rfr · GZ0WRFR11 · 2012-05-28 00:00:00 — Då regeringen i samband med arbetet med denna rapport bjöd in representanter för de nationella minoriteterna betonades överlag resursbrist när det gäller kultur och möjligheterna att stärka den kulturella identiteten för respektive nationell minoritet och då inte enbart i ett språkperspektiv (Rapport 2011, s. 31). ger bidrag för utgivning av litteratur på de nationella minoritetsspråken och av litteratur på svenska som bedöms vara av betydelse för de nationella minoriteterna. infördes dessutom en ny förordning (2010:1058) för statsbidrag till litteratur, kulturtidskrifter och läsfrämjande insatser. Den nya förordningen innebär bland annat en möjlighet att ge bidrag till planerad utgivning av litteratur. Syftet med litteraturstödet är att främja kvalitet, mångsidighet och fördjupning i bokutgivningen. Från kulturbudgeten lämnas även stöd till för bidrag till ideella samiska organisationer på lokal- och riksnivå, för utbildning och forskning samt för projekt som berör samisk kultur. Bidragen fördelas av kulturråd enligt fastställda kriterier och metoder för tingets bidragsgivning. Utöver det får Sámi Teáhter ett fast statligt anslag , och betraktas som samisk nationalscen på svensk sida. Teatern har sitt huvudsäte i och har i samarbete med Beaivváš, den samiska nationalteatern i , bland annat uppfört två verk av på Ice Globe Theatre i . Samiska teatern har också egna produktioner som med jämna mellanrum turnerar i Sápmi (Rapport 20011, s. 31). Regeringen beslutade om ett bidrag på till för att utveckla de pedagogiska insatserna för barn. Judiska museets pedagogiska verksamhet riktar sig särskilt till skolungdomar, som är den enskilt största besöksgruppen. Även 2010 gav regeringen ett bidrag om till för samma ändamål (Rapport 2011, s. 32). 2 KUNSKAPSÖVERSIKT OM DEN SVENSKA MINORITETSPOLITIKEN Det totala bidraget från för samtliga nationella minoriteter var 2010. Fyra verksamheter inom nationella minoriteters språk och kultur får verksamhetsbidrag: Tornedalsteatern, Sverigefinska i , Judiska i och finskspråkig teaterverksamhet vid Uusi teatteri/Nya finska teatern. Romskt kulturcentrum i och får också verksamhetsbidrag på . Utöver detta ger via anslaget till ideella kulturorganisationer bidrag för svenskfinsk amatörteater om (Rapport 2011, s. 31). Sammanfattningsvis kan sägas att intresset för särskilda språk- och kulturcentrum är stort inom grupperna (Rapport 2011, s. 31). Kultursamverkansmodellen är en av regeringens största kulturpolitiska reformer. Den trädde i kraft och baseras på samverkan och dialog mellan staten och landstingen, där både nationella kulturpolitiska mål och regionala prioriteringar ska ingå i de hänsyn man tar. I kultursamverkansmodellen har i uppdrag att bevaka de minoritetspolitiska målen. Även dialogen med det civila samhället och det professionella kulturlivet ska öka. Kultursamverkansmodellen innebär att regionernas frihet och ansvar ökar inom kulturområdet och att kulturen förs närmare medborgarna. De första regionerna som inför den nya modellen är , , , och . beslutar om hur mycket statliga medel som respektive landsting får fördela till kulturverksamheter i länet (Rapport 2011, s. 3132). Regeringen tilldelade 2007 Ájtte, Svenskt Fjäll- och Samemuseum, ett extra bidrag på för inventering, insamling och bevarande av samiskt kulturarv. tilldelades Ájtte ett bidrag på för att genomföra insatser under museets 20-årsjubileum och för ett särskilt dokumentationsprojekt inriktat på förändringar av fjällandskapets natur. Ájtte får ett årligt bidrag om i statens budget (Rapport 2011, s. 32). I budgetpropositionen tillfördes och folkminnen under 20112013 för särskilda projektinsatser och åtgärder för det immateriella kulturarvet i linje med konvention om det immateriella kulturarvet. I uppdraget ingår att säkerställa att det i den framtida organisationen för frågor om det immateriella kulturarvet även ingår representanter för urfolket samerna och de övriga nationella minoriteterna, scenkonsten, studieförbunden samt ideella aktörer och organisationer. I frågor om det samiska immateriella kulturarvet ska samråd ske med . och folkminnen ska redovisa en delrapport om uppdraget och en slutrapport (Rapport 2011, s. 32). Regeringen konstaterar vidare att genom att i och givits nationellt uppföljningsansvar för tillämpningen av lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk finns det bättre förutsättningar att stödja det kommunala arbetet med att främja rätten att använda samiska, finska och meänkieli. 2 KUNSKAPSÖVERSIKT OM DEN SVENSKA MINORITETSPOLITIKEN områdena ska i sin verksamhet kunna ge service på minoritetsspråk. Regeringen har avsatt särskilda medel för att dessa myndigheter genom samordning, kunskapshöjande insatser, informations- och utbildningsinsatser ska kunna bistå kommuner och landsting i förvaltningsområdena. Syftet är att på detta sätt öka kunskapen och medvetenheten om de minoritetspolitiska målen. Det ger också möjlighet att specifikt stödja genom att bistå med sakkunskap om till exempel förskoleverksamhet och äldreomsorg på minoritetsspråk. Vid de konferenser som och anordnat för kommuner och landsting har dessa fått lämna önskemål om specifika åtgärder som de skulle ha nytta av (Rapport 2010, s. 17). I fjärde rapport till om den europeiska stadgan för landsdels- eller minoritetsspråk konstaterar regeringen att den pågående språkbytesprocessen behöver vändas om de nationella minoritetsspråken ska kunna bevaras som levande språk. Det nämns att regeringen beslutade att tillsätta en särskild referensgrupp inom för att bistå med sakkunskap och erfarenhet i frågor som rör revitalisering. En bredare dialog med olika aktörer i samhället behöver också initieras för att förstärka revitaliseringen av de nationella minoritetsspråken. Ledamöter i referensgruppen tillsattes och referensgruppen ska slutredovisa sitt uppdrag (Rapport 2010, s. 13). fördelade och folkminnen till olika typer av språkprojekt i enlighet med förordningen (2010:21) om statsbidrag för insatser till stöd för de nationella minoritetsspråken. Intresset för statsbidraget har varit mycket stort. Sammanlagt ansöktes det om statsbidrag om . Statsbidraget för revitaliseringsinsatser fördelades enligt följande: till insatser för samiska, till insatser för finska, till insatser för meänkieli, till insatser för chib och till insatser för jiddisch. Ansökningar om bidrag uppgår till (prop. 2011/12:1). Ytterligare har avsatts för utökade språkvårdsinsatser för de nationella minoritetsspråken, med särskilt fokus på meänkieli (Rapport 2010, s. 14). har tagit fram ett referens- och metodmaterial, Flerspråkighet i förskolan, med tips och idéer förankrade i teori om hur förskolan kan möta två- och flerspråkiga barn. Detta material är ett stöd till personal som möter två- och flerspråkiga barn i förskolan. Materialet innehåller exempel på vad man kan göra och vilka resurser som kan knytas till förskolan för att ge alla barns olika språk möjlighet att växa. Ambitionen är att materialet ska kunna användas vid alla förskolor (Rapport 2010, s. 20). 2.3.2 Publikationer som utgetts inom delområdet Språk och kulturell identitet Det finns publikationer på många områden som är relevanta för språk- och kulturbevarande hos de nationella minoriteterna. Möjligheterna att få använda 2 KUNSKAPSÖVERSIKT OM DEN SVENSKA MINORITETSPOLITIKEN minoritetsspråken i kontakter med myndigheter hör hit, likaså skyldigheten för språkliga förvaltningskommuner att erbjuda barn- och äldreomsorg helt eller delvis på minoritetsspråken. Språkens och kulturernas ställning i förskola och skola, högre utbildning, fortbildning och lärarutbildning påverkar möjligheterna till språk- och kulturbevarande på lång sikt. Medier på minoritetsspråket samt språkplanering och språkvård för minoritetsspråken är en förutsättning för att språken ska kunna användas på nya områden och bli synligare i samhället. Även språkets betydelse för identiteten, kultur- och kulturarvsfrågor är viktiga i sammanhanget. Det finns också en del publikationer som berör själva språken samt arbetet för språklig revitalisering som tas upp nedan. 2.3.2.1 Undersökningar om antalet talare av nationella minoritetsspråk En förutsättning för att minoritetslagen på ett bra sätt ska kunna implementeras i de språkliga förvaltningsområdena är en kontinuerlig uppföljning av arbetet som pågår. För att exempelvis kunna uppskatta i vilken grad de vidtagna åtgärderna har lett till önskade resultat måste man kunna mäta dels behovet av service bland befolkningen, dels hur långt man kunnat tillgodose detta behov. Problemet här liksom på flera andra områden har länge varit att det inte finns kunskap om var personer som tillhör nationella minoriteter finns och vem som talar vilket språk, eftersom ingen språk- eller etnicitetsbaserad statistik förs i . har några försök gjorts att beräkna antalet talare av olika språk i . redovisar i kapitlet Samiskan i i symposievolymen ciegan sániid I hjärtat gömmer jag orden (2008) delar av resultaten från en enkätundersökning där även språkförhållandena i hos den del av samiska befolkningen som finns i röstlängd togs upp. Resultaten visade bland annat att av samerna i röstlängd uppger att de saknar kunskaper i samiska, medan har kunskaper i nordsamiska, i lulesamiska och i sydsamiska. Som jämförelse uppger av de samer som har renmärke, alltså till stor del den renskötande befolkningen, att de har kunskaper i samiska, medan saknar kunskaper. En- ligt Svonni har det traditionella samiska språkområdet förändrats, och förändras, till följd av bland annat tvångsförflyttning av nordsamisktalande renskötande befolkning till områden där lule- och sydsamiska traditionellt talas. Urbaniseringsprocessen och förflyttningar inom och ut ur det traditionella samiska språkområdet har också bidragit till förändringen. De i röstlängd som uppger att de har kunskaper i samiska behärskar samiskan i olika hög grad och det fanns en tydlig tendens gällande behärskningsgrad och ålder ju äldre gruppen var, desto bättre kunskaper i samiska hade de. Enligt Svonni visade siffrorna också på en annan tendens, nämligen att samerna i den yngsta åldersgruppen (1829) av allt att döma försökte tillägna sig kunskaper i samiska. 2 KUNSKAPSÖVERSIKT OM DEN SVENSKA MINORITETSPOLITIKEN På uppdrag av och har () utfört en undersökning av svenska folkets kunskaper i finska och meänkieli (RUAB 2005). Mätningarna genomfördes och totalt ställdes frågorna till 35 829 personer i åldern . Av befolkning talar eller förstår finska och meänkieli. Om man extrapolerar svarsfrekvensen till hela befolkningen betyder det att 469 000 personer talar eller förstår finska eller meänkieli i . Nationalatlas (SNA) gav 2010 i samarbete med Kungl. Vitterhets Historie och Antikvitets och ett antal språkvetenskapliga specialister ut en språkligt inriktad atlas med rubriken i (m.fl. 2010). Boken innehåller en lista över de 50 största språken i (m.fl. 2010, s. 144), däribland finska, och samiska (som nummer 2, 34 respektive 35 i ordningen) och även en beskrivning av hur antalet talare har uppskattats. Utgångspunkten är antalet personer födda i länder utanför eller födda i med en eller två utrikes födda föräldrar. Hur man har kommit fram till antalet samisk- och romanitalande, som torde vara svåra att hitta i invandrarstatistiken, nämns inte. Däremot beskrivs hur man först subtraherat utlandsfödda med svenska som modersmål och antagit att resten har andra modersmål. Sedan har man utgått från att Sverigefödda barn med två utrikesfödda föräldrar till har svenska som modersmål medan andelen är bland barn med en Sverigefödd förälder. Därefter har man kopplat ihop personerna med den uppskattade språkliga sammansättningen bland personer från respektive ursprungsland. Ett sådant sätt att beräkna talare baserar sig på tidigare undersökningar av invandrares språkbevarande som visar en språklig assimilationsprocess som pågår bland den så kallade andra generationen. Faktorer som förändringar i den officiella språkpolitiken eller en stigande revitaliseringsvilja hos talarna i vissa grupper skul- le kunna påverka en sådan process. Därför kan det ifrågasättas om beräkningsgrunderna kan tillämpas på nationella minoriteter i . Regeringen har gett () i uppdrag att i samråd med , och Datainspektionen ta fram förslag på metoder på hur man kan föra statistik uppdelat på könsidentitet och könsuttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionsnedsättning samt sexuell läggning. Regeringen vill också att DO ska bedöma metoder för att ta fram statistik om personer som identifierar sig som tillhörande nationella minoriteter. Statistiken ska garantera deltagarnas anonymitet och integritet och bland annat användas för att visa på skillnader i levnadsförhållanden när det gäller exempelvis arbetsmiljö, boende och hälsa. Uppdraget ska redovisas till senast den 1 september 2012.16 I samlas statistik som rör samiska förhållanden på ett systematiskt sätt för att få en bild av utvecklingen i det samiska samhället. Samiske tall forteller. Kommentert samisk statistikk (Samisk høgskole 2011) är en 2 KUNSKAPSÖVERSIKT OM DEN SVENSKA MINORITETSPOLITIKEN årlig rapport som ges ut av Samisk Høgskole i Kautokeino, . Tillgänglig samisk statistik ur olika källor samlas in och analyseras för att öka kunskapen om samiska förhållanden och för att utgöra underlag som kan användas av regeringen och i det samepolitiska arbetet. I den senaste rapporten, Samiske tall forteller 2011, kommenteras till exempel situationen för samiska språk i barnomsorg och skola, miljö- och resursförvaltning i samiska områden, samiskrelaterad avhandlingsproduktion och könsperspektivet i samisk statistik. 2.3.2.2 Myndighetsservice på minoritetsspråk I de språkliga förvaltningskommunerna har samer, sverigefinnar och tornedalingar rätt till myndighetsservice på sitt minoritetsspråk. De har också rätt att använda sina språk i kontakter med myndigheter utanför förvaltningsområdena om deras ärenden kan handläggas av personal som behärskar minoritetsspråket, och därför ska förvaltningsmyndigheterna verka för att det finns tillgång till språkkunnig personal där det behövs. Myndighetsservicen på minoritetsspråk är viktig därför att den synliggör minoritetsspråken i samhället och ger talarna fler tillfällen att använda dem. Den förutsätter också att den språkliga kompetensen ökar hos myndigheterna och att minoritetsspråken vårdas och utvecklas så att de motsvarar de krav som ställs när det gäller användning i en mängd olika sammanhang och områden. När första granskning av den nationella minoritetspolitiken, Nationella minoriteter och minoritetsspråk (), kom ut omfattade förvaltningsområdena för finska, mäenkieli och samiska fortfarande endast sju kommuner i nordligaste . I första delen av (Hyltenstam & Milani 2005) undersöktes bland annat om stödet till de nationella minoritetsspråken varit tillräckligt för att hålla språken levande. Författarna betonade de stora skillnaderna mellan de olika nationella minoriteternas behov och förutsättningar och konstaterade att en vidare förståelse av hur de minoritetspolitiska förpliktelserna kan uppfyllas kräver att varje grupp analyseras enskilt i förhållande till minoritetskonventioner. Enligt utredarna behövde man inleda en allvarlig diskussion om minoritetspolitikens övergripande ekonomi och överväga behovet av särregler, till exempel öronmärkning av medel. Man behövde även diskutera hur man åstadkommer incitament vad gäller genomförandet av olika verksamheter som förutsätts av de minoritetspolitiska åtagandena men i praktiken starkt påverkas av olika lokala omständigheter. Författarna rekommenderade också att i sin kommande minoritetspolitiska rapportering ska redovisa det faktiska utfallet av politiken snarare än de möjligheter som formuleras i lagar och bestämmelser. I andra delen av granskning, Ett uthålligt språk genomförande av lagarna om användning av minoritetsspråk i förvaltningsområdena i åren 20002004 (2005), undersöks hur förvaltningsområdena i har uppfyllt minoritetsspråkslagarna och vad riksdagsbelutet i praktiken har betytt för den enskilde medbor- 2 KUNSKAPSÖVERSIKT OM DEN SVENSKA MINORITETSPOLITIKEN Utredaren menade att man måste stärka och höja minoritetsspråkens offentliga ställning inom till exempel förvaltningar och myndigheter, för att på så vis skapa en myndighetskultur som bejakar användningen av minoritetsspråk. i och uppföljningar av den nationella minoritetspolitiken (& 2011, 2012) visar att minoritetsspråken i många kommuner lyfts fram och kartläggningar av minoriteternas behov av språkservice samt kompetensen i minoritetsspråken gjorts i många kommuner. En del kommuner har en särskild samordnare som arbetar för eller heltid, vilket ses som en framgångsfaktor. Det bilaterala forskningsprogrammet i , finskt i (20002002) har genererat en del studier med jämförelser mellan och när det gäller service på minoritetsspråk i kommunerna. Största delen av publikationerna gavs ut . I artikeln De språkliga rättigheterna (Myntti 2005) görs jämförelser mellan sverigefinnarnas och finlandssvenskarnas språkliga rättigheter när det gällde service på minoritetsspråket i kontakt med domstolar och administrativa myndigheter samt möjligheter att få undervisning, barnomsorg, och social- och hälsovårdstjänster på minoritetsspråket. Myntti ansåg att den minoritetspolitiska ambitionen beträffande finskan i hade varit låg. Lagen om rätt att använda finska hos domstolar och myndigheter tillämpades endast i några få kommuner vilket gjorde att den för de flesta finsktalande hade föga praktisk betydelse. Dessutom ansåg Myntti att förhållandena för undervisning i finska som modersmål samt finskspråkig undervisning till och med försämrats sedan skolreformen 1991 då möjligheten att grunda fristående sverigefinska skolor uppstod. Författaren nämner dock att det i 55 svenska kommuner erbjöds någon form av äldreomsorg med finsk personal. I Tio kommuner (2005; se även avsnitt 2.2.2.2 ovan) beskrivs hur de äldre sverigefinska informanternas liv avspeglas i det finskspråkiga serviceutbudet i kommunerna. När behovet av skolomsorg var aktuellt mobiliserade man kring skolan, senare i livet kring äldreomsorg. Den gradvisa assimilationen av de yngre generationerna har lett till att det inte längre finns något underlag för finsk skola och barnomsorg. Författarna påpekar dock att ett minskande skolutbud på finska inte behöver innebära att eleverna inte får undervisning på modersmålet, utan de kan exempelvis vara hänvisade till serviceutbudet i grannkommunen. Inom äldreomsorgen innebär avsaknaden av öronmärkta finskspråkiga platser att minoritetsspråkiga ofta integrerats i svenskspråkiga verksamheter. Undersökningen Strategier för välfärdsservice på minoritetsspråk (2006) tar upp frågan varför språkliga minoriteter tycker att det är viktigt att kunna få välfärdsservice på sitt eget språk och vilka strategier de väljer för att säkra sådan service. Gruppens storlek, samhörigheten inom gruppen och förmågan att mobilisera sig som en enig aktör har enligt författaren påverkat den sverigefinska gruppens syn på vikten av service på finska. 2 KUNSKAPSÖVERSIKT OM DEN SVENSKA MINORITETSPOLITIKEN liten och samhörigheten och förmågan att skapa en kollektiv politisk aktör saknas, anses frågan inte ha någon stor betydelse. Lokala minoriteter som har missgynnats mindre tror på offentlighetsstrategin, medan de mer missgynnade misstror majoritetssamhällets intentioner och är mer beredda att följa den separatistiska strategin, det vill säga att organisera ett eget samhälle där egna institutioner svarar för medlemmarnas välbefinnande. 2.3.2.3 Rätten till barnomsorg på minoritetsspråket Rätten till barnomsorg helt eller delvis på minoritetsspråket ingår i minoritets- och minoritetsspråkslagen. granskade Skolinspektionen hur kommuner i berörda förvaltningsområden lever upp till lagens krav. Rapporten rätt till plats i förskoleverksamheten för nationella minoriteter (Skolinspektionen 2011a) presenterar resultaten av granskningen när det gäller fyra punkter: om kommunerna inventerat behovet av förskoleverksamhet på minoritetsspråken, om de informerat vårdnadshavare om rätten till förskola på minoritetsspråket, om de erbjuder plats i sådan förskoleverksamhet samt om minoriteterna kan kommunicera på sitt minoritetsspråk i kontakt med kommunen om de så önskar. Av de 18 kommuner som ingick i det samiska förvaltningsområdet svarade fyra att de inte genomfört någon inventering av det aktuella behovet. I åtta av kommunerna informerades inte vårdnadshavarna om sina rättigheter. Tre kommuner erbjöd inte förskoleplats. I en kommun var det inte möjligt att använda samiska i kontakter med kommunen. Av de 32 kommuner som ingick i det finska förvaltningsområdet svarade 18 att ingen behovsinventering hade gjorts. En tredjedel av kommunerna erbjöd inte förskoleplats på finska. I tolv kommuner informerades inte vårdhavarna om sina rättigheter, men i alla kommuner förutom en kunde de i kontakt med kommunen använda finska. Meänkieli har inga egna förvaltningsområden, utan ingår i delar av det finska och det samiska förvaltningsområdet. I tre kommuner av de sex som ingick i förvaltningsområdet för meänkieli hade ingen behovsinventering gjorts och i två kommuner informerades inte vårdnadshavarna om sina rättigheter. I två kommuner erbjöds ingen förskoleverksamhet på meänkieli. I alla kommuner kunde vårdnadshavarna i kontakt med kommunen använda meänkieli. Sammantaget visar resultaten att många kommuner uppvisar brister i genomförandet av minoritetslagen när det gäller att erbjuda förskoleverksamhet helt eller delvis på minoritetsspråken. Skolinspektionen konstaterar att förekomsten av en samordnare för minoritetsfrågor är en möjlig framgångsfaktor i arbetet med att erbjuda förskoleplats helt eller delvis på minoritetsspråk. 2.3.2.4 Rätten till äldreomsorg på minoritetsspråket Enligt minoritetslagen har kommunerna i förvaltningsområdena skyldighet att erbjuda enskilda äldreomsorg helt eller delvis på finska, samiska och meänkieli. Enskilda ska även ges möjlighet till äldreomsorg på minoritetsspråk, om 2 KUNSKAPSÖVERSIKT OM DEN SVENSKA MINORITETSPOLITIKEN språkkunnig personal finns att tillgå, och förvaltningsmyndigheterna ska därför verka för att det finns tillgång till personal med kunskaper i finska, meänkieli respektive samiska där detta behövs i äldreomsorgen. I rapporten minoriteter och äldreomsorgen (2011) presenteras resultat från studie om vad de äldre tycker om kvaliteten på den äldreomsorg de får. Resultaten presenteras i olika kapitel för varje minoritetsgrupp, och författarna menar att många synpunkter som framkommit i studien även har framkommit i andra liknande undersökningar om äldre. Utmärkande för de nationella minoriteterna är dock språkets betydelse och att de flesta väntat med att söka hjälp. Den främsta orsaken till att de äldre väntat med att söka hjälp uppges vara att de vill klara sig på egen hand. Maten och den sociala samvaron är det som de flesta uppger att de är missnöjda med. Enligt rapporten borde kommunerna göra mer för att erbjuda äldreomsorg på minoritetsspråken. Man konstaterar också att det kan finnas behov av att se över informationsaktiviteter i kommunerna riktade mot de nationella minoriteterna med tanke på att de äldre väntar med att söka vård. Rapporten viessom, viessomájgev Sameliv hela livet utopi eller verklighet? (Sjaggo 2009) redovisar projektet äldreomsorg i som hade som målsättning att få i gång en samisk äldreomsorg i . Omsorgspersonal erbjöds utbildning i samiska och samisk kultur, man skapade en träffpunkt för äldre samer och samisktalande personal, ett samiskprofilerat boende utvecklades och uppsökande verksamhet bland äldre samer bedrevs. I projektet ingick också att arbeta med att utveckla en hemtjänst med samisktalande personal. Enligt rapporten har intentionerna i projektplanen förverkligats förutom när det gäller .