mot · H002So268 · 2012-10-02 00:00:00 — Med en lagreglering av de personliga ombuden får man också räkna med en volymökning. Behovet är större än dagens tillgång och ombuden finns inte i alla kommuner. Vi uppskattar att det med en lagreglering kommer att behövas fler personliga ombud och vi skjuter i vårt budgetalternativ till pengar på anslaget för personliga ombud. En lagreglering av rätten till personligt ombud bör gälla från . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vi avsätter pengar för detta i förslag till statsbudget under Utgiftsområde 9. Personliga ombud kan hamna i en svår sits när det uppstår konflikter mellan kommunens intressen och intressena hos den enskilde som ombudet ska företräda. Detta eftersom kommunen är ombudets uppdragsgivare, även om man inte alltid är anställd direkt av kommunen. Många menar därför att ombuden bör ges en mer oberoende ställning. Detta skulle t.ex. kunna ske om ombuden läggs direkt under länsstyrelserna eller att man använder sig av brukarorganisationer i större utsträckning än . Regeringen bör utreda frågan om att ge de personliga ombuden en mer oberoende ställning gentemot kommunerna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Precis som alla andra behöver kvinnor och män med psykiska problem eller funktionsnedsättningar något meningsfullt att göra om dagarna. Sysselsättning är viktigt för hur man upplever sin livskvalitet. Sysslolöshet kan vara direkt kontraproduktivt när det gäller möjligheterna till återhämtning. Den generella situationen på arbetsmarknaden och regeringens arbetsmarknadspolitik är dock långt ifrån gynnsam för gruppen. Många kan förstås arbeta på den reguljära arbetsmarknaden, men kan behöva stöd att nå den genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Andra har mer omfattande sjukdomsbilder och funktionsnedsättningar och behöver särskilda sysselsättningsinsatser genom t.ex. stöd till arbetskooperativ eller daglig verksamhet. De stora dragen i politik för att människor med nedsatt arbetsförmåga ska få möjlighet att arbeta, finns i vår motion 2012/13:A303. Vi kommer i detta avsnitt endast att lyfta fram ett par förslag som berör psykiatrisatsningen och dem med de mest omfattande psykiska funktionsnedsättningarna. I regeringens psykiatrisatsning har sysselsättningen sagts vara högt prioriterad. I förhållande till arbetsmarknadspolitiken i stort kan dock de satsade pengarna i bästa fall förbättra situationen för målgruppen på marginalen. Eller som Statskontoret skriver i sin uppföljningsrapport på psykiatrisatsningen: Statens stöd i psykiatrisatsningens fyra sysselsättningsprojekt har medverkat till att det är fler utförare som erbjuder mer sysselsättning och att det är fler sysselsatta än vad det var . Statskontoret konstaterar dock att den sysselsättning som skapats via psykiatrisatsningen räknas i hundratal per åtgärd, medan antalet utförsäkrade från , sjukskrivna eller arbetslösa personer med psykisk funktionsnedsättning räknas i tiotusentals personer. Den sysselsättning som skapats genom psykiatrisatsningen är således begränsad i förhållande till hur sysselsättningssituationen för psykiskt funktionsnedsatta personer ser ut på övergripande nivå. Särskilt riktiga åtgärder är dock nödvändiga och viktiga. Regeringens satsning har också haft betydelse, om än blygsam. Det är nämligen också så att även om av pengarna i psykiatrisatsningen skulle gå till sysselsättningsåtgärder så har inte ens hälften använts. Allra sämst har det gått för satsningen på att genom lagen om valfrihetssystem (LOV) stimulera fram företag som anordnar sysselsättning. Problemet har varit att det inte finns tillräckligt många icke-kommunala aktörer som kan eller är villiga att anordna anpassad sysselsättning för målgruppen. har konstaterat att regeringens pengar inte har ökat utbudet av alternativa utförare i någon nämnvärd omfattning och inte heller kommer att göra det . På de ställen i landet där det ändå funnits aktörer som kan ingå i LOV-systemet, har typen av sysselsättning inte skilt sig särskilt mycket åt mellan aktörerna. Det som i stället behövs är anpassad sysselsättning efter individens behov. Vi anser att de pengar som satsas i den förnyade psykiatrisatsningen i stället ska förstärka det direkta stödet till de ideella föreningar och kooperativ som finns för att de ska kunna utöka sin verksamhet. Det vore också ändamålsenligt att ge ett direkt stöd till kommunerna för att utveckla verksamhet med sysselsättning i egen regi. 14.1Daglig sysselsättning inom LSS I (SOU 2008:77 Möjlighet att leva som andra Ny lag om stöd och service till vissa personer med funktionsnedsättning) föreslogs att personer med psykiska funktionsnedsättningar inom personkrets 3 ska få rätt till daglig verksamhet. Till skillnad från personer som tillhör personkrets 1 och 2 i LSS har personer med psykiska funktionsnedsättningar som tillhör personkrets 3 ingen rätt till daglig sysselsättning enligt LSS. Däremot bedrivs det ändå ofta sysselsättningsverksamhet för dessa personer ute i kommunerna med stöd i socialtjänstlagen. Självklart är det bättre om dessa personer får arbete inom den vanliga arbetsmarknaden, men det finns ändå ett stort behov av att öka tillgången till daglig verksamhet. En rätt utformad daglig sysselsättning kan för en del vara ett första steg mot arbete, medan det för andra är en viktig del för att få en så bra vardag som möjligt. En rättighet enligt LSS skulle leda till att den dagliga verksamheten skulle öka i omfattning och utbud. Personer med psykisk funktionsnedsättning inom personkrets 3 bör alltså ges rätt till daglig verksamhet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vi finansierar en sådan satsning i vårt förslag till statsbudget. Med stöd i beräkningar anslår vi 2013, 2014 och 2015. Antalet självmord (suicid) inom befolkningen har minskat men är fortfarande ett stort problem. Antalet suicid är mer än så stort som antalet döda i trafikolyckor. Tre till fyra självmord sker i . Nästan 1 500 personer tar sitt liv . Suicid är den vanligaste orsaken till dödsfall hos män och den näst vanligaste orsaken för kvinnor i . Självmordstalen är särskilt höga hos medelåders och äldre män. Tyvärr ser vi i statistiken att det finns en ökning bland unga kvinnor . 150 unga tar sitt liv i , vilket gör självmord till den vanligaste dödsorsaken i åldersgruppen. Medvetenheten om vad som utgör riskfaktorer och vilka som utgör riskgrupper för självmord behöver öka på många håll i samhället. Det handlar bl.a. om en ökad medvetenhet i skolan när det gäller elever. I äldreomsorgen är en stor riskgrupp äldre män som blivit ensamma. Arbetsförmedlingen skulle kunna öka medvetenheten i arbetet med riskgruppen unga arbetslösa män. Det bör tas fram en nationell handlingsplan för att minska dödligheten i självmord i . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Man uppskattar att i varje enskilt fall finns ca tio närstående efterlevande som får det svåra, traumatiska beskedet att någon tagit sitt liv. Därtill kan man lägga alla som finns inom det sociala nätverket, arbetskamrater, skolkamrater, vänner och grannar som blir djupt berörda. förlorar nästan 600 barn och unga en förälder eller ett syskon i suicid. När någon tagit sitt liv måste självklart anhöriga få stöd och det offentliga samhället ska vara en del av detta. Ett stöd till anhöriga är viktigt för att förebygga självmordsförsök bland de anhöriga. är det närmast en slump om anhöriga får hjälp och stöd. Många upplever sig helt förbisedda, andra erbjuds enstaka besök hos psykolog. I är det obligatoriskt att samhället uppsöker närstående efter ett självmord. finns i endast skrivningar i hälso- och sjukvårdslagen om att man ska beakta barns behov av stöd när en förälder hastigt avlider. Detta är inte tillräckligt. Det bör vara obligatoriskt att närstående söks upp efter självmord. Det bör tas fram ett nationellt program för efterlevande till den som tagit sitt liv. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 16Ökat stöd till anhöriga Anhöriga till personer med funktionsnedsättning kan behöva stöd för att hantera vardagen. Stödet kan bestå i t.ex. hjälpinsatser från kommunen eller i den gemenskap som erbjuds inom organisationer. Detta är något som uppmärksammats ganska mycket inom äldreomsorgen, men som är eftersatt när det gäller anhöriga till personer med funktionsnedsättningar. Anhöriga till personer med psykiska funktionsnedsättningar kan ha en särskilt påfrestande situation att hantera. Vi har tidigare krävt att Nationellt Anhöriga ska få ett vidgat uppdrag till att omfatta även anhöriga till personer med funktionsnedsättningar och personer som lider av psykisk ohälsa. Detta är nu verklighet. På psykiatriområdet finns inga renodlade anhörigorganisationer, i stället fyller patient- och brukarorganisationerna även denna roll. I förslag till statsbudget föreslås ett ökat bidrag till handikapporganisationerna, där flera av patient- och brukarorganisationerna på psykiatriområdet ingår. Precis som på så många andra områden driver den borgerliga politiken fram privatisering av den psykiatriska vården. Detta har gått längst i , men förekommer även på andra håll. Privatiseringen motiveras med olika argument, sinsemellan motsägelsefulla. De har blivit ett självändamål. Hård kritik har riktats mot delar av psykiatrin som redan har upphandlats. Caremas Hjärnhälsan i har kritiserats för att man satsar på kvantitet i stället för kvalitet. Läkare som arbetat inom Hjärnhälsan menar att Carema bara räknar pinnar och inte innehåll. Många läkare har därför också slutat att arbeta där, och Carema har inga fasta läkartjänster. Därmed faller ett tidigare argument att det privata skulle kunna locka till sig personal på ett sätt som det offentliga inte klarar. Ändå har den borgerliga landstingsmajoriteten i gått vidare med ytterligare privatiseringar. I och har berörda enhetschefer protesterat mot privatiseringen. De beskriver en välfungerande verksamhet med goda resultat och bra samarbete kring de svårast sjuka patienterna. Kring de svårast sjuka patienter med dubbeldiagnoser dvs. både psykisk sjukdom och missbruk, har man utvecklat en integrerad verksamhet som bl.a. lett till mindre behov av slutenvård. När psykiatrin ska privatiseras kan detta arbete inte fortgå på samma sätt. Detta är ett exempel på hur privatiseringar splittrar fungerande samarbeten kring patienter. Den psykiatriska vården är en funktion i samhället som lämpar sig oerhört illa att lägga över på vinstdrivande företag. Vården bygger på långvariga behandlingskontakter och relationer mellan patienter och personal. Resultaten i förhållande till insatserna är svåra att mäta. Risken är att vinstintresset i de privata företagen driver fram personalnedskärningar (s.k. effektiviseringar) som går ut över patienters behov av tidskrävande vårdrelationer. Också för själva privatiseringen kan patienterna drabbas genom att personal som de känner väljer att inte följa med till det privata bolaget, då det kan innebära sämre arbetsvillkor. Många vill också behålla den meddelarfrihet som personal i offentligt ägd verksamhet har men privat anställda saknar. I motion 2012/13:Fi212 En välfärd fri från kommersiella intressen presenterar förslag för att avkommersialisera kärnverksamheter inom vård, skola och omsorg. Vi föreslår inte att all välfärdsverksamhet ska skötas i offentlig regi, men för de verksamheter som tar emot skattemedel för att driva vård, skola och omsorg ska det inte vara tillåtet med vinstuttag i någon form. Amineh Kakabaveh (V)