mot · H002Kr326 · 2012-09-27 00:00:00 — Detta har främjat såväl kulturarbetarnas möjlighet till avlönade uppdrag som att litteraturen, konsten, musiken m.m. verkligen nått ut i samhället, även till grupper som annars skulle ha hamnat i kulturskuggan. Den extra satsning som har gjorts på centrumbildningarnas viktiga arbete och som dragits in, skulle om den återinfördes, innebära ett nödvändigt tillskott av resurser och vi vill därför återinföra och permanenta denna satsning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Till särskilt framstående författare, filmare, bildkonstnärer, dansare och andra konstnärer gavs tidigare en statlig inkomstgaranti, en hedrande konstnärslön. Regeringen har avvecklat systemet så att det enbart ges till de runt 150 personer som redan har beviljats inkomstgarantin. Konstnären är garanterad en inkomst, , en summa som sedan minskas i förhållande till andra inkomster. De pengar som i praktiken betalas ut är cirka en tredjedel av den garanterade summan. Stödet kan vara en förutsättning för längre perioder av skapande eller för projekt som inte är ekonomiskt gångbara. Dessutom är det ett erkännande från samhället av allt som dessa konstnärer har bidragit med. anser att inkomstgarantin är viktig och att nybeviljandet därför bör återupptas. Den statliga inkomstgarantin för konstnärer bör återinföras. Regeringen bör återkomma med förslag på hur detta kan genomföras och finansieras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Dansare, sångare och vissa andra scenkonstnärers har yrken som gör att det ofta inte är möjligt att vara yrkesverksam upp till den normala pensionsåldern. Men scenkonstnärernas pensioner är en fråga som har dragits i långbänk . Behovet av en lösning är mycket stort. är pensionspremien för den som anställer t.ex. en dansare eller sångare ibland mycket högre än själva lönen. Många scenkonstarbetare får dessutom inte ut sin pension eftersom man måste vara fast anställd när man når pensionsåldern. För kulturinstitutionerna skapar dagens system osäkerhet och ekonomiska problem eftersom pensionskostnaderna när man ska anställa scenkonstarbetare är höga och mycket svårförutsägbara. Alla vi i publiken får naturligtvis ett fattigare kulturliv på grund av de stora problemen för den som vill anställa inom scenkonsten. Regeringen har vid upprepade tillfällen lovat att frågan skulle få en snar lösning. I kulturutskottet gjordes 2008 en uppföljning av pensionsvillkoren inom scenkonstområdet. Även då gavs löften om att det skulle ske en skyndsam behandling. presenterades så en utredning med förslag till nytt pensionssystem för scenkonstarbetarna. har i betänkande 2011/12:KrU1 skrivit: Utskottet inser att frågan visserligen är komplex men finner det otillfredsställande att den ännu inte fått sin lösning. Det pensionssystem som tillämpas inom det statunderstödda scenkonstområdet medför redan nu negativa konsekvenser för såväl institutionerna som de konstnärliga yrkesutövarna och publiken. Utskottet påpekar också att det nuvarande pensionssystemet riskerar således att medverka till försämrad kvalitet på det konstnärliga utbudet. Regeringen anser nu att arbetsmarknadens parter bör ta över ansvaret för att genom kollektivavtal reglera pensionsvillkoren. Sedan kommer man med brasklappen att det ska lösas på ett statsfinansiellt ansvarsfullt sätt. Det håller vi med om men det får inte betyda att institutionernas övriga verksamhet ska urholkas. Dessutom, med tanke på hur länge det här dragits i långbänk, bör regeringen möjligt återkomma med förslag för att lösa problemen med scenkonstpensionerna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 11Fritt inträde på våra museer Samhället har ett ansvar för att säkra såväl kulturarvets vård som medborgarnas tillgång till konsten, historien och kulturarvet. De offentliga museerna och deras samlingar äger vi tillsammans och dessa bör komma alla till del, oavsett om man tjänar tillräckligt för att betala dyra inträden eller ej. Även om det är gratis för barnen förutsätter i allmänhet deras besök att någon vuxen följer med, vilket är svårt för familjer med pressad ekonomi. Efter att den borgerliga regeringen återinförde inträdesavgiften har besökarantalet minskat med . Därför bör succén med fri entré på de statliga museerna återinföras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vi avsätter därför för detta ändamål. Dessutom bör reformen med fritt museiinträde ta ytterligare ett steg så att även lokala och regionala museer kan erbjuda fritt inträde. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vi avsätter därför för detta i vår budget. Samhällets allmänna syn har blivit att synliggöra det som varit osynligt. är det mer självklart att kvinnors liv och historia ska visas, precis som arbetarnas, olika religiösa gruppers och människors olika kulturella bakgrund. Att vi människor har olika sexuell läggning är något som också ska synliggöras, även om det är långt kvar till att det verkligen sker. I olika riksdagsbeslut, uppdragsbeskrivningar från regeringen och statliga utredningar finns numera många skrivningar kring dessa frågor. Regeringen gav t.ex. i uppdrag att ta fram underlag och utveckla metoder för en mer jämställd representation i museers samlingar och utställningar. Det långsiktiga målet med satsningen är att öka museernas arbete med att belysa och ge nya perspektiv på sina samlingar och utställningar utifrån jämställdhetsaspekter. I nästan alla dessa dokument och uppdrag är funktionshinderperspektivet fortfarande osynligt. Det finns endast med ur en strikt tillgänglighetsaspekt: att våra museer och kulturinstitutioner ska vara fysiskt tillgängliga för personer med olika funktionsnedsättningar och att det med olika pedagogiska medel går att visa utställningar på nya sätt så att fler kan tillgodogöra sig dem. Men fortfarande saknas ett funktionshinderperspektiv i synen på vad som samlas in, dokumenteras och vad man väljer att visa på utställningar. När mångfalds- och mångkulturbegreppen diskuteras kan man indirekt uppfatta att funktionshinderperspektivet borde ingå. Men i praktiken är det tveksamt om det är så. Detta måste tydliggöras. Döva har ett eget språk och på många sätt en egen kultur som definitivt bör beskrivas under mångkulturbegreppet. I mångfaldsbegreppet är det uppenbart att funktionshinderperspektivet måste finnas med. Det finns inte någon parallell till det genusuppdrag som fått om en mer jämställd representation i samlingar och utställningar. Funktionshinderperspektivet borde ges samma uppmärksamhet. Funktionshinderperspektivet ska ingå i mångfalds- och mångkulturbegreppen. Det bör ges regeringen tillkänna. Ett uppdrag bör ges till museisektorn kring funktionshinderperspektivet på samma sätt som uppdrag getts kring genusperspektivet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I finns ett starkt och brett intresse för teater, dans, musikteater och andra former av scenkonst. Intresset för former som nycirkus och performance och samarbeten över gränserna mellan scenkonst, musik och bildkonst växer. Ändå finns många människor som inte tar del av scenkonstens utbud och det finns behov av att öka tillgängligheten, geografiskt och ekonomiskt. För att förbättra möjligheterna för dans och teater att nå ut avsätter vi i vår budget medel för att alla län ska kunna inrätta konsulenttjänster inom teater och dans. där allt ska förvandlas till varor riskerar även bildkonsten att allt mer dras in i detta och reduceras till en vara bland andra varor på marknaden. Där märks inte konstens avgörande betydelse för människan och det samhälle hon vill bygga. I stället blir konstnärliga produkter investeringsobjekt och status för det fåtal som har råd. Klyftan mellan privat besuttenhet och allmänna behov vidgas och djupnar. Bild- och formkonstnärernas arbets- och levnadsvillkor är avgörande för vilken mångfald och kvalitet som ska finnas på konstscenen. De har de lägsta och mest osäkra inkomsterna av alla konstnärsgrupper. Vi måste på de olika nivåerna i samhället genomföra reformer som ger bildkonstnärerna drägliga arbetsvillkor som vi skapar möjligheter för främst barnen, men också alla andra grupper i samhället, att få tillgång till det som konstnärerna skapar och ges möjligheter att måla, rita, forma, slöjda och utveckla den egna kreativiteten. vill därför höja utställarersättningen och stödet till kollektivverkstäder. Vad som ovan anförs om inriktningen på stödet till bild- och formkonst bör som sin mening ge regeringen till känna. 15Kulturen en livsnerv i hela landet Kulturen har en given roll såväl för landsbygden som för storstädernas förorter. En ort med rikt och varierat kulturliv genererar engagemang och trivsel för medborgare, men även för besökare och turister som vill ta del av den. värnar därför ett rikt kulturliv för landsbygdskommuner och storstadsförorternas framtida utveckling. Teater och dans ska finnas i hela landet. Den regionala spridningen är ett nationellt ansvar och staten måste garantera finansieringen. Digitalbio i hela landet bör främjas, så att även mindre orter men också storstädernas förorter kan ta del av den bredd i filmutbudet som finns i storstädernas citykärnor. Det bör som sin mening ge regeringen tillkänna. En annan viktig fråga för är kultur- och musikskolorna som ska finnas över hela landet, hålla en god kvalitet och vara tillgängliga för alla, oavsett var man bor i landet. Denna fråga utvecklas mer i annan motion. anser att regeringen ska ta ett nationellt ansvar och återkomma inom mandatperioden med förslag som garanterar det som nämns ovan. Förberedelserna i för är i full gång. Mängder av idéer prövas och ambitionerna är tydliga: ska bjuda då kulturen genomsyrar samhällslivet och berikar människors vardag som det blir mångas tillfällen till fest. Det samiska kulturarvet kommer att spela en central roll under och många investeringar görs som invånare och besökare kommer att få stor glädje av framåt. När var kulturhuvudstad avsatte den dåvarande regeringen (omräknat till dagens penningvärde) som ett stöd till stadens egna satsningar. Regeringen meddelade att (varav fem ska fördelas av ) har avsatts till som statligt stöd. Skillnaden är stor och kan inte enbart förklaras av att det numera är två städer som delar på titeln 2014 är både och kulturhuvudstäder. kommun satsar själv och hade räknat med ett mer generöst stöd från nationell nivå. anser att som kulturhuvudstad 2014 är en nationell angelägenhet. Det är inte rimligt att stödet från staten endast uppgår till av det stöd som erhöll 1998. föreslår därför att ytterligare , sammanlagt , avsätts i stöd till som kulturhuvudstad 2014. Amineh Kakabaveh (V)