mot · H002Kr320 · 2012-10-05 00:00:00 — Inte minst visar problematiken kring utlåning av e-böcker att det behövs en kraftsamling kring dessa frågor. En nationell vision för går att förena med ett starkt kommunalt självbestämmande. Exempel på det finns inom många andra politikområden. Alla bibliotek i behöver veta i vilket samhälle de verkar i. har också visat att det finns ett starkt stöd för en nationell biblioteksstrategi. vill även Kommuner och Landsting, universitets- och högskoleförbunds Forum för bibliotekschefer, , DIK (Akademikerfacket för kultur och kommunikation) och att en sådan kommer till stånd. Regeringen bör därför ta initiativ för att förverkliga det som kommits överens om i folkbiblioteksmanifest, en nationell biblioteksstrategi som visar alla vägen till ett starkare kunskaps- och informationssamhälle. Vi vill med anledning av ovanstående föreslå att regeringen ger i samarbete med i uppdrag att utarbeta en nationell biblioteksstrategi och bibliotekspolitik. Hälften av alla barn saknar skolbibliotek trots lagstiftning Förväntningarna på den nya skollagen avseende skolbiblioteken var stora. skolbiblioteksstatistik som presenterades blev därför en stor besvikelse. Kartläggningen visar på en ojämlik och odemokratisk skolbibliotekssituation. Kartläggningen visar att hälften av elever saknar tillgång till de bemannade skolbibliotek som de har lagstadgad rätt till. Skolbibliotek bemannade med kompetenta bibliotekarier är en viktig resurs för elevers lärande och utveckling. Dessutom visar kartläggningen att endast fyra av tio elever har tillgång till ett skolbibliotek som är bemannat minst . Det har inte heller skett någon säker ökning av antalet skolenheter med tillgång till skolbibliotek , då den senast undersökningen gjordes. Det finns nu en lagstiftning, och det finns en undersökning som visar att lagen inte följs, vilket är en oacceptabel situation. Vi föreslår att får ett uppdrag att ta fram en strategi som ska tillse att inga skolhuvudmän bryter mot lagen. renoveras för dyra pengar. Trots denna kostnad kommer inte museet att kunna bedriva en verksamhet värdig ett . T.ex. kommer man inte att ha fysiska möjligheter att ta emot internationella tillfälliga utställningar av den sort som dragit stora publikskaror till museet. Vi har drivit frågan om ett nytt . I förra årets budget uppmanade vi regeringen att ta initiativ till en dialog med , en uppmaning som man hörsammat. Vi välkomnar därför att regeringen nu stödjer arbete för att skapa ett Center. är ett av absolut starkaste varumärken. Ett skulle kunna bli en oerhört attraktiv besökspunkt. Vi ser dock problem med den placering för ett nytt som anvisats av tomten bakom på . En placering där av ett omöjliggör en utbyggnad av nuvarande . Vi menar fortfarande att marken bakom är mycket lämplig för att dels skapa ett modernt i världsklass, dels se vilka möjligheter det finns att skapa ett design- och formmuseum. Vi uppmanar regeringen att se frågan om framtid i ett sammanhang med tillskapandet av ett nytt och fortsätta dialogen med för att finna en lösning för båda institutionerna. Det rullande och flygande kulturarvet vem tar ansvar? De myndigheter och verk som kom till under industrialisering har samlingar av stort intresse. Många har bedrivit egen museiverksamhet och samlingarna är i flera fall av yppersta världsklass i sina respektive slag. För statens trafikhistoriska samlingar (flyg, järnväg och väg) saknas långsiktiga finansieringslösningar och verksamheten är nedläggningshotad. Stora delar industriella arv förvaltas av aktörer som inte omfattas av den statliga eller regionala kulturpolitiken. Det är framför allt museer med statliga huvudmän under andra departement än . Museer som kan nämnas är bl.a. Postmuseum, Polismuseet och universitetsmuseerna, Museer och Luftfartverkets flygsamlingar på . ansvarar för tre museer och samlingar som byggts upp inom , senare SJ, och . Samlingarna är unika och järnvägssamlingen är t.o.m. en av de absolut främsta i sitt slag i världen. Efter bolagiseringar samt effektivisering och renodling av myndigheters verksamhet har dessa samlingar och museiverksamheter blivit en del som är svår att förena med den löpande verksamheten. Vikten av en långsiktig strategi och finansiering av dessa verksamheter har blivit allt mer akut. Uppgiften att prioritera mellan bevarande av kulturarvet och den dagliga driften och förvaltningen hos myndigheter och bolag bör inte avgöras år , utan genom utarbetande av en långsiktig inriktning och finansiering och med ett tydligt ansvar från ägaren. Det är viktigt att finna långsiktiga lösningar för dessa museer och samlingar. Med anledning av ovanstående föreslår vi därför att regeringen gör en översyn och återkommer till med förslag. har det funnits ett förslag på hur de statliga scenkonstpensionerna ska kunna finansieras , men regeringen har dröjt med att besluta om hur pensionssystemet ska förändras. Dagens system innebär att scenkonstorganisationerna har stora och oöverskådliga kostnader som gör det omöjligt att planera verksamheten. Frågan har utretts och det finns ett färdigt förslag vars förverkligande uppenbarligen uppskjutits . Pensionskostnaderna för den enskilda teatern/operan kan bli så orimligt höga att institutioner kommer att behöva skära ner i repertoaren om inte denna fråga snart får en lösning. En allt större del måste avsättas i reserv för oväntade pensionskostnader. Om kulturinstitutionernas pengar låses upp i ett dåligt pensionssystem blir det mindre pengar över till verksamhet, och detta kan knappast vara meningen. Vi ser det som ytterst angeläget att regeringen skyndsamt löser frågan om scenkonstpensionerna. har gett regeringen uppdraget att återkomma med ett förslag till lösning, helst i årets budgetproposition. I årets budget skriver man att man anser att arbetsmarknadens parter bör ta över ansvaret för att genom kollektivavtal reglera pensionsvillkoren på scenkonstområdet. Beredning av att införa en sådan ordning pågår i . Regeringen anser att frågan ska lösas på ett statsfinansiellt ansvarsfullt sätt. Regeringen avser att återkomma till i frågan. Vi tolkar detta som att regeringen försöker undandra sig ansvaret för denna fråga. Vi finner det djupt otillfredsställande att regeringen inte har slutfört uppdraget och uppmanar regeringen att skyndsamt arbeta fram en lösning. De kulturellt yrkesverksamma utgör navet i skapandet av kultur. De har ofta dåliga arbetsvillkor och svårare att passa in i de traditionella trygghetssystemen. Vi föreslår höjning av bidrag till fria grupper, konstnärer men även till arrangörer som skapar arbetstillfällen för kulturskapare. Vi föreslår att Kulturarvslyftet omvandlas till ett projekt som är beprövat och visat sig fungera. Stödet för kulturskaparna är dock något som sträcker sig bortom vad som går att åstadkomma med anslagsökningar i budgeten. Vi socialdemokrater vill uppdra åt regeringen att utarbeta en strategi som har till syfte att långsiktigt stärka kulturskaparnas villkor. finns ett nytt utställnings- och medverkansersättningsavtal () som likt ett kollektivavtal garanterar konstnären en viss minimiersättning vid en utställning på en statlig institution. När det undertecknades av staten och berörda konstnärsorganisationer innebar det en stor framgång för konstnärskollektivet. Men problemet är att många konstinstitutioner däribland regionala och lokala offentliga museer och konsthallar runtom i landet har valt att inte använda sig av avtalet trots att det är normerande för konstbranschen. Med anledning av den nu pågående regionaliseringen av kulturpolitiken ser vi en gyllene möjlighet att lyfta fram konstnärernas arbetsvillkor vid de offentliga konstinstitutionerna genom att man i de regionala kulturplanerna slår fast att man vid all utställningsverksamhet finansierad med offentliga medel ska följa miniminivåer. Stödet bland medborgarna för en sådan hållning torde vara stort, med tanke på det starka stöd som finns för schysta arbetsvillkor på arbetsmarknaden. För att detta avtal ska få en verklig praktisk betydelse för de konstnärer som ställer ut gäller att avtalet efterlevs. Vår uppfattning är att alla som får statligt bidrag till sin verksamhet ska följa . Vi föreslår att regeringen utarbetar riktlinjer för att alla institutioner som får statligt bidrag ska följa . Vi föreslår att regeringen skyndsam bereder denna fråga och återkommer till med förslag. Vi föreslår också att regeringen ger i uppdrag att ansvara för uppföljning av hur efterlevs. Det är angeläget att följs upp. Den så kallade enprocentsregeln, som har funnits då bildades, rekommenderar att en procent av kostnaderna för offentliga byggnationer ska gå till offentlig gestaltning och konst. Regeln innebär arbete och rimliga ersättningar till konstnärer samt bidrar till en estetiskt tilltalande och spännande offentlig miljö. Att denna regel följs innebär en stärkt marknad för konsten och konsthantverket. finns denna regel, men den förtjänar att påminnas om. Den gäller vid exploatering av nya bostadsområden, anläggande av nya gator, ny- och ombyggnader av skolor och äldreboenden. I offentligt ägda miljöer är detta enklare än vid privata. Det är ett viktigt uppdrag att informera om regeln och att föra fram värdet av konstnärlig offentlig gestaltning. Även privata byggherrar börjar återigen upptäcka värdet av att i ett tidigt skede planera för offentlig gestaltning och konst i sina byggprojekt. Konst i våra stadsmiljöer, både inom- och utomhus, skapar både skönhetsupplevelser och trygghet. skapar det arbetstillfällen för konstnärer som får marknadsmässigt betalt. Det saknas dock kunskap om hur enprocentsregeln efterlevs. Vi anser därför att det vore viktigt att det sker en utvärdering av hur enprocentsregeln fungerar i praktiken. Det behöver göras en grundanalys av hur enprocentsregeln efterlevs i kommuner, landsting och på statlig nivå samt hos privata aktörer som byggbolag m.fl. Vi vill därför att regeringen ger samt , i samverkan med andra lämpliga aktörer, i uppdrag att genomföra en sådan utvärdering men också parallellt förstärka informationen om enprocentsregeln. I en situation där sjukfrånvaron är hög och ohälsofrågorna centrala för arbetsliv och samhällslivet så borde detta avspeglas på ett tydligare sätt i den förda kulturpolitiken. Vi menar att regeringen med inriktning på departementsövergripande arbete bör främja en politik där även hälsan står i fokus. Det är inte längre rimligt att politikområdena ses isolerade från varandra eftersom mycket av den banbrytande utvecklingen sker i gränslandet mellan olika politikområden. Även om forskningen inom området är något begränsad så kan man ändå fastslå att kulturella aktiviteter har stor betydelse för mänsklig hälsa. Det gäller för unga, gamla, friska och för människor med ohälsa i olika livssituationer. En utmaning för regeringen bör vara att få till stånd en mer jämlik och jämställd kulturkonsumtion för att därigenom främja en förbättrad folkhälsa. Kulturmiljöer till minne av kända svenskar har ett antal minnesmärken i form av gårdar och hus, skänkta eller testamenterade till föreningar, stiftelser och organisationer. Som exempel kan nämnas Erlander-gården i , och Bergmangården på . Denna sorts minnesgårdar ska skiljas från andra kulturarvsmiljöer, som bruk, herrgårdar, slott, som ofta också har problem att långsiktigt hitta en verksamhetsform med ett stabilt huvudmannaskap. Särskilt har en problematisk situation. () fick gården som testamentsgåva, men testamentets statuter är inte anpassade för vår tid och STF har stora svårigheter att finansiera verksamheten. Vi anser att det vore en viktig uppgift att en inventering gjordes av de objekt som finns, likt de tidigare nämnda, och att man sedan gör en översyn av hur man kan lösa problemen. Kanske finns samordningsvinster att göra. Vi anser att regeringen bör se över denna fråga. skulle kunna vara en lämplig aktör för uppdraget. Skattereduktion för gåvor till vissa ideella organisationer Regeringen har infört att gåvor till ideella organisationer som arbetar med hjälpverksamhet bland behövande eller främjande av vetenskaplig forskning ska kunna ge rätt till skattereduktion. Möjligheten till skattereduktion gäller privatpersoners gåvor till organisationer som godkänts av . Att enskilda medborgare vid sidan av vad samhället gör, bidrar till olika välgörande ändamål är ett välkommit tillskott för många verksamheter. Vår uppfattning är dock att samhällets insatser ska beslutas i demokratisk ordning. Frågan man ska ställa sig är varför vissa medborgare ska bekosta andras skattereduktion? För varje skattekrona som försvinner på grund av en införd avdragsrätt måste allt annat lika andra medborgare betala bortfallet. har uttryckt farhågor om att det kommer att bli svårt att avgöra vilka organisationer som ska godkännas, dvs. vad som ska definieras som hjälpverksamhet bland behövande eller främjande av vetenskaplig forskning. Systemet upplevs också som krångligt av organisationer. Det är något motsägelsefullt i tanken att givaren måste uppmuntras med ett avdrag för att ge sina gåvor. Risken är att vi får en alltmer privatiserad välgörenhet och att offentligt stöd, som vi fattat beslut om i demokratiska forum, till föreningsliv, sociala verksamheter och forskning, ersätts med privat finansiering via gåvor. Vi socialdemokrater anser därför att skatteavdrag för gåvor ska avskaffas. Kulturella och kreativa näringar Det traditionella industrisamhället står inför stora strukturella förändringar och en ny kreativ näring är på framväxt. Förutsättningarna ser annorlunda ut. Fasta kontorsplatser, stämpelklockor och fasta arbetstider är inte längre styrande. En ny generation kreativa människor väljer att arbeta var och när de själva vill. De kulturella och kreativa näringarna präglas av en stor rörlighet, det är ett frilanssamhälle, där den kreativa kompetensen är råvaran, dvs. det är ett intellektuellt kapital som lätt kan flyttas med personen. Rörligheten ställer krav på bra infrastruktur inte bara i traditionell mening utan också ur helt nya perspektiv. För att lyckas med denna omställning är det avgörande att se hur de strukturella system som vi har byggt upp kring industrisamhällets förutsättningar kan anpassas efter de nya förutsättningar som gäller inom den kulturella och kreativa näringen. Det är också av stor vikt att hitta sätt för de traditionella näringarna och de kreativa näringarna att mötas. De kulturella och kreativa näringarna ligger i gränslandet mellan de kulturella och företagsekonomiska sektorerna. Vår utmaning är att ta vara på den potential som kulturen och kreativiteten har och hitta sätt att följa upp de värden som inte kan mätas i traditionella ekonomiska termer. Vi behöver se den kreativa förmågan som en kompetens i sig. En ökad förståelse för hur den kreativa kompetensen kan användas, för att höja värdet eller öka lönsamheten inom andra sektorer, behöver skapas. Kultur och kreativa samarbeten kan vara ett sätt att utveckla verksamheten för att öka konkurrenskraften. Näringarnas stora värde som sysselsättningsbidrag ligger i dess förmåga att vara en dynamo för andra branschers utvecklingsarbete. Det förutsättningslösa och vida synsätt som näringen representerar är av stor betydelse i alla branschers utvecklingspotential. För att möjliggöra detta krävs att den kompetens som näringen innefattar på ett bättre sätt synliggörs för aktörer inom andra branscher som dessa ges insikter om de värden som näringen kan tillföra. I många fall upplevs generella problem som branschspecifika varför en större öppenhet krävs. Några generella metoder för stimulans finns inte, varför graden av lyhördhet i systemet behöver öka. måste kreatören öka medvetenheten om sitt marknadsvärde. Ekonomiska ersättningar och belöningssystem bygger ofta på eget gediget arbete, varför respekten för idéarbete och kreativitet måste ökas. framtid ligger i att erövra och behålla en topposition inom områdena innovation och utveckling. I det perspektivet spelar de kulturella och kreativa näringarna en avgörande roll. Ett lysande exempel på den betydelse som kulturella och kreativa näringar har visar den utveckling och expansion som en ort får då den blir europeisk kulturhuvudstad. , 2014, är kulturhuvudstad (European Capital of Europe, som utses av EU). Det handlar inte om en kulturell evenemangsverksamhet utan om infrastrukturförändringar som påverkar inte bara kulturlivet i och utan hela näringslivet i regionen. som kulturhuvudstad 2014 kan ses som en del i en strävan att ska positionera sig inom områdena innovation och utveckling, denna unika möjlighet bör , t.ex. olika myndigheter och organisationer, ta till vara och utveckla. Det är viktigt att se vilken kraft detta projekt ger hela regionen, och det går att utifrån detta dra intressanta lärdomar på vilket sätt kulturella och kreativa näringar kan spela en verkligt avgörande roll för en regions näringslivsutveckling. I den nya gymnasieskolan är estetisk verksamhet, som var ett kärnämne i den tidigare gymnasieskolan, nu enbart en valbar kurs. Det är självklart att alla gymnasieelever ska utveckla och använda sin fantasi och kreativitet samt förmågan att kommunicera genom att delta i estetisk verksamhet. Det krävs också kunskaper för att ta del av och tolka det kulturella utbudet. Kulturell medvetenhet och kulturella uttrycksformer är dessutom en av de åtta nyckelkompetenser för livslångt lärande som fastställts av EU, och som ställt sig bakom. Estetik, kreativitet och förmåga att uttrycka sig konstnärligt är vidare en tillgång i många yrken och bör därför ingå som ett gymnasiegemensamt ämne i de nationella programmen i gymnasieskolan. Det är en konkurrensfaktor för att unga människor behärskar olika kreativa uttrycksformer. Det visar inte minst framgångar för svenska dator- och tv-spel, design och film. Dessa framgångar bygger på kreativt tänkande. I områden som foto, marknadskommunikation, nya medier, mode samt turism och besöksnäringar spelar kreativt tänkande en nyckelroll. Det är viktigt att ansvariga myndigheter agerar utifrån vad som skapar tillväxt. Vi vill ta vara på kulturen som en tillväxtmotor för att skapa tillväxt både för enskilda människor och för hela . Digitalisering av public service-företagens arkiv Vi välkomnade att regeringen lyssnade på public service-företagens förslag om att öppna arkiven och möjliggöra för alla att ta del av den skatt som public service-företagens programverksamhet utgör. Rent principiellt är det dock problematiskt att regeringen inte valde att ge public service-företagen en sådan finansiering att de självständigt har kunnat hantera frågan. Istället valde regeringen genom denna hantering en möjlighet att styra public service-företagens verksamhet. I detta fall är det förvisso bra i sak, men ändå fel rent principiellt. Vi vill understryka vikten av public service-företagens oberoende och vill påminna om regeln om armlängds avstånd. Digitaliseringen av arkiven väcker flera frågor. Först hur den långsiktiga finansieringen ska se ut. Flera kostnader som avser digitalisering är inte engångskostnader utan löpande kostnader, som t.ex. lagring, distribution, tillgängliggörande, redaktionell bearbetning och rättighetskostnader. Risken är uppenbar att tillgängliggörande av arkivens program kan komma att påverka företagens möjlighet till nyproduktion. Den andra frågan gäller ev. förhandsprövning av denna nya verksamhet. I och med att regeringen anvisade särskilda medel för att tillgängliggöra arkiven, tolkar vi det som att regeringen de facto har godkänt denna verksamhet och att förhandsprövning inte blir aktuell. Vi ser dock att det är problematiskt att frågan om finansieringen av arkiven inte fått en långsiktig lösning. Det rimliga är att företagen självständigt kan hantera denna fråga. Detta är ett nytt uppdrag för företagen och förutsätter därmed att hänsyn tas till detta i medelstilldelningen. Regeringen har fattat beslut om förhandsprövning av nya tjänster inom public service. Beslutet har ifrågasatts från många håll; kritiken handlade främst om att regeringen väljer att genomföra en inskränkning av public service-företagens oberoende ställning. Frågan om förslaget strider mot yttrandefriheten lyftes genom en anmälan till . fann i sitt betänkande (2010/11:KU20) att regeringens beslut om förhandsprövning av nya programtjänster hos public service-företagen inte stod i strid mot yttrandefrihetsgrundlagens censurförbud, då det ekonomiska stöd som public service-företagen får kan förenas med vissa villkor, så kallade anslagsvillkor, som regeringen beslutar om. Men villkoren måste ha stöd i de allmänna riktlinjer som har beslutats av . ifrågasatte om så har varit fallet när det gäller förhandsprövningen. Det faktum att förhandsprövningen ska innehålla en bedömning av tjänstens påverkan på marknaden nämndes inte i regeringens proposition eller i den bakomliggande utredningen. Utskottet ansåg även att det kan ifrågasättas om det villkoret går att kombinera med public service-företagens oberoende ställning. beslutade enligt utskottets förslag. Den grundläggande frågan handlar om att regeringen i stället för att styra yttranden inom public service-företagen genom grundlagarna och , styr genom införande av anslagsvillkor, villkor som regeringen själv beslutar om. Anslagsvillkor infördes i samband med den nya radio- och tv-lagen och syftet är att regeringen ska kunna ställa krav på ekonomisk redovisning och revision. När större förändringar avses genomföras ska man gå via och sändningsvillkoren. När regeringen styr via anslagsvillkoren innebär det att man undgår bedömning. Vi anser att den av regeringen införda förhandsgranskningen av nya programtjänster inom public service-företagen ska ifrågasättas ur ett yttrandefrihetsperspektiv, ur ett demokratiperspektiv och ur perspektivet att skall ha en fri och obunden public service. Mot bakgrund av det ovan anförda anser vi att ska ge regeringen till känna att kravet på förhandsgranskning av vissa tjänster inom public service-företagen ska avskaffas. Alla ska kunna se stora idrottsevenemang i fria kanaler inrätta en evenemangslista Stora idrottsevenemang tillhör de mest sedda tv-programmen. Viktiga sporthändelser är en del av vårt samhälle som alla är delaktiga i från läktaren eller TV-soffan. Vi vill att det ska fortsätta vara så. Trots att fattat beslut om att uppdra åt regeringen att bereda frågan om en evenemangslista har ingenting hänt. Vi motsätter oss en utveckling där stora sportevenemang enbart sänds i betalkanaler som inte alla har tillgång till. Folket ger idrotten sin kärlek och stora resurser på många olika sätt. Vi tycker att det är viktigt att sporten också ger upplevelser tillbaka till hela det svenska folket. I samband med att EU:s AV-direktiv implementerades i , infördes ett krav i radio- och tv-lagen att den som innehar den exklusiva rätten till en tv-sändning från ett svenskt eller utländskt evenemang som är av särskild vikt för det svenska samhället, inte får utnyttja rättigheten på ett sådant sätt, att en väsentlig del av allmänheten i utestängs från möjligheten att i fri television se evenemanget i direktsändning eller, om det finns saklig grund för det, med en mindre tidsförskjutning. I praktiken innebär lagkravet att stora evenemang ska sändas fritt i hela landet. De evenemang som avses är enligt lagen sådana som inträffar högst en gång och som intresserar en bred allmänhet i . I bereddes frågan noga i samband med att lagkravet infördes. Syftet med lagkravet var helt enkelt att säkerställa allas tillgång till stora evenemang, och då avsågs i första hand stora internationella sportevenemang men även andra evenemang av stor betydelse för svenska samhället. har denna reglering inte längre behövt användas, eftersom sådana evenemang alltid sänts i SVT eller TV4, som båda sänder fritt i hela landet. Det har dock blivit vanligare att sporträttigheter köps av betalkanaler eller kanaler som inte når hela landet.