mot · GZ02Fi17 · 2012-04-28 00:00:00 — Om detta sker parallellt med en finanssektor som dessutom är högt belånad och präglas av dålig transparens hotar en systemrisk för hela den finansiella sektorn, vilket ofta snabbt sprider sig till den reala ekonomin. Det finns emellertid en rad faktorer som sammantaget minskar risken för en utveckling mot en ny svensk finanskris. För det första är de svenska hushållens finansiella ställning förhållandevis god. Detta gäller oavsett om man mäter hushållens finansiella sparande eller hushållens finansiella nettoförmögenhet. Därtill är de svenska bankerna numera relativt väl kapitaliserade (i alla fall i jämförelse med vad som var fallet för många banker innan finanskrisen). Icke desto mindre utgör bostadsprisernas utveckling och hushållens skuldsättning ett potentiellt hot mot den finansiella stabiliteten, och i förlängningen även för den reala makroekonomiska utvecklingen, varför det finns all anledning att följa utvecklingen noggrant. 5.3Strukturproblem i den svenska ekonomin Bortsett från utvecklingen på arbetsmarknaden, som egentligen aldrig har återhämtat sig från effekterna av den ekonomiska krisen , har den svenska ekonomin generellt sett utvecklats tämligen starkt . Relativt hög tillväxt har kombinerats med en relativt god reallöneutveckling för breda inkomstgrupper. Drivande i denna utveckling har varit en konkurrenskraftig exportindustri och en stark produktivitetstillväxt i näringslivet. har man emellertid börjat skönja begynnande strukturproblem i den svenska ekonomin på en rad områden. 5.3.1Stagnerande produktivitet i näringslivet För det första har produktiviteten i näringslivet utvecklats mycket svagt . Till viss del kan detta förklaras av konjunkturmässiga faktorer, men () bedömer att även den underliggande, eller potentiella, produktivitetstillväxten har varit mycket svag.11 KI:s bedömning är att den potentiella produktiviteten i näringslivet i genomsnitt endast steg med , vilket kan jämföras med att den genomsnittliga produktivitetstillväxten för perioden 19812006 uppgick till per år.12 En bidragande faktor bakom denna utveckling torde vara regeringens ekonomiska politik, som i princip endast går ut på att sätta press på de lägsta lönerna nedåt samt att subventionera vissa lågproduktiva branscher (se vidare avsnitt 5.4). För att stärka långsiktiga produktivitetspotential krävs betydande investeringar i utbildning och forskning, infrastruktur, miljöteknik och bostäder samt en strategisk näringspolitik som understödjer komparativa fördelar i den globala ekonomin. I denna motion presenterar vi en rad förslag på dessa områden. har en rad tunga instanser kritiserat regeringen för bristen på offentliga investeringar. De offentliga investeringarna har trendmässigt fallit som andel av BNP (se diagram 3). Framför allt är det de kommunala investeringarna som har minskat, och konstaterar att mycket talar för att dessa borde öka framöver.13 Även SNS konjunkturråd behandlar frågan om de svenska investeringarnas utveckling i sin senaste rapport. De analyserar bl.a. hur olika typer av investeringar har utvecklats. Deras slutsats är att det är investeringarna i infrastruktur och fastigheter som är låga, vilket gäller såväl i ett historiskt som i ett internationellt perspektiv (se diagram 4). De konstaterar vidare att det snarare är det låga bostadsbyggandet än hushållens skuldsättning som ligger bakom de senaste årens stigande huspriser.14 Diagram 3 Offentliga sekt. Källa: SCB. Källa: SNS. KI har i sin senaste konjunkturrapport studerat de svenska investeringarna i infrastruktur.15 KI konstaterar att det har skett en betydande utbyggnad av järnvägen i . Investeringarna i infrastruktur som andel av BNP har ökat , men som denna utbyggnad har ägt rum har volymerna av såväl gods- som persontrafiken ökat i ännu högre grad. Detta gäller framför allt persontrafiken, som har ökat med . Utbyggnaden av järnvägen står med andra ord inte i paritet med den ökade trafikmängden. De stora bristerna återfinns framför allt i storstadsregionerna, med betydande flaskhalsar. Dessa brister innebär emellertid också att kapaciteten på andra järnvägssträckor inte kan utnyttjas optimalt. KI menar vidare att ett vanligt antagande är att investeringarna i infrastruktur ska växa i takt med BNP. Utifrån detta antagande jämför de sedan regeringens investeringsplan och noterar att om denna blir verklighet kommer järnvägsinvesteringarna som andel av BNP att falla dramatiskt . För att investeringarna i järnväg ska kunna växa i takt med BNP måste regeringen öka investeringarna med 9,1 respektive . För den senare delen av planeringsperioden är investeringsgapet än större. De låga investeringarna är ett stort samhällsproblem. Vad gäller bostäderna är situationen särskilt bekymmersam i storstadsregionerna och på en del universitetsorter. Utöver de individuella problem som bostadsbristen för med sig är det också ett samhällsekonomiskt problem. En väl fungerande arbetsmarknad förutsätter att människor har möjlighet att flytta och bosätta sig på de orter där jobben och utbildningarna finns. Samma sak gäller för infrastrukturen. Brister i infrastrukturen försvårar resandet till och från arbetet och försämrar därmed arbetsmarknadens funktionssätt. Förseningarna i godstrafiken drabbar också företagen och hämmar tillväxten. Detta ökar risken för att många företag väljer bort järnvägen till förmån för vägtransporter, vilket ökar klimatbelastningen av godstrafiken. Svensk exportindustri tappar betydande marknadsandelar. har andel av världsexporten minskat med . Minskningen är en del av en trend som pågått . Till vissa delar är denna utveckling naturlig och oproblematisk. Globaliseringen har inneburit att stora tillväxtländer som , och erövrar allt större andelar av världsmarknaden. Detta medför att mogna ekonomier tenderar att tappa exportmarknadsandelar. Den ekonomiska utvecklingen i de nya tillväxtländerna skapar förvisso exportmöjligheter för andra länder, men dessa möjligheter är inte jämnt fördelade. Det geografiska avståndet påverkar handelsströmmarna på ett avgörande sätt; det är framför allt länder i tillväxtländernas närhet som drar nytta av de nya exportmöjligheterna. Vidare har det svenska bytesförhållandet försämrats långsiktigt . Priserna på den svenska exporten ökar med andra ord långsammare än priserna för andra länders export. Detta innebär att det blir svårare för att försvara sin exportmarknadsandel. För att ska kunna behålla sin marknadsandel måste den svenska exportvolymen öka snabbare jämfört med länder som möter en mer gynnsam prisutveckling. Det försämrade bytesförhållandet blir dock ett strukturellt problem främst om produktivitetstillväxten och innovationskraften i den svenska exportindustrin inte är tillräckligt hög för att kompensera för prisfallet. Det är mot denna bakgrund som den stagnerande produktivitetsutvecklingen i det svenska näringslivet blir extra bekymmersam. 5.4Regeringens ekonomiska politik är en politik för låga löner Filosofin bakom regeringens politik kan sammanfattas bakom regeringens paroll att öka drivkrafterna att gå från bidrag till arbete. Regeringens politik präglas alltså av uppfattningen att stora grupper av människor medvetet väljer att vara sjuka eller arbetslösa. Direkt efter valsegern 2006 sänkte man därför ersättningsnivåerna i a-kassan och sjukförsäkringen och försvårade möjligheterna att över huvud taget kvalificera sig för ersättning vid arbetslöshet. Men försämrade villkor i a-kassan och sjukförsäkringen leder naturligtvis inte i sig till fler arbeten. Detta inser även regeringen. Strategin är att genom olika åtgärder sätta press på de lägsta lönerna nedåt. Genom att sänka ersättningen i arbetslöshets- och sjukförsäkringen och ställa hårdare krav på de arbetslösa och sjukskrivna sänker man lönekraven. Parallellt med detta har regeringen dragit ned på de arbetslösas möjligheter till omskolning och vidareutbildning allt i syfte att pressa fram låglönejobb och tvinga de arbetslösa att ta dessa. Flera andra förslag följer samma linje. Detta gäller inte minst för regeringens paradnummer, det s.k. jobbskatteavdraget, som motsvarar hela . Jobbskatteavdraget sänker det relativa värdet av inkomstförsäkringarna. Detta för med sig att den relativa kostnaden för arbetslöshet och sjukdom ökar, vilket på samma sätt sätter press på lönerna nedåt. Ökade kostnader för medlemskap i fack och a-kassa har därtill lett till lägre facklig organisationsgrad, försvagad förhandlingsstyrka och att fler arbetslösa står utan inkomstförsäkring vid arbetslöshet. Den senaste tidens utspel av olika företrädare för regeringen om sänkta löner är därmed fullt logiska. Först ut var finansminister , som för beklagade sig över att de kommunala arbetsgivarna hade gått med på för höga ingångslöner för de anställda i kommunsektorn. gick också folkpartiledaren ut och uppmanade arbetsgivarna inom kommunsektorn att sänka ingångslönerna för ungdomar . därefter föreslog näringsminister att ingångslönerna på hela arbetsmarknaden skulle sänkas. Mindre logiskt var att statsminister kategoriskt avvisade förslagen, eftersom ju hela regeringens ekonomiska politik går ut på att sänka de lägsta lönerna. Företrädare för regeringen har emellertid förnekat att syftet med t.ex. jobbskatteavdraget är att sätta press på de lägsta lönerna nedåt, vilket bl.a. har kritiserat.16 Regeringens främsta löfte under valrörelsen var att den skulle minska arbetslösheten och öka sysselsättningen. Alliansen har innehaft regeringsmakten , och det kan därför vara på sin plats att närmare studera hur de lyckats med sitt främsta vallöfte. I diagram 5 och 6 nedan visas hur arbetslösheten och sysselsättningen har utvecklats sedan regeringsskiftet. Diagram 5 Sysselsättningsgrad, 1574 år Källa: SCB (). Diagram 6 Arbetslöshet, 1574 år Källa: SCB (). Som framgår av diagrammen har arbetslösheten ökat och sysselsättningsgraden minskat sedan regeringen tillträdde . Sysselsättningsgraden har minskat , vilket innebär en lägre sysselsättning på motsvarande 78 000 personer. Den säsongsrensade arbetslösheten uppgick till . räknar regeringen med en arbetslöshet på , vilket innebär att i genomsnitt ca 390 000 personer kommer att gå arbetslösa under innevarande år. beräknas arbetsmarknaden förbättras och arbetslösheten minska. Återhämtningen på arbetsmarknaden bedöms emellertid ske långsamt. I vårpropositionens prognos beräknas arbetslösheten uppgå till , en nivå som finansminister under valrörelsen karakteriserade som massarbetslöshet. Bakom den höga totala arbetslösheten döljer sig dock än mer bekymmersamma förhållanden på arbetsmarknaden i form av låg sysselsättningsgrad bland kvinnor, osäkra anställningsformer och framför allt en kraftig ökning av långtidsarbetslösheten. Den säsongsrensade arbetslösheten i åldersgruppen uppgick till , vilket är en ökning jämfört med när den borgerliga regeringen tillträdde. Även om det finns anledning att använda siffrorna om ungdomsarbetslöshet med viss försiktighet, eftersom även heltidsstuderande som söker extrajobb räknas som arbetslösa, och väldigt få i den yngsta åldersgruppen alls ingår i arbetskraften, är utvecklingen oroande. Otrygga, tillfälliga anställningar är vanligare än fasta jobb för unga. Det innebär att många unga drabbas av deltidsarbetslöshet och återkommande arbetslöshet. Allra mest utsatt är den växande grupp unga som saknar fullständiga gymnasiebetyg. Det är dessa unga som löper störst risk att fastna i långvarig arbetslöshet eller helt slås ut från arbetsmarknaden. Att så många som var tredje elev lämnar gymnasiet utan fullständiga betyg är ett utbildningspolitiskt haveri och ett svek mot en hel generation unga. Kvinnors förvärvsfrekvens är klart lägre än männens. Om kvinnors sysselsättningsgrad hade varit i paritet med männens hade 182 000 fler kvinnor varit sysselsatta . Till detta ska läggas att kvinnorna är kraftigt överrepresenterade vad gäller ofrivilligt deltidsarbete. Den lägre sysselsättningsgraden är både orsak till och konsekvens av faktorer som den könsuppdelade arbetsmarknaden, en ojämn fördelning av ansvar för obetalt arbete samt nedskärningarna inom den offentliga sektorn. Sammantaget medför sysselsättningsgapet stora skillnader i makt, inflytande och inkomster mellan män och kvinnor. Det allvarligaste problemet på arbetsmarknaden är långtidsarbetslösheten. Personer med långa arbetslöshetstider löper stor risk att fastna i långtidsarbetslöshet eller helt slås ut från arbetsmarknaden. Först och främst är detta naturligtvis en tragedi för de individer som drabbas, men långtidsarbetslösheten för även med sig betydande samhällsekonomiska kostnader. När konjunkturen vänder begränsas uppgången i både produktion och sysselsättning i och med att matchningen på arbetsmarknaden försämras. Långvariga arbetslöshetstider försämrar med andra ord arbetsmarknadens funktionssätt och höjer den strukturella arbetslösheten. Och häri ligger regeringens största misslyckande avseende den ekonomiska politiken i allmänhet och arbetsmarknadspolitiken i synnerhet. Trots att arbetslösheten bara har ökat sedan regeringen tillträdde har antalet personer med långvariga arbetslöshetsperioder i det närmaste exploderat. Antalet långtidsarbetslösa har ökat , och antalet personer som har varit arbetslösa eller i program med aktivitetsstöd under längre än har ökat med (se diagram 7 och 8 nedan). pekar i sin senaste konjunkturrapport följaktligen på att det finns tecken på att den svenska arbetsmarknaden fungerar allt sämre. Man pekar på matchningsproblemen och konstaterar att den genomsnittliga rekryteringstiden i den privata sektorn ligger på en hög nivå i förhållande till arbetsmarknadsläget.17 Diagram 7 Antal långtidsarbetslösa, längre än Källa: SCB (). Diagram 8 Antal personer i arbetslöshet eller program med aktivitetsstöd, längre än 2 år tusental, säsongsrensade månadsvärden Källa: KI, Konjunkturläget . Utvecklingen av de långa arbetslöshetstiderna är emellertid inte förvånande, då regeringen kraftigt har minskat på möjligheterna till omskolning och vidareutbildning. har man skurit ned på antalet platser inom arbetsmarknadsutbildningen med ,18 och antalet deltagare inom den kommunala vuxenutbildningen har minskat med 18 procent.19 I stället för att rusta de arbetslösa för framtidens arbetsliv genom satsningar på kunskapshöjande och utvecklande insatser har regeringen satsat stort på mer eller mindre passiva massåtgärder. Detta sker inte minst inom ramen för de s.k. garantierna jobb- och utvecklingsgarantin och jobbgaranti för ungdomar som regeringen har infört inom ramen för arbetsmarknadspolitiken. I de föregående avsnitten har vi kunnat konstatera att regeringens ekonomiska politik för fler jobb, vilken går ut på sänkta skatter för dem som har arbete samt kraftiga försämringar av arbetslöshets- och sjukförsäkringen, inte har minskat arbetslösheten eller ökat sysselsättningsgraden. Däremot har den förda politiken resulterat i en kraftig ökning av den ekonomiska ojämlikheten. som den rikaste tiondelen av befolkningen har ökat sin årliga disponibla inkomst med ca har den fattigaste tiondelen fått se sina inkomster minska (se diagram 9). Den ökade ojämlikheten avspeglas också i en mycket kraftig ökning av antalet personer som lever under den relativa fattigdomsgränsen.20 har antalet personer under denna gräns ökat med och uppgår numera till över 1,1 miljoner personer.21 Extra allvarlig är utvecklingen av långvarig relativ fattigdom.22 Av regeringens fördelningspolitiska redogörelse framgår att andelen personer i långvarig relativ fattigdom i det närmaste har fördubblats . Ökningen är störst bland ensamstående och bland ensamstående kvinnor med barn.23 Diagram 9 Förändring av årlig disponibel inkomst24 i kr mellan 20062010, per decil Källa: SCB (HEK). Diagram 10 Relativ fattigdom, antal familjemedlemmar Källa: , dnr 2012:264. Den direkta effekten av regeringens nedmontering av försäkringssystemen samt besparingarna och privatiseringarna av välfärden är att många individer drabbas mycket hårt, såväl ekonomiskt som socialt. Men politiken har även andra, mer långsiktiga effekter, som är till men för den samhällsekonomiska utvecklingen. har i ett antal studier visat på ett positivt samband mellan social rörlighet och ekonomisk jämlikhet.25 Social rörlighet leder i sin tur till en mer dynamisk och bättre fungerande arbetsmarknad, och därmed också till högre sysselsättningsgrad (se diagram 11 nedan). Diagram 11 Sysselsättningsgrad, 1564 år Källa: , Employment Outlook . Diagram 12 Sambandet mellan social rörlighet och inkomstfördelning26 Anm: Vänstra skalan: Social rörlighet. Undre skalan: Gini-koefficient. I ett internationellt perspektiv hör fortfarande till de länder som har relativt hög jämlikhet. innebär regeringens politik att klyftorna nu snabbt växer. Om denna trend fortsätter är risken påtaglig att den sociala rörligheten kommer att minska, vilket i sin tur riskerar att leda till en sämre fungerande arbetsmarknad. Den ökande ojämlikheten tenderar också att minska samhörigheten och tilliten bland medborgarna, vilket leder till ökade sociala problem och till att förtroendet för samhälleliga institutioner undergrävs. leder de ökade klyftorna till nya sociala, idémässiga och ekonomiska strukturer som undergräver medborgarnas vilja och förmåga att agera solidariskt. 5.7Ökade inkomstklyftor mellan kvinnor och män I jämställdhetsbilagan till budgetpropositionen 2012 konstaterar regeringen, precis , att kvinnor förvärvsarbetar i mindre utsträckning än män och har lägre lön än män, att kvinnor tar ansvar för den största delen obetalt hemarbete och att ensamstående kvinnor med barn har de lägsta inkomsterna. Trots en verklighetsbeskrivning som i stort delar gör regeringen inget för att angripa orsakerna till denna ojämlikhet. Regeringen hänvisar till teoretiska långtidseffekter av jobbskatteavdraget, RUT-avdraget och jämställdhetsbonusen som vägar till ökad ekonomisk jämställdhet. Regeringen menar dessutom att försämringarna i sjukförsäkringen och begränsningen av deltidsersättningen från a-kassan leder till ökad jämställdhet, eftersom de stärker incitamenten att arbeta. I själva verket har det mesta av jobbskatteavdraget gått till män, RUT-avdraget används i huvudsak av de mest högavlönade på bekostnad av exempelvis barnomsorg och hemtjänst, och jämställdhetsbonusen har inte haft någon mätbar effekt på mäns föräldraledighet. Det är ett faktum att majoriteten av dem som har utförsäkrats ur sjukförsäkringen och som har förlorat på skärpta villkor för deltidsarbetande i a-kassan är kvinnor. Det är ganska svårsmält att regeringen anser det vara en jämställdhetsvinst. Därtill har regeringen låtit redan ekonomiskt utsatta grupper som ensamstående föräldrar och garantipensionärer, av vilka en majoritet är kvinnor, halka efter ekonomiskt. Den förda politiken har resulterat i en dramatisk ökning av de ekonomiska skillnaderna mellan män och kvinnor. Skillnaden i årlig nettoinkomst har ökat och uppgår numera till ca 62 000 kronor.27 har antalet kvinnor under den relativa fattigdomsgränsen ökat med mellan 2006 och 2011.28 Diagram 13 Kvinnor under relativ fattigdom29 Källa: , dnr 2012:264. Diagram 14 Inkomstgap, män och kvinnor Skillnad i årlig nettoinkomst30 Källa: , dnr 2012:323. 5.8Regeringens politik ökar segregation och utestängning I de föregående avsnitten har vi kunnat konstatera att regeringens förda politik på ett dramatiskt sätt har ökat ojämlikheten i samhället. En allt större andel av landets fattiga har utländsk bakgrund. Konsekvenserna avspeglas tydligt på arbetsmarknaden och i boendet och framträder påtagligt i takt med att orättvisorna ökar vad gäller tillgången till välfärdstjänster som bra skola, sjukvård och service. När välfärden skrotas och privatiseringarna ökar slår det särskilt hårt mot människor som redan är utsatta. som resurser genom vårdvalsreformer och utförsäljning av allmännyttan dras från områden där behoven är som störst, inriktas regeringens politik på att stärka de ekonomiska förutsättningarna hos de redan välbemedlade. Denna politik ökar grogrunden för rasism och främlingsfientlighet. Regeringens jobbpolitik riskerar att leda in människor på sidospår bort från rätten till lika villkor på den reguljära arbetsmarknaden. Framväxten av en arbetsmarknad präglad av otrygga anställningar, svartjobb och social dumpning har en tydlig etnisk slagsida. Det är till dessa jobb utlandsfödda och migrantarbetare i allt högre grad är hänvisade. För denna utveckling bär regeringen ett stort ansvar genom reformer som RUT-avdraget, nya regler för arbetskraftsinvandring och införandet av den s.k. lex . Inom skol- och utbildningspolitiken är utsorteringsmekanismerna särskilt alarmerande. De skattefinansierade privatskolorna, liksom de konfessionella och etniska skolorna, hindrar utvecklingen av skolan som en mötesplats för barn och elever med olika bakgrund och erfarenheter. Dessutom har detta kraftigt bidragit till att minska likvärdigheten, öka klassklyftorna och förstärka den etniska segregationen. Även regeringens bostadspolitik förstärker segregation och utestängning. Regeringen driver medvetet en politik för att underminera hyresrätten som boendeform och urholka allmännyttan. Utförsäljningarna och de bristande investeringarna i hyresrätter missgynnar låginkomsttagare och personer med utländsk bakgrund. 5.9Besparingar och privatiseringar i välfärden Enligt en rapport från KI minskade den kommunfinansierade sysselsättningen med hela 40 000 personer.31 Denna utveckling är inte helt enkel att förklara, i synnerhet som den kommunala konsumtionen utvecklades tämligen starkt under dessa år; se diagram 15 nedan. Diagram 15 Kommunfinansierad sysselsättning och konsumtion Tusental personer, konsumtion i fasta priser Källa: SCB och KI, Fördjupnings-PM, nr 6. En liten del av den minskade sysselsättningen kan förklaras genom ökad medelarbetstid, men den övriga nedgången är svårförklarad. En förklaring torde vara den ökande andelen privata utförare inom vård, skola och omsorg, dvs. att en allt större andel av skattepengarna går till privata vinster och diverse s.k. overhead-kostnader. () publikation Finansiärer och utförare inom vård, skola och omsorg 2009 innehåller uppgifter om avkastning m.m. inom välfärdssektorn. Sifferunderlaget till rapporten visar att privata utförare inom branscherna hälso- och sjukvård, utbildning och omsorg hade ett sammanlagt rörelseresultat på . Den vinst som genererats av skattemedel uppgick uppskattningsvis till ca . Dessa medel skulle i stället för att hamna som privata vinster, i ofta mer eller mindre skattebefriade riskkapitalbolag, ha kunnat användas för att anställa ca 20 000 välfärdsarbetare.32 I sammanhanget är det också värt att notera att avkastningen på totalt insatt kapital dessutom är mycket högre inom den privata välfärdssektorn än i näringslivet i övrigt. Avkastningen för privata företag inom vård, skola och omsorg ligger på , vilket kan jämföras för alla privata företag i landet.33 som företrädare för regeringen gör utspel om att man ska satsa på välfärden planerar regeringen i den ekonomiska vårpropositionen för fortsatta personalneddragningar inom välfärden. beräknas den kommunfinansierade sysselsättningen minska med 18 000 personer. Den fortsatta urholkningen av den offentliga välfärden hotar kvinnors arbetskraftsdeltagande genom att alltmer omsorgsarbete måste utföras oavlönat i hemmet. Privatiseringarna av vård, skola och omsorg urholkar välfärden och innebär att friska och lönsamma patienter prioriteras framför sjuka och olönsamma. motsätter sig denna utveckling. Det ska vara förbjudet med vinstdrivande bolag i vård, skola och omsorg. Detta bör besluta. 6Vänsterpartiets förslag för investeringar i fler jobb och stärkt välfärd 6.1Riktlinjer för den ekonomiska politiken Full sysselsättning är det överordnade målet för ekonomiska politik. Arbetet utgör basen för välfärd och ekonomiskt välstånd och ger möjlighet till delaktighet i samhällslivet.