mot · H002Sf225 · 2012-10-02 00:00:00 — Det är något som verket inte gör och bryter därför mot sina skyldigheter enligt om de mänskliga rättigheterna. Detta handlar inte om någon teknisk detalj utan om en av de mest fundamentala mänskliga rättigheterna, rätten att inte utsättas för tortyr eller riskera att bli utvisad trots att det finns risk att bli torterad i det land man skickas till. Den andra nya principen gäller detta: Om en asylsökande lyckats fullgöra beviskravet att han/hon redan varit utsatt för tortyr är det som måste bevisa att det inte föreligger någon risk för upprepad tortyr vid en utvisning till hemlandet. Så är bevisbördan inte fördelad . Det vanliga är i stället att utan att ange någon motivering förklarar att den asylsökande inte gjort troligt att tortyren kommer upprepas om han/hon skickas till hemlandet. Också på denna punkt är både och migrationsdomstolarna skyldiga att omgående ändra sin rättstillämpning. I den tidigare refererade studien av utredning och beslut i ärenden om internationellt skydd, som UNHCR genomfört i samverkan med , konstaterades att av dem som sökt asyl åberopat att de utsatts för misshandel eller tortyr. Av dessa beviljades någon form av skydd, en alarmerande låg siffra som kan dölja ett haveri i den svenska asylprövningen. Domen vann laga kraft men har inte avsatt några andra spår i rättsutvecklingen än en dom i Migrationsöverdomstolen som i princip upprepade vad som är gällande rätt . Eftersom Migrationsöverdomstolens dom visat sig ha lika obefintlig påverkan på rättstillämpningen som dom måste regeringen skyndsamt ta initiativ till en sådan ändring av utlänningslagen att uppfyller sina förpliktelser enligt om de mänskliga rättigheterna. Regeringen bör lägga fram förslag om sådan ändring av utlänningslagen att uppfyller krav i fråga om bevis- och utredningsbörda i fråga om tortyr. Detta bör begära. För att ska uppfylla sina förpliktelser enligt kommer fler asylsökande att behöva få sina tortyrskador utredda. Detta slogs fast i en dom från och preciseras i rättsliga ställningstagande angående medicinska utredningar av åberopade skador. Regeringen bör därför se till att det finns tillräcklig kompetens och resurser för att genomföra ett ökat antal tortyrskadeutredningar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I den nya utlänningslag som trädde i kraft har det genomförts betydande förändringar av regleringen om uppehållstillstånd av skyddsskäl och på humanitära grunder. Avsikten var att en större andel ska beviljas uppehållstillstånd av skyddsskäl i stället för på humanitära grunder. Detta är ett riktigt synsätt som ställer sig bakom. Vi är dock kritiska till den bestämmelse som i första hand ersätter humanitära skäl, nämligen 5 kap. 6 § utlänningslagen som ger möjlighet att bevilja uppehållstillstånd p.g.a. synnerligen ömmande omständigheter. Det har utbildats en mycket restriktiv praxis som bl.a. innebär att den som är mycket svårt sjuk nästan undantagslöst hänvisas till att söka vård i hemlandet, även om vården av kostnadsskäl i praktiken inte är tillgänglig för den det gäller. Detsamma gäller för sökande som har uppenbart mycket svåra livsöden som omöjliggör återvändande till hemlandet. Denna inhumana praxis måste brytas genom att lagbestämmelsen ändras. Uttrycket synnerligen i rättsliga sammanhang är ett mycket snävt begrepp och bör därför bytas ut mot särskilt som ger möjlighet till en något mer generös bedömning. 5 kap. 6 § 1 st 1 p i utlänningslagen bör därför ges följande lydelse: Om uppehållstillstånd inte kan ges på annan grund, får tillstånd beviljas en utlänning om det vid en samlad bedömning av utlänningens situation föreligger sådana särskilt ömmande omständigheter att han eller hon bör tillåtas stanna i . Detta bör besluta. I propositionen med förslag till ny utlänningslag (prop. 2004/05:170) s. 192 sägs att: [] något beslut om avvisning bör liksom inte fattas då det redan inför ett beslut över en ansökan om uppehållstillstånd står klart att ett avlägsnandebeslut inte skulle gå att verkställa. Denna regel fanns också i den gamla utlänningslagen, men den tillämpades inte då och tillämpas inte heller nu på ett konsekvent och förutsägbart sätt. fattas avvisningsbeslut i strid mot förarbetsuttalandet. Det är därför nödvändigt att regeringen återkommer till med förslag till ny bestämmelse i utlänningslagen om att avlägsnandebeslut inte ska fattas om det inte går att verkställa. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Bestämmelsen i 12 kap. 19 § 2 utlänningslagen, där krav uppställs att utlänningen inte kunnat åberopa verkställighetshindren tidigare eller har giltig ursäkt för att inte ha åberopat dem tidigare, står i uppenbar konflikt med artikel 3 i om de mänskliga rättigheterna. Detta avhjälps inte genom de möjligheter har att bevilja uppehållstillstånd enligt 12 kap. 18 § utlänningslagen. Regeringen bör därför ta initiativ till en översyn av 12 kap. 19 § utlänningslagen för att bringa bestämmelsen i överensstämmelse med om de mänskliga rättigheterna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Om en gång överlämnat verkställigheten av ett utvisningsbeslut till polisen saknar denna varje möjlighet att återlämna ärendet till även om en förändrad situation skulle göra detta sakligt motiverat. Det är också så att saknar möjlighet att återta ett verkställighetsärende som man en gång överlämnat till polisen om denna inte vill medverka till detta. Regeringen bör därför återkomma till med förslag till en sådan lagändring att möjlighet ges till polisen att återlämna ett verkställighetsärende till och till att återta ett till polisen överlämnat verkställighetsärende. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. redovisas databas, , med landinformation om de asylsökandes hemländer på . Detta är ett stort framsteg eftersom det möjliggör en dialog mellan och den asylsökande om innehållet och tillförlitligheten i landinformationen. Ett nytt problem är dock att bortser från innehållet i sin egen landinformation när det där finns uppgifter som talar för att den asylsökande borde beviljas uppehållstillstånd. tjänstemän behöver utbildas i hur landinformationen används i ärendena på ett opartiskt sätt. Regeringen bör ge i uppdrag att organisera sådana kurser i opartiskt användande av landinformation. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.11Rätten till muntlig förhandling Ett av de bärande elementen i den nya process- och instansordning i utlänningsärenden som infördes var att muntlig förhandling skulle äga rum i det absoluta flertalet asylmål. Dimensioneringen av migrationsdomstolarna gjordes efter bedömningen att muntlig förhandling skulle hållas i av asylmålen. Av slutbetänkandet från utvärderingsutredningen framgår att muntlig förhandling ägde rum i av dessa mål , vid Förvaltningsrätten i dock endast i av målen. Det har inte skett någon som helst ökning av andelen muntlig förhandling i asylmålen . Detta är allvarligt och riskerar att urholka värdet av hela reformen. Det är därför nödvändigt att göra ett tillägg till bestämmelsen om muntlig förhandling i 16 kap. 5 § utlänningslagen. Ett nytt tredje stycke bör lyda: I mål om utvisning eller avvisning ska muntlig förhandling hållas om det inte är uppenbart obehövligt. Muntlig förhandling ska alltid hållas om part begär det. Detta bör besluta. 7.12Rätt att överklaga beslut om avslag på ansökan om främlingspass Det föreligger ingen rätt att överklaga beslut om avslag på ansökan om främlingspass. Denna brist medför att migrationsdomstolarna i en del fall hindras från att i sak pröva överklaganden i mål som gäller utvisning p.g.a. brister i en anknytnings seriositet. Om den klagande saknar giltig passhandling kan domstolen inte pröva överklagandet. Regeringen bör återkomma till med förslag till sådan ändring av utlänningslagen att rätt införs att överklaga beslut av om avslag på ansökan om främlingspass. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Enligt gällande utlänningslag kan ett mål bli föremål för prövning i sak endast om det föreligger ett prejudikatsintresse. Det finns i och för sig ytterligare en dispensgrund synnerliga skäl men den tillämpas i praktiken ytterst sällan. Det är olyckligt att det inte finns någon möjlighet att få ett mål prövat i högre instans ens om det är uppenbart feldömt av en migrationsdomstol. Det blir också ofta omöjligt att rätta till allvarliga processuella felaktigheter i migrationsdomstolarna. Skulle en migrationsdomstol t.ex. underlåta att hålla en muntlig förhandling i ett asylmål där utgången är beroende av en trovärdighetsbedömning finns ingen möjlighet att nå rättelse i Migrationsöverdomstolen. Migrationsöverdomstolen har redan beslutat i ett prejudikatsmål att muntlig förhandling ska hållas i denna måltyp varför det inte finns något prejudikatsintresse att bevilja prövningstillstånd på denna grund i fler mål. En möjlighet att söka ändringsdispens bör införas. Ändringsdispens bör dock bara kunna beviljas på ansökan av den enskilde, inte på ansökan av . Regeringen bör återkomma till med förslag om en sådan ändring av utlänningslagen angående att ändringsdispens på ansökan av den enskilde införs hos Migrationsöverdomstolen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I 8 kap. 12 § 2 st utlänningslagen anges att en utlänning som avvisats ska lämna landet . Tvåveckorsfristen börjar löpa som ett lagakraftägande beslut fattats. kan det dröja avsevärd tid innan beslutet når den det berör. Inte sällan kan det gå innan han eller hon får kännedom om beslutet. I alla händelser är tidsfristen så kort att det är omöjligt också med god vilja att ordna med utresan från inom denna frist. I andra fall, t.ex. för palestinier som tidigare vistats som gästarbetare i någon av , är det omöjligt att inom denna tidsrymd ordna tillstånd att resa in i det land dit avvisningen ska ske. Ofta låter det sig överhuvud taget inte göras. Konsekvenserna av denna regel blir i nästan samtliga ärenden orimliga. Utlänningen har ingen praktisk möjlighet att undvika att vistas illegalt i . Denna illegala vistelse kommer sedan att hållas emot henne eller honom vid varje framtida ansökan om uppehållstillstånd eller besöksvisum. Det blir också orimliga konsekvenser av det återreseförbud som p.g.a. återvändandedirektivet ska meddelas om utlänningen inte lämnat landet när tidsfristen för frivillig återresa löpt ut. Det angivna lagrummet måste ändras så att tidsfristen för frivillig återresa börjar löpa den dag utlänningen delgivits beslutet, på samma sätt som gäller för EES-medborgare. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.15Bortre gräns i asylprocessen Handläggningstiderna för ärenden om uppehållstillstånd har ständigt varit ett stort problem i vart fall . Det har gjorts återkommande lagändringar och vidtagits andra åtgärder för att försöka komma till rätta med problemen, men utan att några förbättringar åstadkommits. De längsta godtagbara handläggningstider som regleringsbreven föreskriver har ingen som helst påverkan på verkligheten. Därför måste nu kraftfullare medel tillgripas. En bestämmelse bör införas i utlänningslagen om att den som ansökt om uppehållstillstånd och inte erhållit ett lagakraftägande avslagsbeslut från ansökan ska beviljas uppehållstillstånd om det inte finns särskilda skäl som talar där emot. Sådana särskilda skäl kan vara att den sökande själv väsentligt bidragit till tidsutdräkten eller har gjort sig skyldig till allvarlig brottslighet. Regeringen bör återkomma med förslag om införande av sådan bortre gräns i asylprocessen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Den praxis som tillämpar beträffande besöksvisum innebär en betydligt restriktivare hållning mot sökande från länder, från vilka det tidigare varit vanligt med s.k. avhopp. Det är dock orimligt att straffa helt andra människor p.g.a. att landsmän, som beviljats besöksvisum, utnyttjat sin mänskliga rättighet att söka asyl. Det är i själva verket ett indirekt angrepp på asylrätten. Det bidrar dessutom till att ge dåligt rykte internationellt när internationella gäster hindras från att delta i vetenskapliga eller andra sammankomster som arrangeras i . I förlängningen kan komma att få svårigheter att få stå som värd för den typen av arrangemang. har uttalat sig för en öppnare praxis, dock utan någon effekt. Regeringen bör utfärda tydliga riktlinjer för handläggning av ärenden som gäller besöksvisum för att den ska genomsyras av en inställning som grundas på icke-diskriminering och humanitet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. EU-ländernas regeringar har under både unilateralt och inom ramen för EU-samarbetet strävat efter att konstruera mekanismer för att utestänga asylsökande från EU-territoriet. Resultatet har blivit att det är i det närmaste omöjligt att ta sig till EU för att söka asyl för den som inte har möjlighet att få fram betydande penningsummor till människosmugglare. Därför har allt fler börjat diskutera möjligheten att beskickningar får utfärda visum till skyddsbehövande antingen när dessa befinner sig i hemlandet eller i tredjeland. Flera stater, både EU-medlemmar och andra, har redan infört olika varianter av denna möjlighet. , professor i folkrätt vid , har tillsammans med vid det danska centret för mänskliga rättigheter gjort en studie i detta ämne för som publicerades . De menar att de sex EU-länder som redan tillämpade systemet borde utveckla det ytterligare och delge övriga medlemsstater och forskare information om hur det fungerar. De föreslår också att de övriga medlemsstaterna inför liknande system, som dock endast kan och får utgöra ett komplement till det traditionella sättet att söka asyl. Det finns flera svåra praktiska problem med asylvisum. Några sådana problem är: avsaknad av en svensk ambassad i flyktingens hemland; risker för den asylsökande att besöka ambassaden, som ofta kan stå under bevakning; problem med sekretessen gentemot lokalanställd personal vid ambassaden; rädsla att berätta om sina asylskäl medan man finns kvar i sitt hemland; svårigheter att skaffa medicinsk bevisning om eventuella tortyrskador; frånvaro av möjlighet till advokathjälp m.m. menar att utfärdande av asylvisum, som komplement till det traditionella sättet att söka asyl, bör ses som en viktig möjlighet att skapa lagliga vägar att söka skydd undan förföljelse. Hur proceduren för dessa viseringar bör utformas för att undanröja de risker och problem som ovan angivits bör ses över. Regeringen bör därför med hänvisning till ovanstående tillsätta en utredning med uppgift att lägga fram förslag om en procedur för utfärdande av asylvisum. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Att beröva en människa friheten är en ur integritetssynpunkt kränkande åtgärd som alltid måste vara grundad på preciserade och väl avgränsade förutsättningar och vara den absolut sista utvägen. Frihetsberövandet blir givetvis ännu mer traumatiskt för den som flytt från sitt land för att söka en i ett främmande land. Utifrån dessa utgångspunkter kan inte den nuvarande regleringen i utlänningslagen av förutsättningarna för förvar godtas. De är nämligen mycket vaga och ger stort utrymme för godtycke från tillämpande myndigheter. Tyvärr har , vars slutbetänkande publicerades (SOU 2011:17 Förvar), inte haft direktiv att utreda en begränsning och precisering av förvarsgrunderna. Regeringen bör därför tillsätta en utredning med uppgift att se över utlänningslagens reglering av förvarsgrunder. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I slutbetänkande lades också flera förslag mot bakgrund av den allvarliga kritik som mot tortyr (CPT) riktat mot att förvarstagna utlänningar inte sällan placeras i häkten eller kriminalvårdsanstalter. Utredningen föreslog bl.a. att ska ges ett uppdrag att se till att sjukvårdspersonal ska finnas på förvaren i högre utsträckning än . Regeringen bör ge ett sådant uppdrag. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Utredningen föreslog också att det i lagtexten införs ett förbud mot att placera en person i kriminalvård med hänvisning till att hen utgör en allvarlig fara för sig själv. Regeringen bör lägga fram förslag om en sådan ändring av utlänningslagen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.19Förordnande av offentliga biträden i utlänningsärenden Migrationsöverdomstolen har i ett praxisbildande beslut fastslagit att det saknas rättsligt utrymme att förordna offentligt biträde i ärenden enligt Dublinförordningen. Mot bakgrund av att det finns medlemsstater i EU som inte tillämpar flyktingkonventionen och den även i övrigt starkt divergerande tillämpningen av asylreglerna mellan olika EU-länder finns inte sällan ett stort behov av rättsligt biträde i s.k. Dublinärenden. Det är därför nödvändigt att regeringen lägger fram förslag om sådan ändring i utlänningslagen, dvs. att det blir möjligt att förordna offentligt biträde även i ärenden som handläggs enligt Dublinförordningen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. saknas möjligheter att förordna offentligt biträde när ansökan om uppehållstillstånd görs via en svensk ambassad. Detta är otillfredsställande eftersom det i vissa av dessa ärenden föreligger ett starkt behov av rättsligt biträde. Det bör därför införas en ny bestämmelse i utlänningslagen som möjliggör att det vid förekomsten av särskilda skäl blir möjligt att förordna offentligt biträde i ärenden där ansökan om uppehållstillstånd görs via svensk ambassad. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. är det som förordnar offentligt biträde i utlänningsärenden. har den principiella uppfattningen att förordnande av offentligt biträde i utlänningsärenden ska beslutas av domstol eller annan myndighet som inte har koppling till . När nu även formellt är motpart till den asylsökande i Migrationsdomstolen framstår det ännu tydligare hur orimligt det är att det är som ska ha rätten att utse sin egen motpart. Det är jämförbart med om åklagaren skulle utse försvararen i brottmål. Regeringen bör därför lägga fram förslag om återgång till den tidigare ordningen att , alternativt förvaltningsrätten, bör förordna offentliga biträden i utlänningsärenden. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.20Utbildning av nämndledamöter och offentliga biträden I utlänningsärenden förekommer både komplicerade rättsliga frågor och svårbedömda faktiska förhållanden. Det finns ett behov av förstärkta utbildningsinsatser både av personal, migrationsdomstolarnas nämndledamöter och offentliga biträden. Regeringen bör ge ett uppdrag till att lämna förslag på hur utbildning för de kategorier som ovan angivits kan organiseras, samt förslag på vem eller vilka som bör vara huvudmän för en sådan utbildning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.