rfr · H00WRFR1 · 2012-10-17 00:00:00 — Jag skrev en debattartikel om detta . Kanske skulle stifta en lag om kommunala granskningskommissioner för att ge ett verktyg åt kommuner som hamnar i akut förtroendekris? Detta med pragmatismen är ett dilemma. Det är naturligtvis väldigt bra att man löser problem i samförstånd och pratar ihop sig. Å ena sidan vill man ha strikta regler som förhindrar maktmissbruk och ser till att ansvarsutkrävandet fungerar. Å andra sidan vill man ha flexibilitet och dynamik som underlättar initiativ och samarbete. Låt mig påminna om att vi hade strikta regler. avskaffades något som hette redogöraransvaret. Tjänstemän i offentlig förvaltning STATLIG STYRNING OCH ANSVARSUTKRÄVANDE 2012/13:RFR1 blev personligt betalningsansvariga om de slarvade med någon räkning. Det kunde vara oskicklighet och inte illvilja. Detta togs bort, för man ville inte att folk skulle vara för defensiva man såg det som bättre att göra ingenting än att riskera att göra fel utan man ville ha tjänstemän som var mer initiativrika, och därför tog man bort det systemet. skrev att vi hade fått ett räddhågset där folk är rädda för att bli anklagade för mutbrott, bristande omdöme och felaktiga arbetssätt. Vi behöver handlingskraft hos , skrev företrädare för . Detta dilemma har forskare inget svar på. Här krävs det politiker som kan väga de olika önskvärda tillstånden mot varandra pragmatism och flexibilitet å ena sidan och å andra sidan striktare regler. Låt mig till slut nämna en internationell undersökning som har gått igenom detta och beskrivit korruptionsbekämpningens tre grundpelare. Den första är att skapa institutioner som bygger på maktdelning och kontroll. Då menar man checks and balances i en vidare mening än den strikt amerikanska varianten. Den andra är att se till att ansvarsutkrävandet accountability faktiskt fungerar. Den tredje är att mobilisera medborgarna för att förstärka det allmänna bästa mobilizing the citizens to participate in enhancing the public good. Då skapar man en antimutkultur och får en positiv kraft där medborgarna är med och bygger välfungerande offentliga institutioner. Frågan om ansvarsutkrävande är egentligen en central fråga för hela det demokratiska systemets funktionssätt. Hur man löser detta avgör legitimiteten och förtroendet för systemet. Ämnet för dagens seminarium kunde inte vara viktigare! (MP): Tack! Det var intressant att du avslutade just med frågan om korruption. Det är något som jag tror att vi kommer att behöva diskutera i större utsträckning. kommer vi till frågan om vad dessa begrepp egentligen betyder. och , varsågoda! : Vi är båda företagsekonomer och organisationsforskare och har forskat just på ansvarsfrågor i näringslivet. Vi har blivit inbjudna hit för att göra en kort introduktion till ansvarsbegreppet med utgångspunkt i vår forskning om ansvarsfrågor i näringslivet, något som vi också tror har relevans och tydliga kopplingar till det politiska livet. Vår presentation kommer också att ta sin utgångspunkt i den bok som vi kom ut med tillsammans med vår kollega och som kort och gott heter just Ansvar. och : Ansvar är ett begrepp som vi svänger oss med dagligdags men som kanske inte har en självskriven betydelse. Det är ett begrepp som kan betyda olika saker i olika sammanhang. 2012/13:RFR1 STATLIG STYRNING OCH ANSVARSUTKRÄVANDE individ ansvarsfull eller ansvarslös, när ska någon ställas till ansvar och vem har i så fall tolkningsföreträde att avgöra detta? Ansvar kan vara kopplat till en skyldighet man har i en roll, men det kan också vara något som vi väljer att ta på oss helt frivilligt. Innebörden av begreppet ansvar är också något som förändras , ofta kopplat till olika tiders politiska och ideologiska strömningar. Likaså skiftar idéer om vem eller vilka som har ansvar för olika samhällsfrågor . Om man tittar tillbaka kan man se att nya idéer har lyfts fram om vilket ansvar som vilar på företagens axlar. Företagens ansvar är inte enbart att producera varor och tjänster, anställa personal, gå med vinst, betala skatt och så vidare, som ekonomen en gång uttryckte det. Sedan ungefär kan vi se att idéer om företagens sociala och milljömässiga ansvar har fått enormt genomslag och uppsving, ofta under benämningen CSR, corporate social responsibility. Det är en väl etablerad etikett i näringslivet . var det inte många företag som sade att de höll på med CSR, men har det skrivits mycket om det i både fackpress och dagspress, och det har hållits oräkneliga konferenser och seminarier i och världen om detta ämne. rekryterar företag vad de kallar för CSR- chefer, de utfärdar CSR-redovisningar, antar CSR-policy och etiska koder och försöker visa att man på olika sätt tar socialt och miljömässigt ansvar. är de här frågorna inte nya. Vilket ansvar företag har för samhället är något som har diskuterats i olika epoker. Det är en tidslös fråga, men är den återigen i ropet. Det var som de här frågorna kom upp på företagens bord. Då var det många som kritiserade företagen och menade att de måste ta ett större ansvar för hur de gör sina vinster. Ni minns säker de antiglobaliseringsdemonstrationer som ägde rum och den uppståndelse som var vid toppmöten , bland annat i . Aktivisterna var kritiska inte bara mot hur de menade att i-länder behandlade utan också mot hur man menade att stora företag med stort ekonomiskt inflytande utnyttjade människor i utvecklingsländerna. I samband med detta kom debatten om företagens samhällsansvar upp igen. Det skrevs böcker och startades konferenser på det här området. Som ni säkert känner till uppmanade FN:s generalsekreterare stora företag att se till den moraliska dimensionen i företagande, och FN lanserade global compact, ett avtal mellan FN och stora företag som är frivilligt men som innebär att man ska lova att inte bryta mot de mänskliga rättigheterna. har både offentliga och privata aktörer börjat jobba för att företag ska stärka sitt sociala och miljömässiga ansvarstagande. Det har vuxit fram en grupp av ansvarsutkrävare i företagens närhet. De granskar huruvida företagen agerar moraliskt rätt och riktigt och förväntar sig att de ska ta samhällsansvar. har man kanske väntat sig att det skulle vara stater som har den här rollen. ser vi att intresseorganisationer, NGO:er, medier och även en rad konsulter försöker få företag att ta på sig ett ansvar för globala STATLIG STYRNING OCH ANSVARSUTKRÄVANDE 2012/13:RFR1 Vi ser att nästan vem som helst kan skapa sig legitimitet som ansvarsutkrävare. Genom att man samverkar lyckas man driva fram nya idéer om vad företagens ansvar ska vara, och vi ser också att företagen anpassar sig efter kraven. Jag tänkte ge ett exempel som illustrerar detta. 2010 genomförde en kampanj mot , där man använde sig av deras chokladmärke och ironiserade över deras reklam genom att göra en egen reklamkampanj som man lade ut på Youtube och spred på olika sätt. Reklamkampanjen gick ut på att i jakten på palmolja, som man använder i tillverkning av choklad, bidrar till att skövla regnskogen och därmed berövar orangutangerna deras marker. Filmen fick mycket uppmärksamhet. Individer och konsumenter hörde av sig på olika sätt till och menade att detta inte var försvarbart. kunde på sin hemsida skriva: Seger mot . har kommit med ett pressmeddelande om att man ska se över sina inköpsrutiner och sluta köpa in palmolja från de aktuella områdena. Exemplet illustrerar inte bara att det finns en rad ansvarsutkrävare och att företag backar när de får omfattande kritik, utan det illustrerar också en politisering av vardagen, där individer genom sin konsumtion och genom sociala medier försöker få företag och andra att ta ett större ansvar för sociala problem. Kanske kan man tala om en expansion av ansvariggörande, där allt fler vill utkräva ansvar och där det också blir allt fler företag som presenterar sig som ansvariga för globala problem. Vad innebär då detta att det finns så många fler ansvarsutkrävare i företagens närhet ? Många företag arbetar aktivt med att förstå och definiera vad deras samhällsansvar egentligen omfattar, vilket ofta är ganska svårt. Det har bland annat att göra med att begreppet ansvar till sin karaktär är flyktigt. Det illustreras också av den långa debatten i de samhällsvetenskapliga disciplinerna, där man har diskuterat under vilka förutsättningar man kan säga att någon kan hållas ansvarig. Vad är då ansvar? Som vi var inne på tidigare är innebörden av begreppet ansvar tidsrelaterad, och det räcker med att gå till ordböcker för att se att betydelsen har förändrats . I nutida ordböcker står det att ansvar är att se till att en viss verksamhet fungerar och att ta ansvar eller konsekvenser om så inte sker. Man talar också om ämbetsmannaansvar. Då tänker man alltså kanske främst på ett ansvar som följer av en yrkesroll. definierades ansvar i stället som individens ansvar inför för sina göranden och låtanden, liksom ett ansvar inför det egna samvetet eller den allmänna meningen. Den ursprungliga betydelsen av det fornnordiska begreppet var dock svaromål inför rätta. Ordboksdefinitionerna visar tydligt att hur vi definierar ansvar är föränderligt . Ansvar är i grunden ett relationellt begrepp. Den som är ansvarig måste kunna stå till svars för sina handlingar inför någon och svara på frågan: Varför gjorde du så? Detta kräver givetvis att man uppfattas som den som har 2012/13:RFR1 STATLIG STYRNING OCH ANSVARSUTKRÄVANDE orsakat händelsen liksom att man uppfattas ha agerat frivilligt att man hade ett val. Enligt moralfilosofin är den fria viljan en förutsättning för ansvar. skriver att en person inte kan hållas ansvarig om händelsen uppstod på grund av tvång eller okunskap. Detta är det ganska lätt att hålla med om. Den som är tvingad kan inte hållas ansvarig. Är man okunnig kan man inte heller hållas ansvarig. Det är dock inte så självklart alla gånger. Är medlemmarna i exekutionsplutonen inte ansvariga för sina handlingar eftersom de bara följde order? Att avgöra när någon har handlat av fri vilja är alltså inte helt okomplicerat. Ansvar anses förutsätta motivation, intention och att man förstår konsekvensen av sina handlingar. Om man anser att våra handlingar är predestinerade på något sätt, till exempel genom vårt genetiska arv eller vår uppväxtmiljö, innebär det att vi inte handlar fritt. Inte heller om vi inte förstår konsekvenserna av våra handlingar kan vi hållas fullt ansvariga. Det är också av den anledningen som vi undantar barn och personer med någon form av förståndsnedsättning från fullt ansvar. Utgångspunkten i vårt samhälle är att individen har en fri vilja och kan välja handlingsalternativ. Annars skulle vi heller inte kunna utkräva ansvar. Även om det individuella ansvaret har haft en särställning i filosofin har man också diskuterat om och på vilket sätt ett kollektiv kan ha ett ansvar. Ett kollektiv anser man ju inte har intentioner på samma sätt som en individ. Och när är det rätt att tala om ett kollektiv och inte bara en lös sammansättning av individer? Hur ska ansvaret i kollektivet fördelas är det på enskilda individer eller på hela kollektivet? Vi vet till exempel att om ett fotbollslag gör en dålig insats låt säga att förlorar VM-kvalet är det tränaren snarare än kollektivet som har ansvaret. Ett argument för att kollektiv kan ha ansvar är att i de kollektiv som har en struktur för beslutsfattande och alltså har en ledning kan man se ledningen som den moraliska agenten. Man kan också se beslut som kollektivets intentioner. Här finns ett av argumenten för att kollektiv kan ha ett ansvar. När man ska klargöra vad ansvar är är det viktigt att man skiljer mellan ansvar och ansvarsutkrävade. Svenskan är ett fattigt språk, och vi använder ofta ordet ansvar för både responsibility det vill säga det framåtrikade ansvaret som handlar om vem som ska säkerställa att något sker och accountability, som är det bakåtriktade ansvaret, ansvarsskyldighet och uppföljning, det vill säga att klarlägga vem som bär ansvar för att något har skett eller som har underlåtit att göra något. Sammanfattningsvis är ansvar ett centralt begrepp inom samhällsvetenskapen. Som vi har visat är dess innebörd föränderlig. anses det att företag ska ta ett mycket större ansvar för sociala och miljömässiga frågor. Vad innebär det då för företag att det här ansvaret är så svårt att greppa? Vad innebär det att fler ställer krav på att man ska ta ett samhällsansvar? Att bara hålla sig till det ekonomiska ansvaret och andra former av ansvar som finns reglerade i lag är uppenbarligen inte tillräckligt. STATLIG STYRNING OCH ANSVARSUTKRÄVANDE 2012/13:RFR1 Förväntningarna på företagen förändras , och de är ofta konflikterande. Som vi ser det finns det tre huvudsakliga konsekvenser för företagen. Det första gäller företagens reglering. Det sker en ökad frivilligreglering av företagens samhällsansvar. Det utformas regler för att peka ut vilka frågor företag ska ta ansvar för. Reglerna utpekar ansvarsagenter med olika ansvarsområden, till exempel mänskliga rättigheter, djurskydd, skydd av regnskog och så vidare. Även om reglerna i teorin är frivilliga ser vi att de i praktiken ofta får en tvingande karaktär. Även om det ofta inte finns några sanktioner ser vi att många företag väljer att följa samma regler som andra företag i branschen. En annan konsekvens är att det ställs ökade krav på företagen att vara öppna och transparenta och att berätta hur man ser på sitt samhällsansvar. Företag kommunicerar de här frågorna på olika sätt på sina hemsidor, i sina årsredovisningar och i olika former av kommunikationsmaterial. Det är dock också många som ifrågasätter allt detta prat. Tar företagen verkligen allt det ansvar de säger att de tar? Är det bara en presentation, eller finns det också en prestation bakom? Detta leder till att många vill se att ansvarsarbete faktiskt utförs och att det leder fram till resultat. Den tredje konsekvensen är att ansvaret görs mätbart för att man ska kunna visa på resultat och för att man ska kunna granska och kontrollera om ansvar faktiskt tas. Det finns en stark idé om att det ska gå att granska och jämföra företags prestationer på området och att man till och med ska kunna säga vem som är bäst på att ta sitt samhällsansvar. Detta innebär att ansvar omvandlas till mätbara variabler. Forskning har då visat att när ansvarsfrågor blir föremål för redovisning blir det de ansvarsfrågor som är enkla att mäta som man ofta börjar arbeta med. De som svårligen låter sig mätas prioriteras ofta ned. Am- bitionen att mäta kvalitativa områden gör att man fokuserar på det som är enkelt att mäta medan andra frågor ramlar mellan stolarna. Att omvandla företagens samhällsansvar till mätbara variabler kan visserligen bidra till bättre målstyrning. Det kan göra det lättare att granska om företagen tar det ansvar de säger att de ska göra. Men det finns också en risk för att man nedprioriterar och osynliggör frågor som är svåra att mäta. Den fråga man bör ställa sig är om det mätbara och granskningsbara ansvaret alltid är det ansvar som är det relevanta ansvaret för företag och andra att ta. (M): Tack! Det kommer en frågerunda , men ger jag ordet till tidigare hovrättspresidenten för ett inledningspass: Rättslig tillsyn med medborgarkontroll och politiskt ansvar några reflexioner. (MP): har speciella erfarenheter på det här området inte bara att han satt med i och har lång erfarenhet av grundlagsfrågor, utan han satt också med i , som var viktig för de här frågorna . 2012/13:RFR1 STATLIG STYRNING OCH ANSVARSUTKRÄVANDE : Jag ska försöka ge er ett slags verktygslåda. Vad är det för instrument som samhället har när det gäller formellt och informellt ansvarsutkrävande, och vad är det för verktyg som aktualiseras när man ställs inför olika ansvarsfrågor? Jag tänkte också att medborgarperspektivet skulle finnas med här. Det handlar alltså om verktyg som kan stödja allmänhetens tillit till den offentliga verksamheten. Jag gör först ett slags begreppsbildning. Jag talar om ansvarsutkrävande, och då har vi först de tre formella begreppen rättsligt ansvar, ekonomiskt ansvar, det vill säga revisionellt ansvar, och politiskt ansvar det parlamentariska ansvarsutkrävandet. Vid sidan av detta förekommer något som jag kallar annan ansvarsdiskussion och som jag inte anser har med ansvarsbegreppet att göra. Det är sådant som medborgarkommissioner och medier sysslar med. Jag ska snabbt försöka gå igenom detta med rättsligt ansvar. Det straffrättsliga handlar om sådant som tjänstefel och trolöshet mot huvudman m.m. Då är vi väldigt nära det revisionella. Det är ett ansvar som är svårt att implementera och få att fungera. När jag var JK hade och JK uppe en fråga om bolagiseringen av . Där fanns ett antal problem som vi analyserade i de här termerna men som inte föranledde några straffrättsliga åtgärder. Jag vill också erinra om förvaltningsrätten och de grundläggande kraven saklighet, opartiskhet, jäv och bisyssleregler som är av betydelse inte minst när det gäller det antikorruptionsperspektiv som talade om. Viktigt är också de arbetsrättsliga instrumenten avskedande och disciplinärt ansvar som togs upp på dagens Morgoneko när det gäller domare. Där finns en begränsning. Förändrar man verkligheten om en verksamhet läggs ut, om en myndighet läggs ned eller om en anställning upphör finns det arbetsrättsliga ansvarsutkrävandet inte längre; det kan inte användas. Ytterligare om arbetsrätten: Det finns också mer indirekt ansvarsutkrävande som bygger på LOA-bestämmelsen om att högre chefer ska vara verksamma så att verksamheten kan upprätthållas. Är det nödvändigt för myndighetens bästa kan en verkschef skiljas från uppgiften. Inom vissa sektorer i samhället inom polis, försvar och diplomati kan tjänstemän försättas i disponibilitet. De flyttas helt enkelt från uppgiften om förtroendet inte kvarstår. Vid sidan av det finns inom arbetsrätten ytterligare möjligheter för en statlig arbetsgivare att agera på sakliga grunder. Under ytan finns där någonting som jag tror att , som kanske finns här, studerar och som handlar om hur verkschefer upplever sin ställning utifrån ett informellt tillsyns- eller ansvarsperspektiv. Skadeståndsrätten blir allt viktigare, inte bara den klassiska skadeståndsrätten utan också den skadeståndsrätt som förekommer och används när det gäller diskriminering, mobbning i skolan och annat sådant. Där ställs kommunala och statliga myndigheter inför anspråk. Även det illustrerades på nyheterna. STATLIG STYRNING OCH ANSVARSUTKRÄVANDE 2012/13:RFR1 Ett landsting har nämligen stämts av en privatperson för att ha samarbetat med tv, i opinionsbildande intresse förstås. En person fick på tv helt oförberett se en avliden anhörig och kunde identifiera denna person. Vederbörande har krävt på skadestånd och grundar det på att i botten finns ett tystnadspliktsbrott ett tjänstefel men ytterst på , vilket är intressant. Det betyder att om den här personen inte har framgång mot i den svenska processen kan det i sista hand bli fråga om en stämning som riktas mot svenska staten grundat på påståendet att den inte kan upprätthålla skyddet enligt artikel 8 i . Här finns så att säga en ansvarskedja och ett aktivt verktyg för att sätta frågor om mänskliga och medborgerliga rättigheter under rättslig prövning. Det är framför allt skadeståndsrätten som ytterst ger det instrumentet. Vid sidan av de egentliga uppgifterna för domstolarna finns det naturligtvis ett stort antal organ som har uppgifter som leder till att rättsligt ansvar kommer upp till diskussion. Det är JO, JK, inspektions- och tillsynsmyndigheter, men faktiskt också ytterst några av våra riksdagsorgan, men det är mer i undantagsfall. Jag erinrar här alltså om JO:s och JK:s roll JK mycket när det gäller den nya skaderegleringen i Europakonventionsperspektivet. Jag talar om enskilda fall. Ansvarsfrågor måste börja där sett från mitt perspektiv är det där diskussionen måste börja. Sedan vidgas perspektivet naturligtvis väldigt mycket när man diskuterar det här . Vi har också detta med enskildas skyldigheter och engagemang. Man kan vara anmälningsskyldig enligt lex . Man kan ha en rätt att meddela sig med medier. Vi har också en diskussion om whistleblowing. Jag tar också upp visst begränsat immunitetsskydd för riksdagsledamöter och statsråd. Jag pekar på en liten specialsak, nämligen att även riksdagsledamöter har en ansvarsställning som i specialfall kan leda till att inte bara väljarna kan skilja dem från uppdraget. Också en domstol kan göra det. Så har skett i några fall i modern tid. Detta är ett uttryck för maktdelning, som jag ser det en maktdelning under folkstyret. Ekonomiskt ansvar går jag inte närmare in på. Det har olika dimensioner. Det är så att säga en del av det rättsliga ansvaret och en del av det politiska ansvaret. Där har vi många som har uppgifter. Det kan säkert tas upp till ytterligare diskussion senare här . Politiskt ansvar för statsråd: finns en lista över den begreppsbildning som finns: misstroendeförklaring, avgång under hot om misstroendeförklaring, kabinettsfråga, granskning av statsrådens tjänsteutövning samt det som också förts in i regeringsformen, nämligen utskottens uppföljnings- och utvärderingsarbete. En sak som jag tycker att det är viktigt att ha i minnet är att en procedur för rättsligt ansvarsutkrävande i praktiken för kan blockera procedurer för ett politiskt ansvarsutkrävande, såsom en KU-granskning, granskning av ett annat utskott, en medborgarkommissions arbete eller andra undersökningar. Det kan bli en sorts standstill-situation där den granskningsutredning som 2012/13:RFR1 STATLIG STYRNING OCH ANSVARSUTKRÄVANDE måste föregå beslut hos KU eller andra utskott inte kan slutföras i alla delar. På det har vi just nu ett storartat exempel. Väldigt aktuell är ju diskussionen om Saudiarabienaffären och FOI. Det förhållandet att en förundersökning pågår leder till att personer hänvisar till denna. Det leder också till att det finns processuella skyddsrättigheter som måste respekteras. En brottsmisstänkt person har rätt att tiga under förundersökningen. Det betyder att andra samhällsorgan inte kan försöka få vederbörande att gå runt den skyddsregeln. Vittnen i en rättegång får inte höras om egen brottslighet eller egna vanhedrande handlingar. Också detta är konventionsbundet, i . Brottsutredningen måste ha sin gång under förundersökningssekretess. Det finns exempel på hur det kan bli konflikter mellan olika utredningar. Skotten i är ett bra exempel på hur arbete i en medborgarkommission och i en polisutredning pågått . Det leder till ett antal problem. KU har diskuterat saken i KU:s lilla gröna, som jag kallar den för en mycket god liten handbok om konstitutionella kontrollfrågor och KU:s granskningsuppgifter (2008/09:RFR14) och som kom . Denna bok rekommenderas till läsning. Där pekas det på att man inte kan dra några absoluta gränser här. Men det behöver tänkas igenom att förundersökningen och domstolsförfarandet kan fordra att man passar om man har en annan granskningsuppgift. kommer jag in på vad jag kallar för annan ansvarsdiskussion. Utgångspunkten är att fri åsiktsbildning är en svensk grundnorm. Begreppet fri åsiktsbildning finner vi i första paragrafen i konstitutionen. Medierna har naturligtvis betydelse. Medier sätter ju också en ansvarsagenda genom nyheter och opinionsbildning. Förutom det som varit uppe här kan väl Invest nämnas, en myndighet som efter medieintresse för den verksamheten inte längre finns. Det här leder också till att vi har byggt upp ansvarssystem för mediernas rapportering i och med utgivaransvaret. Vi har också skyddsreglerna om meddelarfrihet och källskydd. Om detta med kommissioner ska jag också säga några ord. Här finns en mängd olika begrepp. Det här kallas för olika saker , medborgarkommission, och är en internationell företeelse av undantagskaraktär. Den är mer eller mindre lagreglerad i olika länder, i vårt land egentligen inte alls annat än att en kommission är en myndighet. Därmed gäller vissa regler. Förfarandet är dock inte närmare reglerat.