rfr · GZ0WRFR11 · 2012-05-28 00:00:00 — publicerades ett åtgärdsprogram för att stimulera det samiska språket (Kotus 2012) som en arbetsgrupp på undervisnings- och kulturministeriet tagit fram. 2 KUNSKAPSÖVERSIKT OM DEN SVENSKA MINORITETSPOLITIKEN insatser föreslås för att stimulera samiskan, bland annat behöver språkboverksamheten27 utvidgas, undervisningen i samiska i hela landet utvecklas, samisk språkvård och forskning stärkas, forskningsresultaten göras lättillgängliga, stödet till samisk konst och kultur utökas och det gränsöverskridande samarbetet stärkas. Inom alla insatsområden föreslås en rad konkreta åtgärder. Den centrala visionen i programmet är att alla samiska språken 2025 ska visa klara tecken på revitalisering, att skolt- och enaresamiska inte längre ska vara allvarligt hotade och att det ska finnas betydligt fler som talar samiska. kom En utredning av situationen för det romska språket i samt behoven av språkforskning och språkvård (Kotus 2007c), och publicerades Ett språkpolitiskt handlingsprogram för (Kotus 2009a). I programmet konstateras att káleromani numera är allvarligt hotat och att det finns ett akut behov av revitaliserande åtgärder för att rädda språket. I programmet beskrivs språkets situation på olika områden, exempelvis litteratur, medier, kultur, undervisning, forskning och språkvård, och rekommendationer ges för att stärka inom varje område. har två uppföljningsrapporter kommit ut, en och en (Kotus 2009b, 2010). I de årliga rapporterna granskas utvecklingen på de områden som identifierades som viktiga i det språkpolitiska handlingsprogrammet, såsom nya utbildningsformer, kulturella arrangemang, utgivning av böcker, i medier, forskningsbehov med mera. Handlingsplan for samiske språk (FAK 2009) är ett språkpolitiskt handlingsprogram som Fornyings-, administrasjonsog kirkedepartementet i tagit fram. Målet med handlingsplanen är att trygga de samiska språkens framtid i . Den presenterar en detaljerad och långsiktig plan för främjande av samiskan i genom insatser som ska stärka inlärningen i och på nord-, lule- och sydsamiska på alla undervisningsnivåer, till exempel genom att öka rekryteringen till utbildning i samiska och förbättra föräldrarnas och andra vuxnas möjligheter att lära sig samiska. Den ska också öka möjligheterna för språkbrukarna att använda samiska på alla samhällsområden bland annat genom att stärka den samiska språkliga och kulturella kompetensen inom offentliga verksamheter och synliggöra de samiska språken i det offentliga rummet genom medier, kultur och ortnamn. På alla dessa områden föreslås åtgärder. En uppföljningsrapport av handlingsplanen, Handlingsplan for samiske språk: status 2010 og videre innsats 2011 (FAK 2011), granskar situationen efter att programmet kommit ut. Åtgärder som vidtagits på varje område analyseras och förslag ges till fortsatt arbete. Det finns också en del studier och projekt som mer direkt behandlar språklig och kulturell revitalisering. Ett pågående projekt med relevans här är Literacy in Sapmi: multilingualism, revitalization and literacy development in the global north pågår vid under ledning av . 27 Språkboverksamheten för samiska förskolebarn har inspirerats av de nyzeeländska maoriernas Kohanga reo/Language nest-idé och innebär att all verksamhet sker på samiska och hela miljön präglas av samisk kultur. Ett mycket lyckat femårigt Kohanga reo-inspirerat projekt från norsk sida redovisas i Samisk språk i Svahken Sijte. Sørsamisk vitalisering gjennom barnehage og skule (Todal 2007). 2 KUNSKAPSÖVERSIKT OM DEN SVENSKA MINORITETSPOLITIKEN projektet vill forskarna undersöka vilka institutionella och samhälleliga förutsättningar som finns för att utveckla läs- och skrivkunnighet i nordsamiska hos barn mellan . Man vill också undersöka utvecklingen av dessa barns skrivförmåga i nordsamiska och i svenska, norska eller finska (beroende på var i Sápmi barnen bor) samt engelska. Projektet vill dels visa utvecklingen av läs- och skrivkunnighet hos barn som talar nordsamiska, dels ge förslag på åtgärder för en fortsatt utveckling och vitalisering av nordsamiska. Här kan också nämnas Coppélie Cocqs avhandling narratives: North Sámi storytelling at the turn of the 20th century (2008) som behandlar samisk berättartradition. Författaren arbetar nu med ett forskningsprojekt som undersöker samisk folklore i digitala miljöer. Syftet med studien är att undersöka hur samiska traditioner och kultur representeras i samiska webbmiljöer och hur dessa nya former av kommunikation kan bidra till de pågående kulturella och språkliga revitaliseringsprocesserna i Sápmi. Revitalisering mot alla odds? Sydsamiska i är ett pågående projekt vid , . Syftet för projektet är att belysa sydsamiskans situation och de revitaliseringssträvanden som ägde rum åren före och efter den minoritetspolitiska vändningen i . Projektet består av en språksociologisk och en litteratursociologisk delstudie. Den språksociologiska undersökningen fokuseras på språkval och förhållningssätt till sydsamiska i hemmet och skolan. Inom den litteratursociologiska undersökningen analyseras det sydsamiska kulturella fältet i ett helhetsperspektiv, med fokus på språkets symboliska roll i olika kulturinstitutioner och för identitetsbildning.28 Ortnamn på minoritetsspråk är en del av synliggörandet och därigenom också revitaliseringen av dessa språk. Det pågår ortnamnsarbete när det gäller finska, meänkieli och samiska på flera håll i . Vad gäller arbetet med ortnamn på samiska har det kommit ut två studier: Från Sulidälbmá till Áhkkábáktte: en ortnamnsguide för norra sidan i (Sjaggo 2010) och Samiska ortnamn vid vägar och färdleder i Lule (Korhonen & 2010). Frågor kring språkstandardisering är aktuella för och meänkieli som båda saknar en officiell standardform. Avsaknaden av standardisering upplevs ofta som ett hinder i undervisningen i ett språk och i produktionen av läromedel. Ett icke-standardiserat språk kan också uppfattas som mindre värt både av talarna själva och av omgivningen, vilket illustreras av kartläggning av minoriteternas utbildningssituation (2005). Ett problem som lärarna i meänkieli tar upp i undersökningen är svårigheten att undervisa i ett språk som enligt dem ingen på riktigt behärskar och som de ser som något underutvecklat när det gäller till exempel grammatik. Enligt kartläggningen finns det fortfarande fördomar om meänkieli både hos majoriteten men också inom den egna gruppen. Fördomarna yttrar sig på olika sätt och resulterar bland annat i en liten efterfrågan av undervisning och i att man 2 KUNSKAPSÖVERSIKT OM DEN SVENSKA MINORITETSPOLITIKEN hellre läser riksfinska i och med att den anses finare, samt att de äldre generationerna fortfarande ser meänkieli som ett bristfälligt eller oriktigt språk. För att meänkieli ska överleva krävs enligt rapporten att språkets status höjs. Texten som kapitlet Begreppen språk och dialekt och meänkielis status som eget språk (Hyltenstam 2007) baserar sig på publicerades ursprungligen då författaren resonerade kring möjligheterna att betrakta meänkieli som ett språk, en varietet eller en dialekt. I den nyare upplagan av texten gör författaren en historisk tillbakablick till när presenterade sitt slutbetänkande (SOU 1997:192), där meänkieli inte betraktades som ett eget språk. Han menar att standardiseringen av meänkieli har gått framåt: ordböcker och en grammatik har utarbetats, och språket lärs ut och används i olika sammanhang. Attityderna hos talarna gentemot den egna varieteten har gradvis blivit bättre, även om frågan beskrivs som komplex. Hyltenstam konstaterar att den självkänsla hos talarna som ändå demonstrerats visar att förståelsen för meänkieli som eget språk successivt ökar bland talarna liksom i det omgivande samhället. Problematiken kring standardisering och dialektala skillnader behandlas i kapitlet between variation and standardisation in the creation of a new standard language (Mantila 2010) som ingår i volymen a new standard language. Finnic minority languages meet the new millennium (Sulkala & Mantila 2010). Författaren använder sig av varierande textmaterial (skönlitteratur, journalistiskt material samt grammatikor med mera) och jämför dessa med olika dialektala studier, för att se vilka språkvarianter som används mest i standardiseringsprocessen. Författaren kommer fram till att meänkielivarianten i som genom blivit ett centrum för mycket officiell språkanvändning lätt får en dominant position gentemot de andra två dialekterna av meänkieli. Författaren jämför situationen med standardfinskan i som skapades i tider då en nationskänsla skulle skapas via språket. I det sammanhanget sågs språklig variation som en sorts anarki som måste försvinna om försöken att skapa en enad nation skulle lyckas. Författaren beskriver hur dåtidens inte opponerade sig mot denna likformning, men menar att liknande försök exempelvis när det gäller meänkieli inte skulle fungera eller stärka språket och gruppen. I stället borde man vara lyhörd och tillåta mycket mer variation inom meänkieli. Ett språkvetenskapligt avhandlingsprojekt gällande meänkielis skriftspråk pågår vid universitet.29 Ett revitaliseringsprogram med temat Bebyggelsenamn, naturnamn och orddomäner i meänkieliområdet samverkan mellan generationerna, som startades och genomförs av Meän akateemi/Academia Tornedaliensis, bygger på en samverkan mellan skolan, dess lärare och elever å ena sidan och å den andra elevernas föräldrar, mor- och farföräldrar och andra medelålders samt äldre meänkielitalare. Kontakterna sker bland annat genom byaseminarier och fältarbete. Insamling och dokumentation av ortnamn utgör en viktig 29 Personlig kommunikation med . 2 KUNSKAPSÖVERSIKT OM DEN SVENSKA MINORITETSPOLITIKEN del av projektet, liksom uppbyggnaden av en geodatabas, där skoleleverna medverkar. Ortnamnsdata med olika typer av information (uttal, lokalhistoria med mera i text, ljud, bilder och filmer) görs enligt kanadensisk modell tillgängliga via webbportaler både för en meänkielitalande och en icke meänkielitalande allmänhet.30 Projektet pågår vid Samiskt språkcentrum i . rekryterades tio personer som ansåg sig ha en spärr mot att tala samiska, och som ville testa en KBT-utbildning för att komma över språkspärren och våga börja tala. Projektet är ett samarbete med i Nesseby, en samisk förvaltningskommun i , och , författaren till boken mitt tilbake/Valddan giellan ruovttoluotta (2009). På den svenska sidan ska KBT-metoden anpassas till områden med långa avstånd mellan samisktalande. Syftet med projektet är att omvandla passiva talare till aktiva och även att kartlägga de strategier som passiva talare har för att undvika att tala samiska. Projektet pågår till då resultaten ska utvärderas. Projektet har väckt stort intresse bland vuxna samer som själva känt av språkspärren, och flera liknande utbildningar önskas även i nord- och lulesamiskt område. Projektet har också väckt intres- se bland urfolk i där man vill lära sig mer om metoden och testa den där.31 Ett annat projekt som pågår vid Samiskt språkcentrum beskrivs i rapporten Pilotprojekt (Fjellgren 2011). Författaren citerar regleringsbrev om Samiskt språkcentrums uppdrag som består av att aktivt främja och stimulera ökad användning av samiska i samhället, bistå med sakkunskap, utveckla metoder för att stärka enskildas förutsättningar att bruka och återta de samiska språken samt sprida kunskap om revitalisering (Fjellgren 2011, s. 2). Hon rapporterar att Språkcentrum arbetar med metodutveckling, och mentorprogrammet Bïhkedäjja är en del av arbetet med att hitta nya sätt att lära sig samiska. Meningen är att återskapa möjligheter till en naturlig språköverföring, och därför har man erbjudit personer som håller på att återta sin samiska en språkmentor som kan hjälpa dem att utveckla sitt muntliga språk. Mentorerna har sydsamiska som modersmål och deras lärlingar läser en A-kurs vid /12. Enligt planen ska mentorprogrammet Bïhkedäjja först testas i sydsamiskt språkområde, för att sedan utvärderas och till slut utmynna i en metodbeskrivning. I de två samiska revitaliseringsprogrammen vid Samiskt språkcentrum (se ovan) och i flera andra revitaliseringsprojekt som pågår bland minoriteterna i har inspiration hämtats från erfarenheter i utlandet. Den internationella litteratur som finns på området är omfattande och inbegriper många regelrätta handböcker, exempelvis Saving languages: an introduction to language revitalization (& Whaley 2006) och The green book of language revitalization in practice (Hinton & 2008). 30Personlig kommunikation med . 31Personlig kommunikation med . 2 KUNSKAPSÖVERSIKT OM DEN SVENSKA MINORITETSPOLITIKEN senare kom ut och 2008 kom en tredje upplaga, vilket tyder på ett stort intresse bland läsarna. En utkommen bok, Handbook of Language and Ethnic Identity. The Success-Failure Continuum in Language and Ethnic Identity Efforts (Fishman & 2011), ger exempel på språk- och identitetsbevarande strävanden på olika håll i världen och diskuterar orsaker till att vissa rörelser uppfattas som mer och vissa som mindre lyckade. Skolans roll och erkännandet av individernas tvåspråkighet samt vikten av institutionella och materiella resurser poängteras i studierna. Det finns också belägg för att de nya medierna på vissa håll tycks spela en stor roll för minoritetsspråkens ställning bland ungdomar. Det kommer också fram att språkets officiella status är viktig men inte helt avgörande eller i varje fall inte tillräcklig för en lyckad utgång. Bland faktorer som tas upp till diskussion i ett antal fallstudier finns frågan om hur utgången påverkas av att språket anses vara en dialekt. I antologin av Fishman och (2011) ingår även ett bidrag om meänkieli, From Tornedal Finnish to Meänkieli: A Tornedalian Success ? (Wande 2011). När meänkielirörelsen startade kring 1980 kunde enligt författaren knappast någon föreställa sig att språket skulle bli erkänt som officiellt minoritetsspråk i . Enligt honom stöddes utvecklingen i den riktningen av att gick med i EU och ratificerade de europeiska minoritetskonventionerna. Han menar att den utvecklingen attitydmässigt stöddes av att det hos en del tornedalingar vuxit fram en uppfattning om att meänkieli borde betraktas som ett eget språk, inte som en finsk dialekt en inställning som snabbt vuxit i styrka inom olika generationer av befolkningen, med ett undantag: Enligt finländska undersökningar i har vissa ungdomsgenerationer där en svagare meänkieliattityd än andra. Författaren menar att detta delvis strider mot det faktum att meänkieli vunnit insteg inte bara inom teatern och det allmänna kulturlivet utan också inom ungdomskulturen, inte minst genom framväxten av en meänkielibaserad etnomusik. Eldia (European Language Diversity for All) är ett stort internationellt projekt som beskrivs som ett mångvetenskapligt försök att revitalisera minoritetsspråk, interetniska bruksspråk och språkbevarandestudier.32 Projektet startade och omfattar åtta universitet i sex europeiska länder samt forskare från tillämpad språkvetenskap, sociolingvistik, juridik, samhällsvetenskap och statistik. Fallstudierna bedrivs bland språkliga minoriteter som alla hör till den finsk-ugriska språkfamiljen. Samiska, meänkieli och sverigefinska ingår i projektet. 3 Sammanfattande analys av kunskapsläget har mycket hänt inom den nationella minoritetspolitiken. Rapporter och utvärderingar visar på en positiv utveckling inom olika områden och mängden publicerat material med direkt anknytning till minoriteternas lagstadgade rättigheter är imponerande. Denna analys bygger på vetenskapliga studier, myndighetsrapporter och utvärderingar som kommit ut . Utgångspunkten i analysen utgörs av de frågor som velat få speciellt belysta. Vilka slutsatser kan dras på grundval av den forskning som finns? Granskningen av studierna från visar dels att intresset för de nationella minoriteterna har ökat betydligt, dels att den forskningsbaserade kunskapen är liten och ojämnt fördelad när det gäller minoritetsgrupperna. I många fall finns inte heller en samlad bild inom ett visst sakområde. En del nyare forskning och utredningar finns om romer, sverigefinnar, samer och judar medan tornedalingar får mycket liten uppmärksamhet och resanderomer som en särskild grupp så gott som helt saknas i studierna. De flesta studier och rapporter där judar och romer förekommer återfinns inom områdena diskriminering och utsatthet, medan studier av samer och sverigefinnar mest handlar om språk och kulturell identitet samt delaktighet och inflytande i samhället. Nyare studier av judisk, romsk och tornedalsk kultur och identitet saknas till stor del. De systematiska statliga kartläggningar som görs i olika sammanhang och som gäller alla fem minoriteterna har dock förbättrat kunskapsläget något, förutom när det gäller gruppen resande. Även när forskning finns kan skevheter förekomma vad beträffar olika ämnesområden och grupper. Ett par exempel kan ges när det gäller studier av hälsosituationen hos de nationella minoriteterna. Det finns ett förhållandevis stort antal studier av sverigefinnars hälsa men de berör mestadels äldre personer inom den första generationen sverigefinnar som själva invandrat från , medan kunskapen om de senare generationerna nästan helt saknas. Ett annat exempel är forskningen om samers hälsa där studierna till stor del handlar om renskötarnas särskilda hälsosituation. Forskning med relevans för judar handlar mycket om antisemitism och intolerans, medan studier av judisk kultur och identitet i finns i mycket liten skala i de publikationer som kommit ut . Kunskapsöversikten visar också på en generell brist på forskning och rapportering när det gäller den kulturella verksamhet som pågår bland de nationella minoriteterna. Kultur i form av skönlitteratur, teater, film, musik med mera spelar stor roll för bevarandet av både språk och kulturell identitet. Bristen på studier av minoriteternas kulturella produktion, kopplingen mellan kultur och språkrevitalisering och minoritetskulturernas villkor i är uppenbar. 2011/12:RFR11 3 SAMMANFATTANDE ANALYS AV KUNSKAPSLÄGET Den generella bristen på vetenskaplig forskning om minoriteter kan till stor del förklaras genom de allmänna villkor som råder när det gäller finansieringen av forskningsverksamhet i . Eftersom vetenskapliga studier av minoriteter och deras språkliga förhållanden, kulturer, identiteter, samhälleliga situation, rättigheter med mera förhållandevis marginella ämnen i svensk forskning fått konkurrera om extern finansiering på samma villkor som all annan forskning har det tagit alltför att ta fram färsk kunskap och studier relevanta för den nuvarande minoritetspolitiken. I rapporterna ges exempel på hur bristen på forskning leder till mindre kunskap om minoriteter och deras villkor och därigenom även till en sämre uppfyllelse av minoritetsrättsliga åtaganden, till exempel när omhändertagna romska barn placeras i familjer där de inte får sina språkliga och kulturella rättigheter tillgodosedda (2006), eller när läroböckernas bild på minoriteterna är föråldrad, fragmenterad eller direkt missvisande (Runblom 2006, Ylikiiskilä 2006, 2007). Kunskapsöversikter om samisk forskning och en inventering av forskning om romer visar också på ett stort behov av ny kunskap på olika områden (Palosuo 2008). Särskilda, profilerade utlysningar av forskningsmedel på områden där det finns ett akut behov av ny forskning är ett sätt att råda bot på bristen på forskningsbaserad kunskap. har sådana särskilda profilerade forskningsprogram knappast funnits när det gäller minoritetsspråken, om man bortser från det bilaterala forskningsprogrammet i finskt i (20002002), som genererat en hel del ny forskning som tas upp i denna kunskapsöversikt. Det utlysta samiska forskningsprogrammet (se Formas 2012) är ett annat exempel på riktade satsningar som säkert kommer att leda till ett förbättrat kunskapsläge när det gäller samiskrelaterad forskning. I har det tillbaka funnits ett särskilt samiskt forskningsprogram med tydliga målbeskrivningar och resultatredovisningar, och det har också anvisats särskilda medel för att få i gång forskningen om kväner (se avsnitt 2.2.2.4 ovan). I har ett regeringsuppdrag om forskning om romernas historia i och lett till skapandet av ett stort forskningsprojekt som ska resultera i ett verk om romsk historia (2.2.2.4). Särskilda forskningsprogram för forskning om alla fem nationella minoritetsgrupperna och deras förhållanden skulle behövas i för att påskynda förbättringen av forskningsläget. Något som tas upp i flera av de granskade studierna är behovet av minoriteternas delaktighet och perspektiv i forskningen. En bättre balans mellan forskning initierad, genomförd och utvärderad av forskare som tillhör majoritetsbefolkningen respektive minoriteterna behövs inte minst i romsk och samisk forskning. Kunskapsöversikten visar på flera nya exempel där det samiska perspektivet finns med och där samarbete etablerats mellan och utomstående forskare för att initiera och bedriva forskning inom områden som uppfattas som viktiga för det samiska samhället, exempelvis bevarandet av samisk traditionell kunskap (2.3.2.13). Sådana initiativ kan ses som uttryck för ett avståndstagande från tidigare forskning som helt och hållet 3 SAMMANFATTANDE ANALYS AV KUNSKAPSLÄGET 2011/12:RFR11 var på majoritetssamhällets villkor och som präglades av ett ensidigt majoritetsperspektiv, ibland med mycket negativa konsekvenser för studieobjekten. Samernas delaktighet och perspektiv i forskningen kan liksom repatrieringsfrågor (Ojala 2009), arbetet med vitboken om romerna (Rapport 2011, s. 36) eller det allmänna synliggörandet av minoriteterna i samhället ses som delar av en försonings- eller dekolonialiseringsprocess i den meningen att minoriteterna får upprättelse och att de även blir medvetna om orsakerna till den nuvarande situationen. Det är viktigt för enskilda personer att till exempel förstå att förlusten av språket eller skammen över den egna identiteten har sina historiska och samhälleliga skäl och inte beror på personens egen oförmåga att bevara sin kultur. Det är också viktigt att minoriteternas egenmakt genom denna process stärks och deras möjligheter att styra och forma sin egen framtid ökar. Vad visar studierna om minoriteternas förutsättningar för delaktighet och inflytande i samhället och vilken betydelse har de senaste årens reformer och satsningar haft i dessa avseenden? De nationella minoriteternas olika situationer och behov när det gäller förutsättningar för delaktighet och inflytande kommer tydligt fram i publikationer som kommit ut . De fem grupperna har nått olika långt i fråga om etnisk mobilisering och politiskt deltagande, vilket påverkar deras möjligheter till inflytande i samhället. Vissa av dem har egna institutioner eller förvaltningsområden, medan andra inte har sådana, vilket också har stor betydelse i sammanhanget. Samerna som urfolk har enligt urfolksrätten en starkare rätt till självbestämmande än de övriga minoriteterna. Ett antal studier visar dock på svårigheter när det gäller hybrida form och dess begränsade befogenheter. Samerna har alltjämt begränsade möjligheter till reellt inflytande i samhället, och självbestämmanderätten har mest bestått i att fått myndighetsuppdrag av olika slag. I den internationella kritiken (se avsnitt 2.2.2.1 och 2.2.1.2) och flera nationella studier (2.2.2.6) uppmanas att stärka samernas ställning som urfolk och att utöka beslutanderätt i olika frågor. betonar bland annat vikten av att samerna effektivt kan delta i beslutsfattandet om fysisk samhällsplanering (2.2.1.1). Studier visar att det finns flera allvarliga hinder innan detta kan bli verklighet, exempelvis måste bristerna åtgärdas när det gäller rättsliga formkrav för samråden liksom föreskrifter för uppföljning av samråd (Spiliopoulou 2007). uppmanas också att ratificera nr 169 om ursprungsfolk och stamfolk i självstyrande länder (se till exempel 2.1.1.2, 2.2.2.6, Mörkenstam 2005 och ).