rfr · GZ0WRFR15 · 2012-06-28 00:00:00 — För att ytterligare förstå omfattningen av åtgärder för arbetslösa ungdomar bör man också lägga till alla de ungdomar som deltar i andra typer av ungdomsåtgärder, till exempel de som har socialbidrag och måste delta i en åtgärd som motprestation för att få ekonomiskt bistånd. hade ca 65 000 ungdomar i åldern socialbidrag och av dessa var det över 32 000 som hade arbetslöshet som huvudsakligt försörjningshinder (, 2011). Dessa siffror ger ingen exakt bild av hur många ungdomar som deltar i olika åtgärdsprogram, men det ger en fingervisning om hur stor omfattningen är. Jobbgarantin för ungdomar börjar gälla först efter 90 dagars arbetslöshet, och det innebär att måste man delta i en åtgärd för att vara berättigad till aktivitetsstöd. Detta innebär att många arbetslösa ungdomar inte är berättigade till någon statlig ersättning i början utan måste ansöka om socialbidrag, åtminstone tills man deltar i någon av Arbetsförmedlingens åtgärder. Detta leder i sin tur till att arbetslösa ungdomar initialt måste delta i någon av kommunernas egna arbetsmarknadsåtgärder för att få socialbidrag. Utifrån den tidigare diskussionen om kommunernas motiv till att organisera egna lokala arbetsmarknadsåtgärder, har kommunerna även när det gäller arbetslösa ungdomar ett stort intresse att sätta in arbetsmarknadsrelaterade åtgärder på ett tidigt stadium, både för att korta ungdomars arbetslöshetsperioder samt minska behovet av och kostnaderna för socialbidrag. 5.8.2 Organisering av kommunala ungdomsåtgärder Omfattningen av de kommunala arbetsmarknadsåtgärderna för ungdomar är inte systematiskt kartlagd och det finns inte någon samlad bild av hur de är organiserade. Hollertz (2010) har dock undersökt hur man har organiserat de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna för unga arbetslösa socialbidragstagare i fyra svenska kommuner: , , och . Undersökningen omfattar perioden och den slår fast att det inte tycks ha funnits något självklart sätt att organisera insatserna för ungdomar. Dock finner Hollertz att kommunala ungdomsåtgärder verkar ha blivit allt vanligare och att arbetet med unga arbetslösa har intensifierats . En annan utveckling som Hollertz betonar är att insatserna börjar bli alltmer fokuserade på unga socialbidragstagare . I början av undersökningsperioden utgjorde ålder endast undantagsvis ett villkor för deltagande i insatserna för att senare ingå som ett tydligare villkor. Studien visar dessutom att de lokala ungdomsåtgärderna är motiverade av bilder av ungdomarnas brist på utbildning, deras avvikande normer och bete- ARBETSMARKNADSPOLITIK EN KUNSKAPSÖVERSIKT ÖVER ÅTGÄRDER FÖR ARBETSLÖSA SOCIALBIDRAGSTAGARE 2011/12:RFR15 enden och deras personliga och sociala problem. Hollertz noterar också att flera av de kommunala insatserna har liknande eller samma innehåll som statliga arbetsmarknadsåtgärder och att de inte innehåller några nya arbetsmetoder (Hollertz, 2010). är det allt mer vanligt att köpa in tjänster av privata företag och andra aktörer och delegera utförandet av insatserna för unga arbetslösa till andra aktörer, i stället för att organisera insatserna med hjälp av egen personal, vilket var vanligast under de tidigare åren av undersökningsperioden (Hollertz, 2010). 5.8.3 Uppföljning av kommunala ungdomsåtgärder Även inom detta område har det genomförts ett antal olika utredningar och kartläggningar om ungdomar och deras relation till arbetsmarknaden (SOU 2003:92; , 2008, 2009). Bland annat fick ett uppdrag 2009 av regeringen där syftet var att belysa hur kommuner och andra aktörer arbetade med att hjälpa unga mellan att komma ut på arbetsmarknaden eller påbörja vidare studier. (2009) skriver följande om situationen med uppföljningar inom detta område: Kommunernas uppföljning av de insatser som riktar sig till målgruppen varierar i omfattning och kvalitet. finns det sällan kunskap på en övergripande nivå om vilka unga det är som deltar i verksamheterna när det gäller ålder, kön, om man är född i eller utomlands, socioekonomisk bakgrund och tidigare kontakt med myndigheter. Det är heller inte möjligt att ge någon helhetsbild över i vilken utsträckning insatserna lett till arbete, studier, praktik eller företagande. Innehållet i kommunernas insatser varierar liksom vilka unga det är som deltar. Målgruppen är heterogen och deltagarna i de olika projekten står olika långt från arbete eller studier. ser ett behov av att verksamheter och projekt använder ett gemensamt bedömningsinstrument som möjliggör jämförelser mellan olika typer av verksamheter. Ett sådant bör bland annat kunna mäta deltagarnas bakgrund och visa detaljerade uppgifter om vilka insatser som unga har tagit del av och . Först då är det möjligt att göra tydliga jämförelser av resultat. Det behövs också en samordnande kraft i kommunerna som kan ge en bild av vilka insatser som bedrivs (, 2009 s.7). Detta visar på att det behövs än mer systematisk dokumentation och vetenskapligt förankrad forskning även inom ungdomsområdet för att få en överblick och förståelse om hur insatserna påverkar unga arbetslösas väg mot arbete eller utbildning. Några andra vanliga slutsatser från de utredningar och 2011/12:RFR15 ARBETSMARKNADSPOLITIK EN KUNSKAPSÖVERSIKT ÖVER ÅTGÄRDER FÖR ARBETSLÖSA SOCIALBIDRAGSTAGARE kartläggningarna som har gjorts är till exempel problemen med kortvarig projektfinansiering och svårigheter att göra långsiktiga planeringar för verksamheterna, problem när olika myndigheter och organisationer ska samverka, svårigheter med olika regler och bedömningsgrunder för olika aktörer, otydliga mål med projekten och åtgärderna och brist på systematiska uppföljningar. I en annan av rapporter sammanfattas situationen på ett tydligt sätt: Projekten, som huvudsakligen drivs av ideella huvudmän, är beroende av kommunerna de verkar i och av de lokala arbetsförmedlingarnas direktiv. För organisationernas del har detta inneburit flera problem. De har ibland tvingats arbeta på sätt som går stick i stäv med deras värdegrunder och som de upplever inte tar hänsyn till deltagarnas behov. har motpolerna långsiktighet och tidsbegränsning skapat problem. Projekten har hävdat att det är svårt att aktivera en ungdom som har varit i utanförskap , medan arbetsförmedlingarna tryckt på och velat se tidiga resultat. Projekten har fått anpassa sin verksamhet till kortsiktiga lösningar. I några fall har projekten hamnat i kläm då de kombinerar socialt arbete och arbetsmarknadsrelaterat arbete, vilket inte alltid kommunerna gör. Då har det inte funnits någon självklar samarbetspart och inom kommunen har ingen velat ta ansvar. En del av projekten har hamnat i kläm mellan olika myndigheters respektive uppdrag. är gränserna mellan olika myndigheter ofta så pass skarpa att projekt antingen uppfattas som arbetsmarknadsprojekt eller sociala projekt. Detta har inneburit problem för deltagarna då de ofta har behov av både socialt stöd och yrkesvägledning (, 2006 s. 60). kommentar visar att många projekt riktade till ungdomar finns i skärningspunkten mellan socialt arbete och arbetsmarknadsrelaterat arbete och att detta arbete är svårt att genomföra när olika samarbetspartner inte är tillräckligt flexibla. I lokala uppföljningar handlar slutsatserna ofta om önskemål om ett tätare utformat samarbete mellan olika myndigheter, tydligare utformade arbetsmodeller med bättre möjlighet till individanpassning samt önskemål om utökad personaltäthet för att kunna arbeta mer individualiserat med ungdomarna (Ahnberg, 2011; , 2010; , 2006; , 2009; , 2007; , 2007). Det uttrycktes även önskemål om att kunna erbjuda psykologisk rådgivning eftersom arbetslösheten ofta påverkade ungdomarna på ett psykiskt plan. I några fall önskades det även en bättre förankring av projekten. Det framhölls även att kommunikation och samverkan mellan olika personalgrupper skulle ha kunnat ARBETSMARKNADSPOLITIK EN KUNSKAPSÖVERSIKT ÖVER ÅTGÄRDER FÖR ARBETSLÖSA SOCIALBIDRAGSTAGARE 2011/12:RFR15 fungera bättre och att projekten kunde upplevas som oklara, inte tillräckligt genomtänkta och påtvingade uppifrån (, 2007). Trots att slutsatserna pekar på ett flertal svårigheter i arbetet i de lokala projekten är resultaten i de lokala uppföljningarna ofta mer positiva i jämförelse med vetenskapligt förankrade effektutvärderingar av ungdomsinriktade åtgärder (, 2005; , 2006;). Ett tydligt exempel på en positiv utvärdering är Ahnberg (2011), som har utvärderat ett ungdomsprojekt som heter . Där strävade man bland annat efter att matcha deltagarna med praktikplatser hos arbetsgivare i det lokala näringslivet. Utvärderingen visar att projektet har stärkt ungdomarnas möjligheter att få jobb samt att såväl praktikanterna som företagen var mycket nöjda med insatsen och att av deltagarna ansåg att de har blivit mer anställningsbara tack vare praktiken (Ahnberg, 2011). Uppföljningarna innehåller ibland jämförelser av deltagarnas intryck av de kommunala och statliga åtgärderna, vanligen med en mer positiv attityd till den förstnämnda. Det stöd man får från handläggarna i de statliga verksamheterna beskrivs ofta som mindre individuellt och mycket begränsat (, 2006). Vikten av en individuell kontakt belyses också i andra projektuppföljningar. För ungdomarna är det viktigaste elementet i projektet att man har blivit bemött med respekt och att coacherna har lyssnat och avpassat sina insatser utifrån varje enskild individ, en inte alldeles vanlig situation för dessa ungdomar som ofta har känt sig främmande inför skola och arbetsliv (, 2007). 5.8.4 Vilka effekter har ungdomsinriktade åtgärder? Det finns ett mindre antal studier som har undersökt effekterna av olika ungdomsåtgärder. Dessa studier har främst undersökt olika nationella ungdomsåtgärder. I en utvärdering av KUP och UG fann man att programmen inte förbättrade arbetsmarknadssituationen för de arbetslösa ungdomarna i någon större utsträckning (Statskontoret, 2001). Studien visade i sin rapport att av deltagarna i KUP påbörjade utbildning eller arbete efter avslutat program och menade att effekterna inte var särskilt imponerande. När Sibbmark och (2005) översiktligt studerade de olika ungdomsåtgärderna KUP och UG fann man att fram var det vanligast att deltagarna i KUP hamnade i arbetslöshet efter avslutat programdeltagande. Därefter ökade andelen som gick till arbete till och gick vidare till studier. Deltagarna i ungdomsgarantin blev i stor utsträckning åter arbetslösa efter programtidens slut, men gick till arbete och började studera. visade studier att både deltagarna och de involverade kommunerna var positiva till åtgärderna (Sibbmark & , 2005). Även (2000) och och (2005) pekar på obefintliga, eller negativa, effekter av ungdomsåtgärderna med avseende på framtida arbetsinkomster, sannolikhet för anställning och sannolikhet för studier inom det reguljära utbildningssystemet. 2011/12:RFR15 ARBETSMARKNADSPOLITIK EN KUNSKAPSÖVERSIKT ÖVER ÅTGÄRDER FÖR ARBETSLÖSA SOCIALBIDRAGSTAGARE I en jämförelse mellan statligt och kommunalt utförda åtgärder finner och (2006) att de kommunala ungdomsprogrammen är sämre på att få ungdomar i arbete än de program som har utförts i statlig regi. Vidare finner de att praktik har varit ett större inslag i flera av de statliga åtgärderna men resultaten från en jämförelse mellan praktikprogram och utbildningsprogram är blandade och effekterna är kortvariga. Sibbmark och (2005) finner också att kommunerna och Arbetsförmedlingen kunde ha olika syn på målgruppens situation och behov, vilket kunde leda till konflikter. Detta resultat kan kopplas ihop med de olikheter arbetsförmågebedömningarna som även tycks finns mellan kommunala verksamheter och Arbetsförmedlingen (, 2011). I en betydligt mer aktuell studie finner och (2011) att arbetslösa ungdomar som deltog i jobbgarantin för ungdomar fick jobb snabbare än något äldre jämförbara personer som inte deltog i garantin. Därmed bidrog arbetsförmedlingens insatser till att ungdomar fick jobb snabbare , men man såg inte samma positiva effekter (, 2011). Även om detta resultat gäller för arbetsförmedlingens åtgärder är det intressant att notera att ungdomsåtgärder verkar ha blivit mer framgångsrika . Dock är det viktigt att poängtera att det i stor utsträckning saknas kunskap om de lokala ungdomsprojektens resultat. För att kortfattat beskriva situationen kan det sägas att ungdomsprojekt tycks vara positiva i den bemärkelsen att ungdomarna får stöd på olika sätt, såsom arbetssökande, praktikplatser, kontakter med vuxna och olika former av socialt stöd som kan vara av stor vikt för ungdomar som står utanför arbetsmarknaden och utbildningssystemet. Dock saknas det systematiska utvärderingar av ungdomsprojektens effekter, och det är utifrån den nuvarande forskningen inte möjligt att bedöma om åtgärderna riktade till ungdomar har medfört att de har fått arbete eller blivit självförsörjande som en effekt av de många åtgärdsprojekten riktade mot dem. 5.9 Personer med utländsk bakgrund23 Personer med utländsk bakgrund är en grupp som har stora svårigheter att etablera sig på den svenska arbetsmarknaden. Sysselsättningen bland utrikes födda är betydligt lägre än bland inrikes födda. Sysselsättningsgraden varierar också mellan olika grupper som har utländsk bakgrund, där till exempel flyktingar och deras anhöriga är arbetslösa i högre grad än andra utrikes födda (Segendorf & Teljosuo, 2011). Bland de faktorer som försvårar etableringsprocessen nämns otillräckliga kunskaper i svenska, bristande möjligheter att skapa nätverk av kontakter som kan underlätta jobbsökande, ar- 23 Begreppet invandrare är inget särskilt tydligt eller lättdefinierat begrepp. Andra ordval kan vara utrikes födda, personer med utländsk bakgrund och flyktingar. I den här rapporten ska jag försöka använda de olika begreppen på ett så korrekt sätt som möjligt, men för enkelhetens skull använder jag ofta begreppet invandrare när jag talar om personer med någon form av utländsk bakgrund men där det inte går att exakt uttala sig om den specifika bakgrunden. ARBETSMARKNADSPOLITIK EN KUNSKAPSÖVERSIKT ÖVER ÅTGÄRDER FÖR ARBETSLÖSA SOCIALBIDRAGSTAGARE 2011/12:RFR15 betsgivarnas skarpa krav på social kompetens och etnisk diskriminering (m.fl., 2002). Speciellt lågkonjunktur försämrades invandrares (särskilt de med utomeuropeisk bakgrund) ställning på arbetsmarknaden (, 2001). Invandrarnas relativt höga sysselsättningsgrad förklaras ofta med att de var arbetskraftsinvandrare, medan de som har immigrerat till oftare är flykting- och anhöriginvandrare, och de har betydligt svårare att etablera sig på arbetsmarknaden (Rauhut, 2007). Eftersom det svenska socialförsäkringssystemet är uppbyggt enligt inkomstbortfallsprincipen innebär en svag förankring på arbetsmarknaden och låga inkomster även en svagare position vad gäller socialförsäkringarna (Rauhut, 2007). Detta innebär att många invandrare som ännu inte kommit in på den svenska arbetsmarknaden är överrepresenterade bland socialbidragstagarna (, 2012). har det även skett en ökning av flyktingar och utrikes födda som är i behov av socialbidrag efter avslutad introduktion (, 2010). Utifrån antagandet att utrikes födda är överrepresenterade bland socialbidragstagare blir den kommunala arbetsmarknadspolitiken även en viktig integrationsfråga (Ulmestig, 2006). Eftersom invandrare dessutom utgör en stor grupp av de som räknas som långvariga socialbidragstagare (, 2012) är det en viktig målgrupp även när det gäller den kommunala arbetsmarknadspolitiken. På samma sätt som för övriga grupper som får socialbidrag motiverar detta kommunerna att genom olika former av krav på deltagande i åtgärder minska behovet av socialbidrag och öka deras möjligheter att komma ut i arbete. Dock behöver det poängteras att staten ersätter kommunerna för utbetalningar till flyktingar. Det som tidigare kallades introduktionsersättningen kommer att fasas ut, och de flyktingar som deltar i etableringsinsatser genom Arbetsförmedlingen kommer i stället att få etableringsersättning från Arbetsförmedlingen. Flyktingar som inte kan delta i dessa etableringsinsatser kommer även fortsättningsvis att få socialbidrag (, 2012). Trots att Arbetsförmedlingen tagit över en viss verksamhet för nyanlända invandrare är kommunerna fortfarande i stor utsträckning ansvariga för de personer med utländsk bakgrund som inte är berättigade till ersättning från de statliga socialförsäkringarna. Detta innebär att arbetet med att genomföra vissa delar av både integrations- och arbetsmarknadspolitiken vilar på kommunerna och att det också blir en fråga för de verksamheter som handlägger socialbidraget. 5.9.1 Kommunernas förändrade ansvar för nyanlända invandrare Personer med utländsk bakgrund är uppenbarligen en av de viktigare målgrupperna för den svenska arbetsmarknadspolitiken, och det har uttryckts en officiell ambition att prioritera svagare grupper med hög arbetslöshet (prop. 1995/96:222; prop. 2009/10:60). Nyanlända invandrare har varit att stort ansvar för kommunerna, men då lagen om etableringsinsatser för vissa nyanlända trädde i kraft har ansvarsfördelningen mellan stat och kommun förändrats (prop. 2011/12:RFR15 ARBETSMARKNADSPOLITIK EN KUNSKAPSÖVERSIKT ÖVER ÅTGÄRDER FÖR ARBETSLÖSA SOCIALBIDRAGSTAGARE 2009/10:60). Denna lagändring gav Arbetsförmedlingen det samordnande ansvaret för etableringsinsatserna, och den nya lagen omfattar nyanlända som har uppehållstillstånd som flykting samt nyanlända som saknar föräldrar i . Inom den statliga arbetsmarknadspolitiken finns även de så kallade instegsjobben som ska stödja invandrares inträde på den svenska arbetsmarknaden. Det är dock meningen att kommunerna även i fortsättningen ska ha ansvar för insatser inom det sociala området och att de ska ansvara för bostadsförsörjning, undervisning i svenska (sfi), samhällsorientering och annan vuxenutbildning, skola och barnomsorg (prop. 2009/10:60). 5.9.2 Studier av arbetsmarknadsåtgärder för invandrare Även inom detta område lyser studier av olika åtgärdseffekter med sin frånvaro. Det begränsade antalet utvärderingar av arbetsmarknadspolitik gör dessutom att det inte går att besvara frågan om den gynnar integration på arbetsmarknaden (Ulmestig, 2005). Dock har det noterats att kommunala aktiveringsinsatser resulterat i både höjning av deltagarnas kvalifikationsnivå och en ökad marginalisering och utanförskap (Hedblom, 2004). Resultaten beror dock i stor utsträckning på ifall resurserna som erbjöds verkligen var kompetensutvecklande för den enskilde. Andra studier som analyserar arbetsmarknadspolitiska insatser riktade till specifika invandrargrupper, till exempel kvinnor med invandrarbakgrund, påvisar att respondenterna är missnöjda med många av de åtgärder de har deltagit i, bland annat därför att åtgärderna upplevdes som präglade av stereotyper och fördomar i stället för mångkulturalitet och flexibilitet (Thomsson & , 2000). Även (2000) visar på invandrares svårigheter att få arbete och hur deras möten med både och Arbetsförmedlingen upplevs. Att komma ut på arbetsmarknaden tar ofta för invandrare, och de upplever att de stöter på flera strukturella hinder i sitt arbetssökande. I studie finner hon att många av de åtgärder som är riktade till invandrare dessutom utgår från kollektiva lösningar som varken upplevs som kompetenshöjande eller som att de leder till något arbete. Deltagarna som ingår i denna studie uppfattar detta som ett systemfel och de känner sig dessutom väldigt maktlösa i sina kontakter med myndigheterna. Studien kommer fram till att åtgärderna för invandrare måste individualiseras mer och bli effektivare för att öka deltagarnas möjligheter att komma ut på arbetsmarknaden. 5.9.3 Satsningar på personer med utländsk bakgrund Många undersökningar av lokala åtgärder och program i svenska kommuner som har anknytning till invandrare har med den så kallade storstadssatsningen att göra. Storstadssatsningen var ett stort integrationsprojekt och , och den hade sin grund i storstädernas höga arbetslöshetssiffror och integrationsproblematik på grund av den ökade invandringen . Storstadspolitiken lanserades genom att staten ARBETSMARKNADSPOLITIK EN KUNSKAPSÖVERSIKT ÖVER ÅTGÄRDER FÖR ARBETSLÖSA SOCIALBIDRAGSTAGARE 2011/12:RFR15 tecknade lokala utvecklingsavtal med sju kommuner (24 bostadsområden) i de tre storstadsregionerna . Storstadssatsningens övergripande mål var att motstå den ökade segregationen i storstäderna , och samt främja jämlika levnadsvillkor för både manliga och kvinnliga invånare. Storstadssatsningen innehöll ett stort antal projekt och åtgärder med målet att öka invandrares och andra marginaliserade gruppers möjligheter på den reguljära arbetsmarknaden. Storstadssatsningen resulterade även i många olika utvärderingar av de olika projekt och åtgärder som utformades inom dess ramar. Storstadssatsningen i har utvärderats (Ahlstrand & , 2001; Bevelander m.fl., 2003; , 2001; , 2003; m.fl., 2002) med ganska positivt resultat i form av att stadens lokala arbets- och utvecklingscentrum (AUC) lyckats bra med att få ut svårplacerade långtidsarbetslösa till arbete eller till studier. Enligt målen skulle man prioritera personer med utländsk bakgrund som var arbetslösa trots utbildning eller yrkeslivserfarenhet. Analysen av AUC:s verksamhet visade att de inte hade lyckats bryta trenden och att vissa invandrargrupper hade svårare att komma ut på arbetsmarknaden, medan andra invandrargrupper nästan hade lika stora chanser som svenskfödda. Utvärderarna hävdar att satsningarna skapade både vinnare och förlorare. Trots detta bedömdes AUC- konceptet som framgångsrikt, även om man erkände att arbetet försvårades av flera hindrande faktorer i form av olika samarbetssvårigheter och otydliga målformuleringar. Hedbloms (2004) studie inriktar sig framför allt på invandrade socialbidragstagare. Hedblom visar att när det gäller deltagarnas ställning på arbetsmarknaden har männen generellt en bättre position än kvinnorna; de har haft fler sysselsättningar i och kommit längre i utbildningsprocessen. Deras arbetserfarenhet är längre, och de har bättre kunskaper i det svenska språket än kvinnliga deltagare. Det är även fler män som deltar i olika typer av aktiveringsåtgärder. Studien finner starka lokala variationer mellan aktiveringspolitikens tolkningar, vilket påverkar deltagarnas möjligheter till etablering på arbetsmarknaden. Enligt Hedblom tvingas socialbidragstagarna uppleva en mängd olika byråkratiska sorteringsprocesser innan de får tillgång till de stödresurser som de kommunala aktiveringsåtgärderna kan innehålla, till exempel möjligheter att få svenska referenser, utöka sitt kontaktnät och öva på svenska språket. Hedblom visar på olika differentieringsmönster som uppstår i den lokalt varierade handläggningen och som skiljer sig åt beroende på vilken etnisk grupp deltagarna tillhör, vilka skillnader som görs baserade på kön och om tonvikten i handläggningen ligger på kontroll eller samarbete (ibid.). Liknande slutsatser dras av Ulmestig (2006) som analyserar om flyktingar och invandrare är föremål för ett speciellt kommunalt arbetsmarknadsprogram, och finner att det förekommer särbehandling av invandrare och flyktingar inom den kommunala arbetsmarknadspolitiken: Skiljelinjen inom arbetsmarknadspolitiken förefaller dock inte främst dras vid etnicitet utan om den arbetslöse får tillgång till de nationella programmen eller hänvisas till de 2011/12:RFR15 ARBETSMARKNADSPOLITIK EN KUNSKAPSÖVERSIKT ÖVER ÅTGÄRDER FÖR ARBETSLÖSA SOCIALBIDRAGSTAGARE kommunala samt om de uppbär sin försörjning från socialbidrag eller ej (Ulmestig, 2006 s.33). stads satsningar på att öka nyanlända flyktingars och invandrares möjligheter att etablera sig i arbetslivet med hjälp av introduktionsanställningar utvärderades av och . Projektets målgrupp definierades som flyktingar och nyanlända invandrare i arbetsför ålder som dessutom är i behov av insatser för att förbereda dem för den svenska arbetsmarknaden (, 2010).