urf · GZA5URF1 · 2012-01-01 00:00:00 — Det finns ju alltid en risk att när anslag och så blir mindre, så får just jämställdhet ge vika och prioriteras bort (RGK). Ja, absolut. Det tycker jag är jätteviktigt (RGM). ska vara ledande. Man ska vara ledande i frågorna för att sätter standarden för övriga samhället (AM). Man måste jobba med jämställdhet. Nya ledamöter väljs in och måste uppmärksammas på detta (RGK). Ja, jag ser inget alternativ till det. Arbetar man inte aktivt så faller man tillbaka direkt i de strukturer som formar oss (RGM). En ledamot tillade att arbetet kunde förbättras: Ja, absolut. ska absolut arbeta för jämställdhet. Men det kanske är så att det interna arbetet skulle vara lite tuffare och lite mer provocerande (AK). men några var mer tveksamma bör kunna arbeta med jämställdhet precis som man arbetar med allt annat. Om det kommer indikationer på att det finns missförhållanden kan 8 BÖR ARBETA MED JÄMSTÄLLDHETSFRÅGORNA? det också finnas anledning att dyka ned och utreda vad det beror på, men givetvis finns det en gräns för resurserna (AM). Jag vet faktiskt inte. Jag tror nog inte det. För att det är i partierna som människorna finns, inte i som sådan. ska vara en neutral process (AK). och styrs svaret av politisk korrekthet På frågan om området kan vara färgat av politisk korrekthet lydde några svar: Det kan givetvis finnas ett moment av politisk korrekthet i detta (RGM). Säkerligen anser somliga att det är politiskt korrekt (RGM). Verbalt måste man säga ja, även om man inte menar det. Det är politiskt korrekt att säga att det är viktigt (RGK). En ledamot gav uttryck för den åsikt som han ansåg skulle vara förväntad om frågan hade ställts offentligt. Om man hade frågat mig som privatperson skulle jag säga att det inte är nödvändigt. Det är viktigt att det finns ett problem att lösa innan man ger sig på det. Men om jag ser det lite större och frågar mig vad jag skulle svara en journalist skulle det nog vara lite uppförsbacke att säga att det är ointressant (AM). Det fanns även de som slog ifrån sig inför tanken att engagemanget inte skulle vara ärligt menat: Det är i så fall andra som får tycka (AM). Nej, det kommer nog inifrån de flesta (AM). Den som tänker att det bara är politiskt korrekt anser i själva verket att det inte behövs och att frågan inte är viktig (RGK). Det vore ju egentligen ett politiskt självmord att svara nej på den frågan (RGK). och kan det skilja mellan ord och gärning? En återkommande reflektion var skillnaden mellan ord och gärning i fråga om jämställdhet. När tankar ska omsättas i verklighet kan det finnas de som svävar (RGM). En kvinna med många års erfarenhet av ansåg att Man måste ruska om oss lite grand och fråga ni snackar så himla fint om jämställdhet, men hur ser det ut egentligen (AK)? Förslag om konkreta åtgärder för ökad jämställdhet Några konkreta förslag om åtgärder framfördes. Man ska våga bjuda in kontroversiella talare till frukostmöten. Det är viktigt att bredda tänkandet, att få nya impulser (AK). Man skulle kunna erbjuda partierna professionell hjälp med värderingsövningar (RGM). Kammarkansliet bör uppmärksamma när enbart män är anmälda till en viss debatt och göra ett påpekande om saken (RGM). Ytterligare förslag lämnades. Om man observerar något som inte är ok måste man reagera. Möjligen kan det behövas nya analysverktyg (AM). Frågan ska hållas levande. Det är bra med benämningar som Kvinnorummet och att kunna referera till konstnärinnan som skapat vävnaden i plenisalen (RGM). Det kan vara bra med samtalsgrupper och dialog (AK). 8 BÖR ARBETA MED JÄMSTÄLLDHETSFRÅGORNA? En kvinna med i sade: Man måste prata och påminna om de här frågorna. Aldrig tysta samtalet. Om något händer måste man ta tag i det på en gång och tala både med den som blivit kränkt och med den som påstås ha kränkt. Men det behövs inte mer av utbildning, utredning och program (RGK). och synpunkter på sammansättningen av talmannens referensgrupp I detta sammanhang framfördes också synpunkter på sammansättningen av talmannens referensgrupp för jämställdhetsfrågor (sedan intervjuaren på fråga från respondenten upplyst om saken): Det är inte riktigt ok att ha en grupp som bara består av kvinnor som leder jämställdhetsarbetet, även om kvinnorna är bra och insatta i frågorna. Det räcker inte. Partierna får acceptera att man inte väljer deras första namn vid nomineringen (RGK). Partierna bör ha förstahandsansvaret ... Vi ställde också frågan om vem som i första hand bör ha ansvar för att det bedrivs ett aktivt arbete. Många ansåg att det i första hand är partiernas ansvar, men det framfördes också att partiernas ansvar inte utesluter andra ansvariga. Partierna ska absolut ha ansvar för detta. De har ett jättestort ansvar för att riva upp gamla maktstrukturer (RGM). Ja, det är partierna som ska ha huvudansvaret för det (AK). I första hand är det partiernas ansvar (AM). Det är i högsta grad partierna som ska ta ansvar. Man måste göra sig en egen bild. Det gäller särskilt samtalsgrupper och dialog. Om man ser strukturer och mönster i stort kan det återverka på de egna partierna (AK). Ansvaret måste i första hand ligga på partigruppen. Det är viktigt hur partiet organiserar sitt arbete och att det finns system för uppföljning (RGK). Ja, partierna ska ta ett större ansvar för arbetet med jämställdhet i , men det måste föras en dialog mellan alla inblandade parter, annars kommer det inte att hända något (RGK). Partierna borde ta ett större ansvar för jämställdheten i , men jag tror att de har svårare för det (AM). vilket inte utesluter ansvar för andra Partierna själva styr inte över allt, både som sådan och partierna bör kunna arbeta med detta (AM). Det ena utesluter inte det andra. Det måste pågå ett arbete i alla organisationer för att förbättra alla typer av relationer (AK). Även partierna ska självklart ha ett ansvar men det är nog bra att talmannen och riksdagsstyrelsen är huvudmän (AM). Självklart ska partierna arbeta med detta, men det räcker inte (RGK). I och för sig tycker jag att varje parti måste ta ett eget ansvar för jämställdheten och det interna arbetet. Men det behöver ju alltid finnas en koppling till ett nav, eller till någon som håller samman arbetet (RGK). Jag tycker att vi ska hjälpas åt. Man ska göra det här arbetet tillsammans. Det är ett samspel mellan och partierna (RGM). 8 BÖR ARBETA MED JÄMSTÄLLDHETSFRÅGORNA? Partiernas ansvar har ansetts självklart, men det har inte ansetts utesluta annat aktivt jämställdhetsarbete. Den skrivelse som Socialdemokraterna i lämnade till riksdagsstyrelsen 2003 och som låg bakom att arbetet intensifierades framhöll särskilt partigruppernas ansvar, men partiet ansåg att även som sådan och borde ha uppgifter på området. Inom ramen för denna studie har det inte gjorts någon undersökning av om och i vilken mån arbete faktiskt utförs på detta område av partierna i . En granskning av den saken får anses ligga vid sidan av det jämställdhetsarbete som riksdagsstyrelsen ställt sig bakom. Detta utesluter givetvis inte att en sådan undersökning kunde vara av stort intresse, men det ser vi närmast som en uppgift för forskningen. Sammanfattningsvis tycker vi att intervjuerna ger ett ganska starkt stöd för att som sådan bör fortsätta att arbeta aktivt med jämställdhetsfrågorna, vilket det också finns stöd för genom tidigare riksdagsbeslut. Vi konstaterar att det är riksdagsstyrelsen som mera konkret får ta ställning till denna fråga. ställde sig styrelsen bakom ett fortsatt arbete enligt en handlingsplan för valperioden 20102014. De flesta av de riksdagsledamöter som intervjuats hade begränsade kunskaper om jämställdhetsarbete. Kunskaperna om detta var bättre bland dem som hade i bakom sig. Mycket konkurrerar dock om uppmärksamheten, och de som engagerade sig var ofta också de som redan var intresserade. Cirka en tredjedel av de intervjuade hade besökt ett frukostmöte som talmannens referensgrupp arrangerar. Vi kan i sammanhanget notera att mötena hade 220 unika deltagare 2010. Man såg positivt på att arbetar med dessa frågor. Flertalet sade reservationslöst ja till fortsatt jämställdhetsarbete i . Några betonade dock att detta arbete främst ska bedrivas i och av partierna, även om partiernas ansvar inte utesluter andra aktörer. Vikten av kontinuerligt och långsiktigt arbete underströks dock av de flesta. Liksom 2005 gav intervjuerna uttryck för en förhållandevis positiv syn på jämställdheten i i allmänhet, och bilden var totalt sett ännu ljusare än den gången. Det framträdde särskilt tydligt när de som intervjuades jämförde med äldre tider och med förhållandena i omvärlden. Svaren tydde dock på att det fortfarande fanns vissa brister. När frågan ställdes om vad som ger makt och inflytande i framkom inte att könstillhörigheten i sig skulle ha någon betydelse. I stället framhölls faktorer som kunnighet och kompetens, kommunikationsförmåga, kontakter och nätverk. Även erfarenhet och långvarigt politiskt engagemang särskilt från värderades högt i detta sammanhang. Omvänt ansågs det vara svårare att få inflytande för den som är ny i eller som saknar kontaktnäten. Detsamma gäller den som är alltför individualistisk eller alltför ihärdigt driver egna hjärtefrågor. Åsikten att det läggs för stor vikt vid antalet år i , den s.k. anciennitetsprincipen, framträdde inte alls lika starkt nu som intervjuer. När frågan direkt inriktades på skillnader mellan kvinnors och mäns tillgång till makt och inflytande blev bilden i viss mån en annan. Flera respondenter ansåg att männen har större makt. Det tydligaste exemplet var att männen ansågs dominera på de tunga posterna i där kvinnor alltjämt sågs som underrepresenterade. I resonemangen om detta framkom även tankar om den formella och informella rangordningen mellan utskotten. Några av respondenterna ansåg att det är svårare att vara kvinna i . Man pekade på att det kan vara problematiskt att förena riksdagsuppdraget med ansvar för hem och familj, särskilt som kraven i är höga och politik tar tid. På fråga om detta svarade några att samhällets strukturer slår igenom, t.ex. att män i större utsträckning än kvinnor uppfattas som ledare. Män samverkar i det tysta, medan kvinnor är dåliga på att stödja varandra utan i stället bär upp männen. Det fanns även de som ansåg att det i själva verket är kvinnor som dominerar och att de är minst lika bra på härskartekniker. Andra nyanserade bilden medan somliga inte kunde identifiera några hinder alls. På frågan om det förekommer kränkande särbehandling i på grund av kön svarade flera i generella termer: som arbetsplats skiljer sig inte från andra ställen. Om kränkningar och diskriminering förekommer på andra arbetsplatser kan man utgå från att det också förekommer i . När frågan i stället inriktades på enskildheter gavs dock relativt få exempel. Det stora flertalet ledamöter svarade med ett rakt nej på frågan om de själva blivit utsatta för kränkande behandling, och detta oberoende av vad som skulle ligga bakom. Det var också få som kunde ge exempel på att andra ledamöter utsatts. Vad som ändå nämndes var att det inte är helt ovanligt att en utskottsordförande glömmer kvinnliga ledamöters namn eller frångår talarlistan. Den allvarligaste kritiken avsåg situationer i samband med kammardebatter där kvinnor ansågs mer utsatta än män. Kritiken avsåg i allmänhet manliga politiker på toppnivån. En iakttagelse är att problemet att förena det politiska uppdraget med ansvaret för hem och familj inte alls framträdde lika starkt i dessa intervjuer som 2005. Den gången var det många ledamöter som spontant tog upp svårigheterna med att förena ledamotsuppdraget med familj och föräldraskap. Riksdagsuppdraget beskrevs som ett familjeåtagande på det sättet att en positiv inställning hos familjen sågs som avgörande för att det över huvud taget skulle vara möjligt att fullgöra uppdraget som ledamot. Vi kan spekulera om anledningen. Möjligen är det så att det i vår intervjugrupp om 19 personer fanns få ledamöter med småbarn eller barn i skolåldern. Detta motsägs dock av att det förra gången kom fram tankar på detta tema även hos äldre ledamöter. Det kan givetvis också vara så att detta faktiskt upplevs som ett mindre problem med fasta voteringstider, en plenifri vecka och ökad hänsyn till skollov m.m. Skillnader i åsikter mellan kvinnor och män, äldre och yngre och mellan de politiska blocken Bland de mer kritiska rösterna återfanns företrädesvis kvinnliga ledamöter. Ledamöterna i det rödgröna blocket hade överlag en något mer kritisk hållning. Bland dem fanns fler med i bakom sig. Över huvud taget tycker vi oss se inslag av generationsskillnader i svaren. Frågan är hur dessa resultat ska förstås. Vi har i minnet den ganska mörka bild av situationen som framträdde i en tidningsenkät då av de kvinnliga ledamöterna sade sig ha blivit utsatta för kränkande särbehandling i . Den bilden kontrasterade i viss mån mot den positiva hållning som intervjuerna 2005 gav uttryck för. I den förra rapporten fördes ett resonemang Fanns det skäl att vara skeptisk till vårt mer positiva resultat? Man kunde t.ex. föreställa sig en ovilja eller tveksamhet hos de intervjuade att tala om känsliga saker. Likaså kunde man tänka sig att det fanns en strävan att uttrycka en politiskt korrekt hållning i jämställdhetsfrågorna. Intervjuerna erbjöd inte heller samma totala anonymitet som tidningsenkäten. Även kan det finnas skäl till skärskådning. Är det något som tappats eller förbisetts i de genomförda intervjuerna? Vi anser dock att intervjuerna även nu har genomsyrats av eftertänksamhet och en prövande inställning hos respondenterna. har den intervjuade tyckt att frågorna varit svåra att svara på. I de mest känsliga delarna som avser förekomsten av kränkande särbehandling har vi på motsvarande sätt som förra gången uppfattat att vi, ibland efter att den intervjuade funderat ett tag, fått raka och ärliga svar. Det har dock företrädesvis handlat om situationer som inte utspelats i det tysta utan i samband med kammardebatter och utskottssammanträden. Frågan är alltså om situationen verkligen förbättrats ytterligare jämfört med . Vi kan i sammanhanget konstatera att det är ledamöter med i som är mer negativa. Redan i den förra rapporten framfördes att det säkert krävs en hel del tid i för att man ska kunna iaktta och förstå eventuella mönster och strukturer. Med det antagandet skulle ledamöter med i ha bättre förutsättningar att göra riktiga bedömningar av sakernas tillstånd. Flera av dem som intervjuades 2010 var förhållandevis nya i , även om de för intervjuerna hade avverkat nästan hela den fyraåriga valperioden. De skulle därmed ännu inte ha fått den erfarenhet som kan behövas för att göra sig en samlad bild av dessa frågor Vår åsikt är dock att de äldres uppfattning inte ska ges företräde vid tolkningen av hur det förhåller sig . Deras generella bild kan mycket väl vara färgad av hur det såg ut tidigare. För den som överblickar blir det naturligare att tala i termer av strukturer och mönster. Några bär dessutom på minnen som inte är alltigenom positiva. Den som kommer ny till utan kunskaper om det förflutna behöver inte ha skäl att räkna med att han eller hon ska mötas av denna typ av problem. ska man uppmärksamma att det är de äldre ledamöterna som har förutsättningar att se utvecklingen. Och när de gör det konstaterar de att det är bättre nu än . En annan iakttagelse är att partisammansättningen bland de intervjuade och i i stort är en annan än den två mandatperioder tidigare. Den ideologiska förskjutning som detta innebär kan påverka synsätt, problemformuleringar och retorik, vilket kan få konsekvenser för resultatet. Över huvud taget talar respondenterna i denna intervjuomgång i betydligt lägre grad än 2005 i termer av strukturer, system och mönster. Ett begrepp som könsmaktsordning förekommer knappast alls. De eventuella problem och brister som man pekar på avser ofta beteenden hos enskilda individer, även om man ibland lägger till att beteendet är ett tecken på bristande jämställdhet inom partiet i fråga. De återkommande kommentarerna om det strukturella problem som består i att männen fortfarande dominerar på de tunga posterna kommer företrädesvis från äldre ledamöter i det rödgröna blocket. Möjligen ska intervjuerna också förstås i ljuset av jämställdhetsfrågan i förhållande till politiken i stort. Det brukar sägas att varje politisk fråga har sin konjunktur. Om det ligger någon sanning i det påståendet kan vi konstatera att den boom för jämställdhetspolitiken som pågick och i någon mån tycks ha ebbat ut. började flera partier i allt större utsträckning tala om könsmaktsordning, strukturellt kvinnoförtryck och feminism. Ett feministiskt parti bildades. När det t.ex. gäller kvinnorepresentationen i bolagsstyrelser hotade vissa partier under dessa år med att introducera kvotering om inte den skeva balansen korrigerades. Själva problemformuleringen, t.ex. att se enskilda händelser som uttryck för strukturella problem, blev viktig för att hålla debatten levande. Vi konstaterar att frågorna om kvinnorepresentation, våld mot kvinnor, könsdiskriminerande löneskillnader m.m. nog inte var lika heta när vi gjorde våra intervjuer 2010 som . Om bilden dessutom är att alla är för jämställdhet och att alla mer eller mindre bekänner sig som feminister minskar den politiska sprängkraften. När det inte längre finns någon given motståndare förlorar den politiska debatten lite av sin livsnerv. Jämställdhet blir helt enkelt lite tråkigt. Något behöver hända för att en fråga ska få ny glöd. Ett exempel kan hämtas , då andelen kvinnliga riksdagsledamöter sjönk med , från . Nedgången var den första i historia, och den resulterade bl.a. i att hotade med att bilda ett kvinnoparti om partierna inte förbättrade sin representation av kvinnor på partilistorna. Socialdemokraterna kontrade med att introducera principen om varannan damernas, och flera partier rekommenderade sina partidistrikt att öka andelen kvinnor på listorna. Vid det efterföljande valet steg kvinnorepresentationen till , då den högsta nivån någonsin i ett nationellt parlament. Poängen är att konflikter som dessa såväl i som utanför manar till handling som kan leda till förändring. Om vi mer ser till enskildheter kan vi konstatera att de händelser som i viss mån låg till grund för det intensifierade jämställdhetsarbetet i inträffade , dvs. innan intervjuerna gjordes. Inga nya brett uppmärksammade incidenter av detta eller liknande slag hade inträffat . Det är väl känt att negativa händelser paradoxalt nog kan ge ny kraft och skjuts åt ideologiskt utvecklingsarbete. I de intervjuer som låg till grund rapport gjordes en hel del hänvisningar till den tidens tongivande och färgstarka politiker, framför allt statsminister , och situationer runt omkring honom. Vid tiden intervjuer kunde vi inte på motsvarande sätt identifiera några politiker eller händelser på allas läppar. Ett större lugn verkade råda i detta avseende. Man kan också föreställa sig att det i finns en vaksamhet mot missförhållanden av skilda slag. Politiker är tränade i att göra iakttagelser och att reagera om något uppfattas som fel eller olämpligt. Här passar man sig helt enkelt för att bete sig illa, som någon ledamot uttryckt det. Kanske gäller denna försiktighet alldeles särskilt beteenden som kan uppfattas som utslag av dålig kvinnosyn. Ett mer positivt sätt att beskriva saken är att det nu finns en större medvetenhet om frågorna och att denna medvetenhet bidrar till ett generellt bättre och mer positivt arbetsklimat. Vad särskilt gäller kan vi konstatera att andelen kvinnor var rekordhög i inledningen av valperioden 20062010. Nästan hälften av utskotten hade en kvinna som ordförande vid tiden för intervjuerna. Redan detta att verka i en miljö som är numerärt jämställd i bemärkelsen att vartdera könet är representerat med kan i sig ha positiv betydelse. Att vara kvinna i är därmed inte längre liktydigt med att vara ett undantag eller att tillhöra en utpräglad minoritet. Det kan i sammanhanget noteras att detta är en ovanlighet i arbetslivet där bara ett fåtal av de största yrkena har jämn könsfördelning. I verkar kvinnor och män sida vid sida i formellt sett likvärdiga positioner och med lika ersättning för uppdraget. Det behöver inte som på många andra ställen i samhällslivet finnas en negativ förväntan hos kvinnor att de ska bli utsatta för negativ särbehandling. Kanske ligger dock den viktigaste förklaringen i att det är en ny generation ledamöter som intervjuats. I den förra intervjuomgången deltog flera ledamöter födda med i bakom sig. De hade upplevt hur förändrats från en klart mansdominerad institution till ett numerärt sett ganska jämställt parlament. Kvinnornas successiva inträde hade självfallet inte i alla delar gått helt smärtfritt. Många av de intervjuade vittnade om tidigare negativa händelser. Deras omdöme och slutsatser om den tid som studien avsåg kan ha varit färgade av detta. Merparten av de ledamöter som har intervjuats har inga egna erfarenheter av den äldre tiden. En helt mansdominerad riksdag hör till en avlägsen tid. Dessa yngre ledamöter är uppvuxna under i ett annat och mer jämställt samhälle, i det land som anses som ett av de mest jämställda i världen. Kvinnor är representerade i alla delar av politiken och finns även i toppositioner. Den kvantitativt sett jämställda kan ha kommit att uppfattas som en normalitet. Det skulle därmed inte främst vara genom förbättringar i som man närmar sig målet om ett helt jämställt samhälle. Kort och kärnfullt kan vi uttrycka det så att det inte finns något stort tryck i i frågorna . konstaterar vi att det stora flertalet av de intervjuade ansåg att man bör arbeta aktivt med frågorna. Ett skäl är man inte får slå sig till ro och utgå från att utvecklingen rullar på i en bestämd och önskvärd riktning. Som vi redan konstaterat har t.ex. andelen kvinnor i och i utskottspresidierna sjunkit under den mandatperiod som löper . Detta ser även vi som ett skäl att fortsätta arbetet med jämställdhetsfrågorna, inte minst i insikt om att saker snabbt kan förändras dessvärre inte bara till det bättre.