urf · GZA5URF1 · 2012-01-01 00:00:00 — Riksdagstryckeriet, , 2012 Vad vet man om jämställdhetsarbete och dess bakgrund? Hur står det till med jämställdheten i ? Vad ger makt och inflytande i och vad kan bli hinder? Förekommer kränkande särbehandling i ? Bör arbeta med jämställdhetsfrågorna?....................................... Denna rapport utgör en redovisning av intervjuer som genomförts med ledamöter i riksdag . Temat för intervjuerna har varit hur det förhåller sig med jämställdheten i vid bemärkelse i . Det är en uppföljning av intervjuer som genomfördes i 2005 och som resulterade i rapporten Röster från 2005 (2005/06:URF2). Rapporten publiceras som en del i den handlingsplan för jämställdhet som riksdagsstyrelsen beslutat om. Intervjuerna gjordes med 19 slumpvis utvalda ledamöter, som företrädde samtliga de sju partier som var representerade i vid tiden för undersökningen. Intervjuerna gav uttryck för en förhållandevis positiv syn på jämställdheten i i allmänhet, och bilden var totalt sett ännu ljusare än 2005. Detta framträdde särskilt tydligt vid en jämförelse med äldre tider och med förhållandena i omvärlden. Svaren tydde dock på att det fortfarande finns vissa brister. Bland de mer kritiska rösterna återfanns företrädesvis kvinnliga ledamöter. Ledamöterna i det rödgröna blocket hade överlag en något mer kritisk hållning. Bland dem fanns fler personer med i bakom sig. Rapportförfattarna för ett resonemang om hur den ganska ljusa bild som framkommer ska tolkas. Man kan se inslag av generationsskillnader i svaren. Partisammansättningen bland de intervjuade och i i stort var en annan än den två mandatperioder tidigare när den tidigare studien gjordes. Den ideologiska förskjutning som detta innebär kan påverka synsätt, problemformuleringar och retorik. Resultaten kan också förstås i ljuset av jämställdhetsfrågan i förhållande till politiken i stort. Frågorna på politikområdet var inte lika heta 2010 som . Om bilden är att alla är för jämställdhet minskar den politiska sprängkraften. Man kan också konstatera att det gått vissa brett uppmärksammade händelser inträffade i . Rapportförfattarna anser liksom det stora flertalet av de intervjuade att bör fortsätta med sitt eget jämställdhetsarbete. Ett skäl är man inte kan utgå från att utvecklingen kontinuerligt går i en bestämd och önskvärd riktning. Författarna pekar på att andelen kvinnor i och i utskottspresidierna har sjunkit under den mandatperiod som löper . Sedan valperioden 20022006 bedrivs ett jämställdhetsarbete i riksdag i enlighet med riksdagsstyrelsens beslut. Arbetssättet bekräftades genom ett riksdagsbeslut . Innebörden är att ett kontinuerligt och planmässigt arbete för jämställdhet ska bedrivas i . Arbetet utgår från en handlingsplan för jämställdhet som riksdagsstyrelsen för varje valperiod ställer sig bakom. Syftet är att främja jämställdheten i och detta främst i fråga om de kvalitativa aspekterna. Med kvalitativ jämställdhet avses att kvinnliga och manliga ledamöter ska ha samma reella förutsättningar att verka i . Jämställdhetsarbetet ska även följas upp och utvärderas. En del i den plan som gällde för valperioden 20062010 var att göra en uppföljning av intervjuer som genomfördes med ledamöter i 2005. Dessa intervjuer resulterade i en rapport ? Röster från 2005 (2005/06:URF2). I den mån man kan tala om resultat i detta sammanhang visade intervjuerna den gången att ännu inte var jämställd men på god väg att bli det. ansågs i varje fall vara lika bra eller bättre än samhället i stort. Det fanns dock också kritiska röster som ansåg att var präglad av den könsmaktsordning som råder i samhället. Bland de kritiska fanns främst kvinnor. Den uppföljningsstudie som redovisas i denna rapport är gjord 2010, dvs. Ett riksdagsval med åtföljande regeringsskifte ligger emellan. I och med val byttes ungefär en tredjedel av kammarens ledamöter ut, och det blev ganska stora styrkeförskjutningar både mellan och inom de politiska blocken. Underlaget till rapport var intervjuer med 30 ledamöter. Den studie som redovisas bygger på ett lägre antal intervjuer, närmare bestämt 19. De avser liksom förra gången jämställdhetsaspekterna i i vid bemärkelse. Både kvinnor och män har intervjuats, och de intervjuade representerar samtliga de sju partier som då fanns i . De preliminära resultaten redovisades för riksdagsstyrelsen . Intervjuerna är genomförda av undertecknade och rapporten är resultatet av ett samarbete. Vi har skrivit olika delar av rapporten men står gemensamt bakom kommentarerna och slutsatserna. Liksom förra gången är rapporten i stor utsträckning ett direkt återgivande av vad de intervjuade ledamöterna har berättat. Därför ser vi de 19 intervjuade ledamöterna som upphovspersoner i minst lika hög grad som vi själva. Vi passar på att framföra vårt tack till de ledamöter som deltagit. Det har varit mycket givande och lärorikt att ta del av alla synpunkter, tankar och reflektioner. Rapporten bygger på intervjuer. För att intervjuerna ska ge ett så gott underlag till tolkning och förståelse som möjligt ville vi ge de intervjuade ledamöterna tillfälle att utveckla resonemang och fullfölja egna tankebanor. Vi ville också ha möjlighet att ställa följdfrågor om olika iakttagelser som framstår som relevanta för att belysa olika frågeställningar. hade vi en ambition att upprätthålla ett visst mått av konsekvens och tillförlitlighet. Intervjumaterialet måste kunna sammanställas på ett sätt som medger överblick. Den valda metoden brukar benämnas semistrukturerade samtalsintervjuer. Ett ytterligare skäl för valet av denna intervjumetod är att den brukar anses vara den lämpligaste då s.k. elitpersoner undersöks. Man kan anta att riksdagsledamöter inte skulle uppskatta en alltför styrd intervjusituation. De är professionella politiker som är tränade i att beskriva verkligheten och framföra uppfattningar på ett sätt som passar dem själva. Intervjuerna utgick från ett frågeformulär med både öppna frågor och frågor där de intervjuade (respondenterna) ombads att rangordna och kommentera ett eller flera svarsalternativ. En del av frågorna var härledda ur svaren intervjuer, så t.ex. frågan om vad som ger makt och inflytande i . Båda typerna av frågor kan ge upphov till reflektioner som ställer krav på improvisation från intervjuarens sida när det gäller att ställa uppföljningsfrågor så att inte viktiga aspekter går förlorade. Intervjuformuläret har därmed inte alltid kunnat följas strikt, och alla ingående frågor har inte besvarats i samtliga intervjuer. Hur många intervjuer bör göras? Ett vanligt förekommande råd i kvalitativa intervjuundersökningar är att antalet bör vara 15 plus/minus 10, dvs. 525 intervjuer (1997, m.fl. 2002, 2004). Vid jämförelser av olika kategorier, t.ex. kön och parti, bör minimiantalet vara fem per kategori enligt statsvetenskaplig metodlitteratur. Det brukar anses att en teoretisk mättnad uppstår kring fem personer per undersökningskategori. Vi beslutade att intervjua 20 ledamöter, vilket motsvarar av ledamöter. Det är färre än undersökning. På grund av bortfall m.m. genomfördes i praktiken 30 intervjuer den gången, vilket får anses vara ett stort antal vid den valda metoden. Man kunde då notera en mättnad i betydelsen återkommande teman och åsikter redan efter ett dussintal intervjuer. Vår strävan 2005 var att åstadkomma en så god representativitet som möjligt könsmässigt, politiskt och åldersmässigt och också med hänsyn till positionen i . Att vi bestämde oss för ett lägre antal berodde såväl på företeelsen mättnad som på den begränsade tid som stod till vårt förfogande för intervjuerna. De mest relevanta kategorierna i undersökningen får anses vara kön och politisk blocktillhörighet. 3 METOD 2011/12:URF1 ningen att representativiteten skulle bli godtagbar trots det lägre antalet intervjuer. De 20 ledamöterna utvaldes med hjälp, s.k. obundet slumpmässigt urval (m.fl. 2002). Rent praktiskt använde vi på samma sätt som förra gången lotter numrerade från 1 till 349. De dragna numren ställdes mot kammarens aktuella ledamotsförteckning där varje ledamot har sitt platsnummer. Vi skrev till de 20 ledamöterna och beskrev bakgrunden till undersökningen och vilken metod vi tänkte använda oss av. Vi erbjöd anonymitet såtillvida att rapporten skulle utformas på ett sätt som skulle göra det svårt att identifiera enskilda personer. Intervjuerna skulle också genomföras med största möjliga diskretion. Frågan ställdes om personen var villig att delta i intervjun. Vid jakande svar gavs möjlighet att välja mellan ett antal alternativa tider respektive platser för intervju. Jämfört med 2005 gick det förvånansvärt lätt både att komma i kontakt med ledamöterna och att bestämma tid och plats för intervju. Endast en ledamot avböjde att låta sig intervjuas, detta med hänvisning till tidsbrist. I praktiken genomfördes därmed 19 intervjuer, motsvarande av de tillfrågade. Det får anses vara en synnerligen god svarsfrekvens. Intervjuerna genomfördes i . Det stora flertalet gjordes i ledamotens eget arbetsrum i . Intervjuerna togs upp på band, men under intervjuerna fördes också minnesanteckningar. gjordes utskrift av intervjuerna. I genomsnitt tog varje intervju . Kategorisering av de intervjuade De intervjuade delades in i fyra grupper efter de kategorier som vi i denna typ av studie betraktar som mest relevanta, nämligen förutom kön även politisk hemvist. Det senare bestämdes efter blocktillhörighet, detta för att upprätthålla möjligheten till anonymitet. Grupperna anges i rapporten som AK (allianskvinna), AM (alliansman), RGK (kvinna i det rödgröna blocket) och RGM (man i det rödgröna blocket). En ytterligare kategoriindelning, t.ex. efter ålder, ställning och tid i (s.k. anciennitet), utbildningsnivå och geografisk hemvist, skulle givetvis vara intressant. Vi fann dock att även detta skulle ha möjliggjort eller i varje fall inneburit en risk för identifiering. I många fall framgår dock sådana saker av de svar som lämnas. Det är däremot inte möjligt att så att säga följa en och samma individ genom de olika temana. Med hänsyn till anonymiteten kan vi inte heller ange utskottstillhörighet eller t.ex. låta en ledamot jämföra två namngivna utskott som han eller hon har erfarenhet av. Vi gör undantag för anonymiteten när kommentarer görs om politiker i det absoluta toppskiktet. Utfallet av svarade påfallande väl mot kammarens sammansättning könsmässigt och partimässigt vid tiden för intervjuerna . Företrädare för samtliga då sju riksdagspartier fanns bland de 19 intervjuade personerna. Elva av dessa företrädde allianspartierna och åtta det rödgröna blocket. Det var därmed en viss övervikt för allianspartierna i förhållande till deras andel av samtliga 349 ledamöter. Tio av respondenterna var män och nio kvinnor. I genomsnitt hade de intervjuade varit ledamöter i , dvs. nästan två valperioder. Elva av dem verkade i sin första valperiod. Det fanns något fler ledamöter med tre eller fler valperioder bakom sig bland ledamöterna från det rödgröna blocket. Medelåldern bland de intervjuade var . Två var och sju var . I den förra rapporten fördes ett resonemang om den låga andelen mycket unga personer bland de intervjuade. Vad som då sågs som ett möjligt bekymmer var särskilt avsaknaden av unga kvinnor bland de intervjuade, eftersom de skulle kunna tänkas uppleva problem med jämställdheten i högre grad än andra. Detta ställdes mot det faktum att det i praktiken fanns mycket få unga ledamöter i . för intervjuerna 2005 var det bara en handfull ledamöter i som var . I stort sett samma förhållande rådde 2010. Enligt ledamotsmatrikeln var endast sju ledamöter, dvs. Liksom förra gången finns det anledning att betona att ambitionen inte är att ge en fullständig och heltäckande bild av förhållandena. I så fall skulle en annan metod ha valts. Informanterna representerade elva utskott antingen som ordinarie ledamöter eller som verksamma suppleanter. Av de 19 intervjuade personerna hade en ledande position i . Med det menar vi talman, vice talman, partiordförande, vice partiordförande, gruppledare eller ledamot av utskottspresidium eller nämnd- eller delegationspresidium. Åtminstone en ledamot kunde anses vara profilerad i jämställdhetsfrågor. Rapporten är indelad i åtta kapitel. Efter inledningen och metodkapitlet följer fem kapitel där undersökningens resultat redovisas. I dessa kapitel redovisas svaren på frågorna om vad riksdagsledamöterna vet om jämställdhetsarbete och dess bakgrund (kapitel 3) respektive hur de tycker att det står till med jämställdheten i (kapitel 4). Vidare redogör vi för ledamöternas svar på frågorna om vad som ger makt och inflytande i och omvänt vilka hinder det finns för att få inflytande (kapitel 5). Ett avsnitt avser förekomsten av kränkande särbehandling (kapitel 6). Därutöver redovisas även respondenternas synpunkter på frågan om bör arbeta med jämställdhetsfrågorna (kapitel 7). Där detta är möjligt görs en jämförelse med resultaten års intervjustudie. Rapporten avslutas med ett kapi- 3 METOD 2011/12:URF1 tel där resultaten kommenteras och summeras (kapitel 8). I detta avslutningskapitel görs även en summerande återkoppling till intervjustudie. rapport finns ett resonemang om fördelen och nackdelen med att använda bandspelare. En självklar fördel är att intervjuerna finns i stort sett ordagrant dokumenterade, vilket gör att detaljer och sammanhang kan träda fram på ett tydligare sätt vid lyssnande i efterhand. Det medger också att rapporten kan bygga på i det närmaste exakt återgivna formuleringar när det gäller ordvalet. Detta är så mycket viktigare som flertalet politiker är verbala personer med som det beskrevs i den tidigare rapporten en förmåga att med ett klatschigt och träffande ordval beskriva företeelser, känslor och reflektioner. En annan fördel med metoden med bandspelare är att intervjuaren kan vara mer koncentrerad och ställa relevanta följdfrågor. Valresultatet har slagit igenom Resultatet av det slumpmässiga urvalet svarade väl mot förhållandena i stort bland de 349 ledamöterna i de avseenden som redovisats ovan. Det gäller t.ex. den partipolitiska och könsmässiga sammansättningen bland de intervjuade. Vi kan också konstatera att den starka ökning av den moderata partigruppen som riksdagsval innebar från 55 till 97 ledamöter slog igenom i urvalet. Vi skulle kunna uttrycka det så att slumpen uppträtt disciplinerat i dessa avseenden. Få i ledande positioner Att endast en person kan anses ha någon form av ledande ställning kan i viss mån sättas i samband med det relativt begränsade antalet ledarpositioner i . Detta förhållande togs upp intervjuer. Med den definition som vi använder är det ca 60 personer eller av ledamöterna som tillhör denna kategori. Vi konstaterar att det rent statistiskt borde ha funnits ytterligare två personer med ledande ställning bland de intervjuade. Vad rapporten inte är Vi är noga med att betona vad undersökningen och rapporten inte är: Det är inte fråga om forskning eller djupanalys. Rapporten är inte en dokumentation av vad enskilda ledamöter har för uppfattningar i olika frågor eller hur förhållandena ser ut i de olika partierna. Enskilda händelser dokumenteras inte. Rapporten är heller inte någon redovisning av faktiska förhållanden i när det gäller jämställdhet. Rapporten är däremot ett återgivande av de intervjuade ledamöternas synpunkter, tankar och erfarenheter som rör jäm- ställdheten i och det arbete som bedrivs för att främja jämställdheten. Anonymitetsskyddet gör givetvis att undersökningen blir mindre genomskådlig. Det blir svårare att kontrollera om uppgifterna stämmer och urvalet blir mindre klart. Undersökningen är således behäftad med vissa reliabilitetsproblem. Detta får vi acceptera. 4 Vad vet man om jämställdhetsarbete och dess bakgrund? Det är inte förvånande om det faktum att andelen kvinnor i stadigt ökat väcker frågan om den förbättrade representationen också inneburit att kvinnornas faktiska makt och inflytande ökat i motsvarande grad. Inom forskningen brukar man göra en åtskillnad mellan deskriptiv och substantiell representation, där den förra termen hänvisar till politiska församlingars sammansättning, ofta i termer av sociologiska bakgrundsfaktorer såsom kön, ålder, utbildning och etnisk bakgrund, och den senare till effekten av fler kvinnor i politiken på politikens innehåll och form. Frågan uppmärksammades inom redan för ett femtontal år sedan då den dåvarande talmannen, socialdemokraten , tog initiativ till ett möte med ledamöter från de då sju riksdagspartierna för att diskutera hur den goda representationen av kvinnor skulle kunna tas till vara. Talmannens kvinnliga nätverk bildades, och en verksamhet växte fram i form av frukostmöten och längre seminarier för ledamöter och anställda. Syftet var att belysa riksdagsarbetets och politikens villkor och förutsättningar ur ett brett perspektiv och möjligheterna till utveckling för enskilda ledamöter. Verksamheten i nätverket fortsatte under talman och bedrivs numera under talman som talmannens referensgrupp för jämställdhetsfrågor. Sedan det dåvarande nätverket 2003 aktualiserat frågan om behovet av ytterligare insatser och Socialdemokraterna vänt sig till riksdagsstyrelsen med en skrivelse tillsattes en arbetsgrupp med tjänstemän från och partikanslierna. I bakgrunden fanns vissa enskilda händelser. Arbetsgruppens arbete resulterade 2004 i rapporten 15 förslag för en jämställd riksdag (2004/05:URF1). En huvudtanke i rapporten är att som institution ska arbeta metodiskt och fortlöpande med frågorna i enlighet med ett handlingsprogram för jämställdhet som fastställs för varje valperiod. I enlighet med dessa tankar fastställde riksdagsstyrelsen ett sådant handlingsprogram. Inom ramen för detta genomfördes den tidigare nämnda studien Röster från 2005 (2005/06:URF2). För valperioden 20062010 gällde ett handlingsprogram som bl.a. innefattade talmannens frukostmöten på olika teman med anknytning till jämställdhet, seminarier, fördjupad statistik och intervjustudier med ledamöter. Det intervjuformulär som vi använde i denna undersökning inleddes med frågor om respondentens kunskap om jämställdhetsarbete och om bakomliggande förhållanden. Frågorna gällde närmare bestämt vissa enskilda händelser som ligger flera valperioder tillbaka, jämställdhetsar- 2011/12:URF1 4 VAD VET MAN OM JÄMSTÄLLDHETSARBETE OCH DESS BAKGRUND? bete i stort, talmannens referensgrupp för jämställdhetsfrågor och de frukostmöten som arrangeras inom ramen för referensgruppens arbete. Vi kan direkt konstatera att en majoritet av de tillfrågade har begränsad eller ingen kunskap alls om jämställdhetsarbete. hade viss kunskap om bakgrunden och kunde referera antingen till tidigare talmannen nätverk för kvinnliga ledamöter eller till talman referensgrupp för jämställdhetsfrågor. Cirka en tredjedel hade besökt ett frukostmöte. Bättre kunskaper bland dem med i Kännedomen om bakgrunden till jämställdhetsarbetet var av naturliga skäl större bland de ledamöter som suttit i . En kvinnlig ledamot sade sig mycket väl minnas de diskussioner om härskartekniker och trakasserier som förekommit, och hon hade deltagit i seminarier när arbetet lanserades. Frukostmötena hade varit bra, och hon tyckte det var viktigt att gå dit. Hon visste vilka som var intresserade och som arbetade med frågorna (RGK). En annan kvinnlig ledamot kom ihåg att hon reflekterat över att problem med jämställdhet kan förekomma även i en institution som som utgör landets främsta demokratibärare och som finns i ett land som tror sig ha kommit långt i jämställdhetsarbetet. Detta visar på vikten av ett kontinuerligt arbete för jämställdhet, menade hon (AK). En manlig ledamot som var inne på sin andra valperiod kom ihåg rapporten och kände till talmannens referensgrupp. Han utgick från att referensgruppen användes av talmannen som ett bollplank för att stämma av frågor som rör jämställdhet. Han hade sett inbjudningarna till frukostmötena och hoppades att han deltagit i något möte. Han följde också med i medierapporteringen (AM). En annan manlig ledamot i sin andra valperiod berättade att den förre talmannen hade talat mycket om jämställdhetsarbetet och att det hänt att han refererat till något som skett eller sagts inom ramen för det dåvarande nätverket. Denne ledamot kände dock inte till att verksamheten numera bedrivs i form av en referensgrupp till talmannen (RGM). Någon sade sig inte veta något närmare men känner till att det finns en ambition att förbättra jämställdheten (RGM). En ledamot som kände till att arbetet bedrivs hänvisade till det s.k. Kvinnorummet1 och berättade att han vid visningar brukar stanna till i detta rum och berätta för de besökande om bakgrunden till rummets utsmyckning (AM). Några ledamöter i det rödgröna blocket refererade också till handlingsplan för jämställdhet och till den mansgrupp som bildats av manliga riksdagsledamöter. 1 I det s.k. Kvinnorummet i det södra övergångsrummet finns numera foton på kvinnliga pionjärer inom politiken. Upprinnelsen till Kvinnorummet var en motion som påpekade att nästan alla porträtt i föreställde män. 4 VAD VET MAN OM JÄMSTÄLLDHETSARBETE OCH DESS BAKGRUND? Mycket konkurrerar om uppmärksamheten En återkommande reflektion var att det är mycket som konkurrerar om uppmärksamheten i . Det är så mycket annat som ska greppas (AM). En kvinnlig ledamot med många valperioder bakom sig talade om det generella behovet av att prioritera hårt i . Man får ta jobbet först. Jämställdhet är också ett arbete. Det är så många andra som ägnar sig åt det, och det finns en särskild grupp i partiet. Jag känner inte att jag måste gå dit. Man lämnar över om man inte har det som huvuduppgift (RGK). Ett par kvinnliga ledamöter ville gärna besöka fler frukostseminarier men menade att tidpunkten för seminariet krockade med lämning på dagis (AKx2) eller med träningspass (RGK). och de som engagerar sig är de redan intresserade Men det är de andra som inte kommer som borde gå på mötena. Det är jättesvårt att nå dem (RGK). Vi känner igen vissa kommentarer från den förra undersökningen. Det händer mycket i . Det är inte bara kammardebatter, utskottsmöten och partigruppsmöten och andra gruppmöten. Det hålls även seminarier, utskottsutfrågningar, frukostmöten, lunchmöten m.m. Man hör ledamöter sucka över att de inte hinner med, eftersom det är så mycket som måste bevakas. En arbetsfördelning ledamöter emellan är nödvändig, och man tvingas avstå även från sådant som man finner intressant. Detta generella fenomen gäller även jämställdhetsfrågorna. Liksom i den förra undersökningen berättade några ledamöter att de tvingas avstå från ett mer aktivt deltagande i jämställdhetsarbete på grund av bristande tid. Det gällde t.ex. frukostmötena på jämställdhetstema. De utgick från att frågorna bevakades av de ledamöter som var särskilt avdelade för detta. I detta sammanhang kan nämnas att det är partierna som nominerar ledamöter till referensgruppen efter förfrågan från talmannen. var vart och ett av de då sju riksdagspartierna representerat med en ledamot. Vi kan tillägga att motsvarande gäller under den innevarande valperioden då vart och ett av de åtta partierna är representerat med en ledamot. Dessa ledamöter har numera också en ersättare i referensgruppen. Som framgått hade ungefär en tredjedel av de intervjuade deltagit i ett frukostmöte. Vi kan i sammanhanget notera att mötena hade cirka 220 unika deltagare . Vi anser inte att bristande kunskaper om jämställdhetsarbete eller brist på aktivt deltagande behöver tolkas som brist på intresse. En del av förklaringen kan mycket väl vara de nödvändiga kraven på hård prioritering i riksdagsarbetet. 5 Hur står det till med jämställdheten i ? En av de inledande frågorna löd Hur tycker du att det är ställt med jämställdheten i ? Vi preciserade att frågan syftade på som institution och som arbetsplats för ledamöterna, inte det politiska beslutsfattandet. Frågan var öppet ställd, men det gavs också möjlighet att utveckla svaret med hänsyn till sammanhang och riksdagsorgan.