mot · H002Ju249 · 2012-10-01 00:00:00 — Ett samhälle där människor är engagerade i föreningsliv, deltar i samhällsdebatten och på olika sätt engagerar sig i sin omgivning skapar sammanhållning. Personer som utsätts för brott känner stöd av omgivningen och vågar anmäla och vittna och brottslingar känns igen och anmäls. Individers behov av bekräftelse och mänskligt umgänge, av samhörighet och identifikation, bör skapas genom till exempel möjlighet till politisk påverkan, deltagandet i idrottsföreningen, i bostadsrättsstyrelsen eller i samlingslokalen. Inte genom brott. När myndigheter samverkar med ideella föreningar skapas mervärden; myndigheter når ut till människor de kanske aldrig skulle möta och får ökad kunskap om deras vardag. hittar de hemlösa eller de psykiskt funktionsnedsatta som inte tagit sig till . Barn i riskzonen hittar någon de vågar lita på och prata med. Kvinnan som misshandlats av sin man träffar en annan vuxen hon kan lita på. Vi anser att polismyndigheterna ska få ett särskilt uppdrag att i varje kommun inleda samarbete med ideella föreningar om brottsförebyggande lokalt arbete med inriktning på barn i riskzon. För ändamålet ska särskilda resurser avsättas av polisens anslag. Det finns ett stort antal brott samhället med skärpa ansett vara farligare och allvarligare än andra. Det kan handla om sexualbrott, mord, dråp och misshandel men också om grova ekonomiska brott och samhällsfarliga brott. Straffen för dessa brott är överlag i samklang med det allmänna rättsmedvetandet, och det saknas vetenskapligt belägg för att straffskärpningar leder till minskad brottslighet. För vissa brott finns det dock såväl vetenskaplig som praktisk erfarenhet av att straffskärpningar får effekt och leder till minskad brottslighet. Detta har varit särskilt tydligt i den framgångsrika kampen mot brottslighet som ägt rum i , där fokus legat på att få gatumiljöer och bostadsmiljöer trygga och säkra genom att få bort vapen, att minska skadegörelse och drogmissbruk. Ett väl utvecklat samarbete med är en förutsättning för detta. Regeringen har påbörjat en översyn av vapenbrottslagstiftningen i syfte att skärpa påföljden för en del brott. Vi välkomnar detta, men anser att mera måste göras. Vi föreslår därför att brottet att olovligen föra in vapen och ammunition ska skärpas så att olovlig införsel till landet automatiskt blir ett grovt smugglingsbrott med fängelse. Upprepade vapenbrott ska leda till avsevärt strängare straff än . Vi vill att polisen ska få ett särskilt uppdrag att arbeta mot innehav och vidareförsäljning av illegala vapen och ammunition. Till detta kommer vapenamnestier. Flertalet av dessa förslag har vi presenterat i följdmotionen 2011/12:Ju13. Vi vill dock i det här sammanhanget lyfta upp vikten av att upprepade vapenbrott ger hårdare påföljd och längd än , liksom att påföljden i sig för vapenbrott skärps. 4.2.5Information om var brott begås och hur de kan undvikas Människor som vistas i vårt land har rätt att känna sig trygga i och utanför den egna bostaden, på arbetet och . Här spelar bostaden och dess omgivningar stor roll, liksom hur de vägar den enskilde går eller färdas på är utformade eller hur det offentliga rummet används. Det finns uppfattningar hos enskilda om att vissa områden eller delar av områden är mer brottsutsatta än de är, som det finns felaktiga uppfattningar om att områden är tryggare än de är. Detta riskerar leda till felaktiga beslut av enskilda individer men också av olika beslutsfattare. Ett sätt för såväl den enskilde som offentliga beslutsfattare att kunna fatta rationella beslut om hur han eller hon ska utforma sitt liv är att ha tillgång till statistik om var brotten finns. Vad som här anförts om behov av ökad information bör som sin mening ge tillkänna. 4.2.6Åtgärder för att förhindra återfall i brottslighet I en särskild kommittémotion utvecklar vi vår kriminalpolitik i vissa hänseenden, bland annat åtgärder mot återfall i brott. Dessa förslag hänger självklart samman med den politik som utvecklas i denna kommittémotion. I kriminalvårdsmotionen lämnas bland annat förslag för bättre vård och behandling av intagna och de som är föremål för frivårdsåtgärder, ett förtydligat kommunalt ansvar samt åtgärder mot missbruk. Till detta kommer att dömda med neuropsykiatriska funktionshinder och deras situation särskilt uppmärksammas, liksom vissa andra grupper av dömda. Vi lämnar förslag om nytt häkte i och begär åtgärder av regeringen för häkte i . En del i arbetet med att öka allmänhetens förtroende för de rättsvårdande myndigheterna är dels att företrädare för myndigheterna agerar på ett professionellt och trevligt sätt, dels att det hos myndigheterna finns system att hantera allmänhetens synpunkter och önskemål om verksamheten. Detta har varit en av de åtgärder som lett till att polisen i blivit framgångsrik i kampen mot brottsligheten. Att det förekommer diskriminering från företrädare för rättsväsendets myndigheter i förhållande till enskilda är väl utrett, dock inte exakt i vilken omfattning eller vilka följder detta få här i . Den forskning som finns baseras i huvudsak på förhållanden i USA.8 Om personer som utsatts för brott eller själva utsatt någon för brott upplever att de diskrimineras av polis, åklagare eller domstol minskar sannolikheten att de ska vittna eller tro rättsväsendet om en korrekt behandling i övrigt. Om de inte får rätt bemötande eller i värsta fall får en annan påföljd på grund av exempelvis etnicitet eller kön, blir den som utsatts för brott ånyo utsatt för brott, bara den här gången av rättsväsendet självt. I en särskild partimotion Drömmen om utvecklar vi vår politik för allas lika rättigheter i och hur kan bli ett mer öppet land. Där finns också förslag avseende diskriminering inom rättsväsendet. I det särskilda rättspolitiska sammanhanget finns det dock några åtgärder vi särskilt vill lyfta fram. anser därför att inte bara rättsväsendets anställda ska utbildas i korrekt bemötande och ett icke-diskriminerande förhållningssätt, myndigheterna ska aktivt informera enskilda om deras rätt att anmäla eventuella felaktigheter i bemötandet och upprätta handlingsplaner för anmälningar som bedöms ha grund för sig. Såväl som olika ideella organisationer, DHR, HSO, RFSL, med flera, kan spela en stor roll i att bidra till myndigheternas ökade kunskap om förekomsten av diskriminering och vilka åtgärder som behöver vidtas för att bekämpa dem. Vi anser också att tillsynsmyndigheter ska kunna använda sig av metoder såsom situationtesting för att se om diskriminering förekommer eller ej. narkotikabrott leder typiskt sett till böter, vilket medför att ofta inte får vetskap om personer som dömts. Istället för att skärpa straffet bedömer vi att en bättre åtgärd vore att polisen automatiskt måste meddela vilka som dömts för ringa narkotikabrott. Då kan erbjuda personen lämplig hjälp och stöd. Rättsväsendet har här ett särskilt ansvar för att erbjuda verkningsfulla behandlingar mot drogmissbruk för dömda. Det måste vara lika självklart att skolan är drogfri som att HVB-hemmet eller anstalten är det. Den ideella sektorn i form av idrottsföreningar, hyresgästföreningar, dataspelsföreningen eller den lokala religiösa församlingen kan vara särskilt viktiga för att nå grupper som annars inte nås av socialtjänst eller polis. 4.2.9Stöd till dem som utsätts för brott Den som har utsatts för brott skall erbjudas stöd och hjälp av kommunen . Vi anser att detta måste professionaliseras, så att dagens ideella föreningar kan fokusera på att vara det extrastöd och hjälp de är avsedda att vara. På så sätt kan kommunernas arbete utvecklas och systematiseras och kommunernas ansvar för att förhindra att brott begås få större vikt. Den man som misshandlats eller den kvinna som våldtagits ska inte enbart hänvisas till den ideella brottsofferjouren utan ska erbjudas vård, behandling och andra sociala insatser av kommuner. är brottsoffret i en såväl psykiskt som fysiskt svår situation efter att ha utsatts för brottet och klarar då inte av att hantera kontakter med myndigheter, försäkringsbolag, polis eller arbetsplats. Det kommunala ansvaret för att hjälpa dessa personer, särskilt de som utsatts för våldsbrott och sexualbrott, måste förtydligas och de brottsutsatta få en kontaktperson som hjälper dem. Då kan läkandeprocessen förbättras och såväl samhällets som den enskildes kostnader och lidande minskas avsevärt. Om den som har utsatts för brott får ett bra stöd från samhället, ökar trovärdigheten för samhället. Även viljan och beredskapen att själv anmäla brott eller vittna ökar. Den som utsatts för brott ska inte behöva bli kränkt igen genom att på nytt bli utsatt för brott av samme misstänkte eller genom att hotas eller kränkas vid kommande rättegång. Såväl ett utökat användande av fotboja som besöksförbud med hot om fängelse för överträdelse kan här fungera. Särskilda insatser krävs för att domstolar ska vara säkra för brottsoffer. De ska inte tvingas möta den som utsatt dem för brott vare sig utanför rättegångssalen eller i densamma. Alla ska erbjudas detta skydd och domstolarna ska vara utformade för maximal säkerhet för de brottsutsatta. Även säkerheten för personalen ska uppmärksammas. När barn är offer för brott har samhället ett särskilt ansvar att ingripa på ett tidigt stadium och att utreda brotten så snabbt och skickligt som möjligt. I vissa delar av landet finns för ändamålet, så kallade barnahus, där en samlad kompetens finns för att utreda de misstänkta brotten. Barnahusens införande har i sig inte varit förenade med särskilda merkostnader utan har kunnat genomföras inom myndigheters befintliga anslag.9 Barnahusens verksamhet har bedömts fungera väl och leder till att brott mot barn utreds på ett kvalitativt gott sätt. Vi vill därför att så kallade barnahus införs i varje län eller region. Förslagen bedöms medföra ökade kostnader för individuella handlingsplaner och kontaktpersoner. Dessa insatser utgör emellertid biståndsbedömda insatser enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen och ingår i det kommunala åtagandet. Ett förtydligande av åtagandet medför således inget utökat åtagande för kommuner som staten skall täcka. Mäns våld mot kvinnor är ett allvarligt samhällsproblem. Enligt Brå har den anmälda misshandeln mot kvinnor ökat, så att de nu (2011) är över 30 600 jämfört med då de var 20 500 och för grov kvinnofridskränkning 2011 var 2 500 jämfört med 1 2001. I av fallen är gärningsmannen en person som kvinnan är bekant med. Antalet anmälda våldtäkter uppgick till nästan 28 000 jämfört med 20 2001. Ökningen beror delvis på att anmälningsbenägenheten ökat, men delvis också enligt Brå på att antalet övergrepp ökat. Staten har tillsammans med kommuner och landsting haft handlingsplaner och vidtagit ett flertal olika åtgärder för att öka kvinnofriden i . Vi i anser inte att resultaten av arbetet räcker. Tvärtom avskräcker resultaten, sett till anmälningsstatistiken. Vi anser därför , liksom vi framfört tidigare (jfr bland annat motionerna 2010/11:Ju319 Mäns våld mot kvinnor och 2011/12:Ju400 Införande av samtyckeskravet), att flera olika åtgärder måste vidtas. Det handlar om bland annat om följande: Det ska införas ett samtyckeskrav i de straffrättsliga bestämmelserna avseende våldtäkt (jfr 6 kap. 14 §§, samt 15 § ). Ett sådant förslag har också ingått som bilaga i den så kallade sexualbrottsutredningens (SOU 2010:71) betänkande. bör ge detta i uppdrag till regeringen att ta fram och återkomma till med förslag till beslut. Professionella kriscentrum för män. De män som söker hjälp måste få utökade möjligheter till råd och stöd. Det måste finnas tillgång till stöd i hela landet. Närmare hur detta skall ske ankommer på regeringen att utforma. Skärpning av 5 kap. 11 § socialtjänstlagen så att socialnämnderna ska ge stöd till kvinnor som är eller varit utsatta för våld eller andra övergrepp av närstående. Detta bör som sin mening ge regeringen tillkänna. Barn som bevittnar våld ska ses som brottsoffer. behandlar barn som bevittnar våld som om de utsatts för brott. Rättsväsendet gör det emellertid inte och de är varken målsägande eller har rätt till skadestånd. Vi vill att detta ändras så att dessa barn får status som målsägande och kan tillerkännas skadestånd. Vad som här anförs om att barn som bevittnat våld ska vara målsägande ska ges regeringen tillkänna. & McKay, . (1942). Juvenile Delinquency in . Barnfattigdomen i , Rädda barnen. SCB Arbetskraftsundersökning på . Hemlöshet och utestängning från bostadsmarknaden omfattning och karaktär, 2012. NTO 2010, Om utsatthet, trygghet och förtroende, Brå Rapport 2011:1, (2011). Se bland annat Det blågula strukturell diskriminering i , SOU 2005:56 s. 379 ff och , likas lag, 2006, samt Brås , Brå Rapport 2008:4.