mot · GZ02U18 · 2012-03-29 00:00:00 — anser att regeringen bör verka för att frågor om sociala trygghetssystem avförs från EU:s dagordning, med hänvisning till den nationella kompetensen. Jämställdhet och arbetet mot diskriminering Arbetet avseende romers situation betonar nationellt självbestämmande, det individuella ansvaret och att det inte torde finnas behov av att man pekar ut någon särskild grupp när det kommer till jämställdhet och arbetet mot diskriminering. avvisar integrationsprojekt som metod för att få in romer och andra grupper på arbetsmarknaden, och tror i stället att det bör presenteras strukturella åtgärder. Vi menar också att integrationspolitik är en nationell fråga och att unionens integrationspolitik därmed riskerar att bli ineffektiv. Romers situation skiljer sig också från land till land inom unionen. Regeringen har visserligen aviserat att man ser integration huvudsakligen som medlemsstaternas enskilda ansvar, men att man är positiv till ett ökat engagemang från EU. Alkohol, tobak och narkotika vill inflika att det största hotet mot den restriktiva svenska alkoholpolitiken består av de öppna gränserna och möjligheten att marknadsföra alkohol på ett sätt som varit strängt reglerat i . På samma sätt som problemen med införseln av alkohol, såväl smuggling som utökade möjligheter att föra in för privat bruk, leder till ökade folkhälsoproblem, leder den ökade rörligheten av varor inom EU och dess grannländer till en ökad smuggling av cigaretter. Då vi ser att vissa länder i går i en mindre restriktiv riktning när det gäller sin narkotikalagstiftning är det oroande om vi skulle få se en utökad harmonisering av narkotikalagstiftningen. riskerar att, såsom med alkoholen, bli beroende av de övriga EU-ländernas uppfattning om hälsorisker och samhällsproblem i spåren av narkotika-, tobaks- och alkoholbruk. förespråkar ett återupprättande av gränskontrollerna och en striktare viseringspolitik gentemot länderna på och det östra grannskapet som regeringen ger tull och polis verktyg och budget för att hindra införsel av alkohol, tobak och narkotika. anser att utrymmet för rörlighet för vårdpersonal inom EU är begränsat. Inte minst då man bör ställa betydande krav på personal inom denna sektor, då kommunikation med andra människor är av avgörande betydelse för att kunna ställa riktiga diagnoser och avgöra vårdbehov. Riskerna för mänskligt lidande är för stora. Man kan svårligen anse att arbete inom denna sektor är detsamma som för t.ex. civilingenjörer, vilkas rörlighet är betydande. Behovet av vårdpersonal bör fyllas genom utökade anställningar inom vården, fler heltidstjänster, bättre utbildning och fler utbildningsplatser. anser att regeringen bör göra en strategisk översyn över antalet utbildningsplatser inom vård och omsorg på gymnasial och tertiär nivå. är i grunden positiva till frihandel. Ett utan frihandel och med tullar skulle helt enkelt vara ett fattigare . Specialisering leder till effektivitet och även till ett större utbud för konsumenten. menar därmed att avsteg från denna princip måste kunna göras undantagsvis. Ett exempel är import av djur som har utsatts för onödigt lidande. Just nu ser vi det anmärkningsvärda hända att , på grund av EU-beslut, inte kommer att kunna ha kvar gränsskyddet mot import av djur med multiresistenta bakterier och en rad andra sjukdomar. Detta är djupt olyckligt då antibiotikaanvändningen har varit på en relativ låg nivå i i jämförelse med andra länder ute i men vart det här nu tar vägen kan man verkligen vara bekymrad över. Om vi nu får en situation i där den antibiotika som finns tillgänglig visar sig vara verkningslös så är det inget annat än ett farligt steg bakåt i utvecklingen. Det måste konstateras att överstatliga beslut i just dessa sammanhang är enbart av ondo för . rymdverksamhet bör i första hand koordineras med som är mellanstatligt och inte med EU. fungerar bra och det är olämpligt att bryta upp dess struktur. hållning gällande sammanhållningspolitiken, såväl den befintliga som den framtida, är att EU inte ska medfinansiera projekt som medlemsstaterna själva borde bekosta. Till yttermeravisso kommer den framtida sammanhållningspolitiken påtvinga mottagarländerna krav om strukturreformer, vilka är nödvändiga för att uppnå 2020-strategin. Kraven som ställs inkräktar starkt på de enskilda ländernas självbestämmande, vilket syntes tydligt i EU:s hantering av . stödde den aktuella indragningen, då vi anser att sammanhållningsfonderna inte bör användas över huvud taget och pengarna i stället bör återbördas till medlemsstaterna genom minskade medlemsavgifter. Därmed inte sagt att den inte bör tillämpas på ett icke-diskriminerade vis. Noterbart är att det tidigare taket om 3,23,av BNP i stöd , enligt moduleringar i den femte rapporten om sammanhållningspolitiken, endast förmodas leda till en kumulativ ökning av ländernas BNP som är lägre än tillskottet av kapital från EU. Förvisso finns det potential i sammanhållningspolitiken vissa regioner har reagerat bra på kapitaltillskott men det finns även vad man rimligen bör kalla lost causes. Vissa regioner i uppvisar noll och ingen förbättring på nästan något område, trots bidrag år . Näst intill samtliga kurvor pekar åt fel håll i dessa regioner och det enda som kan ha en reell effekt är att lyfta invånarnas utbildningsgrad till 2020-målet: med tertiär utbildning. Detta i regioner som har bland de svagaste utbildningssiffrorna i EU. Kostnaden för den typen av utbildningsexplosion är mer än vad EU:s budget mäktar med och dessutom skulle det krävas ett orealistiskt system för att förhindra brain drain i regionen. Att använda i runda slängar en tredjedel av EU:s budget för att lyfta tillväxten i mer än halva EU blir som att försöka lyfta sig själv i håret (med hjälp av bara tummen). Förvisso kan, förutsatt att finansiering av det redan fastställts, visst begränsat stöd gå till specifika insatser av mervärde för flera länder eller regioner, men definitivt inte på det svepande sätt, eller rent demokratifientliga sätt som i förslaget, som . Ett system som i praktiken fungerar som ett försörjningsstöd för EU-länder bör starkt ifrågasättas. De pengarna som belastar nettoavgift kan användas med större effekt och mer effektivt i egna problemtyngda regioner. anser att regeringen bör verka för att sammanhållningspolitikens roll inom EU reformeras och i förlängningen fasas ut. bör regeringen öppna för en reformering av fördraget som innebär att sammanhållningspolitiken stryks som eget område. Kommissionen konstaterar, säkerligen på goda grunder, att den största skillnaden i transportinfrastruktur föreligger mellan de västra och de östra delarna av EU. Kostnaden för att ett välfungerande transportnät inom EU anses kräva betydande resurser: . Det första man bör ifrågasätta här är om större delen av dessa satsningar över huvud taget kommer att kunna finansieras på något annat sätt än genom skattsedeln. Satsningar i huvudsakligen de östra delarna av EU, där såväl tillverkningen som köpkraften är låg, torde inte rendera köprusch. Om inte EU, genom sin budget, garanterar avkastningen. EU bör på sin höjd tillhandahålla fördelningsmodeller för kostnader, för det fall att kostnads-/intäktsfördelningen blir olika i de olika medlemsstaterna. anser att regeringen bör verka för att finansiering av dylika investeringar bärs av de berörda staterna och inte finansieras genom eller garanteras av EU-medel. ifrågasätter starkt bärkraften i den nu föreslagna Fonden för ett sammanlänkat (FSE). Finansieringen och inriktningen på programmet kan skarpt ifrågasättas. Som har framförts tidigare i samråd invänder mot att svenska skattepengar ska användas till den här typen av infrastruktursatsningar. De länder som känner behov av den typen av satsningar som FSE ska finansiera bör rimligen finansiera dem själva. anser att regeringen bör neka godkännande av samtliga utgiftsposter inom EU:s budget, inom detta område, som inte är paneuropeiska. Utmaningarna ligger i att säkerställa nationell och europeisk energitillgång samt långsiktig miljöutveckling och försörjningstrygghet gemensamt med trygg finansiering och global konkurrens. Alltför stora och dyra investeringar i europeisk infrastruktur och grön teknik för att säkerställa klimatmål genom enbart förnybar energi och avvecklad kärnkraft, ser vi som en ekonomisk orimlighet. Att lägga för stora kostnader på europeiska företag kommer att hämma den ekonomiska tillväxten och därmed ge minskade resurser till forskning och utveckling. Vi ser att det bör ligga en balans i ekonomin och miljösatsningarna för att skapa det långsiktigt hållbara samhället samt en långsiktig global konkurrens. Långsiktig färdplan för energipolitiken 2050 Vi sverigedemokrater anser och vill betona att energifärdplanen inte får eller kan ersätta de enskilda nationernas egna mål för energiförsörjningen. välkomnar slutsatsen att kärnkraften även kommer att vara en viktig källa för en så gott som koldioxidfri elproduktion. En satsning på ny kärnkraftsteknik bör vara en naturlig ledstjärna i det fortsatta arbetet med att minska koldioxidutsläppen. I arbetet med ny kärnkraftsteknik kan arbetet fokuseras på än högre utnyttjandegrader och dessutom med en moderniserad teknik när det gäller avfalls- och säkerhetsfrågor. I ett längre perspektiv kan fusionsenergin möjligen få ett genombrott. Det är dock viktigt att satsningar på fusionsenergi sker inom ramen för den befintliga budgeten och genom omprioriteringar. Vidare ser vi positivt på att energipriserna bättre bör återspegla de verkliga kostnaderna. Energieffektivisering är en viktig åtgärd men detta bör i hög grad skötas nationellt och under marknadsmässiga villkor. Villkoren är alltför olika i olika länder för att gemensamma normer och system ska kunna appliceras. Ett svepande krav om effektiviseringar om riskerar att försena andra mer effektiva investeringar för att minska utsläppen av växthusgaser. Beroendet av fossila bränslen, i första hand kol, bör brytas. Alltför stora förhoppningar kan dock i detta läge inte knytas till CCS-tekniken. Tekniken är oprövad och det återstår en hel del teknikutveckling, och till detta kommer avsevärda investeringskostnader för att bygga ut infrastruktur. De stora investeringskostnader som krävs i form av utbyggnad av t.ex. ledningskapacitet måste belasta de enskilda nationernas budgetar och ske under marknadsmässiga villkor. Utvecklingen får dessutom inte gå i den riktningen att nya lokala miljöproblem skapas. För att EU ska kunna ha en säker tillgång till energi måste beroendet av import från oroliga stater minskas och fasas ut. Det är av särskild vikt att beroendet av importerad gas inte ökar och att de nationella energiförsörjningsplanerna inte blir beroende av andra nationers energiförsörjningsplaner. Ett viktigt steg är att varje medlemsstat bör sträva mot att vara självförsörjande när det gäller elproduktion. De mål som är uppsatta för att minska utsläppen av växthusgaser får inte äventyra de enskilda hushållens ekonomi eller de nationella ekonomierna. Forskning och utveckling bör i högre grad lyftas fram som en framkomlig väg till en minskning av utsläppen. Det är av största vikt att konkurrenskraften för inhemsk industri inte försämras med risk för utflyttning av verksamhet eller produktion till länder med en mindre ambitiös klimatpolitik. I stället måste åtaganden internt inom EU kopplas till ansträngningar att komma fram till bindande mål på global basis, som EU understödjer konkurrenskraften inom sin traditionella industri. Framför allt bör medlemsstaterna få välja vilken sektor som man ska fokusera på inom ramen för färdplanen. Vi ser dock att koldioxidbeskattningen på nettoutsläpp är ett ekonomiskt styrmedel för att klara miljömålen. EU bör även utforska möjligheten att beakta koldioxidutsläpp vid fastställandet av tariffer för import av varor. Vi vill betona att de slutsatser som kommissionen har redovisat till stor del bygger på osäkerhetsmoment i form av framtida ekonomisk tillväxt, världsmarknadspriser, politiska förändringar etc. Många av de frågor som berör t.ex. koldioxidutsläpp och andra globala miljöfrågor måste och kan inte på annat sätt lösas än genom avtal och i samverkan med länder utanför EU. Förordning om marknadsintegritet och transparens på el- och gasmarknaden har en väl fungerande elmarknad som dessutom är relativt miljövänlig och koldioxidutsläppssnål. Att delar av nu överger en stabil elmarknad till förmån för vind, kol, utomeuropeisk gas och el ser vi som ett stort bekymmer. Vi ser att den europeiska utvecklingen på energimarknaden kan komma att påverka oss negativt. ser därför positivt på ett energisamarbete med våra närstående grannländer när det gäller produktion och distribution av el. För att förhindra diskriminerande och konkurrensbegränsande beteenden gentemot aktörer på elmarknaden och naturgasmarknaden bör övervakning ske genom nationella tillståndsmyndigheter eller genom bilaterala avtal mellan nationella tillståndsmyndigheter. Detta för att minimera eventuella negativa effekter på den svenska marknaden på grund av överstatliga beslut från . Utbyggnaden av den europeiska infrastrukturen kommer att resultera i enorma kostnader för marknaden och för medlemsländerna, särskilt . Att säkerställa den nationella energiförsörjningen i första hand och sedan genom bilaterala nationella avtal garantera tillförlitligheten för att inte bli ekonomiskt eller politiskt beroende av utomeuropeisk olja eller gas ser vi som oerhört viktigt. För att ska klara klimatmålen till 2020, behövs minskad användning av gas, olja och kolkraft, detta resulterar i ett underskott på miljöproducerad el. Att då investera i dyr decentraliserad infrastruktur för att tillgodose vindkraftssatsningar och avveckla koldioxidsnål kärnkraft ser vi som olyckligt. motsätter sig större delen av EU:s externa fiskeripolitik. Vi ifrågasätter kostnadseffektiviteten i framför allt fiskeavtalen och ser helst att avtalen inte förlängs när det gäller utvecklingsländerna. Man använder fiskeripolitiken och pengar från den svenska medlemsavgiften, där vi är stora nettobetalare, för att upprätthålla en fiskeflotta, främst i och , som borde ha anpassats till hållbara fiskenivåer vid det här laget. Kommissionens förslag till ny fiskeripolitik kommer endast att cementera ett förlegat synsätt på fiskeripolitiken och ytterligare belasta bestånden. Detta är inte i linje med ett hållbart fiske. Vidare finns det anledning att ifrågasätta kommissionens analys av vad som är hållbart fiske. Socioekonomiska hänsynstaganden när det gäller t.ex. ska inte tas med i bedömningen. anser därför att regeringen ska verka för ett avskaffande av en icke kostnadseffektiv fiskeflotta som hindrar utveckling i, till största delen, AVS-länderna. Färdplan mot ett resurseffektivt Kommissionens meddelande är i flera avseenden radikalt där man återkommande ifrågasätter fundamenten i marknadsekonomin och ekonomisk tillväxt. Oss veterligen är det nationellt sett få partier som öppet har ifrågasatt huruvida vi ska ha ekonomisk tillväxt. Kommissionens slutsats grundas på en rad missuppfattningar, där den mest uppenbara är att resurseffektivitet inte skulle vara en del av marknaden. Ett effektivt användande av resurser är trots allt definitionen av marknadsekonomi. Att slöseri med resurser skulle vara lönsamt faller på sin egen orimlighet. Strategi för biologisk mångfald i EU anser att med anledning av respektive lands unika miljö och olika förutsättningar är detta frågor som i första hand bör behandlas på nationell nivå. När det gäller t.ex. incitamentsprogram inom skogsbruket krävs det ingen EU-strategi, liksom när det gäller frågan om invasiva arter. 2020-strategin, som handlar om europeiska utbildningspolitiska mål, är mycket omfattande och djupgående för medlemsstaterna. Att från centralt europeiskt håll stipulera att en viss andel av den medelålders befolkningen ska ha högre utbildning strider mot subsidiaritetsprincipen på ett uppenbart sätt. Att stipulera en reformerad och moderniserad utbildning för alla enskilda medlemsstater på ett svepande sätt strider också mot subsidiaritetsprincipen och är dessutom kränkande för de stater som redan ligger långt framme i sina utbildningssystem. I direktivet Utbildning 2020 stipuleras det att av alla högskolestuderande ska ha tillbringat studietid utomlands, vilket strider påtagligt mot det nationella självbestämmandet och går långt utöver vad som kan anses nödvändigt för att hålla en hög utbildningsnivå för medlemsländerna. Dessutom kan det ses som en ren kommendering av studenter att bege sig utomlands. Beslut att studera utomlands måste baseras på den fria viljan och hela förslaget strider mot grundläggande demokratiska principer och hör inte hemma i den västerländska civilisationen. Samma problematik finns i direktivet vad gäller yrkesutbildning, där det stipuleras att av de 18- till 34-åringar som är yrkesutbildade ska ha haft en praktikperiod utomlands. Detta direktiv är direkt orealistiskt och strider också mot grundläggande demokratiska värderingar, där studenternas fria vilja måste få fälla utslag vad gäller studier utomlands. Vad som ska uppnås med dessa direktiv är oklart, likaså hur det praktiskt ska genomföras med avseende på nationernas sannolikt olika popularitet bland studenter. Resolutionen om en europeisk strategi för flerspråkighet går också långt utöver vad EU lämpligen ska ge direktiv om. Resolutionen bryter mot proportionalitetsprincipen. Uppmaningar att genom flerspråkighet stärka den sociala sammanhållningen är ej vetenskapligt underbyggda. Det är mycket långtgående direktiv för det nationella självbestämmandet och ska i stället beslutas på nationell nivå. Det måste vara upp till varje nation att besluta om vilka åtgärder man vill sätta in för att främja den sociala sammanhållningen. Samma principer gäller människors rörlighet. Att ge direktiv till de enskilda nationerna om att studenter ska skaffa sig kunskaper i minst två främmande språk strider mot proportionalitetsprincipen och det nationella självbestämmandet. Språkundervisning måste vara en nationell angelägenhet för de enskilda nationerna att besluta om. Direktivet inkräktar mycket djupt i de enskilda nationernas utbildningssystem, som måste vara exklusivt en nationell fråga. Det faktum att starka krafter inom unionen verkar för att delar av idrottspolitiken skall lyftas upp på överstatlig nivå är mycket oroväckande. Debatten kring förslaget till nytt mervärdesskattedirektiv blixtbelyser såväl det generella problemet med tvingande överstatlighet som det faktum att idrottslivet i de europeiska länderna är organiserat på helt olika sätt och att det därför inte är möjligt att med bibehållen kvalitet pressa in alla länder i samma form. Regeringen bör kompromisslöst arbeta för att idrottspolitiken förblir en nationell angelägenhet. Kulturpolitiken bör möjligt återgå till att vara ett område som uteslutande hanteras av de nationella, regionala och lokala parlamenten. Tills detta har blivit verklighet är det av största vikt att regeringen verkar för att den europeiska kulturpolitiken bedrivs med största möjliga respekt för skattebetalarnas pengar, subsidiaritetsprincipen och nationernas kulturella särarter. Tyvärr är detta inte fallet . Den överstatliga kulturpolitiken används som ett verktyg för att ovanifrån försöka skapa en artificiell, europeisk identitet som inte efterfrågas av medborgarna. Förslaget till programmet Kreativa saknar visserligen inte goda och välmenande aspekter, men det strider mot subsidiaritetsprincipen och har en tydlig identitetsskapande agenda. Regelverket kring stöd för digitalisering av biografer innehåller avsnitt som syftar till att gynna europeisk film på bl.a. den nationella filmens bekostnad. Även den europeiska kulturarvsmärkningen innehåller tyvärr drag av försök till centralstyrda identitetskonstruktioner som har väldigt lite med det kulturarvbevarande grundsyftet att göra. Regeringen bör i sitt fortsatta arbete sträva efter att motverka dylika tendenser. 2010/2300() 2011/12:63, s. 12 FN:s World Drug Report 2010 World_ Drug_Report_ 2010_lo-res.pdf