rfr · GZ0WRFR15 · 2012-06-28 00:00:00 — Forskningen visar också på en väldigt stor lokal variation när det gäller vad kommuner gör och inte gör. Det är verkligen stora skillnader. Några av er sitter säkert i kommuner där man känner att det här inte alls stämmer in på 2011/12:RFR15 SAMMANFATTNING den egna verksamheten. Andra kanske tycker att det stämmer in på pricken. Ett av forskningsresultaten är just att det är en stor lokal variation. En väldigt stor lokal variation påverkar också rättssäkerheten när det gäller de enskilda medborgarna. Utvärderingen av effekter är ett svårbeforskat område utifrån de faktorer som jag nämnt tidigare att det saknas systematiska data och så vidare. Talar vi om svenska effektutvärderingsstudier som håller vetenskaplig kvalitet talar vi om en handfull studier. Flera av dem börjar ha på nacken. Det finns en del metodologiska problem med alla dessa studier. Merparten av dem har väl visat att när man krävt någon form av större eller någon form av aktivitet, har åtgärderna sett till inkomst, sysselsättningsnivåer och sådant inte haft särskilt stora effekter. Också i några studier har man försökt titta på effekten av ökade krav på motprestationer. Där har man sett lite mer positiva effekter, men det är inga jätteeffekter av att man haft någon form av aktiveringsåtgärd eller inte. Det har alltså bara varit små positiva effekter. Problemet är dock att dessa studier inte kunnat säga någonting om de deltagare som ingått i olika program, utan det har varit studier på mer aggregerad nivå, på stadsdelsnivå exempelvis, där man kan se inkomstskillnader och sysselsättning på befolkningen som helhet. Egentligen sägs inget om själva åtgärden, om att den och den individen genomgick det och det programmet och om effekterna av det. För att försöka dra större växlar på det här och säga mer om detta kan man ta finansieringen av dessa åtgärder och titta på några av de större frågeställningar som många forskare vill undersöka. Då det till exempel gäller finansieringen av arbetslösa som står utanför de statliga socialförsäkringarna. Här finns ett växande problem eftersom det är tydligt att allt färre som är inskrivna vid Arbetsförmedlingen som har rätt till a-kassa och till arbetslöshetsförsäkringen. Flera forskare har belyst det på olika sätt och kommer även med vissa policyförslag för att lösa detta. Kommunernas ökade kostnader poängteras liksom känslan av att ha ett ökat ansvar för personer som inte får sin försörjning via de statliga socialförsäkringssystemen. På olika sätt diskuteras det till exempel om en sorts statlig arbetslöshetsersättning för arbetslösa. Också andra större frågor tas upp i litteraturen inom detta område exempelvis om den kommunala arbetsmarknadspolitiken leder till två parallella arbetsmarknadspolitiska system. Det kan vara problematiskt om individer med likartade problem ställs inför olika typer av politikområden eller har olika rätt till eller olika krav på att delta i olika program beroende på vilken grundförsörjning man har. Är det effektivt eller ineffektivt att ha verksamheter i både och statlig regi som är snarlika? Det är frågor som diskuteras i litteraturen. Vi har även, som jag nämnt, den praktiska tillämpningen av socialtjänstlagen. Att det finns ett problem här har flera inom forskningen belyst att arbetslösa per automatik blir remitterade till en arbetslöshetsåtgärd redan innan försörjningsstöd beviljats. Lusläser man propositionen om socialtjänst- lagen och lagstiftarens intentioner ser man att det finns vissa öppningar för olika tolkningar. Till exempel att det är främst vissa grupper som kan ställas inför ökade krav på deltagande i arbetsmarkandsåtgärder. Även har poängterat det och sagt att det är problematiskt. I vissa översyner av kommuner ute i landet har man fått kritik av när den här typen av aktiveringskrav och krav på motprestation har skett per automatik. När det gäller effekterna av kommunala åtgärder är det, som jag tidigare nämnt, motstridiga och det finns inte särskilt många positiva resultat i den forskning som finns. Det gäller både i och internationellt. Internationella forskningsgenomgångar är också väldigt spretiga; de pekar åt lite olika håll, och sällan mot entydiga positiva resultat. Ska man dra någon viss slutsats om vad forskningen både i och internationellt säger brukar jag till exempel hänvisa till forskaren från som väldigt pedagogiskt skrivit om så kallade tough policies: lite mer krav, specificerade åtgärder, för dem står nära arbetsmarknaden, och mer soft policies för dem som står långt från arbetsmarknaden. Lite av sådana grundläggande slutsatser finns det i forskningslitteraturen och sådana resultat styrks av både internationell och svensk forskning. Helt kort vill jag nämna brukarnas inställning. Här finns en del studier. Detta med att besöka socialtjänstlagen brukar över lag inte komma ut så väl i brukarstudier. Det finns endast ett fåtal studier där man tittat på brukarnas inställning till arbetsmarknadsåtgärder. är man ganska nöjd med insatserna i sig och med sina kontakter, framför allt med de personliga kontakter som man i många kommuner försöker ha att det ska bygga på en coachrelation eller motsvarande. Ofta är man då ganska nöjd och tycker att den kontakten är bra, men man är, som deltagare, mer tveksam till om den leder till ett jobb. Man är nöjd med vad man gör men vet inte om just detta kommer att vara det som leder till jobb. Man tror att det beror på andra faktorer. Vad leder då det här till? Vilka slutsatser ska vi dra av denna kunskapsöversikt? Den stora punkten är att det verkligen behövs mer forskning på området. Det gäller då omfattning, innehåll, funktion, effekter och deltagarnas perspektiv. Försörjningsfrågan är också den kanske mest grundläggande frågan och som det behöver funderas ännu mer på både från forskarhåll och från politiskt håll. Ska kommuner och socialbidrag vara den primära försörjningskällan för dem som är arbetslösa? Vidare gäller det spänningsfältet mellan kommun och arbetsförmedling. Vad ska kommunen göra, och vad ska Arbetsförmedlingen syssla med? Jag stannar vid detta öppna avslut. Ordföranden: så mycket, ! Vi går raskt vidare och hälsar Arbetsförmedlingens biträdande generaldirektör välkommen. 2011/12:RFR15 SAMMANFATTNING : Tack så mycket för inbjudan och tack för den fina rapport som skrivits! Jag tänker börja med att lite grann försöka artbestämma mig själv så att ni har ett hum om vem jag är. Just nu jobbar jag på här i . var jag förmedlingschef. Jag har även jobbat som länsarbetsdirektör i två län, i och i . då jag var förmedlingschef under senare halvan av var arbetsmarknadspolitiken upplagd så att kommunen var en ganska stor leverantör. och jag var samarbetspartner under den tiden. Om jag kommer ihåg rätt hade ni på Gävleförmedlingens uppdrag löpande 1 2001 400 deltagare som fick sin försörjning från oss. Ni var med och utförde utvecklingsinsatser för dem. Över tid förändrades det här, så från 20072008 har väldigt mycket av den verksamheten gått över till att dels egenproducera, dels köpa ute på marknaden. Det förändrade förutsättningarna väldigt kraftigt för kommunernas arbetsmarknadsenheter och var föremål för ganska mycket diskussioner mellan Arbetsförmedlingen och er som kommunrepresentanter, för ni satt med en organisation som egentligen byggde på att ni kunde leverera en mycket större platsandel än vi hade möjlighet att begära av er. Låt mig börja någonstans i samma veva, . Då kom det några tydliga styrsignaler i statlig verksamhet som man kan se finns rakt över hela staten och som också finns tydligt utsatta hos oss, egentligen under tre samlande begrepp: enhetlighet, rättssäkerhet och effektivitet. Väldigt mycket av utvecklingsarbetet har präglats av det. Man kan säga att det ledde till att vi samordnades till en enda myndighet, från den gamla länsmyndighetsstrukturen med en chefsmyndighet i AMS. har de regionala och lokala skillnaderna blivit tydliga för oss i ledningen för den samlade förmedlingen. Det syntes inte riktigt på samma sätt i en regional organisation. En av bakgrunderna till själva reformen att föra ihop oss till en enda organisation var att säkra att vi kan jobba mer med enhetlighet, rättssäkerhet och effektivitet. En av de delarna är enhetlighet. Där kan man se att det har agerats väldigt olika från förmedlingar i relation till kommuner. Grunden i det statliga arbetsmarknadspolitiska uppdraget är att vi ska erbjuda tjänster och stöd till personer oberoende av försörjningskälla. Men när vi gick ihop till en enda myndighet och det blev uppstyrt kunde vi konstatera att det inte hade sett ut så i hela landet. Jobbtorgen är kanske det tydligast exemplet på det. Det är en stor kommuns svar på att man har större förväntningar på den statliga arbetsmarknadspolitiken än vad myndigheten, alltså Arbetsförmedlingen, infriar. Det är viktigt att veta att dimensionen med enhetlighet finns väldigt tydligt i styrningen hos oss. Vi ska inte jobba utifrån någon form av urval eller selektering kopplat till försörjningskälla, utan vi ska erbjuda tjänster utifrån behov inte det ekonomiska behovet utan stödbehovet för att komma ut på arbetsmarknaden igen. Det gäller ibland väldigt praktiskt stöd i att söka och hitta och försöka komma längre fram i kön i form av hur man skriver ansökan och annat men ibland också ett stöd som handlar om utvecklingsinsatser i form av utbildning, praktik eller vad det kan tänkas vara ända fram till någon form av lönesubvention för att komma in på ett jobb. Precis som det är skrivet i rapporten finns det en del systembrister inbyggda i ansvarsdelningen som jag tror gör detta väldigt tydligt och som lyfte upp. Det finns ett kommunalt försörjningssystem som i någon mening tar över när inget annat system på nationell nivå går in med pengar. Det är väl ganska logiskt reagerat, från den som får över den kostnaden i sin budget, att fundera över hur man kan minimera den kostnaden eller förkorta tiden. Där någonstans byggs kanske inte konflikten men dimensionen in. Drivet att bli av med eller reducera kostnaden kan vara mycket större i kommunen än den faktiskt är i Arbetsförmedlingen, med grund i de prioriteringar som vi har. Våra prioriteringar bygger ju inte på vilken försörjningskällan är utan på individens behov av stöd och service. Det leder till någon form av motsatsförhållande som är inbyggt i systemet och som var inne på att man kan lösa på lite olika sätt. Det kan handla om att harmonisera system eller annat för att åstadkomma det. Jag tror att man måste vara medveten om att detta med kostnader är starka drivkrafter och incitament för att jobba i olika organisationer för att reducera kostnader eller åstadkomma förändring. beskrev en del av detta i sin rapport när den kom , om jag kommer ihåg rätt. Man föreslog att den statliga arbetsmarknadspolitiken borde användas lite mer aktivt för hela gruppen och säkerställa att personer som även har andra försörjningskällor bereds tillträde till kraftfulla insatser på Arbetsförmedlingen tillräckligt . En del av det fångades genom att man flyttade gränsen 18 månader för att komma in i jobb och utvecklingsgarantin . Vi ser hos oss att den grupp som har lite kortare arbetslöshetstid, från 18 , är på väg in i systemet och erbjuds plats hos oss. Det finns en ytterligare aspekt på det var inne på som jag tror är viktig att fundera över. Var går skiljelinjen mellan kontroll och utveckling? Var går skiljelinjen mellan att vilja konsumera personers tillgängliga tid respektive att ladda det konsumerandet av tid med tillräckligt mycket av utvecklande insatser för att öka de positiva drivkrafterna? Det finns i den här rapporten och det fanns också i skrivet en del om det. blir konsumerandet av tid överordnat. Det tror jag att få uppskattar. En del verksamheter får till och med sätta stängsel runt verksamheten för att få personerna att vara kvar under de förutsättningarna. Jag tror att det finns en del att fundera på kring det som gör att man kan underlätta samspelet när man vill ha ett högt driv mot kostnader. 2011/12:RFR15 SAMMANFATTNING undrade om det är klokt att ha ett nationellt system eller ett mer enhetligt ekonomiskt system för att det ska fungera bättre. När vi tittade på den här sammanställningen och när vi tittade på konstaterade vi i myndighetsledningen att vi tror att en central fråga är harmonisering av villkoren. Då pratar jag om de ekonomiska villkoren för deltagarna, för att försöka skapa en situation som är så jämlik, rättvis, enhetlig eller rättssäker vad man nu vill säga som möjligt, eftersom det ökar förutsättningarna att få fokus på den period som det egentligen borde handla om, alltså insatser som ger en utveckling för att komma ut på en arbetsmarknad, det vill säga att jobba mer med utvecklingsdimensionen. Den harmoniseringen av regler och villkor kan å ena sidan ha en politisk dimension som handlar om vad ni som politiker vill ta hand om och hur ni ser på utvecklingen. Det kan leda till reformer. Men även om man säger att den vägen inte bereds och ni går fram efter den, tror jag att man kan göra ganska mycket mellan myndigheterna, alltså mellan kommunen som en part och den statliga förmedlingen, Arbetsförmedlingen, som en annan part. Det som alltid kommer upp när man pratar om detta ryms i grunden under samma rubrik: samarbete och samverkan. Jag tycker att det finns en del riktigt lovande initiativ på det området som börjar sprida sig ut över landet. Vi har varit delaktiga i det tillsammans med kommunen det handlar i första läget om , , polisen och några organisationer till, som har samlats kring ungdomar. Ungdomar är i princip prioriterade i alla kommuner, tyckte jag mig kunna läsa ut, när jag tittade i tillväxtprogram från olika regioner. Det är alltså lätt att samlas kring den gruppen. Man vill göra saker för en grupp personer, gruppen är lätt identifierbar, och man kan ganska snabbt samlas kring problembilden. Det jag pratar om nu går under . Några av er har hört talas om det tidigare. Det är ett ungdomsprojekt som bedrivs på av ett antal organisationer som samordnar sig inte byter uppdrag med varandra utan samordnar sina uppdrag tillsammans kring ungdomarna. Det är ett uppdrag som är på väg ut i fem eller sex kommuner till, och andra kommuner, storstadskommunerna. Jag undrar om inte var med på listan också. Från vår organisations sida har vi sagt att vi tror att det arbetssättet är något som man kan göra något av och skala upp. Det är ESF-finansierat . Det skalas upp så att det blir på sex orter . Sedan är vår ambition att försöka driva det vidare, för vi ser att det fångar en grupp som i annat fall i någon mening ramlar mellan stolarna och där ingen enskild part kan ta hand om hela utvecklingsansvaret utan man måste samverka för att lösa det. Jag tror att man kan hitta en del ytterligare sådana områden som är för andra grupper än ungdomar. Jag tror också att det kan vara värt att fundera över vilka initiativ av politisk art man ska ta för att underlätta förutsättningarna. Som det är just nu finns den inbyggda spänningen, och jag tror inte att man kommer att kunna lösa ut den i varje fall inte fullt ut så länge som de ekonomiska drivkrafterna ser ut som de gör, med skilda budgetar. Då tror jag att det kommer att vara en del av problematiken eller utvecklingsarbetet. Men det är inte nattsvart, utan man kan göra nyanser i det här och förbättra situationen ganska påtagligt. Ordföranden: , för det, ! Då fortsätter vi med Kommuner och Landsting och hälsar , ordförande i utbildningsberedningen och moderat, varmt välkommen. , SKL: Tack för inbjudan! Det är ett bra initiativ. Rapporten pekar på många viktiga frågor som förtjänar en diskussion. Från SKL:s sida har vi varit mycket positiva till detta med arbetslinjen och fokus på att de som står utanför arbetsmarknaden ska komma in, oavsett om de finns hos Arbetsförmedlingen eller har socialbidrag eller försörjningsstöd. Kommunen har ett visst ansvar för dem som har försörjningsstöd, för att se till att de kan bli självförsörjande. Jag blir lite ledsen när man pratar om kommuner som om det enda vi är intresserade av är att minska kostnaderna. Det handlar också om individer som behöver hjälp för att bli självförsörjande och kunna leva ett bra liv. Det finns ett intresse ute hos kommunerna för att skapa bra levnadsförutsättningar för våra invånare. Det handlar naturligtvis också om att ifall man kan få ned försörjningsstödet innebär det att vi har möjligheter att satsa på andra viktiga delar av våra verksamheter, till exempel äldreomsorg och skola, som också är vårt ansvar. Vår erfarenhet och det pekar rapporten också på är att när flera aktörer är inblandade, som i det här fallet, finns det risk för att individer kommer i kläm. Arbetsförmedlingen, och gör olika bedömningar av den enskildes situation. Det kan leda till att personen hamnar i kläm, eftersom det är många kockar i soppan, om man får använda det uttrycket. Det är egentligen inget unikt för just det här området. Det finns flera områden där statlig, och landstingskommunal nivå är inblandad där det också finns gråzoner och skilda bedömningar som gör att den enskilde personen kan hamna i kläm. Ur vårt perspektiv från SKL:s sida och också, tror jag, ur den enskilda individens perspektiv, vore det bra med en översyn av gråzonerna, så att det blir ett förtydligande kring vilket ansvar de olika aktörerna har. Om det skulle vara möjligt skulle det också vara bra om man tittade över möjligheten till gemensamma bedömningskriterier för en persons möjligheter på arbetsmarknaden och ett förtydligande av vem som ansvarar för vilken typ av insatser. ställer många kommuner krav på dem som har försörjningsstöd. Det pekar rapporten också på. Här vore det önskvärt med en översyn av hur lagen 2011/12:RFR15 SAMMANFATTNING ser ut, så att det är tydligt vilka möjligheter kommunerna har att ställa sådana krav. Jag är kommunalpolitiker i utanför . Vi blev alldeles fällda i Förvaltningsdomstolen för att ha ställt krav på en person med försörjningsstöd som var att delta i jobbsökaraktiviteter. Vad jag har förstått finns det inga prejudicerande domar från högre instans kring var gränsen går. Det vore önskvärt att det blev tydligt för kommunerna och för de enskilda vilka typer av krav som kommunen har rätt att ställa på att man ska delta i aktiviteter. föreslog SKL något vi kallade en ingång, det vill säga en instans som de personer som står utanför arbetsmarknaden oavsett om de är arbetslösa, sjukskrivna eller av annan anledning har försörjningsstöd skulle kunna vända sig till och där man sedan gjorde en helhetsbedömning. Det finns exempel på det från och , där det fungerar väl. I är det kommunen som är utförare, och i är allt statligt. Något liknande skulle eventuellt kunna åstadkommas här i , om man etablerade någon form av samarbete. Det har man gjort i , när man slog samman myndigheter . Då blev det väl lite soppa av det hela, när det gällde att få ordning på både nya rutiner och sammanslagning av två myndigheter. Det kan eventuellt gå att åstadkomma något liknande med bättre och tydligare samarbetsavtal mellan de olika aktörer som är aktiva, framför allt kommun, försäkringskassa och arbetsförmedling. Det kan också finnas vissa fall där man kan behöva ha med landstingen, i och med att personerna också kan ha medicinska eller psykiska problem. Något annat som jag också tycker är viktigt att lyfta upp och som jag tror är viktigt att ta tag i är att det saknas enhetlig statistik och uppföljning av de arbetsmarknadspolitiska åtgärder som kommunerna faktiskt gör. Det görs väldigt mycket ute i kommunerna av mycket varierat slag och antagligen också med varierande framgång. Det är en frivillig verksamhet för kommunerna, och det finns inga gemensamma statistikvariabler för det här området. Det vore värdefullt att ta fram något som skulle kunna vara jämförbart. SKL jobbar med att försöka hitta gemensamma variabler för att kunna göra jämförelser. Vi har öppna jämförelser för flera områden, till exempel skolan, där man tydligt kan jämföra resultat och kostnader mellan olika kommuner. På skolans område har vi också gjort analyser kring vilka kommuner som är mer framgångsrika, för att andra ska kunna lära sig av de exemplen. Vi tror att det vore mycket värdefullt att få till det även på det här området. Kommunerna gör som sagt uppföljning av insatserna på lokal nivå. Men även det uppföljningsarbetet är av varierande kvalitet, och det kan vara svårt att dra några slutsatser av det. samlar man in statistik och tittar på siffrorna men har inte möjlighet att göra de djupare analyser som skulle vara önskvärda just för att se vad som fungerar och vad man kan sprida till andra kommuner. Vi arbetar vidare med frågorna för att kunna göra jämförelser med gemensamma kriterier. Det är viktigt att vi får stöd och hjälp med det, och jag tror också att det är viktigt att man kopplar på forskning på de här frågorna. Det satsas mycket pengar på det här området från kommunernas sida, och det är viktigt att veta att de insatser som vi gör faktiskt får effekt. Vi har ett litet önskemål. Kommunerna har en viktig roll i detta. Det är våra invånare som i slutändan ibland hamnar på och behöver stöd och hjälp från kommunerna. Det är viktigt att vi får vara med och bidra när det gäller utredningar och annat på nationell nivå, att man ser SKL som en viktig aktör. Det är ett önskemål från vår sida. Vi har bra relationer med och med utskottet, och det är något som vi värnar och tycker är viktigt för framtiden. Om man från sida ska vara lite självkritisk, vilket jag tycker att man kan vara också, kan man säga: Vi skulle kunna föregå med gott exempel som arbetsgivare. Vi skulle kunna ta ett större ansvar för de personer som står långt från arbetsmarknaden, bli bättre på att anställa människor med funktionsnedsättningar på olika sätt och sådana som av andra skäl står långt från arbetsmarknaden. Där finns det en hel del att göra, och det finns säkert också en del goda exempel som vi behöver lyfta fram. vill jag nämna något som SKL gör för att höja kompetensen ute i kommunerna. Vi har beställt en uppdragsutbildning på universitet för kommuner, dit de har möjlighet att skicka dem som jobbar med de här frågorna ute i kommunerna. Det är just för att höja kompetensen, vilket är en viktig faktor. Det handlar om att de som jobbar med de här frågorna ska ha den kompetens som krävs för att lotsa och hjälpa personerna rätt, så att de kan komma in i egen försörjning. Ordföranden: för det, ! Då går vi vidare med och hälsar ordföranden varmt välkommen. , : Tack för möjligheten att ge våra synpunkter på det här området! Av den rapport som vi har fått ta del av framgår det mycket tydligt att det inte finns så mycket fakta på området. Vi instämmer givetvis till fullo med synpunkterna om att det behövs mer fakta, bättre statistik och mer ordning och reda över huvud taget på det här området, för att kunna göra det mer transparent och för att också kunna utvärdera de insatser som kommunerna gör på området. Vi menar egentligen att det är ganska anmärkningsvärt att en så stor summa som jag menar att det är nästan 3 miljarder plus det försörjningsstöd som individerna får de deltar i aktiviteterna används till det här 2011/12:RFR15 SAMMANFATTNING området av våra gemensamma skattepengar utan att vi faktiskt vet särskilt mycket om vilket resultat det blir. Om man tittar på det i jämförelse med hur vi hanterar skattepengar på andra områden är det ganska anmärkningsvärt. Det finns också ett uttalat ansvar för våra kommuners politiskt förtroendevalda att göra viktiga prioriteringar av hur medborgarnas skattemedel används. Då förutsätter vi givetvis att man vet vilket resultat de åstadkommer. På det sättet är detta en mycket viktig rapport som tydliggör något som är viktigt för kommunernas förtroendevalda, för skattebetalarna och givetvis för . Man kan titta på vad som har hänt lite tillbaka i tiden.