mot · H002A392 · 2012-10-05 00:00:00 — För arbetsmarknadens utveckling är det viktigt att det finns goda möjligheter att studera inom vuxenutbildningen. På så sätt förverkligas tanken om det livslånga lärandet utifrån vetskapen att tjänar på och är beroende av att människor utbildar sig, och utifrån övertygelsen om att människor kan och vill lära. Det ständigt pågående omvandlingstrycket inom arbetsmarknaden och utvecklingen av de kunskaper som behövs inom olika yrken gör att inte har råd att avstå från att investera i vuxenutbildning. Man kan på goda grunder anta att regeringens utbildningspolitik bidrar till att försämra den svenska arbetsmarknadens funktionssätt. Inom har andelen behöriga till gymnasieskolan sjunkit. Nästan en tredjedel av eleverna i gymnasieskolan fullföljer inte sin utbildning eller saknar slutbetyg studier. leder också sänkta kunskapskrav på yrkesinriktade gymnasieprogram till att yrkesprogram med goda jobbutsikter tappar sökande. Om företagen har svårt att rekrytera personal trots hög arbetslöshet beror det på obalanser på arbetsmarknaden som gör att de arbetssökande och de lediga jobben inte matchar varandra, att arbetskraften har fel kompetens eller inte bor där jobben finns. Matchningen skulle fungera mer effektivt om den geografiska rörligheten underlättades. var en mycket lyckad satsning på vuxenutbildning. fick cirka 800 000 människor möjlighet att bygga på sin utbildning. behöver ett brett kompetenslyft för nästa årtionde eftersom de nya jobben kommer att ställa högre och bredare krav på kunnande och utbildning. Vuxenutbildningen måste vara så väl utbyggd att det finns goda möjligheter till gymnasiestudier för dem som är i arbetslivet och saknar gymnasiekompetens eller motsvarande. Alla som under sin gymnasietid inte skaffat sig särskild behörighet till högskolan ska ges en ny chans inom vuxenutbildningen, till exempel på eller i basår på högskola. De som varslas eller förlorar jobbet ska kunna läsa yrkesinriktade kurser på gymnasial eller eftergymnasial nivå inom områden där det för tillfället råder arbetskraftsbrist eller förväntas göra det . Kunskapskraven på arbetsmarknaden ökar . Det gäller både generella kunskaper och mer specialiserad kompetens. Antalet jobb som inte kräver gymnasiekompetens för att få anställning minskar i rask takt medan efterfrågan på gymnasial utbildning, särskilt yrkesutbildning, är fortsatt stor och efterfrågan på högre utbildning ökar markant och förväntas att fortsätta öka . Det är anmärkningsvärt att regeringen i detta läge väljer att nedprioritera utbildning och sänka utbildningskraven. Vi väljer att investera i utbildning och jobb. Därför föreslår vi i vår budgetmotion stora satsningar på både reguljär utbildning och arbetsmarknadsutbildning. I den socialdemokratiska budgetmotionen 2013 återfinns förslag om 35 000 fler riktiga jobb och utbildningsplatser för unga utöver regeringens förslag. Vi föreslår utbildningskontrakt, yrkesintroduktionsjobb enligt Löfvenmodellen och 5 500 nya platser inom bristutbildningar. Därtill 17 000 platser inom vuxenutbildning och yrkesutbildning, 1 000 platser inom folkhögskola, 7 000 platser inom högskola och universitet och 4 500 platser inom yrkeshögskola. Vi menar att det är en självklarhet att det ska vara möjligt att varva arbete och studier. En förutsättning är god tillgång på utbildningsplatser på alla nivåer. Ett utökat samarbete mellan parternas trygghetsorganisationer och Arbetsförmedlingen och ett studiemedelssystem som fungerar för studerandegrupper med olika utbildningsbehov och livssituation är viktiga hörnstenar. Vi anser att det är dags att bryta upp de vattentäta skott som finns mellan arbetsmarknadsutbildning och reguljär utbildning. Med en snabbt föränderlig arbetsmarknad med ökande kompetenskrav blir det allt mer otidsenligt att bara vissa få utvalda yrkesutbildningar bedrivs som arbetsmarknadsutbildning trots att efterfrågan även på andra utbildningar är stor på arbetsmarknaden. Även om risken för långtidsarbetslöshet är störst för dem som saknar gymnasiekompetens har vi även många arbetslösa med både gymnasial utbildning och högskoleutbildning som i vissa fall skulle behöva förnya sin kompetens för att kunna återinträda på arbetsmarknaden. Arbetsmarknadsutbildning är en effektiv men dyr form av utbildning och utbudet är med nödvändighet begränsat. finns det stora möjligheter att inom ramen för yrkesvux, , vuxenutbildning och även inom vissa högskoleutbildningar skapa utbildningsmöjligheter som passar väl till den kompetens som efterfrågas på arbetsmarknaden. Vi föreslår att Arbetsförmedlingen ges möjlighet att bevilja arbetslösa möjligheter att studera inom den reguljära utbildningen med samma villkor som inom arbetsmarknadsutbildningen. Utbildningen bör kunna bedrivas under maximalt ett läsår. Besluten ska grundas på en individuell bedömning, och en individuell handlingsplan där tidigare utbildning, validering av befintlig kompetens och en bedömning av individens jobbchanser efter utbildning ska vara avgörande. Arbetslösheten bland unga i är hög och växande. är den svenska ungdomsarbetslösheten högre än i jämförbara europeiska länder, såsom , , , , och . har långtidsarbetslösheten bland unga ökat kraftigt. Det gäller oavsett vilket mått på långtidsarbetslöshet man använder. Omkring 100 000 personer i åldern är inskrivna på Arbetsförmedlingen som arbetslösa. Av dessa har ungefär 35 000 varit arbetslösa mer än 6 månader. Det är en väldigt i en ung människas liv. Bland de långtidsarbetslösa ungdomarna dominerar personer utan gymnasieutbildning, personer med utländsk bakgrund och funktionshindrade. Långvarig passivitet är förödande för möjligheten att på lång sikt hävda sig på arbetsmarknaden. Därför är en central del av socialdemokratisk arbetsmarknadspolitik ungas möjligheter att skaffa sig egen försörjning. Den borgerliga regeringens huvudsakliga lösning på den höga ungdomsarbetslösheten har varit att halvera arbetsgivaravgiften för alla ungdomar, även för dem som redan har jobb. Regeringens strategi har misslyckats. Sänkningen kostar skattebetalarna netto . Enligt utvärdering har sänkningen inte gett någon nämnvärd effekt. Socialdemokraterna anser att ungdomsarbetslösheten ska bekämpas genom att höja ungdomarnas kompetens och underlätta för unga att ta steget ut på arbetsmarknaden. Det behövs också en aktiv näringspolitik som stimulerar framväxten av nya jobb. Ingen ung ska vara arbetslös mer än . Vår utgångspunkt är att unga människor ska jobba eller studera inte vara långtidsarbetslösa. Eftersom arbetslösheten bland unga ser väldigt olika ut bland olika ungdomsgrupper så behövs en bred palett av insatser. Vi föreslår ett batteri av åtgärder som sammantaget innebär att alla unga som varit arbetslösa anvisas antingen arbete eller utbildning. För det första vill vi införa ett utbildningskontrakt för unga utan fullgjord gymnasieutbildning. Unga arbetslösa som saknar fullgjord gymnasieutbildning ska fullgöra gymnasieutbildning. Det ska bli ett krav på unga arbetslösa som uppbär ersättning från samhället. I vår budget avsätter vi resurser så att alla långtidsarbetslösa unga också får den praktiska möjligheten att uppfylla kravet. För det andra vill vi satsa brett på jobb enligt Löfvenmodellen. Inom dessa ges unga nyanställda möjlighet att kombinera jobb med utbildning inom yrket. I vårt budgetalternativ gör vi en satsning där kommuner och landsting kan erbjuda 75-procentiga anställningar till kollektivavtalade löner kombinerat med 25 procents handledning/utbildning. Vi avsätter också resurser för handledning för att stödja modellen inom det privata näringslivet. För det tredje vill vi brett satsa på kunskap. Vår ambition är att sluta rekryteringsgapet. Matchningen på arbetsmarknaden fungerar allt sämre, vilket hindrar företagens möjligheter att växa. Vi föreslår breda satsningar på bristyrkesutbildning och utbyggd yrkesutbildning och en satsning på högskolan. Totalt vill vi skapa mer än 35 000 fler riktiga jobb- och utbildningsplatser för unga. På kort sikt minskar vi den höga arbetslösheten. På gör vi redan nu något åt den generationsväxling som kommer att ske på arbetsmarknaden. Utbildningskontrakt för unga utan gymnasieutbildning Vi föreslår att ett utbildningskontrakt införs för alla unga arbetslösa under som inte fullgjort sina gymnasiestudier. Utbildningskontraktet innebär att den unge arbetslöse anvisas en individuellt utformad utbildningsplan med insatser som ska leda fram till gymnasieexamen. När en person som saknar gymnasieexamen söker stöd på Arbetsförmedlingen slussas denne direkt in i utbildningskontraktet och en individuell utbildningsplan upprättas. Olika ersättningar från det offentliga villkoras av att man påbörjar och fullföljer utbildningskontraktet. Den individuella utbildningsplanen ska präglas av att det finns många olika vägar fram till ett slutbetyg och att behoven skiljer sig mellan olika individer. Planen utgörs av en individuell kombination av praktik, jobb och utbildning, med utgångspunkt i vad som passar bäst för den enskilde. Vissa kommer att studera inom exempelvis vuxenutbildningen eller folkhögskolan på heltid, andra varvar deltidsstudier med antingen praktik eller arbete. Planen följs upp regelbundet. Inom ramen för utbildningskontraktet föreslår vi att det införs en modell liknande den som bland annat använts i , och som innebär att ungdomar får arbeta halvtid på avtalsenliga villkor som de läser in gymnasieexamen. För att uppmuntra den typen av lösningar erbjuder staten en ekonomisk stimulans till den arbetsgivare som till avtalsenlig lön deltidsanställer en ung person under dessa förutsättningar. För de unga som ingått ett utbildningskontrakt utgår ett särskilt studiestöd eller det förhöjda studiebidraget. Det särskilda studiestödet finns på två nivåer. Den ena nivån motsvarar vad individen skulle ha fått i aktivitetsstöd eller a-kassa. För dem som inte är berättigade till a-kassa motsvarar studiestödet vad individen skulle ha fått i försörjningsstöd. För dem som inte är berättigade till vare sig a-kassa eller försörjningsstöd finns möjlighet att ta del av det förhöjda studiebidrag som ges till personer som studerar för att nå grundskole- eller gymnasiekompetens. För att genomföra utbildningskontraktet krävs insatser på flera nivåer, såväl lokalt som statligt. Insatserna inom utbildningskontraktet ska vara anpassade efter förhållandena på den lokala arbetsmarknaden och det regionala näringslivets behov. Samordning bör ske mellan kommuner, , Arbetsförmedlingen med flera aktörer. Vi föreslår ett utbildningskontrakt, som fullt utbyggt kommer att omfatta 10 000 platser i komvux, yrkesvux och folkhögskola. Inom ramen för dessa platser ska unga människor också kunna kombinera deltidsjobb med deltidsstudier. Vi inrättar en effektiv tidsram för ungdomsarbetslösa med utbildning och jobb. Sammanlagt investerar vi inom detta program 35 000 nya jobb och utbildningsplatser. Jobb för unga med Löfvenmodellen Det behövs fler vägar in på arbetsmarknaden för unga. har den stora majoriteten av unga fullgjord gymnasieutbildning. Många har också en eftergymnasial utbildning. Ändå har unga ofta svårt att få sin första riktiga anställning, övergången från skola till arbetsliv fungerar dåligt. Många arbetsgivare letar efter rätt arbetskraft som det finns många arbetslösa ungdomar som inte anses ha tillräckligt med praktisk erfarenhet. Här behövs pragmatiska nya modeller för att ge unga den erfarenhet och kunskap som arbetsgivarna efterfrågar. I många branscher är parterna villiga att ta på sig ansvaret för att ge ungdomar yrkesintroduktion och lärande på arbetsplatsen. Arbetsgivarna kan trygga sitt behov av personal och ungdomarna får den kompetens som krävs för ett fast jobb. Staten behöver engagera sig och satsa resurser för att underlätta för arbetsmarknadens parter att utveckla nya jobb för unga. Den borgerliga regeringen har visat intresse för att staten ska stödja nya modeller för jobb för unga som utvecklas av arbetsmarknadens parter, i linje med de modeller som varit med om att utveckla som ordförande för . Det är bra. Men staten behöver engagera sig . Vi förslår att staten ska bidra till att Löfvenmodellen det som regeringen kallar inleds inom de områden där parterna redan ingått avtal om detta. Staten ska finansiera kostnaden för färdigutbildning inom Löfvenjobben i det privata näringslivet. Stödet kan täcka kostnaden för praktisk handledning, utbildningsinsatser och andra merkostnader som följer av att den unge kvalificerar sig inom yrket. Om detta visar sig vara en otillräcklig stimulans för att driva fram nya jobb till de unga står vi beredda att öka det offentliga engagemanget för att fler jobb ska skapas. Inom kommuner och landsting står staten för hela lönekostnaden. Vi stöttar parternas inrättande av 10 000 nya yrkesintroduktionsjobb i kommuner och landsting genom ett stöd som täcker hela lönekostnaden för arbete till avtalenlig lön samt ett handledarstöd för de kommuner och landsting som med detta stöd anställer en ung person som varit arbetslös 6 månader. Fördelningen mellan arbete och utbildning följer överenskommelser mellan parterna. Vi stöttar parternas inrättande av 6 500 nya yrkesintroduktionsjobb i det privata näringslivet, på de områden där parterna kommit överens om yrkesintroduktionsavtal. Ett stöd om utgår för de företag som anställer en ung person som varit arbetslös inom ramen för ett yrkesintroduktionsavtal. Det finns inte utbildningsavtal i alla branscher. I de branscher där parterna inte kommit överens om sådana avtal föreligger likafullt möjligheter för unga som har stora svårigheter att etablera sig på arbetsmarknaden att få in en fot. finns det särskilda anställningsstödet som är en kraftig subvention av lönekostnaden där långtidsarbetslösa ges en möjlighet att komma vidare. Vi föreslår nya platser inom det särskilda anställningsstödet för branscher där utbildningsavtal inte föreligger. Vi avsätter resurser för 3 500 nya jobb med särskilt anställningsstöd för övriga avtalsområden. Särskilt anställningsstöd täcker av lönekostnaden. Därutöver utgår ett stöd till handledning för arbetsgivaren. Arbetsförmedlingens uppdrag har förändrats radikalt utan att det har blivit någon nämnvärd debatt om det. Två förändringar är tydliga: Den ändrade sammansättningen av de arbetssökande De som står nära arbetsmarknaden och har relativt lätt att få ett nytt jobb använder i allt mindre utsträckning Arbetsförmedlingens tjänster. Många får jobb via kontakter eller via bemanningsföretag. Omställningsavtalens aktörer, till exempel och , gör ett imponerande arbete med gott resultat och hjälper många uppsagda till nya jobb. Istället har Arbetsförmedlingen fått nytt ansvar för sjuka som har blivit utförsäkrade och nyanlända flyktingar. Arbetsförmedlingen bedömer att av de arbetssökande hos dem hör till den grupp som har stora svårigheter att få jobb. Det handlar om personer med till exempel låg utbildningsnivå, funktionsnedsättning, språksvårigheter, sjukdom eller i arbetslöshet. Ändrad inriktning på de arbetsmarknadspolitiska programmen Arbetsmarknadsutbildningen har skurits ner radikalt och de insatser som finns har blivit allt mer detaljstyrda och reglerade. Det är inte längre arbetsförmedlarna som i möte med den arbetsökande avgör vilka insatser som är lämpliga. Istället finns detaljerade regler om vem som kan få vilken åtgärd och efter hur i arbetslöshet. Dessutom har regeringen satt i system att arbetslösa ska vänta på åtgärder. Istället för att ge hjälp blir många åtgärder tillgängliga först . Allt mer av arbetsförmedlarnas tid går åt till att kontrollera arbetssökande. Åtgärderna är mer utformade för att sätta press på de arbetssökande än för att rusta dem för att kunna ta de lediga jobb som finns. Arbetsförmedlingens uppdrag har i praktiken förändrats från att förmedla arbeten och rusta arbetslösa för att kunna ta de lediga jobben till att mer handla om att disciplinera de arbetslösa och hålla dem sysselsatta. Regeringens politik har medvetet skapat en allt större diskrepans mellan de arbetslösas behov och Arbetsförmedlingens möjlighet att rusta dem för dagens arbetsmarknad. Ett riktigt jobb framstår som en utopi för många av de arbetslösa hos Arbetsförmedlingen trots att arbetsgivare även rekryterar i relativt stor omfattning och att flera branscher växer. De så kallade garantierna illustrerar detta. För att få tillgång till flera av åtgärderna måste man vara i någon av garantierna där kvaliteten och aktivitetsnivån är dokumenterat låg och resultatet därefter. Den huvudsakliga idén tycks vara att tiden går, och att ersättningen försämras eller försvinner, så att den arbetslöse ska ta sig i kragen och ta ett jobb. i arbetslöshet hamnar man i jobb- och utvecklingsgarantin som innehåller tre faser. Fas 1 är , fas 2 är och fas 3 är oändlig. Det är strikt reglerat och tiden är en viktig faktor. Fas 3 har mer än 30 000 deltagare men var femte deltagare har inte ens någonstans att gå . Antalet ungdomar i fas 3 har tredubblats . Nödvändig omprövning och utveckling Framgångsrika arbetsmarknadspolitiska insatser leder till jobb. Om de inte leder till jobb så måste de ifrågasättas. Detta borde vara en rimlig utgångspunkt när man värderar arbetsmarknadspolitiken, men regeringen har valt att hålla fast vid sina egna, ideologiskt motiverade åtgärder, även när de bevisligen inte fungerar. Det gäller till exempel jobbcoacherna där Arbetsförmedlingens egen utvärdering visat att de som blivit jobbcoachade inte fått jobb i större utsträckning (faktiskt t.o.m. något lägre) än de som inte fått coachning. Det gäller fas 3 som bevisligen inte leder till jobb men som ändå växer . Hela jobb- och utvecklingsgarantin liksom den så kallade ungdomsgarantin har en bevisat låg aktivitetsnivå, vilket är ett viktigt skäl till att så många människor obönhörligen rutschar ut i återvändsgränden fas 3. presenterade för sedan en rapport där man frågat 2 300 arbetsförmedlare om arbetsmarknadspolitiken och Arbetsförmedlingens arbete. Arbetsförmedlarna tycker att de får ägna för mycket tid åt att kontrollera de arbetssökande och för lite tid åt att kontakta arbetsgivare för att hjälpa de arbetslösa att få jobb. Arbetsförmedlarnas kontrollerande roll i kombination med att allt fler ställs på bar backe vid arbetslöshet har också resulterat i att hot och våld ökar mot de anställda på Arbetsförmedlingen. De strikt reglerade insatserna och de långa väntetiderna för att kvalificera sig för aktiva insatser har gjort att Arbetsförmedlingen skickar tillbaks till regeringen trots att arbetslösheten är katastrofalt hög. Det är nu hög tid att lägga om politiken och ge Arbetsförmedlingen tillgång till de insatser som kan hjälpa dem som står långt från arbetsmarknaden till ett jobb. Utbildning, både arbetsmarknadsutbildning och reguljär utbildning, är viktigt liksom tid för arbetsförmedlarna att kontakta arbetsgivare och att regelbundet träffa de arbetssökande. Full sysselsättning kräver ett annat uppdrag till Arbetsförmedlingen och helt andra insatser. Arbetsmarknadspolitiken och Arbetsförmedlingens arbete måste syfta till att hjälpa människor att få jobb och hjälpa arbetsgivare att få tag i rätt personal. Det fungerar inte bra . De anställda på Arbetsförmedlingen vittnar om hur administration och kontroll tar en allt större del av deras arbetstid. Regeringens detaljstyrning gör att det finns mindre utrymme för professionella bedömningar och nära kontakter med arbetsgivare. Resultatet blir att Arbetsförmedlingen i stor utsträckning förmedlar åtgärder som ofta avlöser varandra i en lång kedja som alltför sällan leder till ett jobb. Slutstationen i denna kedja är återvändgränden fas 3. Arbetsmarknadspolitiken och Arbetsförmedlingens arbete måste förändras för att fokusera på jobb. De arbetssökande ska kunna förvänta sig professionellt stöd och engagemang som ska syfta till egen försörjning genom arbete. Kartläggning, praktikplats, validering, utbildning och coachning ska leda till jobb, inte vara ett sätt att hålla den arbetslöse sysselsatt. En del står nära arbetsmarknaden och behöver begränsade insatser från Arbetsförmedlingen men allt fler av de arbetslösa står mycket långt från arbetsmarknaden och kan behöva en kedja av insatser. Arbetsförmedlingen bedömer att av de arbetslösa har stora svårigheter att komma in på, eller tillbaks till, arbetsmarknaden. Detta ställer mycket stora krav på arbetsmarknadspolitiken och Arbetsförmedlingens arbete. Då måste man våga tänka nytt och ompröva. De arbetslösa, men i förlängningen hela samhället, betalar ett högt pris för regeringens ideologiska låsning. De insatser som leder till jobb ska behållas. De som inte leder till jobb måste omprövas. Vi vill att Arbetsförmedlingen ska få använda resurserna friare, och arbetsförmedlarna måste få använda sin professionella kompetens. Därför bör regelstyrningen minska och man bör istället tydligare styra mot och följa upp resultatet, det vill säga om människor kommer i arbete eller inte. Olika individer och olika situationer kräver helt olika insatser. Detta vet de som jobbar på Arbetsförmedlingen. Men har de inte möjlighet eller frihet att använda sin kunskap på bästa sätt för att det ska leda till jobb för den arbetssökande. Ju längre vägen är till arbete för den arbetslöse, desto viktigare är det att insatserna kan användas utifrån individens förutsättningar och att arbetsförmedlaren verkligen har tid att jobba med individen. Även arbetsgivarna bör kunna förvänta sig att Arbetsförmedlingen har tid och resurser att hjälpa dem att få tag i personal med rätt kompetens. Här finns stora brister, vilket har lett till en situation där vi har enormt hög arbetslöshet som företag har problem att hitta rätt personal. Arbetsförmedlingen har avtal med flera olika privata aktörer som har begränsade och ganska hårt styrda uppdrag, framförallt som jobbcoacher, med tveksamt resultat. Vi tycker att det kan vara användbart att andra aktörer genom avtal med Arbetsförmedlingen bidrar. Om andra kan göra insatser som gör att fler får jobb är det bra. Målet är att människor ska komma i arbete inte att alla insatser ska utföras av Arbetsförmedlingen. Vi vill ändra inriktningen på politiken och styrningen av både Arbetsförmedlingen och dess avtal med andra aktörer. Många av dem som står allra längst från arbetsmarknaden får mycket begränsad hjälp av Arbetsförmedlingen och är hänvisade till andra. Fontänhuset gör till exempel ett beundransvärt arbete för att människor med psykisk sjukdom ska kunna komma tillbaks till ett fungerande liv och även till arbete. I samarbetar kommunen och Röda Korset för att traumatiserade flyktingar ska få vård och hjälp att komma in på den svenska arbetsmarknaden. I samarbetar kommunen med för att människor som lever på försörjningsstöd ska komma i jobb. Andra aktörer är specialiserade på att hjälpa personer med specifika funktionshinder eller har en specifik branschkunskap. Vi anser att Arbetsförmedlingen friare än ska kunna avtala med andra aktörer som kan bidra genom speciell kompetens eller användbara nätverk särskilt när det gäller personer som står långt ifrån arbetsmarknaden eller befinner sig i fas 3. De som på ett bra sätt kan bidra till det ska också få tillgång till statliga resurser. Oseriösa aktörer eller de som inte lyckas väl ska inte kunna få det. Arbetsförmedlingen har ett uppdrag som är väsentligt större än vad kompletterande aktörer kan bidra med. Det är nödvändigt att ändra fokus och våga tänka nytt. Arbetsmarknadspolitiken och styrningen av Arbetsförmedlingen bör förändras i riktning mot större frihet att använda resurserna och mer av resultatmål för att klara jobb och matchning. Komplexa behov ska mötas av samlade resurser För personer med behov av stöd och insatser inom ett flertal områden till följd av en komplex problemsituation där arbetslöshet ingår som en del, och som befinner sig långt från arbetsmarknaden, måste nya och helt andra möjligheter än erbjudas.