rfr · GZ0WRFR15 · 2012-06-28 00:00:00 — I den föreliggande rapporten presenteras en kunskapsöversikt över kommunala arbetsmarknadsåtgärder för socialbidragstagare. Den samlade bilden av området visar att kunskapen om dessa åtgärder är mycket begränsad och att detta är ett politik- och praktikområde som behöver studeras närmare för att öka förståelsen av dess funktion i den svenska välfärdsstaten och vilka effekter åtgärderna har för deltagarna. Orsaker till kunskapsbristen är främst avsaknad av systematisk dokumentation av de kommunala åtgärderna och mycket få uppföljningar och utvärderingar av dessa. De studier som finns på området pekar på stora lokala variationerna vad gäller omfattning, innehåll och utformning av åtgärderna, vilket leder till rättsosäkerhet och olika behandling av individer med likartade problem. Studierna tyder också på att det är oklart hur kommunerna tillämpar de aktuella bestämmelserna i socialtjänstlagen. Det är dessutom oklart om det praktiska arbetet utgår från lagstiftningens intentioner i fråga om individuella bedömningar av deltagarnas behov av deltagande i kommunalt arrangerade arbetsmarknadsåtgärder. Studierna belyser att de kommunala åtgärderna ofta innebär olika former av normativa sorteringsprocesser där kontrollfunktioner förekommer i stället för att vara bedömningar av den arbetslöses individuella situation och behov. En annan viktig aspekt som framkommer i litteraturen är att det kommunala engagemanget i arbetsmarknadsåtgärder verkar leda till en alltmer tudelad välfärdsstat, med vissa principiella skillnader mellan arbetslösa som kvalificerat sig till a-kassa och de som har socialbidrag. Ett flertal studier har till exempel visat att socialbidragstagare får mindre hjälp än andra arbetslösa på Arbetsförmedlingen. Det har också visat sig att utvecklingen av kommunala åtgärder innebär att arbetslösa med socialbidrag ofta måste vända sig till många olika myndigheter för att få hjälp och att de lätt hamnar mellan stolarna. Detta leder i sin tur till att deras arbetslöshetssituation ofta bedöms olika av de instanser som de måste ha kontakt med. finns det dessutom få vetenskapliga studier som visar att de kommunala åtgärderna förbättrat deltagarnas ställning på arbetsmarknaden efter deltagande i dessa åtgärder. Det finns heller inga starka resultat som tyder på motsatsen, utan detta är ett område där det i stort sett saknas vetenskapligt underlag för att uttala sig om hur åtgärderna faktiskt fungerar och vilken effekt de har. kan det sägas att forskningsresultaten ofta är både omgärdade av osäkerhet och motsägelsefulla, vilket betyder att det behövs mer forskning inom detta växande politik- och praktikområde. ARBETSMARKNADSPOLITIK EN KUNSKAPSÖVERSIKT ÖVER ÅTGÄRDER FÖR ARBETSLÖSA SOCIALBIDRAGSTAGARE 2011/12:RFR15 Arbetslösheten är en ständigt aktuell fråga och det diskuteras ofta vilka åtgärder som är bäst lämpade för att hjälpa arbetslösa att komma ut på arbetsmarknaden. Kommunerna har alltid varit aktiva och anordnat olika former av arbetsmarknadsrelaterade åtgärder för att hantera arbetslösheten på lokal nivå. När man talar om kommunernas verksamheter inom detta område har begreppet arbetsmarknadspolitik blivit allt vanligare. Målet med de åtgärder som kommunala aktörer vidtar är att försöka minska arbetslösheten i den lokala regionen och att skapa möjligheter för arbetslösa att komma närmare den reguljära arbetsmarknaden (, 2008; SKL, 2011a). Men arbetsmarknadspolitik är inget enhetligt eller formellt definierat begrepp och det är inte heller något tydligt och avgränsat politikområde. I stället är det ett stort och växlande politik- och praktikområde beroende på vilket perspektiv man har. arbetsmarknadspolitik angränsar också till ett stort antal närliggande politikområden som till exempel socialpolitik, utbildningspolitik, ungdomspolitik och integrationspolitik samt olika former av arbetsrehabilitering. Många åtgärder vidtas i samarbete med , och andra aktörer, men har det blivit alltmer angeläget för kommunerna att anordna åtgärder för arbetslösa socialbidragstagare eftersom arbetslöshet är ett växande problem för många som får socialbidrag.3 Enligt hade av socialbidragstagarna arbetslöshet som sitt största försörjningshinder (, 2011). Även andelen långvariga socialbidragstagare ökar stort. Detta innebär att det numera finns ett stort antal kommunala åtgärder som inriktar sig på arbetslösa socialbidragstagare (, 2004; SKL, 2011a). Kostnaderna för de kommunala arbetsmarknadsåtgärderna är omfattande, och Kommuner och Landsting (SKL) beräknar att kommunerna lägger ut strax för arbetsmarknadspolitiska åtgärder och att det finns arbetsmarknadsenheter i av landets kommuner (SKL, 2011a). Trots att denna typ av kommunalt arrangerade åtgärder är etablerade verksamheter i många av landets kommuner, är både systematisk och dokumenterad kunskap om verksamheterna mycket begränsad. Det innebär att vi vet väldigt lite om deras organisation, omfattning och effekter. Det är till exempel fortfarande oklart vilken typ av åtgärder det gäller, vilka som deltar i åtgärderna, hur åtgärderna är organiserade och vilken omfattning åtgärderna har. Det finns heller ingen riktig klarhet i hur olika regler och lagstiftning tillämpas för de här åtgärderna. I en utredning från konstaterades 3 I formell mening används inte längre begreppet socialbidrag utan både i Socialtjänstlagen och av använder sig av begreppen ekonomiskt bistånd eller försörjningsstöd. Dock används begreppet socialbidrag fortfarande i dagligt tal samt i förekommande litteratur. I denna rapport kommer därför begreppen socialbidrag och socialbidragstagare att användas istället för försörjningsstöd och ekonomiskt bistånd. 2011/12:RFR15 ARBETSMARKNADSPOLITIK EN KUNSKAPSÖVERSIKT ÖVER ÅTGÄRDER FÖR ARBETSLÖSA SOCIALBIDRAGSTAGARE det att kommunerna inte har något system för att dokumentera dessa verksamheter och att bristen på uppföljningar är stor (, 2006). Som ett led i att öka förståelsen för och kunskapen om dessa kommunala verksamheter har arbetsmarknadsutskott givit mig i uppdrag att sammanställa en kunskapsöversikt över den kommunala arbetsmarknadspolitiken. I den föreliggande rapporten har det politikområde som beskrivs som arbetsmarknadspolitik avgränsats till att främst avse kommunala arbetsmarknadsåtgärder som är inriktade på arbetslösa socialbidragstagare. Rapporten initierades genom ett uppdrag av arbetsmarknadsutskott i ett försök att öka förståelsen av den kommunala arbetsmarknadspolitiken. Syftet med rapporten är att ge en övergripande kunskapsöversikt över arbetsmarknadspolitik med inriktning på åtgärder för arbetslösa socialbidragstagare. Med utgångspunkt i det öppet formulerade uppdraget har jag som rapportförfattare valt att avgränsa rapporten till kommunala verksamheter som är riktade till arbetslösa socialbidragstagare. Motivet till att fokusera kunskapsöversikten till denna målgrupp är att det som kallas arbetsmarknadspolitik ofta sätts i samband med åtgärder för den målgruppen (se t.ex. , 2006; , 2009; , 2006; SOU 2007:2; Ulmestig, 2007). Det finns en omfattande kunskapsbrist inom detta område (m.fl., 2011; , 2004, , 2006) som det inte heller finns någon övergripande kunskapsöversikt över detta växande politik- och verksamhetsområde. Därför är det motiverat att göra en systematisk sammanställning av kunskap om åtgärder som riktas till arbetslösa socialbidragstagare. En sådan sammanställning genererar inte några nya empiriska resultat, men den skapar en sammanhållen överblick över den aktuella kunskapen på detta område. Eftersom detta är ett komplext och sammanflätat verksamhetsområde som tangerar många andra politikområden skulle en sådan sammanhållen kunskapsöverblick få stor betydelse för verksamma inom fältet, forskare, politiker, deltagare i dessa verksamheter samt övriga personer som är intresserade av dessa frågor. Rapporten avser att främst redogöra för det aktuella kunskapsläget och den aktuella forskningen i . Till att börja med redogör rapporten för bakgrunden till utvecklingen av kommunala arbetsmarknadsåtgärder inom socialbidraget, därefter presenteras de rättsliga förutsättningarna som sätter ramarna för de kommunala arbetsmarknadsåtgärderna. Efter detta kommer en analys och genomgång av den empiriska forskning som finns på området. I den här rapporten kommer huvudfokus att vara på arbetslösa socialbidragstagare i generell bemärkelse, men rapporten kommer även att rikta ett visst fokus mot både ungdomar och personer med utländsk bakgrund. ARBETSMARKNADSPOLITIK EN KUNSKAPSÖVERSIKT ÖVER ÅTGÄRDER FÖR ARBETSLÖSA SOCIALBIDRAGSTAGARE 2011/12:RFR15 domar och invandrare har det särskilt problematiskt att komma ut på arbetsmarknaden , och de utgör dessutom stora grupper som har sin försörjning genom socialbidraget. Det är viktigt att poängtera att många andra målgrupper kan vara aktuella för kommunala arbetsmarknadsåtgärder, till exempel personer med sociala och medicinska arbetshinder, personer med rehabiliteringsbehov eller personer med olika former av funktionsnedsättningar. Eftersom flera individer i dessa målgrupper ofta har sin försörjning via eller a-kassan kommer de inte att ingå i den här kunskapsöversikten. Därmed görs ingen heltäckande kunskapsöversikt över den uppsjö av arbetsmarknadsåtgärder som finns för dessa målgrupper utan rapporten avgränsas till kommunala arbetsmarknadsåtgärder som riktar sig till arbetslösa socialbidragstagare och där kommunen har ett huvudansvar för att remittera den arbetslöse till åtgärden. Genomgången inkluderar studier . Valet av är att den dels specificerades i uppdrag, dels att det har skett en utbyggnad av kommunala åtgärder som riktas till arbetslösa socialbidragstagare . Rapporten bygger främst på en litteraturstudie där underlaget utgörs av material som publicerats i form av doktorsavhandlingar, vetenskapliga artiklar, forskningsrapporter och böcker samt olika lokala studier och utvärderingar. Underlaget består även av policydokument, lagstiftning samt ett antal utredningar och rapporter som har haft frågeställningar som är kopplade till kommunala arbetsmarknadsåtgärder eller till socialbidrag. Sökningen av litteraturen har genomförts via bibliotekens olika databaser över vetenskaplig litteratur. De sökord som använts är till exempel arbetsmarknadspolitik, kommunala arbetsmarknadsåtgärder, aktivering, arbetslöshet och socialbidrag samt olika kombinationer av dessa sökord. För att hitta engelskspråkig litteratur har sökord som activation, workfare, welfare-to- work, labour market policy och social assistance använts. För att ytterligare öka möjligheten att finna relevant material har litteratur även sökts i referenslistorna i andra publicerade källor. Litteratursökningen har också kompletterats med sökningar på de lokala FoU-enheternas webbplatser, samt på webbplatserna för Kommuner och Landsting (SKL), och Europeiska socialfonden, Finsam samt andra organisationer som är involverade i arbetsmarknadspolitiska frågor. Kriterierna för att studierna ska inkluderas i rapporten är att de bedömts uppnå en viss vetenskaplig nivå i förhållande till rapportens syfte och metod samt att studiernas frågeställningar har berört kommunala arbetsmarknadsåtgärder eller socialbidrag och att de ansetts vara relevanta för denna kunskapsöversikt. Målet med litteratursökningen har varit att få med de flesta undersökningarna och studierna av kommunala arbetsmarknadsåtgärder som inriktar sig på socialbidragstagare. Trots att ett hundratal källor är inkluderade i den här kunskapsöversikten kan det 2011/12:RFR15 ARBETSMARKNADSPOLITIK EN KUNSKAPSÖVERSIKT ÖVER ÅTGÄRDER FÖR ARBETSLÖSA SOCIALBIDRAGSTAGARE troligen finnas ytterligare studier som berör kommunala arbetsmarknadsåtgärder, men det finns inte någon större anledning att tro att enstaka studier som exkluderats skulle förändra rapportens slutsatser avsevärt. Kvaliteten på det material som analyserats i rapporten skiljer sig markant åt. I rapporten används både mer analytiska studier med god vetenskaplig nivå och andra mindre vetenskapligt förankrade studier som beskriver hur kommunala arbetsmarknadsprojekt har organiserats på lokal nivå. I vissa fall har även studier och rapporter helt utelämnats då de inte uppnått en godtagbar vetenskaplignivå. Många av studierna undviker att med visshet uttrycka sig om åtgärdernas faktiska effekter, vilket innebär att det bara är ett fåtal studier som direkt undersöker om åtgärderna resulterat i minskat socialbidragstagande, ökad sysselsättning och ökade inkomster för dem som deltar. Antalet studier som undersöker faktiska åtgärdseffekter är mindre än ett tiotal, vilket försvårar en mer generell bedömning av de kommunala åtgärdernas effekter. Sammanfattningsvis kan det sägas att kunskapen om kommunala arbetsmarknadsåtgärder är begränsad. Det förekommer någon form av systematisk eller enhetlig dokumentering av de kommunala arbetsmarknadsåtgärderna, vilket i sig är en grundförutsättning för att kunna utföra systematiska forskningsstudier av området. Rapporten kommer att disponeras på följande vis. I kapitel 2 beskrivs bakgrunden till utvecklingen av kommunala arbetsmarknadsåtgärder och vilka vanliga begrepp som används för att beskriva olika former av arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Kapitel 3 handlar om de rättsliga förutsättningar som omgärdar kommunala arbetsmarknadsåtgärder för socialbidragstagare. Kapitel 4 beskriver åtgärdernas organisering och olika skillnader mellan kommunala och statliga arbetsmarknadsåtgärder. Kapitel 5 inriktar sig på att analysera och sammanställa den empiriska forskning som finns inom området. I kapitel 6 sammanfattas resultaten av kunskaps- och forskningsgenomgången, och vilka områden som behöver studeras närmare diskuteras. ARBETSMARKNADSPOLITIK EN KUNSKAPSÖVERSIKT ÖVER ÅTGÄRDER FÖR ARBETSLÖSA SOCIALBIDRAGSTAGARE 2011/12:RFR15 2 arbetsmarknadspolitik: En bakgrundsbeskrivning En fungerande och aktiv arbetsmarknadspolitik har varit en viktig del av den svenska välfärdspolitiken. Syftet med den aktiva arbetsmarknadspolitiken är att slussa arbetslösa individer vidare till någon form av sysselsättning och reguljärt arbete. Enligt nuvarande politik och gällande lagstiftning är stora delar av den svenska arbetsmarknadspolitiken ett statligt ansvarsområde, men kommunerna har alltid varit viktiga aktörer inom den. De tidiga åtgärderna som riktades mot arbetslöshetsproblematik i var ofta kommunala angelägenheter där både arbetsförmedlingarna och insatserna i form av beredskapsarbeten och nödhjälpsarbeten kunde vara organiserade på nivå (, 1996). I många fall fick kommunerna ett visst ekonomiskt stöd från staten, men de hade vanligen ett lokalt ansvar för arbetslöshetsfrågan. Efter blev arbetsmarknadspolitiken alltmer centraliserad och 1948 bildades till exempel (, 2009). finns en sammanhållen myndighet, Arbetsförmedlingen, med ett stort antal lokala arbetsförmedlingar. har arbetsmarknadspolitiken i huvudsak fortsatt att vara ett statligt ansvar, men har pendlat mellan olika centraliserings- och decentraliseringstrender (, 2012). decentraliseras arbetsmarknadspolitiken mot ett ökat kommunalt inflytande (, 2007; , 2008; Minas, 2011). Detta gällde till exempel insatser riktade till ungdomar , arbetslivsutveckling och arbetsplatsintroduktion där kommunerna fick en allt större roll (, 2006). Kommunerna hade till exempel ett stort inflytande över det program som hette kommunalt ungdomsprogram (KUP). Detta var en statlig åtgärd, men kommunerna kunde teckna avtal med Arbetsförmedlingen om att utföra vissa insatser inom detta program. avskaffades det kommunala ungdomsprogrammet och ersattes av jobbgaranti för ungdomar som är ett mer tydligt statligt ansvarsområde. Även för invandrare hade kommunerna ett större ansvar tidigare då de tog hand om mottagandet av nyanlända flyktingar. Men genom lagen om etableringsinsatser för vissa nyanlända invandrare har dessa insatser återgått till att vara en uppgift för Arbetsförmedlingen, som ska arbeta med att öka invandrarnas möjligheter att snabbt komma ut på arbetsmarknaden.4 Men många invandrare är fortfarande föremål för kommunala åtgärder då det är många som har socialbidrag och som inte räknas till gruppen nyanlända flyktingar (, 4 Lagen (2010:197) om etableringsinsatser för vissa nyanlända invandrare. 2011/12:RFR15 ARBETSMARKNADSPOLITIK EN KUNSKAPSÖVERSIKT ÖVER ÅTGÄRDER FÖR ARBETSLÖSA SOCIALBIDRAGSTAGARE Dessa förändringar innebär att vissa områden inom arbetsmarknadspolitiken blivit mer centraliserade (, 2012). Men trots svängningar i arbetsmarknadspolitiken är det framför allt inom fältet arbetsmarknadsåtgärder för arbetslösa socialbidragstagare som kommunerna blivit större och viktigare aktörer (, 2006; , 2009; , 2004; Ulmestig, 2007). Men inte heller detta är något helt nytt fenomen då kommunerna hade olika former av arbetsmarknadsåtgärder och subventionerade anställningar för personer som mottog socialbidrag. Det gäller till exempel Albymodellen, Hallstahammarmodellen och Uppsalamodellen som arbetade med ökade arbetssökarkrav samt viss ekonomisk ersättning genom en så kallad flitpeng om man fick ett arbete man hade socialbidrag (, 2001; , 1994; Rönnlund, 1992). Även var syftet var att få in de arbetslösa på arbetsmarknaden, kvalificera dem för arbetslöshetsförsäkringen och därmed sänka kommunernas kostnader för ekonomiskt bistånd (, 2006). Således kan det sägas att trots ett omfattande statligt ansvar har kommunerna både varit och är fortfarande aktiva aktörer som själva organiserar olika former av arbetsmarknadspolitiska åtgärder för arbetslösa (SKL, 2011a). har detta varit en del av kommunernas egna strategier och helt självpåtagna uppgifter, ibland har det handlat om större politiska förändringar där staten gett kommunerna i uppdrag att bedriva vissa typer av insatser för arbetslösa. 2.1.1 1990-talskrisen och förändrade förutsättningar För att förstå utvecklingen av den kommunala arbetsmarknadspolitiken behöver man belysa vissa delar av det som skedde under de ekonomiska krisåren . Lågkonjunkturen innebar en snabbt ökande arbetslöshet som många ekonomiska besparingar genomfördes i det svenska välfärdssystemet (SOU 2001:79; SOU 2007:2; m.fl., 1998). Detta resulterade i att många individer som inte kom ut på arbetsmarknaden inte heller kvalificerade sig för ersättning från de statliga ersättningssystemen eftersom kraven i dessa system höjdes. Vidare resulterade detta i att många individer blev hänvisade till den kommunala och ekonomiskt bistånd när de blev arbetslösa, kommunernas kostnader för socialbidrag ökade, som skatteintäkterna sjönk eftersom allt färre kommuninvånare kunde beskattas på sina arbetsinkomster på grund av stigande arbetslöshet (, 1997; SKL, 2011a). Enligt vissa forskare kan denna samhällsutveckling beskrivas som övervältringar från ett statligt ansvar till ett kommunalt ansvar (, 1997). En annan faktor som också spelade in då arbetslösheten ökade markant var att även Arbetsförmedlingen fick allt svårare att ge stöd och service åt allt fler arbetslösa och att åtgärderna ändrade karaktär (, 2000). Detta faktum har inneburit att många kommuner anser att socialbidragstagare inte får adekvat hjälp av Arbetsförmedlingen (SKL, 2004). En respons på detta från kommunerna har varit ett ökat engagemang i kommunalt organiserade ar- ARBETSMARKNADSPOLITIK EN KUNSKAPSÖVERSIKT ÖVER ÅTGÄRDER FÖR ARBETSLÖSA SOCIALBIDRAGSTAGARE 2011/12:RFR15 betsmarknadsåtgärder för att bemöta det växande antalet arbetslösa med behov av socialbidrag (SOU 2011:11; , 2004; Ulmestig, 2007). Detta problem har inte minskat utan kommunerna ser fortfarande att socialbidragskostnaderna är höga och att många socialbidragstagare fortfarande har arbetslöshet som sin primära problematik. 2.2 Omfattningen av åtgärder inom regi Att det kommunala engagemanget är stort inom det arbetsmarknadspolitiska området är det således ingen tvekan om men finns ingen övergripande kunskap om hur omfattande den kommunala arbetsmarknadspolitiken är, varken i sin helhet eller för åtgärder specifikt inriktade på socialbidragstagare. Detta innebär att det är omöjligt att ge en korrekt kostnadsberäkning av hur mycket pengar som läggs ut på den här typen av åtgärder. Som tidigare skrivits anger SKL att kommunernas kostnader för alla sina arbetsmarknadspolitiska åtgärder var (SKL, 2007).5 Enligt en annan rapport från SKL finns det arbetsmarknadsenheter i av kommuner och antalet medarbetare i dessa verksamheter uppgår till ungefär 4 000 personer (SKL, 2011a).6 När SKL redovisar kommunala arbetsmarknadssiffror var det 47 kommuner som rapporterat in uppgifter, vilket var 8 fler än föregående år. Enligt dessa uppgifter var 29 000 personer inskrivna i någon av de kommunala arbetsmarknadsenheterna , och av dessa avslutades 19 000 . Av dem som blev avslutade kom från och från Arbetsförmedlingen (SKL, 2011b). I den första och hittills enda systematiska kartläggningen av kommunala insatser för arbetslösa socialbidragstagare uppskattade och (2004) att det fanns bortåt 800 olika aktiveringsprogram med mer än 13 000 deltagare i över 200 kommuner . Aktuella siffror från de så kallade Jobbtorgen i visar att omkring 8 000 personer blir hänvisade till den kommunala jobbtorgsverksamheten (USK, 2011). Vid sidan om beräkningar av åtgärdernas omfattning måste man också beakta hur socialbidragssituationen ser ut eftersom åtgärderna ofta är nära sammankopplade med socialbidraget. Enligt (2011) hade cirka 5De kommunala arbetsmarknadsåtgärderna är ofta organiserade av olika former av kommunala arbetsmarknadsenheter. anordnas de direkt genom socialförvaltningen, ibland via utbildningsförvaltningen eller olika lokala kombinationer av ovanstående förvaltningar. Organiseringen kan också ske enligt egna och lokala organiseringsformer eftersom den lokala variationen är stor och autonomi råder inom detta område. Socialbidragstagare kan förekomma som deltagare i alla typer av åtgärder och i vissa fall förekommer de inte alls. 6Enligt SKL är kostnaderna beräknade på bruttopersonalkostnaden plus köp av externa tjänster, minus försäljning av tjänster till externa aktörer och ger en nettokostnad av åtgärderna. Redovisningen av kostnaderna för arbetsmarknadsverksamheterna är mycket olika i kommunerna, vilket gör att SKL använder sig av den minsta gemensamma nämnare som går att särredovisa. Det innebär att kostnadsberäkningarna troligen ligger lägre än de verkliga kostnaderna, men det ger en kostnadspost som går att jämföra mellan kommunerna. Dessa beräkningar är inte särredovisade för åtgärder för socialbidragstagare utan inkluderar alla kommunala åtgärder. 2011/12:RFR15 ARBETSMARKNADSPOLITIK EN KUNSKAPSÖVERSIKT ÖVER ÅTGÄRDER FÖR ARBETSLÖSA SOCIALBIDRAGSTAGARE 437 100 personer socialbidrag och det utgjorde av befolkningen . var socialbidragstagandet som lägst 2007 och har stadigt ökat; ökade antalet socialbidragstagare , dock inte till samma nivåer som under lågkonjunkturen . Av socialbidragstagarna räknades som långvariga biståndsmottagare, eftersom de fick socialbidrag . har det långvariga biståndstagandet stigit , vilket tyder på att detta är en extra utsatt grupp i samhället . Sammantaget innebär dessa siffror att kommunala arbetsmarknadsåtgärder är ett omfattande verksamhetsområde i , och vi ser inga tecken på någon minskning av kommunernas verksamhet på området. 2.2.1 Andra verksamhetsområden inom den kommunala arbetsmarknadspolitiken Trots att kommunerna kanske är som mest verksamma när det gäller att anordna åtgärder för socialbidragstagare är arbetsmarknadspolitik inte bara inriktad på denna målgrupp eller på åtgärder som utförs enbart i regi. Som tidigare nämnts sker många arbetsmarknadsrelaterade projekt i samverkan med andra aktörer, till exempel Arbetsförmedlingen, , det lokala näringslivet och ideella föreningar, regionala utvecklings- och samverkansprogram, projekt via Europeiska socialfonden samt rehabiliteringsinsatser tillsammans med sjuk- och hälsovården.