rfr · GZ0WRFR7 · 2012-02-13 00:00:00 — Han återföll i kriminalitet och åkte in igen. Han hade misslyckats i sin kommun. Man erbjöd ett torftigt behandlingsprogram som han misslyckades i gång på gång, och han fick sämre och sämre självkänsla. Folk omkring honom började ge upp, trots att han var ganska ung. Det märkliga var att han egentligen aldrig hade träffat vare sig någon läkare eller någon psykolog. Ingen hade förstått att han verkligen var ett skolboksexempel på adhd, som man kallar hyperaktivitet och koncentrationsstör- När vi i den forskningsstudie som jag var med i då erbjöd honom medicinsk behandling och psykoterapi som var anpassad för det förändrades hans liv. När jag träffade honom , , hade han i stort sett varit drogfri . Han har inte varit tillbaka i kriminalvården en enda gång. Han har kunnat återknyta kontakten med sin mamma och sin syster som var bruten . Han har liksom först nu kunnat ha glädje av de socialtjänstinsatser som också har funnits där. Det nya , när jag träffade honom, är att han i livet har fått ett riktigt arbete. Det här tycker jag lite grann illustrerar poängen att vi måste ha ett tydligt ansvar. Det är först när man får en rimlig diagnostik och en adekvat behandling som man kan ta till vara socialt stöd. Jag tror att förslag kommer att göra att många fler får tillgång till sådana här saker, inte bara folk som råkar vara med i ett forskningsprojekt. Det är förstås sådana erfarenheter som lockar oss yngre läkare till beroendemedicinen och gör att vi i sjukvården vill arbeta med beroendemedicin och göra det mer framöver. Det är, som vi sagt, kroniska sjukdomar, men vi har effektiva behandlingar och vi får nya mer och mer effektiva behandlingar . Som representant för beroendeläkare vill jag säga att har gjort ett helt fantastiskt arbete och vi stöder helhjärtat dess förslag på en rad punkter, bland annat huvudmannaskapet. Det kommer att innebära att även våra patienter, människor med ett beroendetillstånd, kommer att få rätt till bästa möjliga behandling enligt vetenskap och beprövad erfarenhet. Ordföranden: så mycket! Då är vi framme vid en kafferast. exakt samlas vi här igen. Ordföranden: Då återupptar vi vår offentliga utfrågning, som äger rum i förstakammarsal. För eventuella tv-tittare som har kommit till vill jag säga att det är socialutskottet som för att bereda har bjudit in ett antal gäster för att ge sina synpunkter. Vi har kommit halvvägs i vårt program. Vi fortsätter med redovisningar. Vi gör en liten ändring, så att kommer något senare, och lämnar nu ord och bild till Famna, som talar för. Varmt välkommen fram! , Famna: Tack, herr ordförande, och tack för att vi får komma hit och dela med oss av våra tankar runt de här frågorna! Först och främst vill jag säga som så många andra att vi verkligen har uppskattat utredningen och ser den som mycket positiv. Många av förslagen i princip alla förslag ställer vi oss bakom. Men vi har några kommentarer, några invändningar och några saker som vi reagerar på. Men det är en mycket positiv utredning som har varit mycket efterlängtad. Famna är en branschorganisation för idéburen vård och omsorg. I vår organisation har vi ett antal tongivande organisationer inom missbruksvården, som , , och så vidare. Det är vi tillsammans som har formulerat remissvaret. Vi har också representation från diakoni här . Vi ställer oss bakom mycket av det som var orsaken till att utredningen gjordes. Vi ser ofta att många hamnar mellan stolarna. Vi får ofta rapporter från våra medlemsorganisationer att många inte får vård och behandling en av fem. Det är inte acceptabelt i vårt samhälle att så få får behandlingsinsatser. En sak som vi är mycket positiva till är allt det som skrivs om att stärka individens ställning. Det är sådant som vi kämpar för i våra organisationer, att stå upp för de utsatta. Just det att utredningen har haft fokus på de frågorna är mycket positivt. Vi ser fram emot att det också blir verklighet, att individens ställning stärks, med vårdgaranti för missbrukare. Vi skulle också vilja förstärka så att vårdgarantin utökades till barnen, så att de barn som finns i dessa missbrukssammanhang får en vårdgaranti. Barnperspektivet över huvud taget skulle vi vilja lyfta fram ännu mer, att barnens perspektiv finns med vid en eventuell substitutionsbehandling och så vidare, så att man inte tappar bort det. Familjerna och de anhöriga är oerhört viktiga. Så till dagens fråga om ansvar. Vi säger att det verkligen måste bli tydligare vem som bär ansvaret. Precis som jag sade tidigare får vi rapporter om människor som hamnar mellan stolarna och inte får vård och behandling. En grupp som vi ofta representerar är de tunga missbrukarna. De är verkligen värda att lyfta fram i det här sammanhanget. De tunga missbrukarna hamnar mellan stolarna i det system som vi har . Det måste komma ett system som tar hand om även den gruppen. I övrigt ställer vi oss bakom utredningen. Vi tror på tanken om en delning av ansvaret mellan landsting och kommun. Bakgrunden är att någonting måste göras. Vi tror på tanken. Vi tror att det kan bli effektivare vård. Inte minst med den samsjuklighet och så vidare som vi ser tror vi att fler kommer att få anpassad vård som de behöver men det är under vissa förutsättningar. Vi har några saker som vi verkligen vill lyfta fram. Om det blir så att landstingen tar hand om behandlingen är det viktigt att olika metoder och modeller för behandling fortfarande kan erbjudas klienten. Det får inte bara bli medicinsk behandling, utan de övriga beprövade metoderna och modellerna måste finnas med som behandlingsmetoder och behandlingsmodeller även fortsättningsvis. Vi ser också med oro på landstingens besparings- och effektiviseringskrav. De leder ofta till krav på snabbare och billigare, och det rimmar många gång- er väldigt illa med effektiv missbruksvård. Det öppnar också upp för mer substitutionsbehandling. Vi tror visserligen att substitutionsbehandling är till hjälp för en grupp klienter. Men det måste även fortsättningsvis hanteras med varsamhet och restriktioner. Substitutionsbehandlingen får aldrig komma till på grund av besparingar eller för att ersätta andra beprövade metoder. Klienten måste få information och bli erbjuden också andra behandlingsmetoder. Vi tror som sagt att fler kommer att nås och få vård med den nya strukturen. Men vi känner en oro när det kommer till gruppen tunga missbrukare, för där har man ingen vana eller tradition att söka hjälp hos . Det behövs insatser för att söka upp och möta den gruppen klienter. Famna skulle gärna se fler personliga ombud inom missbruksvården som stöttade och följde de olika klienterna till effektiva insatser. En sista sak som jag tänkte ta upp är finansieringen. Det har också att göra med ansvaret och den skatteväxling och så vidare som är föreslagen. nås en av fem. Ambitionen måste självklart vara högre. Det kostar 17 miljarder , enligt utredningens beräkningar. De medel som man enligt utredningen räknar med att tillföra ser vi som alldeles för små. Man föreslår en skatteväxling. Men en skatteväxling får inte utarma kommunernas möjligheter och resurser för att utföra den vård och behandling som ligger på dem även fortsättningsvis. Det måste tillföras mer resurser till missbruksvården för att man ska kunna nå utredningens ambitioner, som är jättefina. Ordföranden: så hemskt mycket! Då vandrar vi vidare till narkotikafritt samhälle, RNS, och deras förbundsordförande . , RNS: Ordförande, ledamöter, gäster! Jag är förbundsordförande i . Jag har också lite kunskaper om narkotikaproblematiken, som polis. har jag varit kommissarie på länsnarkotikaroteln i . Från narkotikafritt samhälle anser vi att det, för att man ska nå framgång i arbetet mot narkotikamissbruket, krävs att man har både rättsliga, behandlande och vårdande insatser. En restriktiv narkotikapolitik är grundläggande för att upprätthålla att icke-medicinskt bruk av narkotika inte är socialt accepterat, för att motverka nyrekrytering till missbruk och för att motivera narkotikamissbrukare att ta tag i sitt missbruk och gå in i behandling. Det allra viktigaste är att se till att ungdomar inte börjar missbruka narkotika och om de börjar upptäcka dem . Kontroll och stöd behöver sättas in i det här stadiet, där behovet av vård är begränsat. Om samhället är effektivt i att motverka och upptäcka missbruk kan resurser frigöras, så att de narkotikamissbrukare som har etablerat ett narkotikabe- roende får tillgång till kvalificerad behandling. Om vi tillåter att narkotikamissbruket växer blir det knappast möjligt, och vi sitter med ett helt ohanterligt problem på halsen. Från RNS har vi yttrat oss kring ett antal av utredningens förslag, där vi bedömer att våra synpunkter kan vara av betydelse. I vårt remissvar har vi framhållit att kommunernas socialtjänst även ska ha huvudansvaret för missbruksvården. Det vore till nackdel för narkotikamissbrukarna om deras problem skulle delas upp mellan kommunen och , där kommunen står för ekonomiskt stöd och boende och står för vården. ansvar för att utföra medicinsk vård behöver dock förtydligas i lagstiftningen. Vi tycker också att den medicinska kompetensen inom behöver förstärkas. Därför föreslår vi att regeringen utreder frågan om att återinföra socialläkare som är anställda av . Regeringens utredare vill göra det lättare att få läkemedelsassisterad behandling mot opiatberoende. Enligt de regler som gäller nu kan endast de som missbrukar opiater opium, morfin och heroin komma i fråga. Men den regeln verkar i princip vara upphävd, eftersom de som missbrukar Subutex kan komma i fråga för behandling. Vi har också ett stort problem med ett sidomissbruk av Subutex. Det gäller Subutex som är insmugglad, ofta från . Det är svårt att trappa ned behandlingen med Metadon och Subutex. Det tycker vi har förbisetts av utredningen. Därför har vi i RNS i vårt remissvar tryckt på att sjukvården har ett ansvar för att utveckla metoder för att hjälpa dessa patienter att bli helt drogfria. Vi tycker också att den ansvariga läkaren alltid måste ha specialistkompetens inom psykiatri vid en beroendeklinik. Något annat skulle äventyra kvaliteten i behandlingen. Vi tycker också att LVM ska behållas och att regeringen bör ta ett initiativ för att se över behandlingsinnehållet i LVM-vården och hur staten kan öka sitt ansvar för att finansiera LVM-vården, så att det inte blir på olika sätt i olika delar av landet. Vi ser LVM som en möjlighet att rädda livet på en individ, att få möjlighet att avgifta individen och att utreda vilken form av behandling som han eller hon behöver och sedan inleda behandlingen. Vi tycker också att regeringen bör utreda möjligheterna att införa så kallade drug courts och HOPE på prov på några orter, för att man ska kunna hjälpa dem som har dömts i domstol att frigöra sig från drogmissbruk. I skolan bör fokus ligga på policyarbete och förebyggande insatser, kontroll och ingripande och stödjande åtgärder för elever som missbrukar narkotika. De anhörigas situation måste också beaktas inom missbruksvården, och stödet till anhöriga till missbrukare behöver förbättras. Avslutningsvis tycker vi att sprututbyte inte ska få förekomma inom svensk sjukvård. Vi tycker nämligen att endast tillfrisknande och drogfrihet skyddar mot hiv och hepatit. Vi kan tänka oss sprututbyte som en sista utväg när det gäller vård i livets slutskede. Ordföranden: så hjärtligt! Då kommer vi till och dess vice ordförande , som äger ord och bild. , : Tack för inbjudan att få vara med och lyssna och delta i samtalet ! Det är ju en viktig fråga. jobbar inte främst med vård och behandling, men vi har ändå två behandlingshem . Det är en ökning , eftersom vi hade ett och har två, så vi expanderar snabbt. Vi har också ett omfattande arbete lokalt som vi kallar kamratstödsarbete, där vi har flera tusen medlemmar med en bakgrund med missbruk som tillför vår organisation mycket. I det här sammanhanget skulle vi vilja understryka ett helhetsbegrepp. Ut- redningen är mycket vid, men för att samhället ska kunna behandla och hantera dessa problem krävs det insatser över hela linjen. Vi tycker att en förutsättning för en bra vårdpolitik är att det finns en tydlig och restriktiv alkohol- och narkotikapolitik. Sedan krävs det förstås socialpolitik, arbetsmarknadspolitik, bostadspolitik, kulturpolitik, rättsväsen och så vidare. I stort sett inom alla politikområden finns det förutsättningar för att lägga en grund för ett minskat alkohol- och narkotikamissbruk. Det är också förutsättningen för att man ska kunna nå ett bra resultat på missbruksområdet. Det innebär alltså att man begränsar nyrekryteringen till ett missbruk. Det tycker vi är ett slags utgångspunkt i vårt arbete. Detta tillsammans med attitydförändringar, information och kunskap är alltså viktigt även när man diskuterar vård och behandling. Sedan till några olika punkter. Vi tycker kanske att utredningen borde ha behandlat och tittat lite mer på den ideella sektorns möjligheter. Det finns en hel del kompetens där, som vi har hört tidigare. Vi tror att det skulle vara en möjlighet, inte minst i uppföljningen av arbetet på hemmaplan. Det är ju många som efter vård och behandling kommer till ett absolut vakuum. I den ideella sektorn finns det ändå stor kompetens och kraft som vi tror att man skulle behöva ta till vara. Inom är vi kritiska till att vården läggs på . Vi tror att kommunen genom är den lämpligaste huvudmannen. Vi hyllar alltså i det här fallet närhetsprincipen. Vi skulle också vilja sätta ett plus i kanten för förslaget om vårdgaranti. Vi tror att det är ett sätt när det gäller de människor som inte når vården utan hamnar i utkanten. Vi tror att det är ett sätt att från samhällets sida markera allvaret. Vi har en annan punkt som vi vill framhålla. Vi talar om det mycket välkända begreppet med 385 000 barn som lever i missbruks- och riskmiljöer, som måste ges förutsättningar för en bättre uppväxtmiljö. Mycket av det vi står för tycker vi gör det. Utredningen föreslår att kommunen utvecklar stödinsatser för de barnen. Men vi tycker nog att man lagstiftningsmässigt borde markera allvaret i detta genom att säga att det inte bara är ett uppdrag utan är lag och gäller. Däremot är vi tveksamma till utredningens förslag till en utbyggnad av läkemedelsbehandling. Vi tycker att det finns andra program som man i första hand bör pröva och att vårdens inriktning och målsättning ska vara att patienterna ska bli helt drogfria. Vi har satt ett plus i kanten för att man föreslår utbildning av personal på olika nivåer. Problemet är att det kostar pengar, och det saknas anvisningar om detta. Utredningen har pekat på kostnader för mycket av det som sker inom området. En del av de åtgärder som föreslås kommer nog att ge besparingar. Men i ett inledningsskede kommer det nog att behöva satsas en hel del nya pengar. Man skulle kanske ha behövt lite anvisningar om var de ska tas. Utredningen har visat på många bra exempel. Man har lyft fram ett bra material som det går att ta del av. Vi är inte heller förtjusta i förslaget att vården hamnar inom psykiatrin, utan vi tycker att förslaget att utveckla LVM är bra. Det har också nämnts tidigare en möjlighet att se över den lagstiftningen. Det ansluter vi oss gärna till. Vi har också gjort en notering om att vi är oroliga för de konsekvenser som utredningens förslag kan få för barn och andra nära anhöriga. Vi borde slå vakt om dem på ett mycket tydligt sätt. Det tycker vi är viktigt. Avslutningsvis vill jag bara tacka för att han har varit lyhörd och lyssnat till oss i många sammanhang vid möten inom frivilligsektorn och ställt upp och gett oss sin tid. Han har inte skrivit in alla goda förslag i utredningen, men han har funnits på plats och tagit sig tid, och det tycker vi är mycket positivt. Tack för det! Ordföranden: Då lämnar vi budet till , . , : Tack till socialutskottet för att ni har bjudit in till denna utfrågning! SBF har varit remissinstans till . Jag kommer inte att ta upp den speciellt mycket, men jag tänker nämna lite av det som vi har fått fram ur en brukarundersökning som vi har gjort . Den besvarar ur ett brukarperspektiv många av de frågor som utredningen berör. anser att brukarperspektivet tillsammans med politik, forskning och profession kan skapa något nytt och modernt, en politik som bygger på och är inriktad på humanism och skademinimering på både samhälle och individ. Jag kan också tipsa om Röda Korsets Consensus, som är en deklaration som 121 nationella Röda Korset-organisationer har skrivit under. Den bygger helt och hållet på deras ideologi och även på en narkotikapolitik som ska bygga på humanism och skadereducering. Syftet med brukarenkäten har varit att få en fördjupad insikt i hur brukarna upplever behandlingssituationen och regelverket kring den. Enkäten är utformad för att dels kartlägga brukarens egna upplevelser och erfarenheter av substitutionsbehandling och vårdgivare, dels få en bild av attityder bland brukare. Hur känner man inför dem som ansvarar och den vård man får? Är man trygg eller känner man sig utsatt? Ambitionen är att kunna använda studien på ett flertal sätt, som ett verktyg för att förbättra dialogen mellan profession och brukare och mellan politiker och brukare, genom att ringa in specifika områden, dels sådana som är problematiska och till hinder, dels sådana som kan utgöra goda exempel att bygga vidare på. Studien kommer också att ha betydelse för ett allmängiltigt utvecklingsarbete i fråga om brukarperspektivet som metod och funktion. Enkätundersökningen är därför att betrakta som en pilotstudie. Vår idé är att den ska kunna upprepas framöver med uppföljande studier för att mäta attitydförändringar och kvalitet. Den kan även användas som referens för andra komparativa studier rörande brukarperspektivet i flera sammanhang, till exempel akademiskt och internationellt. Vad ska då brukarperspektiv vara bra för? anser med tydlighet att det är ett komplement till forskning, profession och politiker för att tillsammans skapa en modern, humanistisk politik och vård. jämförbara enkätundersökningar om brukare inom narkomanvården kan nämnas vara de enkäter som görs i regi av landstingen, som det i praktiken har visat sig vara svårt att få respons på, då bortfallen blir stora i denna patientgrupp. Skillnaden mellan dessa och den som genomförs av målgruppen själv ligger framför allt i vad det frågas om och vilket perspektiv man använder sig av. Att vården vill ha svar på om de möter de formella kvalitetskrav som ställs på just deras verksamhet är förståeligt, liksom att forskare frågar efter hur det går och om tunga missbrukare blir drogfria, vilket är ett politiskt ideal. Med hjälp av behandlingen är det intressant ur ett samhällsperspektiv. För brukarna är det dock inte självklart att dessa frågor besvarar vad vi själva anser vara viktigt. Kvalitet innebär också förtroende och trygghet, även då man uppvisar icke önskade beståenden eller inte har uppnått de mål och ideal som man söker uppnå på samhällsnivå. Denna dimension utgör ett brukarperspektiv och innebär andra slags frågor och andra sätt att fråga. Man kan mycket väl vara nöjd med vårdformen, dess existens och att man får vara en del av den men ändå vara missnöjd med hur den utförs. Brukarperspektivet utgår alltid från det självupplevda. Jag vill nämna ett par frågor från själva rapporten. Vi kommer att ha den klar om en månad. Det är 357 brukare runt om i landet: , , Varje intervju har tagit runt eller , så det är ganska komplett. Genom att tar upp tillgänglighet och behov har vi en fråga i enkäten som handlar om just det. Behovet att träffa läkare behöver dock problematiseras. Det är inte alltid klinikläkaren som ska tillgodose de behov som brukarna redovisar som skäl för att vilja träffa läkaren, utan det kan vara läkare till exempel i primärvården eller specialister. Brukarna svarar på vilka behov de har av att träffa en läkare i allmänhet. Det handlar om vitt skilda saker, både medicinska och praktiska, som behov av intyg för körkort eller sjukintyg, adhd-utredningar, behandling mot hepatit C men också en del förekommande psykologiska och psykiatriska behov. anser att det är lätt, och anser att det är svårt att träffa en läkare. I tycker majoriteten att det är lätt: . I är det svårast. Där anser att det är svårt att få tid till en läkare. Det är ganska problematiskt. När man har ett behov måste det gå snabbt, liksom när man begär vård. Tv-programmet i går visade det tydligt, med utredningstider . Det är mysko. Beträffande stödåtgärder när man står inför risken att bli ofrivilligt utskriven anser att de inte har erbjudits något annat i stället för en uteslutning. Så till urinprover. På frågan om vad man anser att ett urinprov är och vilket syfte urinprovet har har många valt att kryssa i flera alternativ. De flesta har kryssat i två, tre eller fyra alternativ. Framför allt har många ansett att urinprov mer är en fråga om kontroll och bestraffning och dessutom är onödigt, än att det upplevs som ett stöd för dem. Att urinprov upplevs som bestraffning är inte konstigt, med tanke på att det just används för utskrivning eller för indragning av möjlighet att hämta doser på apotek. Det innebär även dagliga besök på kliniken och med det ännu mer kontroll över deras liv. Jag vill avsluta med ett citat från en kvinnlig patient i . Det kan finnas många skäl till ett sidomissbruk. Till exempel kan man ha andra diagnoser och sjukdomar. Man kan även ha en otillräcklig dos. Sluta att skriva ut folk och ha en bredare syn på behandling, inte bara stirra sig blind på regelboken. Om utskrivningen, kortare strafftider, onödigt eftersom fusket finns om man vill, och provsvaren är inte hela sanningen. Strafftänkandet hindrar ärligheten, speciellt för återfall. Därför kan sidomissbruk bli svårare att stävja. Det blir till och med ett hinder för att man slutar snabbt. Det var ett exakt citat från en kvinna i . anser att urinprov är ett stöd. anser att det är kontroll. Då har vi två talare kvar. Den första är forskningsledare från . , : (bilder, se s. 76 f. bild 15) Sis är alltså huvudman för LVM-vården och ansvarar för vård och behandling av de mest utsatta och tyngsta missbrukarna. Vi har ungefär 1 000 klienter , och det antalet har varit ganska stabilt . Det är alltså en väldigt liten del av de ungefär 50 000 med den största problemtyngden, som talade om tidigare här . En del av våra klienter har provat läkemedelsassisterad behandling, men den har havererat av någon anledning, och då har de ett missbruk av Subutex och Metadon pågående. Sis har ett nationellt uppdrag. Vi säger sällan nej när socialjouren ringer, och vi avvisar inga på grund av att de skulle vara för svåra. Det är viktigt att komma ihåg. Våra klienter är i behov av insatser från både kommuner och landsting. Det avgörande är att kommunerna även fortsättningsvis har det yttersta ansvaret för sina invånare. Vi avstyrker därför utredningens förslag om huvudmännens förändrade ansvar på det här området. Vi befarar att det skulle innebära att kommunerna fråntas möjligheten att ta sitt ansvar. Icke desto mindre pekar utredningen på att det finns brister i samverkan mellan kommuner och landsting. Vi vet att det finns sådana också när det gäller de tyngsta missbrukarna. Vi tror dock att det går att åtgärda bristerna utan förändringar av ansvarfördelningen mellan huvudmännen eller ny lagstiftning. Förslaget om en förstärkt vårdgaranti bedömer vi är bra i sig, men det kommer att ha en försumbar betydelse för de tunga missbrukarna, som själva inte förmår söka vård. Det är en del av problematiken. LVM och relationen till LPT har varit uppe här . I vårt remisssvar har vi pekat på att vi inte delar utredningens bedömning att i princip alla som tas in enligt LVM i fortsättningen kommer att kunna tas in enligt LPT. Vi befarar i stället att det skulle innebära att majoriteten av dem som vårdas enligt LVM skulle bli utan adekvat vård. Vi avstyrker alltså det förslaget. Vi tror inte att detta är helt jämförbara grupper.