mot · H002A303 · 2012-08-14 00:00:00 — Vi har ett utmärkt tillfälle att kombinera detta med ett kunskapslyft i välfärden. Vi vill därför införa utbildningsvikariat, som en arbetslös kan få då en anställd genomgår utbildning. Tanken är att kommuner som anställer en arbetslös som utbildningsvikarie ska få anställningsstöd av lönekostnaden samt merkostnadsersättning. Detta bör som sin mening regeringen till känna. Det är ofta lättare för den som har ett arbete att starta eget än för den som är arbetslös. Vi vill därför att den som får tjänstledigt för att starta eget ska kunna få stöd för start av näringsverksamhet under förutsättning att arbetsgivaren anställer en arbetslös som vikarie. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 4.6Mer utbildning inom ramen för arbetsmarknadspolitiken Kunskapshöjande och utvecklande arbetsmarknadsåtgärder, som i stor utsträckning leder till anställning, har fått stryka på foten under regeringen . Arbetsmarknadsutbildningen har minskats drastiskt och existerande utbildningar inom det reguljära utbildningssystemet utnyttjas inte för de arbetsmarknadspolitiska insatserna. Regeringen har skurit ned kraftigt på arbetsmarknadsutbildningen. Arbetsmarknadsutbildning är en arbetsmarknadspolitisk åtgärd som i stor utsträckning leder till varaktig anställning. Utbildningen kan också riktas in på områden där det riskerar uppstå flaskhalsar och brister och underlättar därmed strukturomvandling. Det finns goda skäl att utöka arbetsmarknadsutbildningen under en lågkonjunktur under förutsättning att kvaliteten kan upprätthållas, utbildningen har rätt inriktning och att de arbetslösa som har störst nytta av utbildningen väljs ut. Arbetslösa som med stor sannolikhet skulle vara arbetslösa oavsett om de utbildas eller söker arbete på heltid står då bättre rustade när konjunkturen vänder. Vi vill därför kraftigt utöka antalet platser i arbetsmarknadsutbildningen och öka kvaliteten i utbildningen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det är en visserligen dyr, men effektiv åtgärd för att möta strukturförändringar och göra människor bättre rustade för att återetablera sig på arbetsmarknaden. Vi vill att det ska gå att få en fullständig yrkesutbildning genom att delta i arbetsmarknadsutbildning. Därför vill vi ta bort den sexmånadersgräns för utbildningens längd som regeringen har infört. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 4.6.2Utbildning inom det reguljära utbildningssystemet utnyttjas inte det reguljära utbildningssystemet inom arbetsmarknadspolitiken. Vi vill att det ska vara möjligt att delta i reguljär utbildning med aktivitetsstöd i de fall där den enskilde arbetslöse personen och Arbetsförmedlingen är överens om att det är den bästa vägen till en framtida varaktig anställning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vi vill att Arbetsförmedlingen ska kunna använda sig av platser vid universitet och högskolor för att den som redan har en högskoleutbildning ska kunna göra kompletteringar som underlättar arbetsmarknadsetablering. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 5Samlat ansvar för arbetsmarknadspolitiken Regeringens nedmontering av arbetslöshetsförsäkringen har lett till ett kraftigt ökat bidragsberoende. Två tredjedelar av de inskrivna vid Arbetsförmedlingen saknar rätt till arbetslöshetsersättning. I gengäld tvingas allt fler söka försörjningsstöd hos kommunerna på grund av arbetslöshet. Värst är situationen för unga och utrikesfödda som aldrig har haft en fast förankring på arbetsmarknaden. Arbetslöshet är det klart vanligaste skälet att få försörjningsstöd. Bland unga med försörjningsstöd är det en majoritet som får det på grund av arbetslöshet. Arbetslösa med försörjningsstöd måste oftast ha kontakter med både och Arbetsförmedlingen och i vissa fall även . De har inte lika tillgång till Arbetsförmedlingens program som de som har arbetslöshetsersättning. Många kommuner bedriver därför egna lokala arbetsmarknadsprogram parallellt med Arbetsförmedlingens. Ingen heltäckande forskning om de kommunala arbetsmarknadsprogrammen finns, men de sammanställningar som gjorts tyder på att kvaliteten och effektiviteten är mycket varierande, och generellt sämre än i arbetsförmedlingens program. Många kommuner ställer krav på motprestationer av arbetslösa, krav som kan ifrågasättas. Det är tydligt att socialtjänstlagen behöver förtydligas på den punkten, inte minst ur rättssäkerhetsperspektiv. Det är inte rimligt att staten på detta sätt vältrar över kostnader och ansvar för arbetslösheten på kommunerna. Istället för de skärpta villkor för försörjningsstöd som regeringen aviserar i budgetpropositionen , bör staten avlasta kommunerna och återta ansvaret för arbetsmarknadspolitiken. anser att grundförsäkringen i arbetslöshetsförsäkringen ska förändras så att den omfattar fler . Om fler har arbetslöshetsersättning kan de kommunala arbetsmarknadsprogrammen avvecklas och alla arbetssökande istället erbjudas likvärdigt stöd från Arbetsförmedlingen. Vi utvecklar våra förslag om grundförsäkringen i motion 2012/13:A304 En arbetslöshetsförsäkring som ger trygghet i omställning. Alla inskrivna vid Arbetsförmedlingen, oavsett försörjning, ska garanteras lika tillgång till individuellt anpassade insatser. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Socialtjänstlagen bör ändras så att det uttryckligen blir förbjudet att kräva motprestationer för ekonomiskt bistånd, utöver att stå till arbetsmarknadens förfogande och vara inskriven på Arbetsförmedlingen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 6Ett arbetsliv tillgängligt för alla Varje enskild medborgare har rätt till arbete. Det står i artikel 6 i FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. I rätten till arbete inbegrips allas rätt till möjlighet att förtjäna sitt uppehälle genom arbete. Förutom denna rätt ska vi medborgare också, enligt artikel 9, ha rätt till social trygghet. I den nya om rättigheter för personer med funktionsnedsättning, artikel 27 om arbete och sysselsättning, inskärps detta ytterligare genom att staterna ska skydda och främja förverkligande av rätten till arbete genom att vidta ändamålsenliga åtgärder, däribland lagstiftning. Full sysselsättning är målet för ekonomiska politik. När full sysselsättning råder finns det plats för alla som vill och kan arbeta. Med den massarbetslöshet som råder kan arbetsgivare fritt välja och vraka i den stora skaran av arbetssökande. Många blir mer eller mindre permanent utslagna från arbetsmarknaden. Förutom det personliga lidande som denna orätt skapar är det dålig hushållning med samhällets resurser. En grupp som är särskilt märkt av det hårdnande klimatet i arbetslivet är människor med funktionsnedsättningar. Sysselsättningsgraden har minskat drastiskt och arbetslösheten bland personer med funktionsnedsättning har fördubblats . I åldersgruppen är det närmare en miljon människor som har någon form av funktionsnedsättning. För ungefär hälften medför funktionsnedsättningen också nedsatt arbetsförmåga. Arbetslösheten bland personer med funktionsnedsättning som innebär nedsatt arbetsförmåga är avsevärt högre än för personer med funktionsnedsättning utan nedsatt arbetsförmåga och för personer utan funktionsnedsättning. Endast omkring hälften av de vars funktionsnedsättning medför nedsatt arbetsförmåga ingår i arbetskraften. Det är ett stort slöseri med mänskliga resurser. Insatser i syfte att underlätta arbetsmarknadsinträdet och att skapa en arbetsmarknad där alla har möjlighet att ta plats är därför högt prioriterat. 6.1Brett och flexibelt stöd Personer med funktionsnedsättningar är inte en homogen grupp. Det måste därför finnas en bredd och flexibilitet i de stöd och insatser som erbjuds. För någon är snabbare tillgång till ett relativt enkelt hjälpmedel det enda som behövs. För andra handlar det om särskilda anställningar med hög grad av subvention. Vi vill både bredda de insatser som erbjuds och satsa mer resurser på dem. För att arbetsmarknaden för personer med funktionsnedsättningar ska vidgas behövs en generellt ökad tillgänglighet, bättre kunskaper om funktionsnedsättningar, intensifierade informationsinsatser och framför allt ändrade attityder hos arbetsgivarna. Många presumtiva arbetsgivare saknar kännedom om vad olika funktionsnedsättningar innebär. Många saknar också kunskap om vilka stöd och hjälpmedel som finns att tillgå. Det behövs därför särskilda arbetsförmedlare med fördjupade kunskaper om funktionsnedsättningar som kan informera och utbilda arbetsgivare. I arbetsmiljölagen anges att arbetsförhållandena ska anpassas till människors olika förutsättningar i fysiskt och psykiskt avseende. Det är en tydlig markering att det inte är människorna det är fel på utan arbetsplatserna. Problemet är att arbetsmiljölagen bara gäller dem som redan är på arbetsplatsen. För att öppna upp arbetslivet för personer med funktionsnedsättning krävs därför generella insatser för ökad tillgänglighet. beslutade att bristande tillgänglighet ska införas i diskrimineringslagstiftningen. Syftet med en sådan lagstiftning är inte i första hand att få till stånd enskilda rättsprocesser, utan att sätta fart på arbetet att göra samhällslivets alla delar tillgängligt. Vi utgår från att regeringen återkommer med ett lagförslag i enlighet med beslut. För att lagstiftningen ska få önskad effekt kommer det att krävas både informationsverksamhet och konkreta åtgärder för att nå upp till lagens krav. Inte minst gäller detta i arbetslivet. Vi föreslår därför en tillfällig satsning på tillgänglighetskonsulter. Dessa ska anställas av och arbeta med informations- och inspektionsarbete samt ge handfasta råd till arbetsgivare för hur man når målen om skälig tillgänglighetsnivå på arbetsplatsen. Satsningen är ett komplement till det arbete som redan pågår på , där tillgänglighetsperspektivet ska införlivas i det ordinarie inspektions- och föreskriftsarbetet. Satsningen kan jämföras med den informations- och utbildningssatsning som gjordes då jämställdhetslagen trädde i kraft. Precis som den gången är det rimligt att samhället ansvarar för att arbetsgivare får den kunskap de behöver för att kunna leva upp till lagens krav. bör ges utökade resurser i syfte att kunna anställa tillgänglighetskonsulter. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 6.1.2En myndighet bör ansvara för alla arbetshjälpmedel Ansvaret för att stödja personer med funktionsnedsättning i olika arbetsmarknadsrelaterade frågor är uppdelat mellan Arbetsförmedlingen och . Uppdelningen mellan de två myndigheterna ställer till bekymmer. Den orsakar bland annat skilda tolkningar av regelverken och olika behandling av samma person. Samarbetet mellan myndigheterna är inte tillräckligt för att tillgodose och utveckla den enskildes rehabiliteringsmöjligheter eller för att underlätta för den enskilde personen. Den nuvarande uppdelningen av ansvar mellan de båda myndigheterna gör att processen kring arbetstekniska hjälpmedel och arbetsplatsanpassning är orättvis, onödigt byråkratisk och komplicerad för den enskilde personen. I Arbetsförmedlingens nationella samråd med företrädare för personer med olika funktionsnedsättningar har det förts fram att har haft svårt att bygga upp en fungerande organisation kring hjälpmedelshanteringen och att myndighetens kompetens på området har urholkats . Det är också vanligt att inte beviljar hjälpmedel som Arbetsförmedlingens utredning har rekommenderat. hänvisar också oftare till arbetsgivarnas ansvar och beviljar allt mer sällan de arbetsanpassningar som är nödvändiga för den enskildes möjlighet att arbeta. En myndighet bör därför ges det fulla ansvaret för alla arbetshjälpmedel. Ansvaret ska omfatta alla personer med funktionsnedsättning oavsett om personen har arbete, söker arbete eller är placerad i en arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Arbetsmarknaden för unga med behov av arbetshjälpmedel ser likadan ut som för andra unga; allt oftare är de jobb som erbjuds provanställningar eller kortare visstidskontrakt. Förutom den generella otrygghet det innebär, kan dagens byråkratiska hantering av arbetshjälpmedel innebära att en kortare anställning hinner upphöra innan hjälpmedlet beviljats och finns på plats. Det är en ohållbar ordning. Det måste bli möjligt att bevilja personliga arbetshjälpmedel så att de kan finnas till hands när en anställning börjar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vi anslår också mer resurser till moderna och flexibla arbetshjälpmedel, se utgiftsområdesmotion /13:A368. Lönebidrag är viktiga för att skapa fler arbeten för personer som behöver särskilt stöd för att kvarstå på eller få ett fotfäste på arbetsmarknaden. Särskilt i nuvarande läge, med hög arbetslöshet, är det angeläget att investera i människors möjligheter att stanna kvar i arbete och säkerställa att de inte hamnar i utanförskap genom arbetslöshet. Vi vill därför utöka möjligheten för den som har en anställning och drabbas av en funktionsnedsättning att beviljas lönebidrag för att kunna stanna kvar på sin arbetsplats. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Dessutom behöver taket för lönebidragsersättningen höjas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Löneutvecklingen har sprungit ifrån taket på . Det gör dels arbetsgivare mer tveksamma till att anställa personer med lönebidrag, dels bidrar det till dålig löneutveckling för lönebidragsanställda. I motion 2012/13:A368 föreslår vi att lönebidragstaket höjs med i ett första steg. Det innebär att lön får ligga till grund för bidraget. Samma takhöjning sker för skyddat arbete hos offentlig arbetsgivare (), utvecklingsanställning och trygghetsanställning. Personer med psykiska funktionsnedsättningar eller beroendeproblematik har det ofta särskilt svårt att finna en plats i arbetslivet. För personer med psykisk ohälsa eller beroendeproblematik kan arbete vara rehabiliterande i sig. Det kan dock vara svårt att prestera på topp från dag ett och framöver. Det behövs stöd för att bli frisk. Sociala arbetskooperativ som t.ex. Basta har bedrivit framgångsrikt arbete med detta. Sociala arbetskooperativ har visat sig nå goda resultat med ökad livskvalitet för dem som deltagit i dem. Kostnaden är dessutom låg jämfört med traditionella behandlingsmetoder. Verksamhetsformen ger möjligheter för personer som annars har mycket små chanser att få anställning eller starta eget. De som deltar i kooperativen utför riktiga arbeten med riktigt ansvar. Kombinationen rehabilitering och arbete har visat sig effektiv. Sociala arbetskooperativ kan utgöra ett bra alternativ för att skapa arbete även åt personer med funktionsnedsättningar. Vi vill att möjligheten till direkt statligt stöd till sociala arbetskooperativ ska ses över. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det finns också andra verksamheter som visat sig fungera för att personer med psykiska funktionsnedsättningar ska kunna få in en fot på arbetsmarknaden, t.ex. den verksamhet som arbetar med. Vi vill att Arbetsförmedlingen får i uppdrag att tillsammans med intresseorganisationer se över förutsättningarna för att teckna avtal med olika anordnare om arbeten där personer med psykiska funktionsnedsättningar kan få möjlighet att prova på att arbeta under trygga former. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. För att fler ska kunna erbjudas möjlighet att delta i denna verksamhet behöver också socialförsäkringarna bli flexiblare när det gäller arbetstider och möjligheten att pröva arbete eller studier utan att riskera att falla ur försörjningssystemet. Det måste finnas utrymme för att kunna misslyckas både en och två gånger utan att riskera att falla ur trygghetssystemen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.