mot · H002A392 · 2012-10-05 00:00:00 — De ska kunna få tillgång till samlade resurser för att ta sig in på, eller tillbaks till, arbetsmarknaden. Det kan handla om personer som aldrig fått en chans till jobb till följd av en funktionsnedsättning, om dem som varit arbetslösa eller sjuka eller om dem som av andra skäl behöver ett mer omfattande stöd. Genom att slå samman delar av Arbetsförmedlingen och delar av och tillföra nya resurser till en gemensam organisation vill vi erbjuda människor en samlad och individuellt utformad handlingsplan för att komma in på eller tillbaks till arbetsmarknaden. När insatsplanen har godkänts och kvalitetssäkrats ska man få en samlad ram av medel, en påse pengar, för att finansiera och upphandla de olika insatser som krävs från olika aktörer. Det kan vara myndigheter och kommuner men även organisationer eller privata aktörer, allt anpassat efter varje individs särskilda behov. Vi vill lösa problemet för dem som vanligtvis hamnar mellan olika myndigheters ansvarsområden och där ingen aktör har ansvaret för helheten. Det gäller personer som kan ha behov av både utbildning, rehabilitering, praktik och medicinska och sociala insatser kombinerade i ett samlat fungerande handlingsprogram. Förslaget kan ses som en vidareutveckling av Finsam och kräver att barriärer mellan de olika myndigheterna rivs och att resurserna kan användas mer flexibelt och samlat utifrån individens behov. Det innebär både en ambitionshöjning och en förändrad organisation och måste därför byggas upp successivt för att säkerställa kvaliteten både när det gäller bedömningar och insatser. Socialdemokraterna föreslår att fas 3 avskaffas. Människor ska ha riktiga jobb med egen försörjning eller utbilda sig för att kunna hitta det. Personer som trots stora insatser inte kan få arbete på den ordinarie arbetsmarknaden ska ha möjlighet att få anställning med lönesubvention och avtalade villkor. De människor som har hamnat i fas 3 har bara en sak gemensamt: de har varit arbetslösa minst . I övrigt är de olika individer med olika utbildning, ålder och erfarenhet. Därför behövs en bred palett av insatser för att ersätta fas 3. Insatser ska utformas med respekt för den enskilda människans möjligheter och förmåga. Samhället behöver kraftigt öka ambitionsnivån för att de som är placerade i fas 3 ska komma i arbete. För att avskaffa fas 3 och hitta nya vägar till sysselsättning och egen försörjning föreslår vi att följande satsningar genomförs. Jobb i näringslivet med särskilt anställningsstöd. Jobb i kommuner och landsting med ett förstärkt särskilt anställningsstöd. Studier för deltagare i fas 3 som saknar gymnasieexamen. Eftergymnasiala studier för deltagare i fas 3. I fas 3 hamnar de som i den så kallade jobb- och utvecklingsgarantin står utan arbete. Majoriteten av deltagarna i fas 3 har varit arbetslösa . I fas 3 erbjuds i praktiken endast en åtgärd, nämligen sysselsättning hos en anordnare som Arbetsförmedlingen utser. Fas 3 har vuxit lavinartat . Kostnaderna för fas 3 är bara i ersättning till anordnarna. Arbetsförmedlingens egen internrevision har visat att så många som nästan hälften av deltagarna i fas 3 troligen utför ordinarie arbetsuppgifter, trots att de inte får betalt för sin insats. fas 3 har haft karaktären av ändstation på arbetsmarknaden, det har inte varit tillåtet att studera eller få stöd att starta eget. Väldigt få går vidare till arbete eller studier. Arbetsförmedlingen har i sin återrapportering till regeringen konstaterat att utströmningen från fas 3 är mycket låg, har lämnat fas 3 för arbete eller studier. har regeringen slentrianmässigt låtit placera långtidsarbetslösa i en åtgärd utan att kontrollera seriositet och kvalitet. beslutade på Socialdemokraternas initiativ, att inga nya anvisningar får göras till fas 3 förrän bristerna är åtgärdade och att regeringen skyndsamt skulle återkomma till och redovisa vilka insatser som vidtagits. Problemen med fas 3 är i korthet följande. Åtgärden ger betydande inlåsningseffekter eftersom individen i de flesta fall anvisas sysselsättning på heltid, vilket kraftigt begränsar möjligheten att effektivt söka reguljära jobb. finns det inget egentligt stöd i forskningen för att den artificiella sysselsättning som erbjuds ger andra, positiva individeffekter som uppväger inlåsningen. Åtgärden är därtill förhållandevis dyr om man ser till de förväntade effekterna. Vi socialdemokrater vill säkerställa en fungerande arbetslinje också för personer som har varit arbetslösa . För oss är grundinställningen att alla människor behövs och att alla med rätt stöd och uppmuntran både vill och kan bidra både till sin egen försörjning och till samhällets utveckling genom ett aktivt deltagande i arbetslivet. För att möjliggöra detta behövs mycket mer av individuellt utformade insatser och stöd. Fas 3 bör avvecklas till förmån för åtgärder som ger dokumenterad effekt. Vi föreslår istället att den nuvarande artificiella sysselsättningen ersätts med subventionerade anställningar utan restriktioner vad avser de arbetsuppgifter som får utföras. Vi föreslår också att de som befinner sig i fas 3 ges möjlighet att studera med bibehållen ersättning. Vi ökar kraftfullt utbudet av åtgärder för dem som befinner sig i fas 3. De som inträder i en subventionerad anställning får i de allra flesta fall en kraftigt förbättrad månadsinkomst. ökar också kraven på deltagarna då de kommer att erbjudas riktiga jobb med alla de krav och regler som finns på en vanlig arbetsplats. För dem som erbjuds en studieplats kommer normala krav på studieresultat att ställas för fortsatt ekonomiskt stöd. Jobb i näringslivet med särskilt anställningsstöd Vi föreslår för det första att en tiondel av dem som väntas befinna sig i fas 3 beviljas ett särskilt anställningsstöd. Stödet till arbetsgivaren uppgår till av lönekostnaden. Lönen ska vara enligt gällande kollektivavtal. Därtill ges ett ekonomiskt stöd för handledning med per dag. Anställningsstödet ges under maximalt . Jobb i kommuner och landsting med särskilt anställningsstöd Vi föreslår vidare att ungefär en femtedel av dem som befinner sig i fas 3 erbjuds ett jobb i kommuner och landsting där staten står för hela den avtalsenliga lönekostnaden. Vi inrättar för detta syfte jobb med anställningsstöd, med 100 procents subvention, i kommuner och landsting. Lönen ska vara enligt kollektivavtal. Några av dem som erbjuds sysselsättning inom ramen för fas 3 verkar inom den ideella sektorn. Både anordnare och deltagare kan vara tillfreds med den lösningen. För dem erbjuder vi föreningsjobb en 75-procentig anställning där staten står för den avtalsenliga lönekostnaden. Lönen ska vara enligt kollektivavtal. Studier för deltagare i fas 3 som saknar gymnasieexamen Det är sannolikt inte möjligt eller ens önskvärt att från dag ett erbjuda subventionerade anställningar till alla fas 3-deltagare. Enligt saknar av deltagarna i fas 3 gymnasieexamen, vilket påtagligt försvårar möjligheten att komma i reguljärt arbete. Enligt har antalet kortutbildade arbetslösa fördubblats och enligt aktuella prognoser kommer denna grupp att öka ytterligare . Vi avsätter därför även medel för 8 000 utbildningsplatser inom yrkesvux och komvux, som vänder sig till dem som vill komma vidare från fas 3. Eftergymnasiala studier för deltagare i fas 3 Dessutom avsätter vi medel för 4 000 platser för eftergymnasiala studier inom , högskolan och , där fas 3-deltagare ges möjlighet att komma vidare med bibehållen ersättning. Vi föreslår också att omkring 5 000 fas 3-deltagare bereds möjlighet till intensifierad arbetsgivarorienterad förmedlingsverksamhet. Utvärderingar av liknande insatser riktade mot långtidsarbetslösa visar på goda resultat. Vi föreslår att fas 3 avskaffas. inrätta 3 400 nya jobb med särskilt anställningsstöd inrätta 6 700 nya jobb med särskilt anställningsstöd (100) i kommuner och landsting inrätta 5 500 nya föreningsjobb inrätta 5 000 nya platser inom intensifierad förmedling inrätta 1 100 nya platser inom bristyrkesutbildning för dem som vill vidare från fas 3. skapa 12 000 nya platser inom komvux, yrkesvux, och högskola och universitet, där deltagare i fas 3 ges möjlighet att komma vidare med bibehållen ersättning. En starkare försäkring vid arbetslöshet Den svenska modellen bygger på avtal mellan starka parter på arbetsmarknaden. För att den ska fungera krävs även att staten bidrar med en aktiv arbetsmarknadspolitik och en bra arbetslöshetsförsäkring. Den svenska modellen har kraftfullt bidragit till ett modernt arbetsliv och konkurrenskraftiga företag. En väl fungerande, frivillig och solidariskt finansierad omställningsförsäkring är en viktig i den svenska arbetsmarknadsmodellen. Rätt utformad kommer en sådan arbetslöshetsförsäkring att möjliggöra nödvändig strukturomvandling, ge ekonomisk trygghet till dem som förlorar jobbet, stimulera efterfrågan i ekonomin när arbetslösheten stiger och motverka press nedåt på lönerna samt upprätthålla arbetslinjen. För att arbetslöshetsförsäkringen ska kunna leverera alla dessa viktiga delar i vår arbetsmarknadsmodell måste försäkringen förbättras rejält. Sedan regeringen började försämra arbetslöshetsförsäkringen har reglerna gjorts om gång på gång. Ersättningens storlek, finansieringen och regelverket har försämrats så mycket att försäkringen inte längre fungerar som det var tänkt. Arbetsmarknadens funktionssätt har påverkats negativt och den enskilde arbetslöse står nu med en låg eller ingen ersättning vid arbetslöshet. Resultatet är att allt fler arbetslösa är hänvisade till kommunens försörjningsstöd. Så mycket som av dem som har försörjningsstöd har arbetslöshet som skäl. Bara fyra av tio av de arbetslösa får nu någon ersättning från försäkringen och bara var tionde får av sin inkomst i ersättning. För unga arbetslösa har regeringen ett diskriminerande regelverk som sänker ersättningen ytterligare. Denna orättvisa måste naturligtvis rättas till. För att nå målet att de flesta ska få av tidigare inkomst vid arbetslöshet måste dagpenningen höjas rejält. Genom att höja tak och ersättningsnivåer i försäkringen kommer den arbetslöse att kunna hantera omställningen mellan två jobb utan alltför stor oro för sin privatekonomi. Individen kan koncentrera sig på att söka jobb och slipper vidta dramatiska åtgärder för att minska nödvändiga utgifter i familjeekonomin. En hög dagpenning är möjlig om den kombineras med effektiv kontroll av att ersättningstagaren står till arbetsmarknadens förfogande och är aktivt sökande. På de som den högsta dagpenningen, taket i a-kassan, legat på samma nivå har lönerna ökat med . Gapet mellan löner och ersättningen till arbetslösa blir allt större. Detta gap har vidgats rejält genom regeringens skattepolitik som gör att ersättning från försäkringen beskattas väsentligt högre än inkomst från lön. Den genomsnittliga dagpenningen kryper allt närmare det maximala belopp som a-kassan kan ge och i ett par a-kassor är alla som är arbetslösa på heltid underkompenserade. Regeringen har fått ett antal tillkännagivanden från när det gäller arbetslöshetsförsäkringen. Det gäller till exempel deltidsarbetslösa och förtroendevaldas rätt till ersättning. Vi förväntar oss att regeringen skyndsamt återkommer till med förslag för att lösa dessa problem. När vi nu lägger fram förslag för att bygga upp arbetslöshetsförsäkringen igen prioriterar vi att höja taket och ersättningsnivån i försäkringen. Detta är den viktigaste åtgärden för att försäkringen ska fungera som den inkomstförsäkring som den är tänkt att vara. Tak och ersättningsnivåer måste höjas för att legitimiteten ska räddas för a-kassan. En bra arbetslöshetsförsäkring lägger grunden för ordning och reda på arbetsmarknaden och är en viktig beståndsdel i ett modernt välfärdssamhälle. För att fler ska få ett rimligt inkomstskydd vid arbetslöshet föreslår vi att taket i arbetslöshetsförsäkringen höjs från dagens till per dag. Det innebär att den maximala inkomst som berättigar till 80 procents ersättning höjs från till . Taket sänks med till per dag. Våra reformer betyder att för till exempel en metallarbetare med en lön på som blir arbetslös får från försäkringen, istället för att som få . Vi föreslår vidare att ersättningsnivån höjs till under hela ersättningsperioden. Vi prioriterar också att sänka avgifterna till a-kassan så att fler skaffar sig ett försäkringsskydd. Målet är att arbetslöshetsförsäkringen ska vara attraktiv för alla, både den som löper hög risk för arbetslöshet och den som löper låg risk. Ett medel för att skapa hög anslutning till arbetslöshetsförsäkringen är att sätta medlemsavgiften på en nivå som bidrar till hög anslutning. förändrade regeringen systemet för medlemsavgifterna i a-kassan på ett genomgripande sätt. Regeringens syfte var att avgiften skulle spegla nivån på arbetslöshet i kassorna och dämpa nivån på löneökningar inom sektorer med hög arbetslöshet. För åtskilliga arbetslöshetskassor kan ett sådant system inte ha effekt, eftersom de organiserar medlemmar inom vitt skilda sektorer med högst varierande arbetslöshet. Tanken var att om det blev dyrt att vara med i a-kassan så skulle facken inte kräva löneökningar och då skulle arbetslösheten sjunka. Problemet är att avgiften är en ren skrivbordskonstruktion. I mötet med verkligheten fick avgiften helt andra konsekvenser än de avsedda. Det blev mycket, mycket dyrt att vara försäkrad för dem som har de otryggaste jobben, i branscher där man ofta har osäkra deltidsanställningar eller timanställningar. Avgifterna i vissa a-kassor är långt . Resultatet blev att de som allra mest behöver arbetslöshetsförsäkringen inte har råd att vara försäkrade. Förändringen av avgiftssystemet innebar en ökad egenfinansiering. Medlemmarna skulle finansiera en större andel av försäkringens kostnader för arbetslöshet via avgiften. Priset för försäkringen ökade kraftigt för de flesta löntagare. En konsekvens blev att spännvidden mellan avgifterna till olika a-kassor ökade dramatiskt. Det kan nu skilja i avgift mellan a-kassorna. Följden blev att nära en halv miljon löntagare lämnade arbetslöshetsförsäkringen. En majoritet av dessa var lågavlönade och hade månadsinkomster under 20 000 kronor.1 De lågavlönades andel av medlemskåren i a-kassorna, de medlemmar som har störst behov av en arbetslöshetsförsäkring, har minskat och utgör nu endast en tredjedel. utgjorde gruppen nära . Hela konstruktionen med en arbetslöshetsavgift som varierar med arbetslösheten inom branschen har dömts ut av så gott som alla experter. Den är skapad utan kunskap om hur den svenska arbetsmarknaden och den svenska lönebildningen fungerar. Effekten blir orättvisa och höga avgifter. Det finns ingen som seriöst kan försvara den orättvisa avgiften till a-kassorna. Även om man skulle dela idén om det önskvärda med att styra lönebildningen måste man konstatera att det uppenbart inte fungerar. Vi vill avskaffa arbetslöshetsavgiften. Arbetslöshetsavgiften innebär att de som löper störst risk att bli arbetslösa får betala högst avgift. Det är ingen rimlig ordning. En generell försäkring där vi sprider riskerna över alla a-kassornas medlemmar är bättre. Arbetsmiljön har under en lång rad av år generellt blivit både tryggare och säkrare. tycks trenden ha vänt och vi ser allt fler exempel på hur arbetsmiljön också har försämrats på en rad områden både i industrin och i tjänstesektorn. Omfattningen av ensamarbete har ökat kraftigt i . Arbeten där den anställde arbetar ensam och kan råka ut för hot, våld och trakasserier höjer risken för ohälsa. Vi anser att ska revidera föreskrifterna (AFS) om ensamarbete samt verka för att föreskrifter om ensamarbete kompletteras med regler som förebygger skador och sociala förluster orsakade av ensamarbete. För att höja kompetensen rörande arbetsmiljöbrott anser vi att , och arrangerar och genomför nationella och regionala utbildningsseminarier samt att den utbildning rörande arbetsmiljöbrott som ingår i grundutbildningen på utvecklas. Regeringen har kraftigt minskat resurser. Det har påverkat omfattningen på det viktiga tillsynsarbete som inspektörerna genomför på arbetsplatserna. Resultatet blir att ett företag kan räkna med ett besök högst . har rekommenderat att det ska finnas 1 inspektör per 10 000 anställda i industriländer. När neddragningarna på är genomförda så ligger troligen på cirka 0,8 inspektörer per 10 000 anställda. Det krävs mer resurser till . Dels till fler inspektioner, dels för att det ska vara möjligt att förnya olika förordningar. ska ha i uppdrag att undersöka och föreslå åtgärder mot den obetalda övertiden som främst drabbar tjänstemännen. Vi vill att staten i samverkan med arbetsmarknadens parter och tar fram en nollvision för dödsolyckor i arbetslivet. Vi vill också att regelverk ses över för att finna effektivare påföljder vid överträdelser av arbetsmiljö- och arbetstidslagarna. Vi föreslår dessutom att en ny regel införs i arbetsmiljölagen som säger att all upphandling som rör arbetsmiljön, till exempel rehabiliteringstjänster, företagshälsovård eller arbetshjälpmedel, ska ske i samverkan med skyddsombudet eller med skyddskommittén. Vi vill också se över skyddsombudets stopprätt för att ta fram förslag på hur den kan användas mer effektivt i arbetslivet. Vi vill ge de regionala skyddsombuden ett vidgat uppdrag som innebär att de får rätt att besöka och bygga upp ett strukturerat arbetsmiljöarbete på arbetsplatser där det finns kollektivavtal men där det saknas fackliga medlemmar. Tillgången till företagshälsovård har fortsatt att minska. Ett vanligt förekommande problem är att svenska arbetsplatser alltför sällan lever upp till arbetsmiljölagens intentioner om en förebyggande företagshälsovård. Sammantaget saknar omkring en tredjedel av alla anställda tillgång till företagshälsovård. Vi vill se en utveckling där företagshälsovården blir en mer effektiv resurs i arbetsmiljö- och rehabiliteringsarbetet och i arbetet med arbetsanpassning där anställda får tillgång till en kvalitetssäkrad företagshälsovård. Vi har varit starkt kritiska till regeringens nedläggning av () . saknas en överblick av läget och utvecklingen i arbetslivet. Det krävs att enskilda lärosäten kan prioritera tvärvetenskap och arbetslivsforskning för att återupprätta arbetslivsforskningen. Inom ramen för de ökande anslagen till universitet, högskolor och forskningsråd bör detta vara möjligt. Vi menar att det behövs en översyn av möjliga framtida strukturer. Vi föreslår också att staten på ett övergripande sätt ska ange arbetslivsforskningens inriktning, till exempel genom samverkan eller genom att tillskjuta resurser till universitet och myndigheter eller till forskningsfinansierade råd och andra myndigheter med ansvar för forskning. Dessa myndigheter bör i sin tur svara för närmare inriktning av forskningen. När det gäller den svenska arbetsrätten vill vi poängtera att en viktig grund är turordningsreglerna i lagen om anställningsskydd (LAS). Arbetsgivaren måste i förhandlingar komma överens med den fackliga organisationen om han eller hon vill göra avsteg från turordningen. Eftersom arbetsgivaren själv avgör om det föreligger arbetsbrist skulle ett borttagande eller en försvagning av turordningsreglerna innebära kraftigt ökad otrygghet och rättslöshet för de anställda. Lagstiftningen ger arbetsgivare med mindre än tio anställda möjligheten att undanta två personer från turordningsreglerna. Detta vill vi ta bort. Ordning och reda på arbetsmarknaden Utgångspunkten för den svenska arbetsmarknadsmodellen är att arbetsmarknadens parter träffar kollektivavtal om arbets- och anställningsvillkor. Den svenska arbetsrättsliga lagstiftningen kombinerar goda möjligheter för arbetsgivaren att anpassa arbetsstyrkan efter produktionens behov med anställningstrygghet och rättssäkerhet för den enskilda medarbetaren. Det finns inget som pekar mot att anställningstryggheten i är ett hinder mot omställning eller nödvändig strukturomvandling av det svenska näringslivet. Den arbetsrättsliga lagstiftningen är i stora stycken dispositiv. Om parterna kommer överens om annat gäller parternas avtal. På så sätt ger den svenska modellen stora möjligheter till lokala anpassningar av centrala regelverk och avtal och ett reellt arbetstagarinflytande. Modellen har gett goda villkor för löntagarna och konkurrenskraftiga villkor för företagen. Starka parter på arbetsmarknaden och kollektivavtal för att reglera löner och anställningsvillkor på arbetsmarknaden är grundläggande. Modellen skapar förutsättningar för god produktivitetsutveckling och en flexibel arbetsmarknad. En mycket bred majoritet av dem som finns på svensk arbetsmarknad omfattas av kollektivavtal eller hängavtal. Det grundläggande skyddet för arbetsrätten finns i lagstiftningen. Vid en internationell jämförelse skapar den svenska modellen stort utrymme för flexibilitet som den resulterar i låg konfliktgrad. utmärker sig med att ha ett mycket lågt antal dagar med konflikt på arbetsmarknaden i jämförelse med andra EU-länder. Svenska fackliga organisationer är mycket försiktiga med att varsla om stridsåtgärder, vilket gynnar stabiliteten på svensk arbetsmarknad. Den svenska modellen bygger på avtal mellan starka och självständiga parter på arbetsmarknaden tillsammans med aktiva insatser från staten genom en aktiv arbetsmarknadspolitik och en väl fungerande omställningsförsäkring vid arbetslöshet. Regeringen har på område efter område monterat ner statens roll i detta, vilket har försvagat den svenska modellens funktionssätt. En gemensam arbetsmarknad i är viktig. Människor ska kunna röra sig fritt och arbeta var de vill inom EU, men det får inte utnyttjas för att pressa lönerna eller villkoren nedåt eller hota rätten att teckna kollektivavtal. Lika lön för lika arbete enligt lagar och regler ska gälla i hela . Principen om att svenska kollektivavtal ska gälla på svenska arbetsplatser handlar om att alla arbetstagare ska behandlas lika, om allas rätt till likvärdiga löner och arbetsvillkor oavsett nationalitet. har i flera uppmärksammade domar gjort ingrepp i parternas rätt att hantera kollektivavtal. När EU:s utstationeringsdirektiv antogs av och ministerrådet fanns en bred enighet om att direktivet skulle utgöra en lägsta nivå ett golv för de löne- och anställningsvillkor som kan krävas av ett värdland. Med den så kallade lex vände regeringen på begreppen och betraktade direktivet som ett tak. Det innebär att utstationerad arbetskraft riskerar att utsättas för diskriminering och att arbetsmarknaden utsätts för ett tryck nedåt mot lägre löner och sämre anställningsvillkor. Vissa delar av utstationeringsdirektivet är på väg att revideras så att likabehandling av löntagare kan garanteras på ett bättre sätt. Regeringen passade på att göra inskränkningar i den svenska konflikträtten när den så kallade lex infördes i . Det finns stora risker för att arbetstagare utnyttjas och att oseriösa företag kan konkurrera genom att dumpa löner och villkor. Det är mycket positivt att människor kan röra sig och arbeta över nationsgränser, men den fria rörligheten får aldrig användas för social dumpning. Svensk rätt saknar i huvudsak allmän lagstiftning om arbets- och anställningsvillkor. Området regleras istället genom kollektivavtal. Kollektivavtalen har normativ effekt. Det betyder att arbetsgivare är skyldiga att tillämpa kollektivavtal inte bara på medlemmar i den fackliga organisationen som är part i kollektivavtalet, utan också på medlemmar i andra fackliga organisationer och oorganiserade. Regeringen har, trots att den talar om den svenska kollektivavtalsmodellens förträfflighet, inte prioriterat att försvara den. Istället har den borgerliga regeringen drivit igenom en ny lag, lex , som innebär att svenska löne- och anställningsvillkor kan gälla alla på arbetsmarknaden. beslutade om ett tillkännagivande till regeringen att skyndsamt tillsätta en utredning för att se över lex för att nå en lösning som långsiktigt värnar den svenska kollektivavtalsmodellen inom ramen för EU-medlemskapet.