utsträckning men att de flesta uppger sig ha svårigheter att läsa på språket. Intresset för en tidning på meänkieli var följaktligen lågt. av dem som uppgav sig kunna meänkieli svarade att de inte skulle vilja lyssna på ett ungdomsprogram på meänkieli. Bland de övriga svarade några att de skulle vilja lyssna på ett sådant program för att lära sig språket. Det föreslogs också att delar av programinnehållet gavs på svenska eller engelska för att underlätta förståelsen. Det finns få publikationer som behandlar sverigefinska medier. Dock finns det en del språkvetenskapligt inriktade studier av språket i medierna, exempelvis benämningar av svenska samhällsfenomen i sverigefinska tidningstexter (Ehrnebo 2005, 2009) och finsk syntax i sverigefinska tidningar (Pesonen 2005). Sverigefinska ungdomars språkbruk i en minoritetsradiokontext behandlas i artiklarna Du får gärna skriva även på svenska eller på engelska. (Muhonen ) och It´s a vicious circle: The Roles and Functions of English in Finnish Youth Radio Programs (Muhonen 2010b). Båda artiklarna fokuserar på engelskans funktioner i ungdomars språkbruk. Enligt Muhonen använder sig unga sverigefinnar av flera språk och register på ett innovativt sätt som uttrycker många olika identiteter, roller eller intressen. Vid sidan av finska och svenska används engelska som en språklig resurs i många sammanhang, ofta förknippad med populär- och ungdomskultur. För dagens unga sverigefinnar är användningen av flera språk en naturlig del av språkbruket även i det studerade ungdomsradiomaterialet. Muhonens artikel syö korvia: två eller flera språk som markörer för humor (2010a) behandlar verbal humor i finskspråkig ungdomsradio i och söker bland annat svar på frågan om hur ett eller flera språk fungerar som markörer för humor. Muhonen kommer fram till att dagens 2 KUNSKAPSÖVERSIKT OM DEN SVENSKA MINORITETSPOLITIKEN unga sverigefinnar i den postmoderna världen hör till flera olika grupper, både internationellt och nationellt, vilket leder till att humor ofta byggs upp med globala och flerspråkiga medel. Ungdomarna har enligt henne också egna, nationella och språkbundna sätt att skapa och behandla humor. Ungdomarnas flerspråkighet och deras användning av resurser från flera språk tjänar därigenom olika syften, såsom sammanhållning, avgränsning och underhållning. Muhonen konstaterar att minoritetsmedierna har en viktig roll som kanal för främjande av det gemensamma finska arvet och språket. Media erbjuder också en möjlighet för sverigefinska ungdomar att få arbeta på sitt modersmål och att känna samhörighet med sin grupp. Sydsamiska språket i tidningsform (2010) är en rapport från Sa- miskt språkcentrum som behandlar sydsamiskan och dess förekomst i tidningar. Författaren resonerar kring behovet av att producera text på sydsamiska för att revitalisera språket och menar att det finns många positiva effekter med att få in sydsamiska i dagstidningsvärlden. pekar på vikten av texter som inte är översatta utan ursprungligen skrivna på sydsamiska. är en majoritet av texter på sydsamiska översättningar. För att främja sydsamiskan menar författaren att det behövs ett ökat ekonomiskt stöd till sydsamiskan och lyfter fram som exempel där en text på sydsamiska får så mycket stöd som en text på nordsamiska. För att stärka sydsamiskan är en samordning över den svensk-norska gränsen nödvändig. Biblioteken och de nationella minoriteterna hur svenska folkbibliotek arbetar för romer, judar, tornedalingar, samer och sverigefinnar (, Ahlyrd & Vigur 2010) heter rapporten från ett projekt som genomfördes i samarbetet mellan och , professor i biblioteks- och informationsvetenskap. Rapporten är baserad på enkätsvar från kommun- och regionbibliotek och gäller deras arbete med de nationella minoriteterna. riktade sig av bibliotekens totala mediebestånd rörande minoriteterna till sverigefinnar. utgjorde den näst största minoritetsgruppen, därefter romer, judar och sedan tornedalingar. Även av nyinköpen avsåg en majoritet av medierna sverigefinnar, medan däremot den näst största andelen avsåg romer. Riktad verksamhet i form av litteraturkvällar, utställningar med mera förekom inte i av biblioteken. I rapporten konstateras att de svenska folkbiblioteken har en mycket begränsad verksamhet som riktar sig mot de nationella minoriteterna trots att den offentliga verksamheten är skyldig att beakta dem. Arbetet måste också riktas mot majoritetssamhället för att uppfylla syftet med minoritetslagstiftningen att synliggöra minoriteterna. Enligt rapporten krävs riktade resurser på och regional nivå samt samordning och samarbete inom bibliotekssektorn samt mod att lyfta fram minoritetsgrupperna i ett sammanhang som präglas av majoritetssamhällets normer. (2011b) har gett ut informationsskriften Vägledningen för flerspråkig information praktiska riktlinjer för flerspråkiga webbplatser. I skriften konstateras att minoritetslagen ställer krav på myndigheter, kommu- 2 KUNSKAPSÖVERSIKT OM DEN SVENSKA MINORITETSPOLITIKEN ner, landsting och andra offentliga organ att nå ut med information till bland annat nationella minoriteter. I skriften ges handfasta råd om hur man kan uppfylla de nya kraven när det gäller information på webben. Det nämns att alla myndigheter är skyldiga att informera de nationella minoriteterna om deras språkliga rättigheter, och att det bör ske både på svenska och på minoritetsspråk. Myndigheterna bör också lägga ut grundläggande information på webben på minoritetsspråk när det till exempel gäller den egna verksamheten eller rör den aktuella minoritetsgruppen. 2.3.2.15 Språkplanering, språkvård, språkutredningar och revitalisering Som ett led i arbetet att främja och skydda de nationella minoritetsspråken har flera språkspecifika utredningar gjorts, dels för att kartlägga situationen för dessa språk och dels för att föreslå åtgärder för att utveckla och revitalisera språken. och folkminnen har fått flera utredningsuppdrag med syftet att stärka olika nationella minoritetsspråk. Exempelvis uppdrog regeringen åt och folkminnen att undersöka situationen för chib i , samt att ge förslag på fortsatt språkvård och språkplanering. I rapporten Det romska språket och romsk språkvård i (2007) ges en stor mängd förslag på åtgärder när det gäller verksamhet, forskning och högre undervisning, medier samt litteratur. Genomförandet av de föreslagna åtgärderna kräver ökade statliga och kommunala resurser. Enligt utredarna bör regeringen garantera tillräckliga ekonomiska och personella resurser för att bedriva det romska språkvårdsarbetet. Särskilda permanenta medel krävs för etablering av romska som universitetsämne med samma status och kvalitet som andra mindre språkämnen. Även romska medier och utgivning av romsk litteratur bör få ökat stöd i form av öronmärkta anslag. För att kunna möta behoven hos romerna som bor spridda över landet och talar olika romska varieteter föreslås att Radio får ökad sändningstid och egen redaktion, och att romsk tv etableras. Tidningar, tidskrifter och skönlitteratur på olika romska varieteter och för olika åldrar pekas också ut som ett område som bör prioriteras. Betydelsen av ökade öronmärkta statliga och kommunala medel samt en större kontinuitet och långsiktighet i verksamheterna betonas i rapporten. Det föreslås också att ansvarsfördelningen mellan olika myndigheter ska förtydligas och att romer ska involveras i alla myndighetsbeslut som gäller det romska i form av anställda med ansvar för romska frågor vid statliga och kommunala myndigheter och inte endast som referenspersoner. Situationen för meänkieli i (Kuoppa 2008) är en studie genomförd av och folkminnen, på uppdrag av Integrations- och jämställdhetsdepartementet. Fokus ligger på språk och språkvård, och studien syftar till att kartlägga förutsättningarna för att bevara och utveckla meänkieli som ett levande språk i , lämna förslag på hur meänkielis bevarande och utveckling skulle kunna tryggas samt belysa de ekonomiska konsekvenserna av förslagen. Enligt utredaren behövs omgående och särskilda insatser 2 KUNSKAPSÖVERSIKT OM DEN SVENSKA MINORITETSPOLITIKEN när det gäller utbildningsväsendet. Exempelvis föreslås att utbildning och forskning i och på meänkieli på universitetsnivå centreras till , som sedan får stå för lärar-, journalist- och tolkutbildningar. Bristen på läromedel på meänkieli måste rättas till genom att tilldela en myndighet ansvaret för området samt faktiska medel att tillgå. Behovet av vuxenutbildning i meänkieli på folkuniversitet och medieinnehåll på meänkieli tas upp och vikten av att se över fördelningen av statliga, ekonomiska medel så att de är tillräckliga i förhållande till det arbete som måste bedrivas. Vidare pekar utredningen på att man specifikt bör nämna meänkieli i lagstiftning såsom i 1 kap. 4 § lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (dvs. den s.k. hänsynsparagrafen om god ortsnamnssed) samt att en lagändring som ger talarna rättigheter i på samma sätt som finns inom barnomsorgen (dvs. att kommunen ska erbjuda skolverksamhet helt eller delvis på modersmålet) genomförs. Även studien språk utan land med hemvist i . Åtgärder för att stärka och utveckla jiddisch (Sznajderman-Rytz 2007) var beställd av Integrations- och jämställdhetsdepartementet och avsåg att belysa den nuvarande situationen för jiddisch och dess förutsättningar för att bevaras som ett levande språk i . En enkätundersökning gjordes riktad till 200 personer som aktivt deltagit i jiddischaktiviteter eller som via församlingsnyheter fått kännedom om enkäten. Antalet jiddischtalare i är svårberäknat, men torde ligga kring ca 2 0003 000. Enkäten visar att cirka hälften av de tillfrågade uppgav sig tala jiddisch mycket bra eller ganska bra, medan ungefär en tredjedel uppgav sig läsa jiddisch mycket bra eller ganska bra och uppgav motsvarande skrivkunskaper. Rapporten visar att relationen till jiddisch berör flertalet andra områden än det rent lingvistiska, såsom kultur och identitet. Det betonas att det är viktigt att jiddisch inte jämställs eller förväxlas med termen modersmål, så som den generellt tolkas i svenskt myndighetsutövande. För judar i har jiddisch en ställning som både modersmål och kulturspråk. Jiddischkulturen har marginaliserats i det svenska majoritetssamhället, men pågår en viss renässans för jiddisch och många vill utveckla den egna kulturen och återta det egna språket samt praktisera de egna traditionerna. Författaren pläderar för konkreta insatser inom olika områden för att revitalisera jiddisch: ett riktat utbildningsbidrag, produktion av medier, böcker och studiematerial, lärarutbildning, forskning om metoder för att utbilda i minoritetsspråk, kulturinsatser och administration, allt till ett totalt värde om under en prövotid av . Finsk språkvård och sverigefinskt språkbruk behandlas i flera publikationer. Det har funnits en särskild , vilket bidragit till att finskan systematiskt kunnat vårdas och utvecklas i . Nämndens arbetsuppgifter övertogs 2006 av som då inrättades som en avdelning inom och folkminnen. 2 KUNSKAPSÖVERSIKT OM DEN SVENSKA MINORITETSPOLITIKEN , Ruotsinsuomalainen kielilautakunta 19752006 (Ehrnebo 2008) beskriver Sverigefinska språknämndens verksamhet och historia. Historiken beskriver nämndens historia, organisation, ekonomi samt allehanda uppgifter: språkrådgivningen, det terminologiska arbetet, tidningen , språkseminarierna och bland annat samarbete med andra organisationer och institutioner. har tagit fram en ordlista över termer i offentlig förvaltning på finska, Julkishallinnon sanasto.25 Orsaken till detta var utvidgningen av det finska förvaltningsområdet som ledde till en stor mängd förfrågningar som fått ta emot när det gäller finska motsvarigheter till svenska termer i offentlig förvaltning. Ett syfte med den nya ordlistan är att stödja finsktalande koordinatorer och informatörer i deras arbete i de finska förvaltningskommunerna.26 I artikeln Quo vadis, ruotsinsuomi? Pohdintoja ruotsinsuomen menneisyydestä, nykyisyydestä ja tulevaisuudesta [Quo vadis, sverigefinska?] (Kangassalo 2007a) diskuteras sverigefinskans historiska roll och framtida utveckling med hänvisning till några betydelsefulla minoritetspolitiska händelser i sverigefinnarnas historia. Det faktum att finskan talas i ett spritt geografiskt område påverkar finskans ställning negativt, eftersom en språklig minoritet som bor relativt utspridd enligt författaren har svårt att känna gemenskap. Hon uttrycker oro över att språkbytesprocessen bland sverigefinnar fortskrider men påpekar också att sverigefinnarna nu fått sitt första Augustpris, vilket bådar gott för framtiden. har sverigefinnarna varit en osynlig minoritet, som sällan förekommit i medierna. har dock ett flertal unga kulturpersoner med sverigefinsk bakgrund börjat synliggöra sitt finska arv och sin bakgrund. Enligt författaren är det dock bekymmersamt att så många barn och unga har bristfälliga kunskaper i finska, särskilt när det gäller vissa domäner och register. Hon menar också att det finns många sverigefinnar som är beredda att kämpa för sitt språk, och dessa personer har mycket att ge. Många sverigefinnar som vuxit upp i är tvåspråkiga i finska och svenska, men har svenska som sitt starkaste språk. Enligt Kangassalo (2007a och b, 2008 och 2009) är svensk påverkan allmänt förekommande i de finska varieteter som de använder. I artikeln Se on vaan että puhua suomee förändringar i den sverigefinska subjektfrasen (Kangassalo 2007b) undersöker hon ljudinspelningar av sverigefinskt talspråk och presenterar några syntaktiska förändringar i subjektsfrasen; enligt Kangassalo härrör de förmodligen från svenskan. Hon konstaterar bland annat att några strukturer vittnar om en kreativitet hos de tvåspråkiga talarna som använder sig av uttrycksresurserna från sina två språk. Detta beskrivs av Kangassalo som en innovativ förmåga som tvåspråkigheten för med sig. Även Kangassalos (2008) artikel Muuttuvaa suomen kielen syntaksia. Toisen polven ruotsinsuomen syntaksia [Förändringar i finsk syntax] beskriver 25http:///12901. 26http:///12901. 2 KUNSKAPSÖVERSIKT OM DEN SVENSKA MINORITETSPOLITIKEN några syntaktiska ändringar i språkvarieteterna hos andra generationens sverigefinnar. Enligt författarna kan de aktuella ändringarna delas in i olika grupper: de som beror på talarens bristfälliga kunskaper i språket, de som förekommer även i finlandsfinska, till exempel användningen av det formella subjektet, och de som förekommer enbart i sverigefinska. Användningen av vissa emfatiska utbrytningar och satsinledande fraser samt kodväxling är några av de . Kangassalo påpekar att alla levande språk ändras kontinuerligt men att utvecklingen kan gå i olika riktningar beroende på om språken förekommer i en minoritets- eller majoritetsspråkskontext. Det samiska språkplaneringsarbetet tas upp i Hur skall den samiska revitaliseringen gå vidare i ? (2008) som ingår i symposievolymen Váimmus ciegan sániid I hjärtat gömmer jag orden (2008). I kapitlet beskrivs hur den nya minoritetspolitiken lett till att situationen för samiskan förbättrats, som det finns brister när det gäller det praktiska genomförandet av minoritetspolitiken. Förslag ges på åtgärder för fortsatt revitalisering av de samiska språken utifrån svensk och internationell forskning samt expertkommittés erfarenheter. framhåller vikten av regelbundna språkanvändarundersökningar och att man går från projekt till permanenta lösningar i revitaliseringsarbetet. Det är också viktigt, menar , att utgå från det faktum att de olika samiska språken har olika behov. En metod som förespråkas är skapandet av samiska rum enligt det motsvarande finlandssvenska exemplet där samiska är norm, och det är även viktigt att ta till vara på de äldres språkliga och kulturella kompetens. 2008 presenterade i : rapport från språkkampanjrådet 2008: en sammanställning av befintliga resultat och fakta om samiskans användning och utbredning i (Barruk 2008). I rapporten beskrivs situationen för de samiska språken i , med uppskattningar av hur många som talar de olika varieteterna, språkens ställning i skola och övrig utbildning samt faktorer som kan påverka språkbytesprocessen. Utifrån en analysmodell som arbetats fram av bedömer författarna situationen för de olika samiska språken i och hur stor risken är för språkdöd på en femgradig skala. Ett språks situation kan enligt modellen bedömas på en skala från säkert (nivå 5) då det talas av alla, till utdött (nivå 0) om ingen talar det. För umesamiskan och arjeplogsamiskan är situationen antingen kritisk (nivå 1) eller så är språken svårt hotade (nivå 2). Sydsamiskan är definitivt hotat (nivå 3) och kanske så även lulesamiskan, medan situationen kan beskrivas som osäker (nivå 4) för nordsamiskan. Avslutningsvis presenteras en rad förslag på åtgärder för att vända den pågående språkbytesprocessen, exempelvis att upprätta separata handlingsplaner för de olika samiska varieteterna, att genomföra ett värdegrundsseminarium, synliggöra och stötta personer i det lokala samhället som kan överföra samiskan till nästa generation, skapa platser och situationer där samiskan är norm samt att genomföra regelbundna språkundersökningar. 2 KUNSKAPSÖVERSIKT OM DEN SVENSKA MINORITETSPOLITIKEN En handlingsplan för samiska i är Start för en offensiv samisk språkpolitik: rapport från språkutredningen (Teilus 2009) som utarbetades inom ramarna för arbetet med språkutredning. I utredningsuppdraget ingick att sammanställa en handlingsplan för den samiska språkpolitiken. I handlingsplanen beskrivs de tre långsiktiga inriktningsmålen: att alla samer skall ha rätt till sitt språk: samiska som modersmål eller samiska som senare förvärvat språk, samiskan ska vara ett komplett och samhällsbärande språk och den offentliga samiskan ska vara ett korrekt och välfungerande språk (Teilus 2009, s. 78). I handlingsplanen finns bakgrund och utgångspunkter för samisk språkpolitik samt förslag på åtgärder för att säkra de långsiktiga målen. Samiskt språkcentrum, som är kopplat till , har gett ut en lägesrapport: De samiska språken i (2011b). I rapporten konstateras att det finns en brist på studier när det gäller situationen för de samiska språken i . Man hänvisar till en studie av professor som visade att det pågår ett språkbyte och att det krävs skyndsamma åtgärder för att stärka språken. I rapporten delas språkanvändarna in i fyra grupper efter deras kunskaper i samiska, och åtgärder anpassade efter varje grupps behov presenteras. Som nämnts ovan är bristen på tillförlitliga studier ett stort problem i revitaliseringsarbetet och man efterlyser fler och regelbundna studier. Man pekar också på bristen på läromedel på samiska och på behovet av distansutbildningar för elever som inte bor inom de traditionella samiska områdena. Det behövs också mer ekonomiskt stöd till den alfabetiseringskampanj som genomför. Vad gäller utbildning på högskolenivå finns det inga kurser i samiska som kan läsas på helfart; de kurser som finns ges på halvfart, vilket fördröjer tillskottet av personer med högre utbildning i de samiska språken. Man nämner också i rapporten att bör få bemyndigande att använda statsbidrag för aktiv rekrytering av samer till högre utbildning i samiska. Övriga frågor som tas upp i rapporten är bland annat bristen på samiska tidningar och behovet av ett presstöd liknande det som finns i . Det framhålls också hur viktigt det är att arbeta med attityder för att skapa ett icke-fördömande språkklimat och att tidigare erfarenhet har visat att de mest lyckade revitaliseringsinsatserna har varit de som varit lokalt förankrade. Även i och har den språkpolitiska verksamheten varit stor. inhemska språken (tidigare Forskningscentralen för de inhemska språken) i arbetar med språkvård och språkplanering bland annat när det gäller de olika samiska språken och káleromani. En lång rad språkspecifika utredningar har gjorts av språkens situation i och behovet av språkvård: Situationen för skoltsamiska och nödvändiga åtgärder (Kotus 2006), Situationen för enaresamiska samt behovet av språkvård och forskning (Kotus 2007a) och Situationen för nordsamiska samt behoven av utveckling (Kotus 2007b).