mot · H002U214 · 2012-09-18 00:00:00 — Förslag till riksdagsbeslut.......................................................................... Insyn och inflytande .................................................................................. Demokratisera IMF och .............................................. Röstfördelningen på årsmötena.................................................. Platser i styrelserna..................................................................... Öppna upp styrelsearbetet.................................................................. 4.2.1 Låt hela världen konkurrera om ordförandeposten .................... Ökad insyn i .......................................................................... Den nordisk-baltiska representanten .......................................... 4.3.2 Återrapporteringen från IMF och ........................ 4.3.3 Ett utskott, ett ansvar.................................................................. Konditionalitet, skuldfrågor och fattigdomsbekämpning.......................... Konditionaliteten och fattigdomsbekämpningen ............................. Sätt millenniemålen först ......................................................... Översyn av konditionaliteten ........................................................... Jämställdhet i IMF och ..................................................... Miljö och vatten....................................................................................... Klimatmål och växthuseffekt........................................................... Vatten och mänskliga rättigheter ..................................................... Privatiseringar av vatten........................................................... 2 Förslag till riksdagsbeslut 1.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör verka för en fortsatt revidering av röstfördelningen i () för att öka utvecklingsländernas inflytande.1 2.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör verka för en fortsatt revidering av röstfördelningen i för att öka utvecklingsländernas inflytande. 3.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör agera för att utvecklingsländernas inflytande ska öka i IMF:s exekutivstyrelse.1 4.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör agera för att utvecklingsländernas inflytande ska öka i . 5.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör ställa krav på att IMF:s protokoll offentliggörs på ett sätt som gör det möjligt för allmänhet, parlament, medier och organisationer att ta del av diskussioner, förslag och omröstningar.1 6.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör ställa krav på att protokoll offentliggörs på ett sätt som gör det möjligt för allmänhet, parlament, medier och organisationer att ta del av diskussioner, förslag och omröstningar. 7.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i bör verka för att valet av ordförande ska föregås av en öppen nomineringsprocess och att valet av lämplig person ska utgå från kompetens och ej landstillhörighet.1 8.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i bör verka för att valet av ordförande ska föregås av en öppen nomineringsprocess och att valet av lämplig person ska utgå från kompetens och ej landstillhörighet. 9.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör undersöka hur man kan öka insynen i och redovisningen av hur den nordisk-baltiska representanten i IMF agerar och vilka resultat man uppnår utifrån den förda politiska linjen.1 10.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör undersöka hur man kan öka insynen i och redovisningen av hur den nordisk-baltiska representanten i agerar och vilka resultat man uppnår utifrån den förda politiska linjen. 11.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör förbättra dialogen och förståelsen mellan olika parter genom att anordna offentliga möten, där regeringen får möjlighet att redovisa och tydliggöra regeringens tänkta politiska linje inför årsmötena i IMF.1 12.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör förbättra dialogen och förståelsen mellan olika parter genom att anordna offentliga möten, där regeringen får möjlighet att redovisa och tydliggöra regeringens tänkta politiska linje inför årsmötena i . 13.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att skrivelsen om verksamheten i IMF ska utkomma en gång per år.1 14.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att skrivelsen om verksamheten i och de regionala utvecklingsbankerna ska utkomma en gång . 15.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i IMF och bör verka för en reformering av institutionernas makroekonomiska krav för att öka möjligheterna för låntagare att själva utforma sin ekonomiska politik.1 16.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om IMF:s agerande under den ekonomiska krisen i Europa.1 17.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i IMF och bör agera för att utformandet av lån och ekonomiskt stöd inte får försvåra möjligheterna att uppfylla millenniemålen.1 18.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör agera i IMF och i samstämmighet med politik för global utvecklings två mål om fattigdomsbekämpning och att stärka de fattigas rättigheter. 19.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att inom IMF, och de regionala utvecklingsbankerna ska verka för att all verksamhet ska genomsyras av ett jämställdhetsperspektiv och att verksamheten alltid ska utvärderas utifrån konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor. 20.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i IMF och bör agera så att Kyotoprotokollet implementeras i bankens lånevillkor och att lån till utvecklingsländerna ligger i linje med klimatmålen. 21.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör låta sina internationella klimatsatsningar kanaliseras via FN, i stället för via och . 22.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i IMF och bör agera för att privatiseringar inom vattensektorn inte ska vara ett krav för att beviljas lån 23.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör stödja ett upprop om ett moratorium för finansiering av nya stora dammar från till dess att World Commission on Dams riktlinjer har beaktats av IMF och . 1 Yrkandena 1, 3, 5, 7, 9, 11, 13 och 1517 hänvisade till FiU. bildades och (). Bildandet ägde rum på ett hotell i , , . roll är att genom finansiell hjälp och rådgivning bidra till fattigdomsbekämpning och ekonomisk utveckling. IMF:s uppdrag är att övervaka och ge råd gällande medlemsstaternas ekonomiska politik, ge lån till medlemsländer med finansiella problem och bidra med experthjälp och teknisk assistans. Tillsammans spelar IMF och en central roll för den rådande ekonomiska världsordningen såväl som för enskilda länder. IMF och är formellt en del av FN-systemet och ligger under FN:s ekonomiska och sociala råd. Dock skiljer sig IMF och tydligt på flera punkter från övriga FN-organ. Ett sådant exempel är fördelningen av röster inom institutionerna som inte utgår från principen om ett land och en röst. I stället har världens rikaste länder ett betydande inflytande, som utvecklingsländerna har en väldigt liten möjlighet att påverka IMF och . IMF och har genom sin historia varit starkt kritiserade. Exemplen är många på hur man under gav lån och bidrag till västvänliga diktaturer och auktoritära regimer. tvingades merparten av länderna i , och att genomföra olika former av strukturanpassningsprogram designade av IMF och . Centralt för programmen var privatiseringar, nedmontering av offentlig sektor, avregleringar och handelsliberaliseringar, vilket i många länder fick katastrofala sociala och ekonomiska effekter. Även IMF:s roll under den ekonomiska krisen i möttes av massiv kritik. Missnöjet med IMF:s och krav och villkor, deras s.k. konditionalitet, har resulterat i att ett flertal länder valt att betala tillbaka sina lån till IMF för komma undan kraven. I och har dessutom regionala fonder bildats för krishantering för att bryta ländernas beroende av IMF. Efter att IMF och framför allt fokuserat på utvecklingsländer i , och , innebar den finansiella krisen i att IMF allt mer fokuserat på . spelar fonden en central roll i de länder som drabbats av eurokrisen. En bred utvecklingspolitik som syftar till att bidra till fattigdomsbekämpning, ökad jämställdhet och minskade klimatförändringar förutsätter en grundläggande reformering av IMF och . Eurokrisen visar på behoven av reformer i institutionerna även ur ett europeiskt perspektiv. Ska vi kunna möta ekonomiska kriser i utan att löntagarna får bära den tyngsta bördan och välfärden offras krävs grundläggande reformer. har ett stort ansvar att i IMF och driva på en grundläggande reformering av institutionerna både när det gäller beslutsfattande och politisk inriktning samt när det gäller att driva på för att institutionerna öppnas upp för insyn och dialog med långivare, låntagare och ideella organisationer. 4 Insyn och inflytande 4.1.1 Röstfördelningen på årsmötena har utvecklingsländerna ett begränsat inflytande i IMF och . Det beror bl.a. på att dessa institutioner inte är uppbyggda utifrån ett demokratiskt perspektiv: en röst, ett land. I stället avspeglar fördelningen av rösterna i stora delar maktförhållandena i världen vid institutionernas bildande . Det har pågått ett arbete med att reformera pågående röstfördelning, men detta reformarbete handlar primärt om att kompensera växande tillväxtekonomier och i mindre utsträckning om att göra röstfördelningen mer demokratisk. Även om förändringar har skett kring röstfördelningen inom IMF har bl.a. stärkt sitt inflytande är det fortfarande som dominerar och har procentuellt sett flest röster och kan blockera icke önskvärda beslut. har tillsammans med sju andra stora industriländer av rösterna i och . Kraven på ett mer rättvist sätt att beräkna rösterna är således fortfarande högaktuellt. Ett förslag är s.k. dubbel majoritet, där man kombinerar ekonomisk styrka med en helt demokratisk beräkningsmodell. bör verka för en fortsatt revidering av röstfördelningen i IMF:s och högsta beslutande organ, guvenörsstyrelsen, för att öka utvecklingsländernas inflytande. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 4.1.2 Platser i styrelserna IMF:s högsta beslutande organ är guvernörsstyrelsen där varje medlemsland har en representant, vanligtvis landets centralbankschef eller finansminister. företräds av riksbankschefen i styrelsen. Styrelsen samlas en gång om året till . Guvernörsstyrelsen har delegerat beslutanderätten i nästan alla frågor till exekutivstyrelsen. är organiserad på ett liknande sätt. För är finansministern guvernör och biståndsministern suppleant i styrelsen. och exekutivstyrelser består av 25 respektive 24 ledamöter, varav de flesta representerar flera länder uppdelade i valkretsar. delar exekutivdirektör med övriga och . De fem länder som ger störst finansiellt bidrag till och Valutafonden , , , och har varsin representant i de två exekutivstyrelserna. Även , och har, i kraft av att vara politiskt viktiga länder, varsin representant. De resterande medlemmarna delar på resterande ledamöter i blandade valkretsar som kan vara mycket stora, de afrikanska länderna delar på två exekutivdirektörer i IMF. Varje ledamot har röststyrka efter röstetalen hos de länder hen representerar. Kvotfördelningen nordsyd skiljer sig något åt mellan de två institutionerna men i bägge fallen gäller att de 13 exekutivdirektörerna från nord har en överväldigande övermakt: i har de av rösterna och i IMF har samma grupp av rösterna. har man vid ett antal tillfällen reviderat kvoterna när nya medlemsländer tillkommit eller när länders ekonomiska styrka förändrats. Särskilt akut blev behovet efter finanskrisen då det stod klart för alla att G20 var världens verkliga maktcentrum (inte G7 som de gamla västmakterna dittills hävdat). En följd är att ökat antalet exekutivdirektörer från 24 till 25 med en ny direktör för , och samt att röster flyttats över till de snabbt växande ekonomierna, framför allt . IMF har vidare bestämt att de tio största delägarna ska vara , , BRIC- länderna (dvs. , , och ) samt de fyra största europeiska länderna , , och . har de europeiska delägarna den mest överrepresenterade regionen lovat att lämna två av sina styrelsestolar till andra valkretsar. Det totala antalet förblir dock 24. I praktiken röstar man inte i exekutivstyrelserna eftersom samstämmighet, konsensus, eftersträvas. Det är i praktiken omöjligt att driva igenom beslut, även i mindre viktiga frågor, utan stöd av eller de gamla västmakterna. Omvänt kan den rika världen driva igenom beslut om lånevillkor och ändrad ekonomisk politik i skuldtyngda fattiga länder utan samtycke från dessa länders representanter i styrelsen. Fördelningen av platser i styrelserna bygger alltså inte på att varje land har en likvärdig röststyrka. Det är inte rimligt ur demokratisk synpunkt. Med anledning av ovanstående bör agera för att utvecklingsländernas inflytande inte bara ökar i röststyrka utan även vad gäller antalet representanter i IMF:s och exekutivstyrelser. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Mycket av det som händer i IMF:s och exekutivstyrelser uppfattas av många som ett stort hemlighetsmakeri. Förvisso är protokoll numera offentliga, men det är tyvärr inte till stor hjälp. Protokollen är strikta beslutsprotokoll, som inte redogör för diskussion, alternativa förslag eller för hur de olika länderna har röstat. Detta försvårar självklart insynen och skapar ett onödigt avstånd mellan beslutsfattare å ena sidan och allmänhet, frivilligorganisationer och länder å andra sidan. bör därför ställa krav på att IMF:s och protokoll offentliggörs på ett sätt som gör det möjligt för allmänhet, parlament, media och organisationer att ta del av diskussioner, förslag och omröstningar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 4.2.1 Låt hela världen konkurrera om ordförandeposten Sedan bildandet av IMF och har traditionen varit att det alltid är en europé som är ordförande för och alltid en person från för , oberoende av om det finns någon från den övriga världen som är mer kompetent. 2011 fick den franska regeringen stöd från europeiska regeringar för utnämningen av den förra franska finansministern till chef för , trots starka protester från utvecklingsländerna. Innevarande år, 2012, har president nominerat Koreafödde amerikanen till chef för . Trots att det fanns två alternativa kandidater till posten som chef för finansminister och , f.d. finansminister i stöddes kandidatur av de europeiska länderna. utsågs också till chef för , trots att många menade att Okonjo-Iweala var den överlägset mest kvalificerade kandidaten. Ordningen kring tillsättandet av chefer för och har således inte i praktiken förändrats. Detta är ett helt oacceptabelt system. bör i IMF och verka för att valet av ordförande ska föregås av en öppen nomineringsprocess och att val av lämplig person utgår från kompetens och ej landtillhörighet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 4.3.1 Den nordisk-baltiska representanten Det är av allmänt intresse för medborgarna i att få veta hur vår representant i IMF och agerar, hur man kommer överens om sitt agerande mellan de länder som vi delar ledamotsstol med och vilka resultat man uppnår. Detta är något som är okänt för de flesta, såväl riksdag, intresseorganisationer, medborgare som medier. I andra länder avlägger länderrepresentanterna årliga rapporter, parlamentariker ingår i delegationer, hearings anordnas osv. I , , , och lägger man ut sina rapporter på internet. Någon liknande ordning har vi inte i . Det vore alltså högst rimligt om tillsammans med de nordiska och baltiska länderna inför en ordning som andra länder har när det gäller rapportering och redovisning från vår representant. Regeringen bör undersöka hur man kan öka insynen och redovisningen av hur den nordisk-baltiska representanten i IMF och agerar och vilka resultat man uppnår utifrån den förda politiska linjen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 4.3.2 Återrapporteringen från IMF och Inför vår- och höstmötena i IMF och har ledamöterna i finans- och utrikesutskottet möjlighet att ställa frågor till ansvarig minister vid en gemensam genomgång av arbete och prioriteringar. Tyvärr är utskottsutfrågningen inte offentlig, vilket minskar insynen för allmänhet och ideella organisationer. anser därför att regeringen bör anordna offentliga möten, där regeringen har chans att redovisa och tydliggöra regeringens tänkta politiska linje inför årsmötena i och . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Regeringen redogör i skrivelse 2011/12:154 för verksamheten i IMF, och de regionala utvecklings- och investeringsbankerna 2010 och 2011. välkomnar att regeringen nu avser att överlämna skrivelser om verksamheten i de internationella finansiella institutionerna. Skrivelsen bör göras årlig för att förbättra transparensen i arbete i institutionerna och öka möjligheter till ansvarsutkrävande. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det finns även andra områden där skrivelsen kan förbättras. Ett naturligt mål att mäta resultat utifrån vore att utgå från politik för global utveckling (PGU). 4.3.3 Ett utskott, ett ansvar arbete bör skärpas och tydliggöras. Det finns en oklarhet om vem som har det övergripande ansvaret för frågor som rör IMF och . behandlas frågor som berör IMF och i finansutskottet, ibland i utrikesutskottet. För att kunna leva upp till de höga utvecklingspolitiska målen på området krävs att är välinformerad. I annat fall motverkas ett aktivt deltagande för att använda inflytande i och med sikte på att nå en hållbar och rättvis utveckling. behöver tydliggöra vilket utskott i som har det övergripande ansvaret för frågor som rör politik i IMF och och det ansvariga utskottet bör samla sina ställningstaganden i ett betänkande. verkar för en sådan förändring av arbetsformer. 5 Konditionalitet, skuldfrågor och fattigdomsbekämpning IMF och ställer liksom alla banker upp villkor för att ett land ska beviljas lån eller för att gamla lån ska avskrivas, vilket kallas Det är i sig inget anmärkningsvärt att sätta upp villkor, t.ex. när det gäller transparens, revision och insatser mot korruption. Det skulle självklart också vara önskvärt att IMF och arbete tydligare kopplades till krav på respekt för de mänskliga rättigheterna. IMF och har dock utvecklat mycket långtgående och ibland detaljerade krav när det gäller vilken form av ekonomisk politik som låntagarna ska föra. Det kan handla om allt från krav på att centrala statliga företag ska privatiseras till krav på vilket datasystem som enskilda departement bör använda sig av. Många givare väljer att koppla sitt utvecklingssamarbete till IMF:s konditionalitet, vilket sätter ytterligare press på mottagarlandet. I realiteten är det omöjligt för många utvecklingsländer att självständigt utforma sin ekonomiska politik eftersom det skulle äventyra både lån, skuldavskrivningar och bistånd. För att få vissa lån och skuldavskrivningar har utvecklingsländer tvingats genomföra nedskärningar i de offentliga utgifterna, öka statens intäkter genom högre priser på vatten och el samt devalvera för att på så sätt öka exporten och begränsa importen. För andra lån har det krävts avregleringar, avskaffande av förmånliga lån till bönder och småföretagare, privatiseringar av statsägda företag, färre hinder för att flytta kapital över gränser och avskaffa investeringshinder för utländska industrier och banker. Konditionaliteten är präglad av enkelspårighet och inte anpassad till det enskilda landets specifika situation. har institutionerna modifierat sin inställning något, men stora problem återstår fortfarande. Avregleringar och privatiseringar spelar fortfarande en central roll. Valfriheten för ett enskilt land att välja en annan väg för att nå målet om minskad fattigdom är i praktiken obefintlig. anser därför att IMF och är i stort behov av reformer, både när det kommer till politiskt innehåll och i arbetsformer. utgångspunkt är att varje land måste ha rätten att på sina egna villkor kunna utforma sin ekonomiska politik. Oavsett om det gäller ett land i nord eller syd måste folket i demokratiska val ha möjligheten att ta ställning till de ekonomiska vägval som varje land ställs inför. bör verka i IMF och för en reformering av institutionernas makroekonomiska krav för att öka möjligheterna för låntagare att själva utforma sin ekonomiska politik. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Den ekonomiska krisen inom euroområdet har resulterat i en politisk kris för hela EU. Krisen har föranlett diverse nödlån och krisprogram för en rad länder, däribland , som står på randen till konkurs. IMF och de ledande europeiska ledarna ser skuldkrisen som ett utslag av bristande budgetdisciplin. Deras lösningar har varit drakoniska besparingsprogram i kombination med hårdare budgetregler, och utgångspunkten för trojkan där IMF, ECB och EU ingår har alltför ofta varit att vanliga löntagare ska betala priset för ekonomiska kriser, vilka skapats av en avreglerad finansmarknad och en oansvarig banksektor. Krav ställs på länderna att skära ner i offentlig sektor, sänka minimilöner, urholka fackliga rättigheter, genomföra kraftiga besparingar i olika offentliga välfärdsprogram samt genomföra krav på privatiseringar. Vi tycker att det här är fel väg att gå och vi ser med oro hur länder på grund av sitt ekonomiska underläge i förhandlingssituationerna tvingats på en ekonomisk politik, som vi menar leder till att samhällen kommer att slitas isär av ökade sociala klyftor. Mot bakgrund av detta vill vi att IMF:s lånevillkor ändras i grunden. Ekonomiska kriser möts inte genom ensidiga nedskärningar och genom att löntagarnas rättigheter pressas tillbaka. Det finns stora behov av att öka fokus på investeringar, inte minst inom området klimatomställning, och regleringar av de finansiella marknaderna för att möta krisen. I IMF:s program behöver betydligt större social hänsyn tas och större fokus läggas vid jämställdhet mellan män och kvinnor. Fackliga rättigheter och avtal måste respekteras. Länders skuldnedskrivningar ska bekostas av fordringsägarna, inte skattebetalarna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 5.3.1 Sätt millenniemålen först finns en gemensam internationell dagordning för global utveckling genom den s.k. millenniedeklarationen, undertecknad av ca 200 länder. Deklarationen slår fast att global utveckling kräver en helhetssyn insatser för fattigdomsbekämpning, utbildning, hälsa, fred, säkerhet, miljö, mänskliga rättigheter och demokrati hör ihop. För att kunna nå FN:s millenniemål, som bl.a. innebär en halvering av fattigdomen och minskad mödra och barnadödlighet, är det viktigt att IMF och aktivt bidrar till att förverkliga målen. Institutionerna framför i ord att det är fattigdomsbekämpning som är det överordnade målet. Dessvärre betyder det ofta samma sak som ekonomisk tillväxt i allmänhet. Ingen hänsyn tas till hur den ökade produktionen av varor och tjänster fördelas.