mot · H002So269 · 2012-10-02 00:00:00 — Trots det bräckliga underlaget kan vissa av regeringens förslag vara motiverade att genomföra, t.ex. att ställa större krav på anordnarna vilket innebär ett ökat skydd för brukarna och en högre kvalitet på den personliga assistansen. Andra förslag kan inte ställa upp på då de bl.a. inskränker självständigheten och integriteten för de människor som har personlig assistans. Regeringen har också valt att inte lägga fram några av de förslag som fått mest kritik, som att god man och ställföreträdare inte skulle få arbeta som personlig assistent. Det är bra att dessa förslag har utelämnats. När det gäller skyldigheten för anordnare av personlig assistans att tillhandahålla all assistans delar vi regeringens ståndpunkt att bestämmelsen endast bör riktas mot assistansanordnare. En anordnare kommer genom förslaget inte att kunna neka assistans till en assistansberättig på vissa tider. Den enskilde ska alltså även fortsättningsvis vara fri att välja olika assistansanordnare för olika tider. har i sitt svar på ett regeringsuppdrag lämnat rapporten för minskat krångel där det bl.a. föreslås att assistansersättning får lämnas då den ersättningsberättigade vårdas på sjukhus. Enligt ska detta gälla om den assistansberättigade hade assistans redan innan sjukhusvistelsen och under förutsättning att den personliga assistenten inte utför sjukvårdande uppgifter eller sådan omvårdnad som sjukvårdshuvudmannen ska göra. I den tidigare nämnda lagrådsremissen fanns ett förslag från regeringen att Inspektionen för socialförsäkringen skulle utreda och bedöma om det var lämpligt att ändra reglerna i enlighet med förslag och de ekonomiska konsekvenserna av detta. I propositionen är detta förslag borta. Frågan är viktig för de assistansberättigade ur flera aspekter; dels p.g.a. att sjukvårdens personal i flera fall inte har den personliga kunskap om den assistansberättigade som behövs, dels för att det för många assistansberättigade innebär en stor förlust om deras personliga assistenter tvingas söka annat arbete de vistas på sjukhus. Inspektionen för socialförsäkringen bör ges i uppdrag att utreda frågan om möjligheten för den enskilde att behålla assistansersättningen vid sjukvistelse och redovisa kostnadskonsekvenserna av detta. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 5.4.2Studier och arbete utomlands Även personer som har personlig assistans ska som andra kunna studera eller arbeta utomlands utanför EU och EES-området i perioder. Vi välkomnar därför att regeringen instämmer i bedömningen att det ska vara möjligt. Vi känner dock en oro att detta kan komma att bedömas alltför restriktivt och anser därför att tillämpningen på detta område särskilt ska följas upp i ISF utvärdering . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 5.4.3Närstående som personliga assistenter Ett av de förslag i utredningen som har väckt mest diskussion är att när närstående arbetar som assistenter ska , kommunen och få göra inspektioner i bostaden. För att undvika dessa inspektioner ska de personliga assistenterna var anställda av kommunen. Kritikerna mot förslaget menar att det inskränker rätten till integritet. I propositionen framgår det att redan har rätt att göra besök för att utreda rätten till och omfattningen av den personliga assistansen. föreslås att kommunen under samma förutsättningar ska få rätt att besöka den insatsberättigade för att utreda behovet av assistans. Det handlar inte om att inspektera bostaden. föreslås också få rätt att utföra inspektion för tillsyn av assistans i bostaden. motsätter sig inte detta eftersom vi anser det vara viktigt att det finns insyn kring att den enskilde får den hjälp han/hon ska ha. Många med mycket omfattande funktionsnedsättningar har assistans. Många är beroende av närstående och assistenter för att kunna kommunicera. I de allra flesta fall gör närstående ett enastående jobb som personliga assistenter. Men det förekommer också att närståendes intressen går före den assistansberättigade. Övergrepp och vanvård förekommer även inom personlig assistans precis som inom andra delar av funktionshindersverksamheten. När det gäller våld mot kvinnor är hemmet den farligaste platsen. Vi anser därför att de ska finnas möjlighet till insyn och tillsyn med målet att den assistansberättigade ska få den hjälp han/hon behöver. Det är en självklarhet för oss att den som har personlig assistans deltar aktivt i samhällslivet och inte befinner sig i hemmet. Likaså att man när man har skäl för det ska ha möjlighet att tacka nej och förlägga besöket . Eftersom åtgärden är integritetskränkande anser vi att det är oerhört viktigt att den följs upp och utvärderas. Det är att vänta till ISF slutrapportering . En fördjupad utvärdering av denna del bör redovisas . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 5.4.4Uppgiftsskyldighet för anordnare av personlig assistans Regeringen föreslår att den som är anordnare av assistans ska vara skyldig att anmäla ändrade förhållanden som påverkar rätten till eller storleken på assistansersättningen. Regeringen sätter här fusket före brukarens möjlighet till en självständig assistans och en trygg relation till assistenterna. Den personliga assistansen är mycket privat och förtroendet mellan brukare och assistent är oerhört viktigt. Med detta förslag har vi kommit ifrån grundtanken att den assistansberättigade ska kontrollera sin vardag. Som flera remissinstanser har påpekat är det dessutom integritetskränkande och frångår principen om att bedömningen av assistansbehovet är en fråga mellan myndighetsutövaren och den försäkrade. Vi föreslår därför att avslår regeringens förslag till förändring av 110 kap. 46 § socialförsäkringsbalken, gällande ansvar för assistansanordnare att anmäla ändrade förhållanden till . Detta bör besluta. En orsak till ökade kostnader är ersättningssystemets utformning i form av en timschablon, vilket både och Inspektionen för socialförsäkringen har påpekat. Den senare myndigheten har i rapporten (rapport 2012:12) visat att ersättningens utformning ger privata assistansanordnare en marginal på i genomsnitt . Totalt överkompenseras de privata företagen med . är ersättningen för låg för många kommuner eftersom kollektivavtal om exempelvis arbetstider och rätt till heltid gör att personalkostnaderna är högre än vad som erhålls via assistansersättningen. Det är därför bra att regeringen aviserar en översyn av schablonersättningen i budgetpropositionen . vill vi påpeka nödvändigheten av att intresseorganisationerna aktivt kan medverka i detta arbete. Ledsagning kan ges både enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) och socialtjänstlagen (SoL). Insatsen kan erbjudas för dem som själva har svårt att komma ut för att träffa vänner, ägna sig åt fritidsaktiviteter eller delta i samhällslivet på olika sätt. Det kan t.ex. handla om personer med synskador eller på annat sätt nedsatt orienteringsförmåga. Möjligheterna att få ledsagning är mycket viktig för att bryta isoleringen för personer med funktionsnedsättning. har kartlagt kommunernas tillämpning av lagstiftningen. (Se rapporten enligt LSS och SoL kartläggning av kommunernas insatser 2010, artikelnummer 2011-3-49.) Rapporten ger en oroande bild av hur möjligheterna att få ledsagning ser alltför olika ut, i många fall begränsas allt mer och i vissa fall kostar mycket för den enskilde. 6.1Förtydliga lagstiftningen om ledsagarservice enligt LSS Något som uppmärksammats är att flera kommuner tvingat brukaren att betala kostnaden för ledsagarens resor och entréavgifter. Denna linje har fått stöd av . Ledsagarservice enligt LSS ska vara en rättighet som ska erbjudas på ett sätt som gör att brukaren ska kunna leva ett så normalt liv som möjligt och utan merkostnader. konstaterar att i en av fyra kommuner har man satt begränsningar för rätten till ledsagning på ett sätt som saknar stöd i lagen. Det kan handla om begränsningar i antalet timmar man kan få och vilka aktiviteter som omfattas. Lagstiftningen om ledsagarservice enligt LSS bör därför förtydligas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. En annan problematik är att det har det blivit allt svårare just för personer med grava synskador att få sina ansökningar om ledsagarservice beviljade. Allt fler kommuner anser att grav synskada inte längre ingår ibland de funktionsnedsättningar som ska ge rätt till stöd enligt LSS. Den tolkningen har dessutom fått stöd i domstol. Det kan visserligen finnas möjlighet att i stället få ledsagning beviljad i enlighet med socialtjänstlagen (SoL). Nackdelen är då att insatserna kan kosta pengar, till skillnad från de insatser som beslutas enligt LSS, vilka är avgiftsfria. En majoritet av kommunerna () tar ut sådana avgifter, enligt uppgifter från . Hur höga taxorna är varierar, men vanligast är att det är samma timtaxa som hemtjänstavgiften. Regeringen bör därför återkomma med ett förtydligande av LSS så att personer med grava synskador åter kan få rätt till ledsagning. Särskilt som det står i förarbetena till LSS (prop. 1992/93:159 s. 55 och 168) att personer med grava synskador är exempel på den personkrets som ska ha rätt till stöd och service enligt denna lag. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 6.2Ta fram nationella riktlinjer för ledsagning konstaterar att kvaliteten och organisationen kring ledsagning varierar stort över landet. Detta gäller ledsagning enligt både LSS och SoL. För att inte levnadsvillkoren för personer med funktionsnedsättningar ska skilja sig åt i alltför stor utsträckning beroende på var man bor, behöver det också tas fram nationella riktlinjer. bör få ett sådant uppdrag. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 6.3Avgifter ska inte hindra någon att få ledsagning Något som länge uppmärksammats är den spretiga situationen när det gäller avgifter för ledsagning enligt SoL. I 92 kommuner erbjuds gratis ledsagning, i övriga varierar avgiften stort. I vissa fall tar man ut fastställda belopp på , men vanligare är att man tar ut en avgift per tillfälle, som beräknas på olika sätt beroende på var man bor. I de kommuner som tar ut avgift per tillfälle räknas dock insatsen in i avgiftssystemet för hemtjänst och man tillämpar taket på , som gäller i i hela landet. Det är ett problem att avgiftssystemen och därmed levnadsvillkoren ser så olika ut beroende på var man bor. I kommuner med höga avgifter kan den enskildes ekonomi avgöra om man har råd att ansöka om ledsagning, något som rimmar illa med principen att man inte ska drabbas av merkostnader p.g.a. sin funktionsnedsättning. Regeringen bör utreda frågan om en mer enhetlig avgiftssättning för ledsagning enligt SoL. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7Alla tjänar på förskrivning av hjälpmedel Det är i många fall helt avgörande för livskvalitet och delaktighet i samhället för en person med funktionsnedsättning att de hjälpmedel som behövs tillhandahålls. Kostnaderna för hjälpmedel överdrivs ofta om man ser till de positiva effekter de har för hälsa och livskvalitet samt de ekonomiska vinster samhället faktiskt gör när hjälpmedlen bidrar till självständighet och självbestämmande. har t.ex. konstaterat att hjälpmedel till en person med en psykisk funktionsnedsättning ger en ekonomisk vinst för staten på . Om hjälpmedlet hjälper någon till arbete sparas statens kostnader för hjälpmedlen in på bara , som den enskilde individen förstås får en avsevärt bättre ekonomi och höjd livskvalitet. Trots hjälpmedlens positiva effekter har regelverken snävats åt runtom i landet. Förskrivningen har blivit mer restriktiv, hjälpmedel har försvunnit ur sortimentet och kostnader har lagts över på individen. Orsaken har varit att kommuner och landsting tvingats pressa ner kortsiktiga kostnader för att få budgeten att gå ihop. Återigen visar det sig att regeringens val att sänka skatter i stället för att satsa pengar på välfärden i kommuner och landsting får konsekvenser i människors vardag. 7.1Fritt val samhället skjuter ifrån sig ansvaret En av de mest betydelsefulla förändringarna på hjälpmedelsområdet just nu är ett försök med ett valfrihetssystem i några landsting. Systemet kallas helt enkelt Fritt val av hjälpmedel. Regeringen vill att systemet ska införas i hela landet. Att ge den enskilde mer inflytande över valet av hjälpmedel är positivt eftersom det skapar bättre förutsättningar att möta vars och ens behov. Många har uppfattat utbudet hos de offentliga huvudmännen som alltför begränsat. är det tydligt att ansvar lastas över från det offentliga till den enskilde. Det nya systemet ställer ännu högre krav på opartisk information . Det s.k. fria valet av hjälpmedel innebär att brukaren får en rekvisition och därefter köper sitt hjälpmedel direkt av leverantören. Det innebär att brukaren blir ägare till hjälpmedlet och själv får ta det fulla ansvaret för det. Det är dessutom konsumentköplagen som reglerar relationen med företaget som säljer hjälpmedlet. Som vanlig konsument har man rätt att reklamera varan om det är fel på den, men är det köparen som måste bevisa att det är ett ursprungligt fel. Svårigheter kan dock uppstå att få ett annat tillfälligt hjälpmedel i väntan på reparation eller leverans av nytt hjälpmedel. Säljaren är visserligen skyldig att lämna fullgoda anvisningar om säkerhet, installation och användning, men någon särskild utbildning för att få kunskap att utnyttja sitt hjälpmedel till dess fulla potential kan köparen knappast räkna med. Hjälp med modifikationer, service och reparationer kommer att kosta extra, allt under förutsättning att företaget finns kvar på marknaden och har möjligheter att hjälpa till med det. Annars måste brukaren hitta ett annat företag som förhoppningsvis har tillräckliga kunskaper om hjälpmedlet för att kunna reparera det. Priset vid eget val blir inte sällan högre eftersom styckepriset kan pressas vid upphandling. Det innebär att brukaren kan få betala ur egen ficka eftersom rekvisitionen inte utgår från priset på konsumentmarknaden. Särskilt har detta uppmärksammats när det gäller hjälpmedel för hörselskadade. Detta i ett läge där höga kostnader ofta är ett problem för den enskilde brukaren, ibland i så hög grad att man avstått från hjälpmedel för att man inte har råd. Skillnader i inkomst, försäkringsskydd m.m. får med andra ord stor inverkan på enskilda individers valmöjligheter vid fritt val. På ett strukturellt plan kan man, precis som på andra områden, se att inslag av marknadslösningar i välfärden leder till ökade klassklyftor. Det kommer också att uppstå en okontrollerad andrahandsmarknad för begagnade hjälpmedel där funktionen inte alltid kan garanteras. Det är enklare att ställa krav på hjälpmedel som är till låns. När de återlämnas är hjälpmedelscentralerna skyldiga att säkerhets- och funktionstesta samt serva hjälpmedlen innan de lämnas vidare. Och om de är trasiga och inte kan repareras så kasseras de. Valfrihetsreformen på hjälpmedelsområdet är precis som regeringens andra valfrihetsreformer ett ideologiskt val. Man förlitar sig på att marknaden ska lösa alla problem, i stället för att titta på hur de offentliga systemen kan förbättras och utvecklas mot mer valfrihet. Ansvaret förskjuts från det offentliga till individen. föreslår i motion 2012/13:Fi212 att lagen om valfrihetssystem ska upphävas vilket innebär att vi inte vill att den ska utvidgas till hjälpmedel som föreslås i betänkande Hjälpmedel ökad delaktighet (SOU 2011:77). 7.2Det ska spela mindre roll var man bor Vilka hjälpmedel man har möjlighet att få och vilka kostnader detta innebär för den enskilde varierar mycket över landet. Detta är väl känt och man har bl.a. konstaterat detta i SOU 2004:83. I och med att hjälpmedel kan ha en så avgörande effekt för en persons livskvalitet är det problematiskt att bostadsorten ska vara avgörande i så hög grad som . Handikappförbunden (HSO) har arbetat med ett särskilt projekt om hjälpmedel. Där konstaterar man att det förutom regionala skillnader också finns tydliga skillnader mellan vilka hjälpmedel som förskrivs till kvinnor respektive till män. Detta beror delvis på att kvinnor och män söker olika typer av hjälpmedel, men det konstateras också att det finns könsskillnader i hanteringen på de ansvariga myndigheterna. Staten bör ta ett större ansvar än för att förskrivningen av hjälpmedel ska bli mer likvärdig över landet. Att staten har ett övergripande ansvar för tillhandahållandet av hjälpmedel anges också i om rättigheter för personer med funktionsnedsättningar. Regeringen bör därför ge i uppdrag att ta fram nationella riktlinjer för förskrivning av hjälpmedel. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Ett av de allvarligaste problemen på hjälpmedelsområdet är att det är svårt att hitta information om vilka hjälpmedel som finns och vart man ska vända sig för att få dem. Ett hjälpmedel som behövs för den dagliga livsföringen, ett s.k. personligt hjälpmedel, ska sökas hos . ansvarar för de hjälpmedel som behövs i arbetet. (Mer om politik när det gäller arbetshjälpmedel finns att läsa i motion 2012/13:A303.) Vidare ansvarar kommunen för bostadsanpassning när hjälpmedel behövs i hemmet. Olika typer av hjälpmedel omges av olika regelsystem. I en av de rapporter som publicerats i HSO:s hjälpmedelsprojekt vittnas det om de problem som det uppsplittrade huvudmannaskapet medför. Det innebär att en förskrivare av hjälpmedel inte ser till helheten i en persons livssituation utan enbart till det kompetensområde som finns på den egna myndigheten. Ett exempel på det är att hjälpmedel som förskrivits för arbetet inte självklart får användas . Det kan vara ett hörselhjälpmedel som utprovats för en arbetssituation. Att det då krävs en ansökan om ytterligare ett hörselhjälpmedel för fritiden framstår som helt onödig byråkrati som leder till ökade kostnader för både samhället och den enskilde. Lösningen på dessa problem är att samordna hjälpmedelsförskrivningen under en huvudman. Genom tillgängliga hemsidor och annat överskådligt informationsmaterial kan denna huvudman enkelt presentera ett utbud och hur man går till väga för att ansöka om hjälpmedlen. Sannolikt skulle detta också innebära ekonomiska vinster i och med att kompetens kan samordnas och dubbelarbete undvikas. Hjälpmedelsförskrivningen bör alltså samordnas under en huvudman. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Amineh Kakabaveh (V)