mot · H002Ub6 · 2012-11-06 00:00:00 — Ansatsen bygger på tanken att framtidens samhälliga möjligheter och utmaningar, rätt hanterade, i många fall kan innebära betydande möjligheter att stärka svensk konkurrenskraft och därmed skapa nya arbetstillfällen. Vi vill erinra om att vi i budgetmotionen föreslog att skulle avsättas för strategiska samverkansprogram och vi föreslår att det avsätts för strategiska samverkansprogram, totalt , utöver regeringens nivå för forskning och innovation. En vanlig syn på forskning är den s.k. linjära modellen. Modellen förutsätter att investeringar i grundforskning vid universitet och högskolor förväntas spridas till näringslivet och omvandlas till innovationer. Studier visar att modellen innehåller systemsvagheter som har att göra med dels bristande samverkan mellan akademin och det omgivande samhället, dels att näringslivet sällan orkar satsa tillräckligt långsiktigt på egen hand. Det har lett till att fått en innovationsparadox som innebär att de samlade satsningarna på FoU inte leder till kommersialiseringar av nya innovationer i en utsträckning som vore väntat och önskvärt. Som ett led i arbetet med att bygga strategisk samverkan föreslår vi att det inrättas ett innovationsråd som har i uppgift att departementsövergripande samordna frågor av betydelse för forskning och innovation. Frågor av vikt är forskningspolitikens övergripande inriktning, strategisk kompetens- och kapitalförsörjning, immaterialrätt och offentlig upphandling av innovationer. Rådet ska ha till uppgift att stärka samverkan mellan olika aktörer runt om i landet och samla arbetet för att utveckla innovations- och konkurrenskraft. Det kommer att ha högsta politiska prioritet och ledas av statsministern. Forskning vid alla lärosäten Att bedriva forskning i hela landet och vid alla lärosäten har flera fördelar. För det första är det en förutsättning för att högskoleutbildningarna ska hålla hög kvalitet. För att alla högskoleutbildningar ska ha en god forskningsanknytning och att undervisningen ska bedrivas av disputerade och forskande lärare krävs det att det bedrivs forskning på alla lärosäten. Det är därför angeläget att andelen disputerade lärare ökar. Forskning vid alla lärosäten har på så sätt avgörande betydelse för kvaliteten i den högre utbildningen på alla lärosäten. För det andra håller den forskning som bedrivs vid högskolorna och de yngre universiteten hög kvalitet och har ofta också ett gott samarbete med det lokala och regionala näringslivet, inte minst basnäringarna, och har ofta nära till tillämpning och kommersialisering. Forskning är en drivkraft för samhällelig utveckling lokalt, regionalt och nationellt och har stor betydelse för utvecklingen i ett näringsliv som blir allt mer kunskapsbaserat. Att forskning ska kunna bedrivas i hela landet bidrar på så sätt till tillväxt och välfärd i alla regioner. Aktiva forskare vid alla lärosäten runtom i landet medför även en möjlighet att inspirera unga såväl som gamla. Därför är det av vikt att det finns platser och aktiviteter i hela landet som stimulerar nyfikenheten och intresset för forskning och utbildning. Forskningsresurserna är minst sagt ojämnt fördelade mellan lärosätena och många högskolor har alltför små forskningsresurser. Enligt uppgifter om forskningsanslag per lärosäte så kanaliserades till de stora och äldre universiteten. Medan de fyra unga universiteten fick dela på av de statliga forskningsanlagen. De återstående 13 högskolorna fick i statliga forskningsanslag. Vi vill höja den lägsta nivån för forskningsresurser till alla lärosäten. ges varje lärosäte per helårsstudent och år i forskningsresurs. Vi föreslår att denna forskningsresurs ökar så att varje lärosäte ges per helårsstudent och år. Alla lärosäten ska behandlas lika i detta avseende. Hur vårt system för högre utbildning och forskning ser ut på lång sikt är en central fråga för . Vi vill göra den svenska forskningskartan mindre statisk och vi vill se mer av profilering och samverkan. Vi anser att resursfördelningssystemet bör ses över i syfte att stärka forskning vid alla våra lärosäten, inte ett fördelningssystem som svälter ut vissa lärosäten. Regeringen bör initiera en parlamentarisk översyn av högskole- och universitetslandskap och i dialog med lärosätena ta ett nationellt grepp om hur lärosätena kan utvecklas, profileras och samverka för att den högre utbildningen i sin helhet ska stärkas i . Den parlamentariska översynen ska bygga på forskning om högre utbildning och dess samhällseffekter i såväl ett svenskt som ett internationellt perspektiv. Resursfördelning och kvalitetskriterier för universitet och högskolor Forskningspolitiken ska ha tydligt fokus på framstående forskning där ligger i framkant och på områden som är avgörande för sysselsättning och en långsiktigt hållbar tillväxt. Det är viktigt att kraftsamla forskningsresurser där har särskilt goda möjligheter att nå eller befästa en position i absolut världsklass och inom områden som har starkast potential att skapa innovationer på kort, medellång och lång sikt. Vi är positiva till den föreslagna ökningen av de direkta anslagen för forskning och forskarutbildning till högskolor och universitet. Större direkta anslag ökar den akademiska friheten och ger lärosätena styrkan att profilera sig och internt arbeta fram starka forskningsområden som kan konkurrera nationellt och internationellt. Varje lärosäte måste då också ta ansvar för att internt fördela direkta anslag efter kvalitet. Statens fördelning av anslag ska vara långsiktig, transparent och rättvis och skapa drivkrafter för högre kvalitet i all forskning. En andel av de direkta anslagen forskning och forskarutbildning till högskolor och universitet ska tilldelas efter kvalitetskriterier. Den ökning av andelen av anslagen som regeringen föreslår, från , ställer vi oss bakom. De kvalitetsindikatorer publiceringar, citeringar och externa medel som använts saknar inte invändningar men är internationellt erkända och bör fortlöpande utvecklas och förbättras så att de bättre speglar forskningens mångfald och olika ämnesområdens egenart. Ett antal utredningar har pekat på brister när det gäller incitament för, och den strategiska styrningen av, universitets och högskolors samverkan med det omgivande samhället samt arbetet med att forskningsbaserad kunskap kommer till nytta. Vi ser därför behov av att ytterligare stimulera och premiera lärosätenas samverkan med det omgivande samhället, såväl samverkan med näringsliv, offentlig sektor och samhället i dess bredaste bemärkelse. Vi kan också se fördelar med att vissa högskolor särskilt profilerar sig mot en företags- och samhällsnära forskning. Därför föreslår vi att samverkan ska tillföras som en ny indikator jämte publiceringar, citeringar och externa medel. Det är svårt att värdera och mäta samverkan, men behovet av att positivt uppmärksamma denna roll hos högskolan måste här få överväga svårigheterna med att göra det möjligt. För att komma fram till form för utvärdering med hög acceptans bör forskningsråden och inom ramen för sitt uppdrag om resursfördelning efter bedömning av kvalitet och prestation i samverkan med det omgivande samhället ta fram en fungerande indikator för samverkan och eventuellt också andra värderingsformer. Regeringen föreslår att ett storskaligt nationellt system med peer-review ska användas som verktyg för att fördela de direkta anslagen för forskning och forskarutbildning . Vi är skeptiska till detta förslag. Vi ser att peer-review, som har sin styrka i ämnesvisa värderingar och kvalitetsgranskning av projekt och artiklar, har dålig precision och kan bli direkt vilseledande när man jämför hela lärosäten. De skulle också mobilisera stora mängder internationella forskare och bli mycket kostnadskrävande. En stor del av remissopinionen, inklusive flertalet av de stora universiteten, var också negativ. En hög kostnad kan självklart vara värd att bära om man tror att resultatet och tillförlitligheten vida kommer överstiga kostnaden. Det finns dock mycket få tecken på att så skulle vara fallet. Vi ser, tvärtemot regeringens uttalade vilja, en risk för ökad konservering och inte alls att ett storskaligt nationellt system med peer-review skulle bidra till djärvare och mer nydanade forskning. Därtill finns en risk att peer-review motverkar en jämställd fördelning av forskningsmedel. Det är troligt att meritokratiska principer, dvs. att man beaktar meriter som kan mätas på ett någorlunda objektivt sätt, gynnar en mer jämställd fördelning mellan män och kvinnor. Peer-review är inte ett sådant system, särskilt inte i jämförelse med att ge publiceringar och citeringar, naturligtvis med adekvat områdesomräkning, en stor tyngd i bedömningen av forskning. Flera lärosäten har använt peer-review i syfte att kvalitetsbedöma den egna forskningen. Dessa processer har lett till ökad dialog och samarbete inom lärosätet och på så sätt varit kvalitetsutvecklande. Det är dock inte detsamma som att ett nationellt storskaligt system med peer-review skulle vara bra för vare sig utveckling av forskningen eller som ett verktyg för rankning av hela lärosäten och fördelning av forskningsmedel därefter. Stora förändringar av hur kvalitet mäts i det svenska forskningssystemet bör vara väl underbyggda. Stora förändringar bör också vara långsiktigt hållbara vilket i sig kräver överenskommelser över de politiska gränserna. Det är viktigt att forskningen vet vilka långsiktiga spelregler de har att förhålla sig till. Regeringen aviserar nu en utredning med syfte att ta fram ett förslag till storskaligt nationellt peer review-system. Ett sådant system bör inte införas utan att det först föreläggas för avgörande. Ökad jämställdhet för högre kvalitet Utvecklingen mot en jämställd akademi går alltför långsamt. Vi vill därför kraftigt förstärka arbetet för en mer jämställd akademi där såväl kvinnors som mäns kompetens tas till vara. Kvinnor och män ska ha samma möjligheter och villkor i akademin, bara då kan allas kompetens tas till vara fullt ut. Så ser det inte ut . Kvinnor och män har olika villkor för att göra akademisk karriär och meritera sig till de högsta tjänsterna. Det är ett brott mot de värden forskningssamhället bygger på och en misshushållning med resurser. Om ska vara en framstående forskningsnation krävs en mer jämställd akademi där såväl mäns som kvinnors kompetens tas till vara. Slutsatsen som Delegationen för jämställdhet i högskolan drar är att det finns brister i arbetet för jämställdhet i högskolan när det gäller planmässighet, långsiktighet, samverkan samt teoretisk och praktisk kunskapsförankring. Utvecklingen mot en jämställd akademi går mycket långsamt. Problemet kommer inte lösa sig bara med hjälp av tiden. Det behövs större ansträngningar och en mer strategisk politik för att nå målet om en jämställd akademi. I talar man ofta om the leaky pipeline, en metafor som används för att illustrera att kvinnor som resurs försvinner ur det akademiska systemet under hela vägen upp genom forskningshierarkin, från grundutbildningen och upp till professor. Trots att kvinnor har varit i majoritet bland studenterna är av professorerna i kvinnor. Det ger en ökning . En ökning med . Men den hastigheten kommer det att ta nästan tre decennier innan vi når en numerärt jämställd akademi. Inom teknik och naturvetenskap pekar prognoser rentav på att andelen professorer som är kvinnor riskerar att minska. Utvecklingen går uppenbarligen för långsamt, eller till och med inom vissa områden åt fel håll. Vi vill därför förbättra uppföljningen av rekryteringsmålen avseende professorer. För att öka ansträngningarna att nå resultat i jämställdhetsarbetet vill vi införa en jämställdhetsbonus som ska utgå till lärosäten där jämställdheten, både kvantitativt och kvalitativt sett, efter systematisk utvärdering bedöms vara påtagligt god respektive ha påtagligt förbättrats. Jämställdhetsbonusen ska vara 20142016. Jämställdhetsbonusen bekostas genom medel för lärosätessammanslagningar 2013 och med omfördelning av anslag för forskning och forskarutbildning till högskolor och universitet 20142016. Regeringens förslag för ökad jämställdhet är långt från tillräckligt och regeringen bör återkomma till med förslag för att öka den numerära jämställdheten i akademin. Systemet för fördelning av forskningsanslag måste utvärderas utifrån sina jämställdhetsresultat. Det är uppenbart att nuvarande system inte håller tillräckligt hög kvalitet. Rapporten , en utvärdering av excellenssatsningarna, visar att den snäva definitionen av excellens gynnat manliga forskare och haft starka negativa effekter på jämställdheten. Enligt rapporten har mellan en halv och på detta sätt omfördelats från kvinnor till män. Jämställdhet i akademin handlar således också om att utveckla kvalitetsbegreppet. Sammansättningen i bedömargrupper inom forskningsråd har visat sig vara viktig för vad som bedöms vara hög kvalitet inom forskning. En rapport från , Kollegial bedömning av vetenskaplig kvalitet en forskningsöversikt, pekar på att vad som betraktas som vetenskaplig kvalitet varierar stort mellan discipliner och bedömare. Jämställdhet inom forskningsfinansieringen måste därför beaktas i större utsträckning än vad som är fallet . Vi vill därför skärpa instruktionerna för de tre forskningsråden , för arbetsliv och socialvetenskap (FAS) och för miljö, areella näringar och samhällsbyggande (Formas) samt och tydliggöra kraven att arbeta för att främja jämställdhet mellan kvinnor och män. De ska alla ha jämn könsfördelning i beredningsorganisationen, säkerställa att det i beredningsorganisationen finns kompetens rörande jämställdhet som forskningsområde, verka för att genusperspektiv får genomslag i forskning och utveckling samt rapportera i vilken utsträckning hänsyn tagits till könsspecifika förhållanden inom myndighetens ämnesområde. Vi föreslår därtill att forskningsråden och får ett gemensamt uppdrag att ur ett jämställdhetsperspektiv se över hela processen för fördelning av forskningsmedel inklusive excellenssatsningar och motsvarande. Regeringen bör återkomma till med förslag för att säkerställa att fördelningen av forskningsmedel inte systematiskt missgynnar forskare som är kvinnor. Regeringen bör också ge i uppdrag att se till att de medel som regeringen avsätter för rekrytering av framstående yngre forskare fördelas jämnt mellan kvinnor och män. Det krävs ökade ansträngningar för en mer jämställd akademi. Jämställdhet är en avgörande fråga för akademins legitimitet som samhällsbärande institution och, i förlängningen, för det svenska samhällets utveckling och konkurrenskraft. Bättre villkor för unga forskare Fokus på stöd till unga forskare att utveckla sin självständighet kan vitalisera svensk forskning. Regeringen har valt att inte prioritera de yngre forskarnas villkor i sin proposition. Socialdemokraterna ser att det krävs investeringar i de yngre forskarna om ska vara en framstående forskningsnation nu och . Forskningsgenombrott sker ofta tidigt i forskarkarriären. För att yngre forskare ska kunna vara självständiga i sin forskning och ha möjlighet att bryta ny mark krävs att de har trygga villkor under sin doktorandtid och att det finns tydliga karriärvägar för nydisputerade med möjligheter till fortsatt forskning och meritering. Socialdemokraterna föreslår därför att alla doktorander ska ges anställning . Utbildningsbidragen ska avskaffas. Vi föreslår också att regeringen tillsammans med lärosäten och externa finansiärer ska utarbeta en överenskommelse för hur stipendiefinansiering av forskarutbildning på heltid ska kanaliseras genom lärosätena och bekosta lön och sociala avgifter. Som en övergångslösning bör universitet och högskolor teckna en försäkring hos Kammarkollegiet för de fall doktoranders stipendier bortfaller på grund av frånvaro från studier vid sjukdom eller föräldraledighet. Utländska doktorander ska ges samma ersättningar och sociala skyddsnät som sina svenska kolleger. Något som är utmärkande för är att av forskningen vid våra lärosäten utförs av doktorander. Därmed är de källan till en mycket stor del av den forskning som genomförs i landet. undervisar de i grundutbildningen och även för industridoktorander är det uppenbart att deras uppdragsforskning innebär långt mer än endast utbildning. En långsiktigt hållbar forskningspolitik måste därför ha en tydlig och framåtsyftande strategi för doktorandernas situation. socialdemokratiska regeringar genomförde stora insatser för att förbättra situationen för landets doktorander. Bland annat infördes flera forskarskolor, och lärosäten tilläts inte längre anta någon doktorand utan att ha ordnat med ersättning för hela doktorandtiden. Forskningsråden fick också särskilda anslag för att öka antalet meriteringstjänster. Men mer behöver göras alla doktorander ska anställas . En alltför stor del av forskning utförs av doktorander utan anställning. De finansieras i stället av utbildningsbidrag eller stipendier. Att inte ha en anställning som doktorand skapar otrygghet och dessutom en utestängning från de sociala trygghetssystemen. Detta gynnar varken forskningens kvalitet eller doktoranderna som individer. Doktorander ska garanteras anställning och därmed ges tillgång till de sociala trygghetssystemen . En annan viktig aspekt är att en bred rekrytering till forskarutbildningen långsiktigt blir avgörande för kvaliteten på svensk forskning. Det behövs trygga villkor och bra karriärvägar, annars kommer inte forskarutbildningarna att rekrytera de skarpa tänkare som akademin behöver. Bra villkor och goda karriärvägar medför en attraktivare forskarutbildning och att fler högpresterande studenter väljer den banan. Det skulle också möjliggöra att fler personer i sämre ekonomisk situation skulle ha råd att doktorera, t.ex. ensamstående föräldrar. Flera lärosäten har på ett ansvarsfullt sätt redan avskaffat utbildningsbidragen. Men vi vill ta vårt ansvar och se till att alla doktorander erbjuds bra arbetsvillkor. Det är först genom ett beslut i som alla doktorander verkligen kan garanteras likvärdiga och trygga villkor oavsett lärosäte. har beräknat att kostnaden för att avskaffa utbildningsbidraget endast skulle belasta lärosätenas ekonomi med men ge ett betydande mervärde för doktorandernas studiesociala villkor. Vi vill erinra om att vi i utgiftsområdesmotion 16 föreslog att avskaffande av utbildningsbidrag och premierande av karriärvägssystem som gynnar jämställdhet i akademin finansierades med . För 20142016 föreslår vi att avskaffande av utbildningsbidragen finansieras med de ökade direkta anslagen för forskning och forskarutbildning som lärosätena erhåller . Utbildningsavdragets avskaffande bekostas med medel för lärosätessammanslagningar. Transparent karriärsystem med rörlighet En viktig förutsättning för att svensk forskning ska hålla riktigt hög klass är att vi lyckas attrahera forskarbegåvningar. För att lärosätena ska vara ett lockande alternativ för både kvinnor och män måste det finnas ett attraktivt, transparent och tydligt karriärsystem med en väl avvägd fördelning av anställningar på olika nivåer, från forskarstuderade och postdoktorer till professorer. Det är viktigt att de nydisputerade ges ökade möjligheter till fortsatt forskning och meritering. Otrygg finansiering i början av forskarkarriären och otydliga karriärvägar där formella anställningsförfaranden saknas riskerar att innebära att många väljer bort en akademisk karriär. Regeringen skriver i propositionen om behovet av ökat risktagande i forskningen. Vi instämmer i detta, men ser att ett ökat risktagande i forskningen kräver tryggare villkor för forskarna. Risktagande främjas inte av att forskare kan riskera sin privatekonomi. Högkvalitativ och nydanande forskning kräver att forskarna har bra och trygga anställningsvillkor. Andelen med tidsbegränsad anställning inom högskolesektorn är mycket hög. hade av kvinnorna och av männen en tidsbegränsad anställning. Möjligheten att, som , stapla visstidsanställningar på varandra behöver begränsas. Den reglering som regeringen gjort av meriteringsanställningar bör rivas upp och arbetsmarknadens parter bör förhandla fram ett avtal som reglerar dessa anställningar. Bra villkor inom akademin krävs för att duktiga forskare ska attraheras och stanna kvar inom akademin. Alla lärare/forskare som anställs på de olika nivåerna i systemet ska ha goda villkor och ingå i en aktiv forskningsmiljö. Disputerade lärare ska också i ökad utsträckning engageras i grundutbildningen. Transparens är ett grundläggande och viktigt värde för forskarkarriären. Det måste vara tydligt på samtliga karriärsteg vad som är viktigt, hur utvärdering sker och efter vilka kriterier. Vi förordar ett enhetligt system inom hela universitets- och högskolesfären. Karriärsystemet bör gynna både nationell och internationell rörlighet. Vidare är det angeläget att ämnesövergripande forskning och samverkan med det omgivande samhället främjas. Det är viktigt att meritvärderingssystemet vid anställningar och karriärutveckling premierar relevanta erfarenheter utanför universitet och högskolor. Rörligheten mellan företag, institut och högskola bör stimuleras genom ökad betoning av erfarenhet från näringslivet och den offentliga sektorn vid tillsättning av tjänster inom högskolan. Det ska vara meriterande för akademiker att jobba i näringslivet eller offentlig sektor. Delade tjänster, industripostdoc, industridoktorander m.m. bör användas. Regeringen bör initiera en dialog med lärosätena kring hur meriteringssystemet kan utvecklas för att premiera relevant erfarenhet utanför akademin. Arbetsmarknadskopplingen måste också bli tydligare i forskarutbildningen. De som söker forskarutbildning ska få en god bild av hur kunskaperna kan användas inom andra delar av samhället, och karriärrådgivning för doktorander bör inrättas på lärosätena. Rekrytera yngre forskare internationellt Regeringens önskan om att rekrytera internationellt framstående forskare till riskerar att misslyckas med upplägget som föreslås. Det finns en risk att det kommer att bli mycket svårt att rekrytera de riktigt framstående forskarna till , förutom inom ett fåtal områden där kan erbjuda riktigt framstående forskningsmiljöer, och att därmed kommer att riskera att rekrytera forskare som har sin bästa tid bakom sig. En bättre strategi vore att satsa på internationell rekrytering av unga framtidslöften inom forskningen. är, tillsammans med övriga nordiska länder, attraktivt för unga forskare runt de trettio. De relativt stora resurserna till forskning har en positiv inverkan. Till detta kommer att vår väl utbyggda social- och familjepolitik gör till ett mycket attraktivt land för personer i denna ålder. Problemet har varit att vi saknat internationellt gångbara tjänster för unga forskare av den typ som finns i många andra västländer. Detta är tjänster som är relativt långvariga varefter man har rätt att efter prövning få tjänsten omvandlad till en fast anställning. Det finns en stor pool av ung spetskompetens som skulle gå att rekrytera till svenska lärosäten. Med en sådan strategi skulle vi kunna rekrytera forskare som kan vara internationellt ledande i stället för att, med regeringens strategi, riskera att för dyra pengar få hit forskare som har sin bästa tid bakom sig. Regeringen bör ge i uppdrag att se till att medlen används för att rekrytera yngre internationella forskare som kan utgöra framtida toppforskare jämte mer seniora internationella toppforskare. Medlen ska fördelas jämnt mellan kvinnor och män. Vi menar också att regeringen aktivt måste arbeta för att hinder för utländska forskare att etablera sig i och fortsätta verka i efter disputation ska tas bort. Internationalisering och EU:s forskningsprogram Forskningens betydelse ökar i ett internationellt perspektiv. Dels behövs ökad kunskap för att lösa de globala utmaningarna inom hälsa, fattigdom och miljöförstöring, dels behövs en förbättrad förståelse av nya internationella maktrelationer, nya internationella aktörer och spelregler.