mot · H002So557 · 2012-10-01 00:00:00 — Till exempel minskade antalet dödsfall på grund av alkoholrelaterade sjukdomar , antalet berusade personer som avlidit till följd av olycka eller våld sjönk med och antalet vårdperioder med alkoholrelaterade sjukdomar minskade med mellan . Ett annat exempel är den brittiska regeringen som har höjt alkoholskatten med en skattehiss på över inflationen sen 2008. och har högre öl- och vinskatt än (medan spritskatten är högre i ). När skatter på alkohol höjs behöver man stärka och prioritera insatser mot smuggling och vidareförsäljning. En prioritering av tullens och polisens arbete, inte bara på storskalig smuggling, utan också småskalig frekvent smuggling är viktig. Förutom prioritering kan det behöva utredas om tullen behöver större befogenheter i arbetet. Det kan till exempel vara så att tullen inte har rätt att föra register över personer och fordon, och därmed inte har möjlighet att identifiera frekventa smugglare. Kronobergsmodellen för lokalt arbete mot langning förtjänar också att spridas och användas i sin helhet. Vissa polismyndigheter verkar bara ha anammat den delvis, vilket lett till sämre resultat. Alkohol ligger bakom många olyckor i trafiken. De bedöms att 1 000 människor omkommit i olyckor i där alkohol varit inblandat. Alkolås är ett effektivt sätt att förhindra att man kör alkoholpåverkad. ansökte den dåvarande socialdemokratiska regeringen om ett nationellt undantag i EU för att införa en lagstiftning om obligatoriska alkolås i fordon. Den gången blev det nej från . har dock EU fått en mera positiv inställning till alkolås. Det är därför hög tid att regeringen aktivt verkar i EU för att alkolås blir ett lagkrav i alla fordon som går i yrkestrafik. , när tekniken utvecklats ytterligare, bör alkolås bli lagkrav även i vanliga personbilar. Drar arbetet ut bör återigen ansöka om ett nationellt undantag i EU om att införa alkolås i alla fordon som går i yrkestrafik. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Ett särskilt problem i samband med alkoholrelaterade trafikolyckor är så kallad eftersupning det vill säga att förare som varit inblandade i en trafikolycka hävdar att han eller hon varit nykter när olyckan inträffade, men druckit i efterhand innan polisen kom till olycksplatsen. Så gott som alltid handlar det om en ren efterhandskonstruktion. Men för polisen är det svårt att skaffa fram bevismaterial om huruvida det ligger någon sanning i det påståendet eller inte. I finns det lagstiftning som förbjuder eftersupning. Där är det inte tillåtet att dricka alkohol efter att man varit inblandad i en trafikolycka. Under den socialdemokratiska regeringsperioden fanns det ett långt framskridet förslag att förbjuda eftersupning även i . Tyvärr har den borgerliga regeringen inte drivit detta förslag vidare. godkände dock ett socialdemokratiskt förslag om att regeringen ska lägga fram ett förslag till om förbud mot eftersupning. Vi anser att det är viktigt att regeringen handlägger frågan skyndsamt så att nya regler kan träda i kraft . Det är inte rimligt att man ska kunna klara sig undan ansvar för rattfylleri genom att skylla på att man förtärt alkohol i efterhand. Det är värt att framhålla att alkoholens negativa inverkan på arbetsliv och produktivitet är stor. I bedömningar av samhällskostnader av alkohol svarar produktionsbortfall ofta för nästan hälften av de totala kostnaderna. I (2011) uppskattas att de 68 000 alkoholmissbrukarna i med behov av särskilt stöd kostar samhället varav nästan hälften är produktionsbortfall. En del av produktionsbortfallet kommer från sjukfrånvaro och genom minskad produktivitet hos personer som är på jobbet. En tidsserieanalys av sjukfrånvaro och genomsnittslig konsumtion i för tiden 19352002 visar att en ökning av alkoholkonsumtionen med en liter är förknippat med en ökning av sjukfrånvaron för män . För kvinnor ökar sjukfrånvaron , men resultatet för kvinnor var inte statistiskt signifikant (, Per capita alcohol consumption and sickness absence, Addiction 2006, 101, 14211427). Även om försämrad produktivitet på arbetet är svårare att mäta kan den effekten på produktiviteten vara lika stor eller större än frånvaron. Näringslivet verkar därmed få bära en stor del av alkoholkonsumtionens konsekvenser. En restriktiv alkoholpolitik med monopol, hög skatt och begränsning av det privata vinstintresset i alkoholhandeln blir därför något som (även) näringslivet som helhet tjänar på. Det finns i 500 000 personer med missbruk eller beroende. Majoriteten av dessa (cirka 330 000) har alkoholproblem. Omkring 30 000 personer har ett pågående narkotikamissbruk. De allra flesta med missbruk har familj, vilket betyder att av alla barn och vuxna har det i sin omedelbara närhet. Socialtjänst och sjukvård satsar tillsammans på missbruksvården. Det ska jämföras med samhällskostnaderna för missbruk som kan uppskattas till . genomförde en total genomlysning den svenska missbruksvården. Utredningens slutsatser (SOU 2011:35) bör enligt vår mening leda till att samhället omprövar en hel del i dagens system och samordnar och förbättrar sina insatser mot missbruk. Behandling mot alkohol- eller narkotikamissbruk bör erbjudas mycket snabbare än vad som ofta sker . Det måste vara lätt att få vård och stöd på ett mycket tidigt stadium, innan missbruket gått för långt och lett till svåra beroenden och sociala problem. Primärvården behöver ha beredskap att ge insatser till denna grupp. Vårdpersonalen behöver i detta arbete tillgång till effektiva verktyg i form av strukturerade program för hur man tillsammans med patienten gemensamt kan ta sig an missbruk. Även kommunernas insatser behöver utvecklas. Missbruksvårdens kvalitet varierar avsevärt mellan olika kommuner. I vissa delar av landet får missbrukare vänta på behandling om de överhuvudtaget kommer i fråga för rehabilitering. Eftersom vårdbehovet hos missbrukare är akut bör målet vara att väntetiden till behandling skall vara mycket kort. När någon är motiverad och vill bryta ett missbruk är det bråttom, annars försvinner tillfället och möjligheten att bryta ett beroende eller missbruk. För att behandling av missbrukare skall bli effektiv krävs att den enskilde får större inflytande och är delaktig på ett helt annat sätt än tidigare när det gäller den egna vården. Personer med missbruksproblem har i praktiken en svagare ställning än flertalet andra patientgrupper. Genom att snabbt erbjuda vård och skräddarsy behandlingen efter missbrukarens egna behov och önskemål ökar möjligheterna till snabb och lyckad rehabilitering. Trösklarna till behandling är ofta också alldeles för höga. Missbrukarnas vård är ofta villkorad på ett sätt som vore otänkbart när det gäller alla andra sjukdomar. Får man ett återfall skrivs man ofta ut från sin behandling. Det kan jämföras med att avbryta behandlingen för en person med ätstörningar efter ett återfall. Målet är total drogfrihet, men inga missbrukare ska avskrivas. Även aktiva missbrukare som haft omfattande problem skall få insatser att leva ett värdigt och sjukdomsfritt liv så långt det bara går, till exempel genom sprutbytesprogram som hindrar smittspridning och som ger möjlighet att komma i kontakt med missbrukaren och erbjuda behandling. Den svenska missbruksvården behöver bli mer kunskapsbaserad. Kvaliteten varierar alldeles för mycket. Vi måste vara säkra på att pengarna används rätt. Det gynnar både skattebetalarna och de som behöver vård. Kunskaper om bra behandlingsmetoder kan användas som underlag för en nationell standard. är inne på rätt väg när man föreslår krav på auktorisering för behandlingshem samt utveckling av kvalitetsregister för att kunna följa upp vårdens kvalitet. Personalens kompetens kan utvecklas ytterligare genom kontinuerlig fortbildning av befintlig personal samt fortbildning och vidareutveckling av grundutbildningarna för läkare, sjuksköterskor, psykologer och socionomer. Otydligt ansvar där personer med missbruksproblem bollas mellan kommunen och är ett stort problem. Det får inte vara så att en kommuns storlek eller dåliga ekonomi medför att individerna inte får de insatser de har rätt till. föreslår en ny lag om missbruks- och beroendevård som ska göra ansvaret tydligt. ges ett samlat ansvar för behandling och kommunerna får enbart ansvar för socialt stöd. Kommuner och Landsting (SKL) vill inte flytta ansvarsgränserna men föreslår tydligare regler för brukarinflytande, en stärkt roll för primärvården och starkare krav på samverkan. Till exempel bör kommunen och komma överens om vilket samlat vårdutbud som ges och vem som ska göra vad i förhållande till individen. Vi delar SKL:s ståndpunkt om detta, men det behövs förändringar jämfört med genom ett tydligare system med en enkel väg in i vården, snabb vård, fungerande vårdkedjor och ett socialt stöd. innebar ett samlat angreppssätt på missbruksfrågan och dess olika delar. Detta arbete får inte vara förgäves. En väl fungerande missbruksvård är en enorm vinst för alla i samhället, både ekonomiskt och mänskligt. Regeringen bör återkomma med en samlad proposition om missbruksvården. För att stärka vårdkedjorna kring den som behöver vård och behandling mot sitt missbruk startades på den socialdemokratiska regeringens initiativ 2005 den treåriga satsningen Ett kontrakt för livet. Arbetet var mycket framgångsrikt. Den enskilde erbjöds avgiftning, utredning, motiverande och behandlande insatser och en planering som omfattar både LVM-tiden och tiden efter utskrivning. En gemensam överenskommelse mellan den enskilde, och (SiS) låg till grund för en långsiktig vård som omfattade LVM-tiden och halvåret därefter. Kommunen fick en statlig subvention när överenskommelse träffats om en mera långsiktig vård. Uppföljningen av Ett kontrakt för livet visar mycket goda resultat jämfört med traditionell LVM-vård. Trots goda resultat har inte den borgerliga regeringen fortsatt satsningen. Att satsa på samverkan i enlighet med tankarna i Ett kontrakt för livet ger stort utbyte av en förhållandevis liten satsning. Vi vill att staten och kommunerna samverkar kring individen för att säkra kompletta vårdkedjor. Vi vill återinföra den statliga satsningen Ett kontrakt för livet och föreslår för detta 30 miljoner . Den sociala barn- och ungdomsvården Den sociala barn- och ungdomsvården regleras i socialtjänstlagen och LVU (lagen om vård av unga). uppdrag är att arbeta förebyggande men också utreda barnets förhållanden och bedöma behovet av insatser. Vid behov ska erbjuda insatser och i vissa fall ingripa oavsett samtycke. Att skilja barn och föräldrar åt är den allvarligaste och mest ingripande insatsen samhället kan göra i en familj. Just därför måste kraven på kvalitet, rättssäkerhet och likvärdighet vara mycket starka. Bakgrunden till ett ingripande kan vara föräldrar som inte klarar av sin föräldraroll, till exempel på grund av egna problem med alkohol, narkotika eller psykiska problem, men det kan också handla om barns och ungas egna problem. Ungdomar som tillbringar en stor del av sin barndom i familjehems- eller institutionsvård är som unga vuxna en mycket utsatt grupp (2006). Barn och ungdomar som har varit placerade i familjehems- eller institutionsvård löper trots vården på lång sikt stor risk att utvecklas ogynnsamt i flera avseenden med stor risk för framtida sociala problem. De som ingår i gruppen har förvisso problem redan från början men resultaten visar att institutionsvården i när det gäller den sociala barn och ungdomsvården behöver utvecklas metod- och kvalitetsmässigt. Samhället ska prioritera barn och ungdomar som behöver stöd och hjälp, även i tider av ekonomisk kris. Allt annat är oacceptabelt och ett slöseri med mänskliga resurser. Vi har ett gemensamt ansvar för alla barn. Alla barn har rätt till en bra uppväxt och möjligheter att utvecklas efter sina egna förutsättningar. De insatser som samhället erbjuder måste hålla hög kvalitet och vara likvärdig över landet. Kritik från bland annat tillsynsmyndigheter, barnrättsorganisationer och enskilda pekar på brister som behöver åtgärdas. Det handlar om brister i handläggningen, ansvarstagande och skydd för barn, skillnader mellan kommuner, bristande delaktighet och tillämpning av barnperspektivet samt kompetensbrister i . Enligt socialtjänstlagen 3 kap. 6 § bör alla kommuner ha en socialjour. För barnets bästa och skydd bör socialjouren finnas tillgänglig dygnet runt och socionomutbildad personal bör göra en första bedömning. öppna jämförelser visade att möjligheten för barn och unga att dygnet runt få akut professionellt omhändertagande av socionomutbildad personal via socialjour helt saknades i av landets kommuner. Utökat samarbete mellan kommuner när det gäller jourverksamhet kan vara en väg att gå för att åtgärda dessa brister och utveckla verksamheten. I de fall nämnden har fattat beslut om vård av barn och unga utanför det egna hemmet är nämnden skyldig att noga följa vården. Denna skyldighet innefattar bland annat regelbundna personliga besök i det hem där den unge vistas och samtal med den eller dem som har tagit emot den unge i sitt hem. saknar av kommunerna undersökning rutiner för att erbjuda placerade barn enskilda samtal i samband med att ansvarig socialsekreterare gör uppföljningsbesök på familjehemmet eller institutionen. Enligt bör utbildning och handledning ges till anlitade familjehem individuellt eller i grupp. Behovet av sådana insatser har påtalats av familjehemmens egna organisationer och de bör även kunna bidra till ökad säkerhet och trygghet för de placerade barnen. jämförde 2011 skolresultaten för placerade barn jämfört med barn som inte varit placerade. Undersökningen visade att av alla barn, födda i , var behöriga att efter avslutade grundskolestudier läsa vidare på gymnasiets nationella program. Men när det gäller barn som var placerade första gången var motsvarande siffra . För barn som placerats efter var siffran . Situationen är inte acceptabel. Hur barnen lyckas i skolan är den enskilt viktigaste faktorn för hur det ska gå för dem senare i livet. En bra skolgång innebär i regel en bra start i vuxenlivet också för de barn som har varit i samhällets vård. Ett område där det behövs ett fortsatt utvecklingsarbete är HVB-hemmen (hem för vård och boende). Omsorgsbrist i det egna hemmet är vanligaste orsaken till placering före tonåren i HVB-hem. För tonåringar är orsaken till boende på HVB-hem beteendeproblem som missbruk och kriminalitet, där föräldrarna inte kan lösa situationen. Barnen som är placerade i HVB-hem befinner sig ofta i en krissituation. HVB-hemmen är en sårbar verksamhet. Kvaliteten kan snabbt ändras beroende på personalsituationen och vilka vårdtagare som är där. Som en del av regeringsuppdraget om förstärkt tillsyn av den sociala barn- och ungdomsvården 20062008 genomförde en stor granskning som visade på stora brister i HVB-verksamheten bland annat när det gäller delaktighet och säkerhet. När det gäller säkerhet måste HVB-hemmen ha rutiner för att förebygga och förhindra att barnen under placeringen varken utsätts för sexuella övergrepp eller själva begår sådana. En anledning till att problem uppstår är att ungdomar med högriskbeteende blandas med ungdomar med lågriskbeteende. Vidare måste det säkras att alla skolpliktiga barn som är placerade i HVB har tillgång till och deltar i skolundervisning utifrån barnets egna förutsättningar. Psykiatrisk vård till ungdomar som är placerade på särskilda ungdomshem eller i HVB-hem är en annan fråga där huvudmännens ansvarsgränser ställts på sin spets . Det har visat sig finnas oklarheter om vilket ansvar har och i praktiken också den specialiserade psykiatrin. Detta har fått till följd att de barn och ungdomar som har de allra största behoven av psykiatrisk vård i vissa fall har sämst förutsättningar att få dem tillgodosedda. inspektioner 2011 visade att kvaliteten och säkerheten generellt sett förbättrats något tillsyn. Situationens allvar understryks dock av att tillsynen 2011 resulterat i beslut med krav på åtgärder i av de föranmälda inspektionerna och i av de oanmälda. En avgörande faktor är samverkan och kommunikation mellan och . gjorde 2011 en kartläggning av hur nämnderna bidrar till samverkan med HVB. Den sammantagna bedömningen är att majoriteten av de berörda nämnderna samarbetar med verksamheterna och att socialsekreterarna i allmänhet har kontakt med de placerade barnen. Personalen var nöjd med samarbetet när socialsekreteraren deltog i möten och höll kontakten med barnet. En del kommuner har organiserat det så att samma socialsekreterare har ansvar för alla ungdomarna i ett HVB för ensamkommande barn. Den socialsekreteraren besöker boendet ofta, är känd av alla barnen och har enskilda samtal med dem. Vissa verksamheter var missnöjda med att inte lämnar information om barnen före placeringen och att de jobbar i egen fil, det vill säga har kontakt med barnen men inte med personalen. Vidare var somliga kritiska till att socialsekreteraren inte kom på mötena och att det inte fungerade med stödet till barnen, till exempel inför utslussningen. Den stora personalomsättningen inom är ett problem för HVB-verksamheterna. Samtalen med barn och ungdomar visade dock att de flesta känner sin socialsekreterare och har regelbunden kontakt med honom eller henne. Men en del ungdomar var besvikna på att socialsekreteraren är svår att nå och inte ringer upp när de försöker få kontakt. hade flera intressanta förslag om hur arbetet med placerade barn kan förbättras. Det är välkommet att regeringen nu tagit fasta på förslag från utredningen men att regeringens beredning tagit är inte godkänt och visar på frågornas svaga ställning. Regeringens förslag att knyta en socialsekreterare till varje placerat barn är en nödvändig uppstramning av systemet men löser inte, vilket ovan beskrivits, alla problem. Socialsekreterarna har en pressad arbetssituation och måste ges möjlighet att ägna nödvändig tid åt kontakten med placerade barn och unga. Sannolikt underskattas den nödvändiga tidsåtgången för detta. Utvecklingen med ett stort antal ungdomar som är omhändertagna måste mötas med att erbjuda insatser av högsta kvalitet med tillgång till den bästa sociala och psykiatriska kompetensen i samhället. Vi anser att detta är ett så allvarligt problem som så länge skapat konflikter och frustration, att kommuner och landsting måste vidta konkreta åtgärder för att finna lämpliga lösningar och effektiv samverkan. måste också ha tillräckliga möjligheter att utöva tillsyn enligt de mål som finns. har hamnat i en svår situation när det gäller tillsynen då man i allt för snabb takt utan tillräcklig förberedelsetid övertagit tillsynsuppgifter från () och länsstyrelserna. Resultatet har blivit långa handläggningstider. Tillsynen av har också fått stå tillbaka när man varit tvungen att prioritera oavslutade och tillkommande patientsäkerhetsärenden i samband med organisationsförändringen. Regeringen är ansvarig för situationen. Att det tar tid att rekrytera personal och lägga om tillsynsverksamheten bortsåg man ifrån. I en enkät som Kommuner och Landsting (SKL) gjort med landets socialchefer uppger att de fått mindre förtroende för tillsynen av efter förändringarna och varannan () är missnöjd med stödet och rådgivningen. Det sistnämnda är ganska logiskt eftersom vid övertagandet inte fått samma ansvar för råd och kunskapsunderlag som de olika länsstyrelserna tidigare hade. En utsatt grupp är de ungdomar som vårdas på ungdomshem. (SiS) driver de särskilda ungdomshemmen och LVM-hemmen för en liten grupp ungdomar med allvarliga problem som vårdas mot sin vilja. Verksamheten är ofta ifrågasatt i media men är oerhört viktig och en nödvändig del av vårdsystemet. Utagerande beteende, våld, kriminalitet och missbruk är vanliga orsaker till placeringen. insatser från har varit otillräckliga. Det är bara på SiS särskilda ungdomshem som ungdomar kan låsas in och hållas kvar med tvång. SiS har även andra särskilda befogenheter för att kunna genomföra vården eller för att skydda den enskilde, andra ungdomar eller personal, till exempel avskiljning och vård i enskildhet. Enligt senaste granskningar börjar SiS utvecklingsarbete ge resultat. Brister finns dock när det gäller bland annat hälso- och sjukvårdsinsatser, självmordsprevention och sociala insatser (behandlingsplanering och kontakt med ). Här behövs ytterligare insatser för att utveckla stödet och vården för denna grupp utsatta ungdomar. Samhället tar på sig ett stort ansvar när man flyttar ett barn från sin ursprungliga familj. vittnade många olika personer om vanvård, systematiska kränkningar och våld i den sociala barn- och ungdomsvården i förfluten tid. Även om de allra flesta omhändertagna fått en bra vård stod det klart att bristerna varit allvarliga och tyvärr så omfattande att man inte kan tala om enstaka fall. Kontrollsystemen var undermåliga och förmådde inte upptäcka eller ingripa mot övergrepp och skydda dessa barn. Socialtjänstminister beslutade därför 2006 att utnämna till särskild utredare för Utredningen om vanvård i den sociala barnavården 19201980. Utredningen har intervjuat nästan 1 000 personer och fick under förra mandatperioden sitt uppdrag förlängt. Många av de intervjuade har dock kommit upp i hög ålder eller lider av sjukdom. De har länge undrat vad som händer efter att intervjuerna avslutats och vilka åtgärder staten kommer att vidta med anledning av det som hänt. Den borgerliga regeringen tillsatte under förra mandatperioden en särskild upprättelseutredning som skulle titta på ersättningsfrågan, en offentlig ursäkt samt åtgärder för att det som skedde inte ska upprepas. (SOU 2011:9 Barnen som samhället svek åtgärder med anledning av övergrepp och allvarliga försummelser i samhällsvården) blev klar och föreslog en offentlig ursäkt (ceremoni), ersättning till de drabbade samt åtgärder för att det som skedde inte ska upprepas. Regeringen lämnade dock besked om att de barn som vanvårdats i fosterhem inte skulle få någon ekonomisk ersättning. Vi protesterade mot regeringens besked. har som land en skyldighet att göra upp med det förflutna och ge dessa barn upprättelse. Vi måste ta deras berättelser på allvar och ge en tydlig signal om att detta inte får fortsätta att hända. Det har andra länder i liknande sitiation gjort. har ett genomarbetat förslag för ersättning till de drabbade. Efter regeringens besked inleddes samtal mellan regeringen och oppositionen i frågan. Regeringen, Socialdemokraterna, och träffade en ramöverenskommelse om personer som utsatts för övergrepp eller försummelse av allvarlig art i social dygnsvård , enligt förslag. Överenskommelsen innebär att det tillskapas en särskild möjlighet till ekonomisk ersättning. Överenskommelsen har resulterat i en proposition i frågan som ska hanteras av höstriksdagen 2012. Ungdomsmottagningarna spelar en viktig roll när det gäller sex och samlevnad och ungdomars hälsa. Hälso- och sjukvården har svårt att möta de hälsoproblem eller behov av samtal som finns hos ungdomar, ofta saknas en tydlig ingång i vården. Ungdomsmottagningarna arbetar mer på ungdomars villkor och har därför större möjligheter att nå ungdomarna på ett effektivt sätt. Till ungdomsmottagningen kan man vända sig med frågor och funderingar kring sex och samlevnad, sexuell läggning, preventivmedel, oönskade graviditeter, könssjukdomar och frågor kring relationsproblem, mobbning, droger, nedstämdhet och oro eller bara för att ha någon att prata med. Här handlar det verkligen om tidiga insatser och förebyggande arbete i praktiken. Ungdomsmottagningarna arbetar på mycket olika premisser i olika delar av landet och ofta under osäkra förhållanden. Tillgängligheten varierar stort. Exempelvis är det som mycket händer i ungdomars liv och då stänger upp till en tredjedel av ungdomsmottagningarna helt, ibland i många veckor. Antalet upptäckta klamydiainfektioner i åldersgruppen ökar och höst, med en tydlig topp .