mot · H002Sf225 · 2012-10-02 00:00:00 — Kommissionen har lagt fram förslag till ändrade regler i Dublinförordningen. Förslagen syftar till att underlätta överförandet av asylsökande mellan medlemsänderna och undvika att familjer splittras mellan olika medlemsstater. Men den viktigaste förändringen är att kommissionen, om vissa villkor är uppfyllda, kan besluta om att inställa överföringar av asylsökande till ett land vars mottagningskapacitet är överbelastad eller som inte ger ett skydd för asylsökande som uppfyller gemenskapslagstiftningens krav. Dessa förslag har den bestämt motsatt sig trots att de skulle motverka förordningens kraftigt snedvridande effekter på fördelningen av asylsökande mellan medlemsstaterna. Det något justerade förslag till ny Dublinförordning som utskott för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, , tillstyrkte innehåller inga väsentliga förändringar i förhållande till den version som Europeiska unionens råd tidigare ställt sig bakom. Det förbud som införts mot överföringar till länder, där den asylsökande riskerar omänsklig eller förnedrande behandling, innebär ingenting annat än en kodifiering i av vad som redan gäller enligt om mänskliga rättigheter. Parlamentet har inte heller lyckats få igenom några förbättringar i möjligheterna att undvika familjesplittring och har misslyckats i sitt försök att stoppa de utökade möjligheterna till förvarstagande. Den enda rimliga principen för att avgöra vilket land som ska handlägga en asylansökan är att låta den asylsökande själv fatta beslutet. Det skulle också spara stora belopp för skattebetalarna i EU-länderna eftersom de s.k. Dublinförfrågningarna länderna emellan är synnerligen tidsödande och kostsamma som de förlänger handläggningstiderna på ett orimligt sätt. Även har i sitt yttrande över om ett gemensamt asylsystem gett uttryck för att man skulle föredra att Dublinförordningens principer hade ersatts med att den asylsökandes eget val av asylland ska vara avgörande. Den bör därför stödja det förslag som kommissionen lagt fram om förändringar i Dublinförordningen som redogjorts för ovan. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vidare bör den ta initiativ till en översyn av Dublinförordningen med syfte att fördelningskriteriet för de asylsökande ska vara att egna val ska vara styrande. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 6.5Visumkrav som medel att utestänga flyktingar Visumkrav riktade mot länder där det pågår krig eller omfattande kränkningar av mänskliga rättigheter är en viktig del av EU:s utestängningspolitik mot flyktingar och andra skyddsbehövande. skriver bl.a. följande på sin hemsida: Ett av syftena med EU:s viseringspolitik har uppenbart varit att hindra flyktingar från att komma till . innehöll EU:s gemensamma viseringslista 128 stater, varav många krigshärjade och flyktingalstrande länder som , , , och de . Detta är ett allvarligt hot mot asylrätten. Regeringen bör därför inom EU verka för att korta ned listan över visumpliktiga länder och för att visumkrav inte används för att stänga ute flyktingar och därmed undergräva . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Förändringarna i rådsdirektivet om miniminormer för när medborgare och statslösa personer ska betraktas som flyktingar eller som personer som av andra skäl behöver internationellt skydd innebär blygsamma förbättringar av det rättsliga skyddet för flyktingar och andra skyddsbehövande. Den viktigaste förbättringen är kanske att förföljelse p.g.a. kön ska i stället för får beaktas. Det är också bra att skyddet för alternativt skyddsbehövande görs mer lika skyddet för konventionsflyktingar. Men det finns nu en stor risk att dessa förstärkningar av skyddet uppvägs av att de svaga reglerna i asylprocedurdirektivet bibehålls som det blir ännu svårare för skyddsbehövande att ta sig till EU. Det omarbetade rådsdirektiv om miniminormer för medlemsstaters förfaranden för att bevilja eller återkalla flyktingstatus som Europeiska kommissionen presenterade 2009 innebar en försämring av rättssäkerhetsgarantierna jämfört med det ursprungliga förslaget. Asylprocedurdirektivet behöver arbetas om i grunden för att tillförsäkra de asylsökande hållbara rättssäkerhetsgarantier. Regeringen bör i Europeiska unionens råd avvisa detta förslag och kräva att rättsäkerheten för skyddsbehövande förbättras rejält och inte försämras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Även Europeiska kommissionens omarbetade förslag till direktiv om mottagandevillkor innehåller flera försämringar. Tidsbegränsningarna för förvar har urvattnats, det blir tillåtet att förvara asylsökande i fängelser, det tillåts att göra undantag från miniminivåerna för mottagandevillkoren, det blir tillåtet att göra undantag från kravet att förvarstagna barn ska ha lekmöjligheter, från att förvarstagna familjers privatliv ska respekteras och från att kvinnor ska ha rätt att hållas separerade från män i förvaren. Kravet på likabehandling med medborgare när det gäller socialt stöd och hälsovård är borttagna. Det blir tillåtet att helt avstå från att tillämpa direktivet och inte heller någon skyldighet att tillförsäkra asylsökande grundläggande behov för överlevnad. Också när det gäller detta direktiv krävs ett radikalt annat och förbättrat innehåll avseende mottagandevillkoren för att de ska leva upp till FN:s konvention om de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna. Regeringen bör i Europeiska unionens råd avvisa detta förslag och kräva att kommissionens ursprungliga förslag åter görs till föremål för diskussion i Europeiska unionens råd. Detta bör ge regeringen som sin mening till känna. EU har antagit direktivet om gemensamma normer och förfaranden för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna. Direktivets bestämmelser om frivillig verkställighet på från beslutet om utvisning är verklighetsfrämmande. Även om den som ska utvisas på alla sätt medverkar till verkställigheten tar planeringen oftast betydligt än så. Att införa en regel om att tvång automatiskt ska tillgripas efter en så betyder, förutom ett inhumant sätt att behandla människor, ett slöseri med skattemedel. Förvarsreglerna är oacceptabla. Den maximalt tillåtna tiden för förvar, 18 månader, är orimligt lång. Grunderna för förvarstagande är så oprecisa att de öppnar för ett stort mått av godtycke. Också ensamkommande barn får tas i förvar . Det är tillåtet att placera både vuxna med barn och ensamkommande barn i vanliga fängelser. Detta strider mot . Om den utvisade inte återvänt frivilligt något som knappast är möjligt med hänsyn till tidsfristerna får ett återreseförbud utfärdas. Det kommer att i hög grad försvåra möjligheten att fly om förhållandena i ursprungslandet skulle förändras. Vuxna, men även ensamkommande barn, får utvisas till länder de saknar anknytning till och genom vilka de enbart transiterat. Även detta strider mot . Regeringen bör därför ta initiativ till att återvändandedirektivet upphävs och ersätts med ett nytt direktiv vars innehåll står i överensstämmelse med både humanitära principer, respekten för människors lika värde och EU-ländernas internationella åtaganden. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. är starkt kritiskt till den svenska flyktingpolitiken. Rätten till asyl undergrävs genom stora brister i den praktiska tillämpningen av gällande lagstiftning. De regeländringar i utlänningslagen, som genomfördes har, som redan då förutsade, orsakat många mänskliga tragedier och stort lidande för familjemedlemmar både i och i hemlandet. Detta konstaterades också i en utvärdering av de nya reglerna som Röda Korset lät göra efter att de tillämpats . Effekterna av lagändringarna blev att gamla föräldrar med vuxna barn bosatta i praktiskt taget aldrig får tillstånd att återförenas i . Inte heller humanitära skäl som att man har blivit änka eller änkling, dement eller på annat sätt svårt sjuk eller handikappad påverkar domsluten i Migrationsöverdomstolen. trädde vissa förändringar i utlänningslagen i kraft som gäller familjeåterförening och som innebar att EG-direktivet om rätt till familjeåterförening genomfördes i svensk rätt. Det är ett minimidirektiv och hindrar därför inte från att ha mindre restriktiva regler. De regler som får inhumana konsekvenser berörs inte av EG-direktivet. föreslog en utredning (SOU 2008:114), i enlighet med de utredningsdirektiv som regeringen lämnat, att försörjningskrav införs som villkor vid anhöriginvandring. Försörjningskrav ska dock inte uppställas vid anhöriginvandring till flyktingar och vissa övriga skyddsbehövande. Det stora flertalet remissinstanser har riktat kritik mot förslagets grundvalar, i synnerhet att barn enligt förslaget skulle kunna separeras från den ena föräldern . Förslaget har också kritiserats av den som granskade om tillämpningen av . Trots detta föreslog regeringen att försörjningskrav skulle ställas vid anhöriginvandring och biföll propositionen. Regeringen bör lägga fram förslag om sådana ändringar i utlänningslagen att detta försörjningsansvar tas bort. Detta bör begära. Migrationsmyndigheternas tillämpning av 18-årsregeln på barn som uppnått denna ålder under ärendets handläggning har kritiserats av Justitiekanslern utan att myndigheterna har tagit något intryck. förekommer det att barn nekas återförening med sina föräldrar trots att de lämnat in ansökan innan de fyllt . Den s.k. sistalänkenbestämmelsen måste återinföras och möjligheterna för äldre föräldrar att återförenas med vuxna barn förbättras. Kraven på hushållsgemenskap innan det vuxna barnet bosatte sig i och kravet på att föräldrarna måste ha ansökt om familjeåterförening efter att barnet fått uppehållstillstånd i måste tas bort. Det kravet får orimliga konsekvenser. När det vuxna barnet flyttade till är föräldrarna ofta relativt unga och friska. kanske en av dem avlidit medan den efterlevande är gammal och svårt sjuk och inte kan klara sin livsföring utan hjälp av barnen. Men då stupar varje återföreningsansökan på 10-månadersgränsen. Regeringen bör uppdras att återkomma till med förslag om förbättrade regler för anhöriginvandring i enlighet med det ovan angivna. Detta bör begära. En lagändring, som trädde 2000, beträffande förutsättningarna att bifalla en ansökan om uppehållstillstånd som görs efter inresan, innebar följande: om utlänningen har stark anknytning till en person bosatt i landet och det inte skäligen kan begäras att utlänningen återvänder till ett annat land för att inge ansökan där, får den bifallas trots att den gjorts efter inresa till . Avsikten med lagändringen var att öka möjligheterna till bifall på en ansökan gjord efter inresan, men bestämmelsen har tillämpats så att den tvärtom inneburit minskade möjligheter till bifall. Denna praxis har inte förändrats sedan en ny instansordning i utlänningsärenden har införts. Regeringen lämnade en proposition till om en sådan ändring i utlänningslagen att det i högre grad skulle bli möjligt för föräldrar och barn att beviljas uppehållstillstånd p.g.a. familjeanknytning när de redan befinner sig i i de fall det står klart att uppehållstillstånd skulle ha beviljats om prövningen gjorts före inresan. biföll propositionen och lagändringen trädde i kraft . Tyvärr besannades förutsägelse att lagändringen skulle få minimal praktisk betydelse då många ansökningar avslås därför att den sökande saknar giltigt pass eller tidigare vistats i . Dessutom har det i rättspraxis fastslagits att barnets behov av kontakt med sin förälder normalt får stå tillbaka om förälderns bortovaro kan beräknas bli högst . Detta är orimligt betraktat från de krav ställer. Det är därför nödvändigt att regeringen skyndsamt lägger fram förslag om att undantag från huvudregeln ska beviljas när utlänningen har barn i eller kvinnan i förhållandet är gravid. Detta bör begära. 7.3Förföljelse på grund av kön eller sexuell läggning Den bestämmelse om skydd p.g.a. välgrundad fruktan för förföljelse p.g.a. kön eller sexuell läggning som infördes i utlänningslagen har utsatts för skarp kritik av bl.a. Det skulle ha varit en betydligt bättre lösning att bredda tolkningen av flyktingbegrepp så att det också innefattar förföljelse p.g.a. kön eller sexuell läggning. Det är glädjande att det genomförts en utvidgning av flyktingbegreppet till att omfatta även förföljelse på grund av kön i enlighet med det synsätt som länge förespråkat. Men det är av avgörande betydelse om äldre rättspraxis tillåts influera tolkningen av den nya bestämmelsen. Än så länge har Migrationsöverdomstolen endast avgjort några få mål på grundval av den nya bestämmelsen och det är följaktligen för tidigt att dra några slutsatser om den nya regleringens praktiska betydelse. I propositionen 2005/06:6 Flyktingskap och förföljelse på grund av kön eller sexuell läggning gjordes inte något tydligt avståndstagande från denna äldre praxis. Inte heller klargjordes det tydligt i propositionen att de riktlinjer utfärdat om könsrelaterad förföljelse ska tillämpas. Andra problem i tillämpning kan bli förföljelsebegreppet; social utstötning har inte berörts i lagstiftningen, inte heller könsdiskriminerande lagstiftning. Hur kommer riskbedömningarna att göras, hur höga beviskrav kommer att ställas i rättstillämpningen? Förföljelse inom familjen kommer att behandlas på ett annat sätt än förföljelse från staten, att skydd inte kan ges p.g.a. resursbrist ska nämligen tillmätas betydelse vid bedömningen av flyktingskapsfrågan vid våld inom familjen. Detta är en felaktig tillämpning av flyktingbegreppet som kommer att ställa många förföljda kvinnor utan skydd av flyktingkonventionen. UNHCR har i samverkan med genomfört en studie, Kvalitet i svensk asylprövning. Studien blottlade svåra kvalitetsbrister, bl.a. i bedömningar av könsrelaterad förföljelse. Av studien framgår att de frågor som ställs i asylutredningarna sällan har ett genusperspektiv och att de inte tar hänsyn till att normer kring kön och sexualitet påverkar erfarenheter. Likaså blir det inte tillräckligt utrett vilka kopplingar som kan finnas till politik, religion och de andra konventionsgrunderna. Regeringen bör i kommande regleringsbrev till ställa krav på att verket vidtar nödvändiga åtgärder för att omarbeta relevanta avsnitt i så att UNHCR:s kritik med avseende på hur utreder och bedömer könsspecifik förföljelse till fullo beaktas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det är av största vikt att regeringen när det bildats en rättspraxis på grundval av den nya bestämmelsen låter utvärdera tillämpningen av lagen för att konstatera om de avsedda förändringarna blivit verklighet och vilka problem som visat sig i tillämpningen. Därför bör regeringen genomföra en snar utvärdering av tillämpningen av den nya lagbestämmelsen om flyktingstatus p.g.a. förföljelse på grund av kön eller sexuell läggning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Trots ändringen av utlänningslagen har migrationsmyndigheterna fortsatt att utvisa hbt-personer till länder som exempelvis . Eftersom det är klarlagt att människor avrättas p.g.a. sin sexuella läggning i bör asylsökande homosexuella iraniers fruktan anses välgrundad så länge paragrafen om dödsstraff och kroppsbestraffning finns kvar i den iranska strafflagen. Detsamma gäller alla andra länder som avrättar och bestraffar homosexuella och bisexuella p.g.a. deras sexuella läggning samt transpersoner p.g.a. deras könsidentitet. Tillämpningen av utlänningslagen avviker i praktiken från intentioner med lagen. har tidigare i ett betänkande uttalat att det aldrig kan komma i fråga att avvisa exempelvis en homosexuell person till hemlandet om han eller hon riskerar förföljelse på grund av sin sexuella läggning (2005/06:SfU4). anför även att det torde vara mycket svårt att bedöma om ett döljande av den sexuella läggningen utesluter risken för förföljelse. avslås dock asylansökningar från hbt-personer med motiveringen att de tidigare dolt sin läggning i hemlandet och borde kunna fortsätta med det för att undgå förföljelse. Utlänningslagen ska tillämpas i enlighet med lagstiftarens intentioner. Regeringen bör se till att så sker. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det beviskrav som uppställs i svensk rätt för att risken för förföljelse ska beaktas är att den är sannolik. Detta beviskrav står inte i överensstämmelse med en riktig tillämpning av flyktingkonventionen. Som framgår av FN:s flyktingkommissariats Note on burden and standard of proof in refugee claims från bör kravet utifrån internationell rättspraxis, bl.a. domar i , ligga mellan sannolikt och möjligt. I målet INS vs uttalade att beviskravet förvisso inte kräver att utlänningen visar att det är mer sannolikt än motsatsen att han kommer att bli förföljd för att klassificeras som flykting. I den studie av kvaliteten i svensk asylprövning som genomförts av UNHCR i samverkan med och publicerades riktas stark kritik mot att vid tillämpningen av flyktingskapsbestämmelsen ställer alltför höga krav på intensiteten i förföljelsen. Således räknar verket inte som flyktinggrundande förföljelse att ha utsatts för grov misshandel och trakasserier av miliser, kriminella gäng eller statsanställda, nedbränning av bostaden och mord på maken. Inte heller räknades som förföljelse att den asylsökande våldtagits, inte heller att ha varit närvarande när ens syster våldtogs och föräldrarna mördades. Regeringen bör mot denna bakgrund ta initiativ till en sådan översyn av flyktingskapsbestämmelsen i utlänningslagen att tillämpningen bringas i överensstämmelse med gällande internationell rätt. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.5Bestämmelsen om väpnad konflikt Den som känner välgrundad fruktan att utsättas för allvarliga övergrepp p.g.a. svåra motsättningar i hemlandet ska enligt en ny bestämmelse i 4 kap. 2 § utlänningslagen ha rätt till uppehållstillstånd. Bestämmelsen har av domstolarna givits den tolkningen att det måste röra sig om ett individualiserat hot för att den ska vara tillämplig. Detta strider helt mot vad lagstiftaren avsåg. I propositionen (2004/05:170) sägs på s. 178: Härigenom täcks situationer in som enligt praxis ger uppehållstillstånd av politisk humanitära skäl och andra skyddsrelaterade skäl som bifallits av humanitära skäl. Det kan röra sig om såväl godtyckliga som systematiska övergrepp som det till följd av maktförhållandena i landet inte finns möjlighet för den enskilde att skydda sig emot eller få rättelse för. Övergreppen behöver inte nödvändigtvis härröra från en myndighet utan kan lika väl ha begåtts av någon enskild aktör. []Avsikten med den ändrade indelningen av grunderna för uppehållstillstånd är inte att inskränka möjligheten för skyddssökande att få uppehållstillstånd i förhållande till vad som gäller enligt nuvarande lagstiftning och praxis. Men det är just vad som skett genom att det i praxis ställts upp krav på ett individualiserat hot. I EU:s skyddsgrundsdirektiv finns en bestämmelse, artikel 15 c, om subsidiärt skydd som i mycket motsvarar bestämmelsen i utlänningslagen. Vissa EU-länder som exempelvis har tolkat bestämmelsen så att den ger skydd i en situation av urskillningslöst våld i ett land utan att det krävs att den asylsökande måste kunna visa att ett individuellt hot riktas mot honom eller henne. I andra länder, t.ex. i , har domstolarna gjort en restriktiv tolkning av bestämmelsen genom att krav ställts på att en individuell risk måste påvisas genom någon särskild omständighet. har rekommenderat att länderna inte ska uppställa krav på en individualiserad risk när bestämmelsen tillämpas. har i ett s.k. förhandsbesked om tolkningen av bestämmelsen slagit fast att det inte krävs någon individualiserad risk för dess tillämplighet. Denna tolkning är bindande för svenska myndigheter och domstolar. Den som behöver skydd p.g.a. väpnad inre eller yttre konflikt har också rätt till skydd enligt utlänningslagen. Migrationsöverdomstolen har i en dom slagit fast att det inte rådde väpnad konflikt i i utlänningslagens mening. Domstolen fastslog i den domen att de stridande parterna måste ha viss territoriell kontroll för att väpnad konflikt skulle anses föreligga. har migrationsöverdomstolen efter hård kritik från både juridiskt och politiskt håll mot domstolens tolkning gjort en motsatt tolkning och släppt kravet på territoriell kontroll. Europeiska domstolen för mänskliga rättigheter har i en dom (no 8319/07 och 11449/07, Case of Sufi and v. The ) som meddelades på ett grundläggande sätt förändrat rättsläget beträffande rätten till internationellt skydd vid risk för urskillningslöst våld. Sammanfattningsvis fann domstolen att det skulle strida mot artikel 3 i att utvisa klagandena till eftersom risken att drabbas av urskillningslöst våld där är så hög att artikel 3 blev tillämplig. UNHCR publicerade en forskningsrapport där man gjorde en jämförelse mellan lag och praxis i sex EU-länder, bl.a. , vad gäller skyddet för den som flytt urskillningslöst våld. I rapporten kunde beläggas stora skillnader länderna emellan framför allt i fråga om tillämpningen av artikel 15 c i skyddsgrundsdirektivet, som i vissa av länderna visade sig vara ett tomt skal som mycket sällan gav skydd åt personer på flykt undan urskillningslöst våld. Mot bakgrund av dessa stora oklarheter vad gäller tolkningen och tillämpningen av bestämmelserna om internationellt skydd för den som flytt från väpnad konflikt eller urskillningslöst våld bör regeringen ta initiativ för att se över och förtydliga utlänningslagens motsvarande bestämmelser om skydd vid väpnad konflikt, urskillningslöst våld eller svåra inre motsättningar för att skyddet ska bli mer heltäckande. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.6Återtagandeavtal som slutits av De återtagandeavtal ingått med och har fått som konsekvens att nu genomför massutvisningar av asylsökande från dessa länder. Många av dessa asylsökande har haft och har fortfarande starka skyddsbehov. Inslag i sändningar från har visat på de svenska myndigheternas systematiska kräkningar av de mänskliga rättigheterna när uppenbart skyddsbehövande människor skickats tillbaka till dessa länder. Uppgifter har också framkommit som visar att avtalet inte uppfylls och att parterna som undertecknat inte är överens om tolkningen när det gäller frågan om tvångsavvisningar. är kritiskt till återtagandeavtalen och till den agerande i denna process. Åtskilliga irakiska asylsökande har vittnat om att de lämnats vind för våg efter avvisning och att fortsatta trakasserier och förföljelse gjort att de tvingats fly igen, trots att i avtalet förbundit sig att garantera deras säkerhet. Mot denna bakgrund bör regeringen säga upp återtagandeavtal som upprättats med och . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.7Bevisbördan och utredningsbördan beträffande tortyr Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna avkunnade en principiellt viktig dom i ett mål mellan en iransk asylsökande och (målet R.C. mot , 41827/07). avstod från att överklaga domen och begära att målet skulle tas upp i s.k. stor sammansättning Grande Chambre och den vann därför laga kraft . Domen innebär att måste genomföra långtgående förändringar i asylprocessen. Domstolen slog fast två för svensk rättstillämpning nya principer i asylrätten. Den första principen gäller följande: Om en asylsökande framfört något som tyder på att han/hon varit utsatt för tortyr, t.ex. genom att åberopa ett intyg från en allmänläkare vid en vårdcentral, åligger det att på eget initiativ skaffa ett expertutlåtande om den sannolika orsaken till skadorna om man inte godtar den åberopade bevisningen. Domstolen tillbakavisade regeringens argument att den asylsökande måste skaffa ett sådant utlåtande. Domen innebär således att är skyldigt att, i de asylärenden där det finns uppgifter som tyder på att den sökande har varit utsatt för tortyr, se till att ett sådant expertutlåtande om trolig orsak till skadorna införskaffas.