mot · H002Fö228 · 2012-10-03 00:00:00 — Vad säger då forskningen?6 Bygglovsplikt för basstationer och antenner11 Lågstrålande områden och PBL11 Myndighetsutövning måste bygga på säker information12 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om behovet av att kommunerna får förutsättningar att ta sitt ansvar för dem som drabbas av elöverkänslighet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om behovet av att säkerställa fakta om ohälsa och el. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om bygglovsplikt för antenner och basstationer.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om behovet av att i ge utrymme för kommuner att skapa områden med låga strålningsnivåer.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om hur försiktighetsprincipen ska behandlas i . tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om osäkerheter i kunskapsunderlag. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om gränsvärdena för strålning i intervallet 0,1 MHz300 GHz. 1 Yrkandena 3 och 4 hänvisade till CU. Elöverkänslighet eller ohälsa på grund av omgivningspåverkan från elektriska installationer eller elektrisk utrustning, som det kanske borde benämnas, är ett tämligen nytt fenomen. Det har i första hand varit människor vars arbeten kretsat kring elektrisk teknik i någon form som har drabbats. Om vi bortser från lokförare och andra grupper som arbetar i miljöer med mycket kraftiga fält med höga effekter började problemen med försämrad hälsa kring elektrisk vardagsteknik uppmärksammas och . Då var det i första hand lysrör som ansågs ge besvär. I takt med att lysrören byttes ut vandrade de första bildskärmarna in på våra arbetsplatser. De kvinnor som i första hand ledde introduktionen av denna teknik på statliga verk, företag och andra organisationer var de eldsjälar som ofta tog mest stryk. Några av dessa har berättat om hur de insåg att de drabbats. Några av dem lever med elöverkänslighet . De strålkanoner till bildskärmar som den första generationen av tekniken faktiskt utgjorde byttes mot mindre skadliga bildskärmar, tack vare ett starkt fackligt arbete, och kom plattskärmar som ger betydligt lägre fält i omgivningen. Utvecklingen av trådlös digital kommunikation har sedan trätt in som den senaste orsaken till ohälsa kopplad till elektrisk teknik. Ett flertal av de ingenjörer som deltog i utvecklandet av den nya tekniken, inte minst på och , är skadade för livet. Långvarig exponering, i början kanske mindre analyserad än den som är i kommersiell drift, skadade pionjärerna. Med anledning av detta börjar man tala om ohälsa kopplad till icke-joniserande strålning som omspänner ett frekvensområde från ungefär till ca 1 PHz. Först i detta skede, slutet av , började man mer precist tala om digitala signaler som källa till problemen. Det är ganska naturligt att de som först kom i kontakt med den nya tekniken och som var mest entusiastiska över dess möjligheter också är de som återfinns bland de först drabbade. När den nya tekniken kommersialiserades var det också i första hand äldre män med god ekonomi som hade möjlighet att skaffa sig den. I takt med att priset på elektronik har sjunkit dramatiskt har produkterna även i ökad utsträckning vänt sig till ungdomar och även till barn. Detta har inneburit att medelåldern bland de drabbade sjunker, och hölls det första sommarlägret för barn som drabbats av ohälsa på grund av exponering för elektrisk teknik. Enkäter som utförts med olika metoder antyder att mellan av befolkningen i på något sätt anser sig uppleva att deras hälsa påverkas negativt av i första hand mobiltelefoner. Undersökningar tyder även på att det handlar om ett växande problem. Det finns därför anledning att anta att alla människor på något sätt påverkas av det onaturliga inslaget av icke-joniserande strålning som vi omger oss med. Motioner med krav av samma slag som de i denna motion har ställts till ett flertal gånger. Denna är en upprepning med mycket marginella ändringar av motionen i detta ämne som i sin tur till stora delar bygger på motion Fö206 med rubriken mot elrelaterad ohälsa från allmänna motionstiden . Förslagen i den sistnämnda motionen bereddes i huvudsak av försvarsutskottet men två av punkterna hänvisades för beredning till civilutskottet. I sin argumentation för avslag lutar sig försvarsutskottet nästan uteslutande på sin övertygelse att ansvariga myndigheter baserar sina ställningstaganden på en säker vetenskaplig grund. Nedan ett exempel från motiveringen i betänkande 2010/11 FöU5. , för arbetsliv och socialvetenskap och bedriver forskning, initierar och finansierar forskning och sammanställer forskning om elektromagnetiska och radiofrekventa fält och deras inverkan på hälsa och miljö och publicerar detta. Det finns en internationell för icke-joniserande strålning (International Commission on Non-Ionizing Radiation Protection). kommer IARC att samla ledande forskare för att försöka få fram ett slutgiltigt besked i frågan om mobiltelefoni kan vara cancerframkallande eller inte. Med anledning av att den högst ansvarige i () vetenskapliga råd, den så kallade forskaren från , inte fick delta i den av försvarsutskottet nämnda på grund av sina kopplingar till industrin kan det finnas anledning för utskottet att ompröva sitt tidigare ställningstagande. Man ska även komma ihåg att varken är läkare eller strålningsfysiker, han är statistiker och inget annat. har inte enbart varit ordförande i råd utan även i FAS expertgrupp samt fungerat som expert åt i dessa frågor. Att med sin starka position har lyckats styra alla de forskningsmedel utskottet nämner i sitt ställningstagande till sin egen forskning och därmed avlövat andra svenska forskare som inte delar hans uppfattning när det gäller risker med icke-joniserande strålning möjligheterna att fortsätta forska talas det tyst om. Den hållning visat när det gäller fördelning av forskningsmedel kan knappast beskrivas som sant kunskapssökande varför man kan ifrågasätta hans seriositet som forskare. Vidare är den internationella kommission (ICNIRP) som utskottet lutar sig mot i sin motivering till avslag inte någon internationell kommission. Det är en privat stiftelse helt finansierad av elektronikindustrin. Genom denna stiftelse kanaliseras även forskningsmedel i huvudsak till de forskare som inte finner någon koppling mellan digitala elektromagnetiska fält och tecken på ohälsa hos vare sig försöksdjur eller människor. Märkligt nog är det ur denna grupp forskare man har rekryterat sakkunniga till de vetenskapliga råd våra myndigheter lutar sig på. Ett annat exempel på försvarsutskottets motivering i betänkande 2010/11 FöU5 som med anledning av händelserna våren och borde omvärderas är följande: Utskottet har under en lång rad år noterat att berörda myndigheter funnit att det saknas vetenskapligt belägg för samband mellan uppkomsten av självrapporterade besvär och elektromagnetisk strålning. Det innebär att de besvär som elkänsliga upplever inte kan behandlas som en strålskyddsfråga. Det finns sålunda inte en myndighet att vända sig till för de personer som uppvisar besvär. Det betyder inte att frågan om elöverkänslighet har ignorerats. Den ohälsa som personer med dessa symptom har är enligt utskottet en fråga för hälso- och sjukvården. Det brister inte i myndighetsutövningen. Utskottet har uppenbarligen inte lyssnat till den samlade uppfattningen i forskarvärlden utan nöjt sig med att lyssna till de av näringslivet finansierade forskare som befolkat våra svenska myndigheters expertorgan. Av de över 2 000 forskningsrapporter som finns att tillgå är det enbart som slår fast att ingen koppling går att finna mellan icke-joniserande strålning och effekter på människors hälsa. Påståendet att det saknas vetenskapliga belägg för ett samband mellan denna typ av strålning och hälsobesvär borde kunna strykas när den ledande så kallade forskaren på området i kan anses trovärdig. Det finns svenska forskare med utbildning på just dessa områden som har en annan uppfattning än . Visst ska strålskadade i likhet med brännskadade och trafikskadade hänvisas till sjukvården men det hindrar inte att vi har myndigheter som arbetar med att minimera risken för bränder och trafikolyckor. Det rimliga vore att en myndighet även tog ansvar för att minimera riskerna för skador från icke-joniserande strålning. Att utskottet inte fått möjlighet att konsultera rätt kompetens är även uppenbart när utskottet i motivtexten ovan konstaterar att denna typ av besvär inte kan behandlas som en strålskyddsfråga. Just detta missförstånd är även uppenbart i nedanstående citat från samma betänkande: Magnetfält är en del av vår vardag och finns runt om oss. De uppstår kring elektriska apparater som kylskåp, kaffekokare, hårtorkar, tv-apparater och trådlösa telefoner. Ju starkare ström, desto starkare är magnetfälten. Så fort apparaterna används alstrar de magnetfält. Magnetfältet upphör så snart apparaten stängs av. Magnetfält som uppkommer kring elektriska apparater och kraftledningar kallas växlande magnetfält. Denna typ av magnetfält skapar elektriska strömmar i kroppen som, vid mycket starka fält, kan påverka kroppens nervsignaler. Det råder stor samstämmighet om hur starka magnetfält som krävs för att ge upphov till omedelbar påverkan, t.ex. nerv- och muskelretningar. Styrkan på dessa magnetfält ligger dock långt över vad som normalt finns i vår omgivning. Däremot finns osäkerhet kring barnleukemi och exponering för magnetfält från kraftledningar. Att på detta sätt blanda samman magnetfält av olika styrka och skapade av helt olika typer av elektriska apparater och installationer är beklagansvärt. Motioner som väcks kring dessa frågor berör inte problem med hälsa vid kraftöverföring. har huvudinriktningen varit effekter från digitala signaler där frekvens och modulation och inte effekt är det som utpekas som källor till hälsoproblem. Dessa exempel visar att utskottet lutat sig mot expertis som kan betraktas som trovärdig och att man utgått från en felaktig avgränsning av de frågor man berett. Att de företrädare för forskningen som ersatt som expert hos de myndigheter utskottet lutar sig på har liknande kopplingar till industrin utgår vi från att utskottet nu beaktar. Det kan man exempelvis göra genom att vända sig till de oberoende forskare som faktiskt överlevt trots de försök som gjorts att tysta dem. Om politiken skall bli trovärdig är det nödvändigt att frigöra sig från den av näringslivet styrda forskningen. Det finns fortfarande forskare som inte går att köpa för pengar utan som verkligen är sant kunskapssökande, och dessa bör vi politiker verkligen värna om. De tre exemplen ovan som avslöjar hur bristfälligt beslutsunderlag låter sig nöjas med har lett till att denna motion inte behandlats. När man nu i egen dokumentation, och inte bara i forskningsrapporter, internationella konventioner och hyllmetrar av litteratur, kan läsa om hur ovetenskapligt frågan om elrelaterad ohälsa behandlas har man tydligen ingen annan metod kvar än att begrava frågan. Vad säger då forskningen? Eftersom det ofta hänvisas till uttalanden från SSM och dess vetenskapliga råd när man hävdar att det inte finns någon forskning som visar att det skulle finnas ett samband mellan vardagselektronisk teknik och hälsopåverkan borde det påståendet granskas av de utskott som bereder dessa frågor. Varför inte ta del av de underlag som används i andra länder när man där skärper kraven på strålningsnivåer och inför skarpare rekommendationer för användning exempelvis för barn. Bjud exempelvis in professor som ansvarar för den brittiska regeringens forskningsprogram om mobiltelefoner och hälsokopplingar och lyssna vad han har att säga om tillförlitligheten i de rapporter som SSM lutar sig på. publicerades Bioinitiativrapporten (se nedan) som sammanfattar mer än 1 500 undersökningar om ohälsoeffekter från icke-joniserande strålning. Man konstaterar där att de existerande gränsvärdena inte räcker till för att skydda befolkningen samt att mängder av icke-termiska hälsoeffekter har konstaterats. Bland många olika biologiska effekter har man kunnat konstatera dna-skador. Slutsatsen blir att ett gränsvärde som enbart baseras på termiska effekter inte är relevant när det gäller att skydda befolkningen. Table 1-1 BioInitiative Report Overall Conclusions. OVERALL SUMMARY OF CONCLUSIONS The existing ICNIRP and FCC limits for public and occupational exposure to and RF are insufficiently protective of public health. public and occupational exposure standards for extra-low frequency and radiofrequency radiation are recommended to address bioeffects and potential adverse health effects of chronic exposure to and RF. These effects are now widely reported to occur at exposure levels significantly below most current national and international limits. A biologically-based exposure limit is one that is protective against and RF intensity and modulation factors which, with chronic exposure, can reasonably be presumed to result in significant impacts to health and well-being. Research is needed (but should not delay) regulatory action for and substantive preventative action for RF proportionate to potential health and well-being risks from chronic exposure. A biologically-based exposure limit should reflect current scientific knowledge of bioeffects and health effects, and impose new limits based on preventative action as defined by the Precautionary Principle (EEA, 2001). exposure standards shall be protective against exposures levels of and RF that affect or change normal biological functioning of organisms (humans). They shall not be based solely on energy absorption or thermal levels of energy input, or resulting tissue heating. They shall be protective against chronic exposure responses. The existing standards are based on thermal (heating) limits, and do not address non-thermal (or low-intensity) exposures which are widely reported to cause bioeffects, some likely leading to adverse health effects with chronic exposure. Biological effects may include both potential adverse health effects and loss of homeostasis and well-being. exposure standards are needed to prevent disruption of normal body processes. Effects are reported for DNS damage (genotoxicity that is directly linked to integrity of the human genome), cellular communication, cellular metabolism and repair, cancer surveillance within the body; and for protection against cancer and neurological diseases. Also reported are neurological effects including impairment of sleep and sleep architecture, cognitive function and memory; depression; cardiac effects; pathological leakage of the blood-brain barrier; and impairment of normal immune function, fertility and reproduction. Frequency, intensity, exposure duration, and the number of exposure episodes can affect the response, and these factors can interact with each other to produce different effects. In addition, in order to understand the biological consequences of EMF exposure, one must know whether the effect is cumulative, whether compensatory responses result, and when homeostasis will break down. Plausible biological mechanisms that can account for genotoxicity (DNA damage) are already well known (oxidative damage via free-radical actions) although it should also be said that there is not yet proof. However, proof of mechanism is not required to set public health policy, nor is it mandatory to set new guidelines or limits if adverse health effects occur at lower-than-existing IEEE and ICNIRP standards. Den senaste sammanställningen över forskningsläget i världen på detta område, Mobiltelefonins hälsorisker , av vetenskapsjournalisten , avslöjar dessutom de stora brister som finns i studier som gjorts för att visa att det inte skulle finnas någon koppling mellan den nya tekniken och hälsan för människor. antog ett uttalande angående halvtidsöversyn av den europeiska handlingsplanen för miljö och hälsa för perioden 20042010. I detta uttalande räknar man bland annat upp nya sjukdomssyndrom som man ser med stort allvar på. Bland dessa finns överkänslighet mot elektromagnetisk strålning. Man trycker särskilt på betydelsen av att i dessa sammanhang tillämpa försiktighetsprincipen. ställer sig även bakom slutsatserna i rapporten från Bioinitiativet som redovisats ovan. preciserar att de gamla gränsvärdena uppenbart spelat ur sin roll och att de måste ersättas med nya som tar hänsyn även till icke-termiska effekter av icke-joniserande strålning. Detta sker nu i många europeiska länder men i väljer vi bort all den forskning som indikerar risker. När en motion med liknande förslag till riksdagsbeslut som de i denna motion behandlades under /09 valde majoritet att inte följa bedömning utan hänvisade till WHO och påstod att WHO inte anser att det finns någon koppling mellan strålning och hälsopåverkan. Riksdagsmajoriteten gör då samma misstag som SSM och väljer att inte redovisa den vetenskapliga osäkerhet i ett sådant ställningstagande som WHO däremot väljer att presentera. Att inte beskriva den vetenskapliga osäkerheten av ett veteskapligt uttalande betraktas i veteskapsvärlden som oseriöst. Man kan därför påstå att riksdagsmajoriteten medvetet den gången valde att inte följa den lagstiftning man själv beslutat om. Det är naturligtvis beklagansvärt. Detta sätt att hantera den vetenskapliga osäkerheten i ett beslutsunderlag har upprepats men förhoppningsvis eftersom allt fler runt om i världen erkänner problemet. presenterade exempelvis för mänskliga rättigheter en resolution om elektromagnetiska fält, resolution (2011). gör en annan tolkning av WHO:s slutsatser än riksdagsmajoriteten. konstaterar att WHO:s slutsats är att elektromagnetiska fält svarar för en av de vanligaste och snabbast växande miljöeffekter som orsakar ökande oro hos allmänheten. Efter en längre argumentation där bland annat beklagar att försiktighetsprincipen inte tillämpas så som den är avsedd att tillämpas lämnas ett antal rekommendationer till medlemsländerna. Även om dessa rekommendationer inte är juridiskt bindande för medlemsstaterna har de en stark ställning som åtaganden för länderna. Bland rekommendationerna kan nämnas att man anser att exponering för elektromagnetiska fält bör minskas, att normerna för exponering har stora brister, att länderna bör öka informationen kring risker med elektromagnetiska fält samt att strålningsfria zoner ska inrättas för att skydda de som drabbas hårdast. konstaterar även att frågor kring elektromagnetiska fält och deras hälsopåverkan har stor likhet med andra frågor som exempelvis hur lagstiftningen fungerar kring hantering av nya kemikalier, läkemedel, bekämpningsmedel, tungmetaller i produkter liksom exempelvis GMO-produkter. Man konstaterar att den vetenskapliga trovärdigheten har stora brister när det gäller bedömningen av möjliga effekter på miljö och människors hälsa. Att den inte vill öka sin kunskap på området blev uppenbart under årets kongress om risker för hälsan och miljön som arrangerades i . När världens absoluta elit av forskare och jurister samlas för att diskutera brister i vetenskapliga underlag och lagstiftning för att hantera nya teknikers och produkters påverkan på miljö och hälsa väljer att inte närvara. Som enda svensk deltagare på detta kan jag bara dra slutsatsen att regeringen helt saknar intresse för frågor kring riskbedömning av ny teknik och nya produkter. Att ett av de tre exempelområden som kongressen behandlade var icke-joniserande strålning och dess påverkan på hälsa var kanske orsaken till att man inte vågade närvara. Kunskap kan ju vara farlig eller? Kommuner som vill ta ansvar för de medborgare som far illa av el-relaterad ohälsa har ingen central myndighet att vända sig till för att få fram adekvat faktaunderlag. Vilket alltså strider mot rekommendation. Varken eller anser sig ha laglig skyldighet att utreda vad som är orsaken till att denna form av ohälsa uppstår. Den privatperson som noterar att en medborgare blir medvetslös när en mobiltelefon slås på har inte heller någon myndighet att vända sig till med sin iakttagelse. Flera försök har gjorts att larma myndigheterna om människor som tar uppenbar skada när de går in i vissa lokaler eller som akut skadas vid snabba miljöbyten, men ingen myndighet vill ta emot den typen av anmälningar. Den som varit med om sådana händelser uppfattar det lika orimligt som om man vid ett nödsamtal från en trafikolycksplats skulle bli vägrad en ambulans när man nämner att den påkörande bilen är en på grund av att larmcentralen anser att forskningsläget är sådant att just Volvobilar inte kan förorsaka olyckor och att händelsen som rapporteras in därför inte kan ha inträffat. Det är inte rimligt att samhället struntar i att lyssna på de personer som själva gör kopplingen mellan den ohälsa de upplever och elektriska apparater, signaler eller liknande. Den gruppen har samma rätt som andra att bli seriöst bemött. När utskottsmajoriteten pekar ut sjukvården som ansvarig kanske det vore på sin plats att kräva att sjukvården inrättar mottagningar där denna patientgrupp kan vistas utan att deras åkomma förvärras. Mot bakgrund av det ovan anförda bör , trots tidigare avslag, ge regeringen till känna behovet av att skapa förutsättningar för kommunerna att ta sitt ansvar för dem som drabbas av elöverkänslighet. Alltför många individer är interna flyktingar i vårt land på grund av det hot mot hälsan som de upplever hänger samman med ett ökat inslag av elektrifiering av miljön. Många lider även av lindrigare ohälsa som de uppfattar har klar koppling till el. När vetenskapliga förklaringar saknas kan man bara beskriva det som var och en kan iaktta och rapportera. När sådan information systematiskt samlas in av forskningen brukar det betecknas som klinisk forskning. Tyvärr sker inte någon sådan systematisk insamling av information kring ohälsa som de drabbade själva kopplar till någon form av elektriska installationer eller aktiviteter i vårt land. Den forskning som styrts av har enligt kritiker inte tagit hänsyn till den latenstid som vore relevant för de skador man försöker spåra. Man har även utgått från en mycket låg exponering i förhållande till vad som är normalt . Något försök att undersöka drabbade har inte på allvar gjorts. Den statistik som ändå samlas in i samband med marknadsföringsundersökningar av olika företag visar dock på en trend där denna typ av ohälsa ökar. De få forskare som, trots att nästan inga forskningsmedel anslås för detta problemområde, ändå lyckas genomföra försök kring elektricitet och hälsoeffekter har visat på flera tydliga biologiska effekter från normala strålningskällor i hem och på arbetsplatser. Det handlar både om effekter på hjärnceller och på hudceller. Den lilla forskning som sker fritt från den multinationella elektronikindustrin är ganska entydig när det gäller riskerna. Man ser samband och varnar för den aningslösa expansionen av elrelaterad nedsmutsning av vår miljö över hela världen. Att låta en särskild kommission granska problemområdet är en rimlig åtgärd. En sådan kommission bör ha till uppdrag att samarbeta nära med för att säkerställa att den kunskap om problemets omfattning som föreningen har läggs in i kommissionens arbete. Eftersom de som drabbas inte har normal tillgänglighet till information finns en risk att en kommission inte skulle kunna få kontakt med problemet på ett adekvat sätt på andra vägar. En sådan kommission kan självklart inte bestå av personer som direkt eller indirekt har en stor del av sin forskning eller på annat sätt sin försörjning knuten till uppdrag från mobiltelefonindustrin, dess olika stiftelser eller andra företag som arbetar med teknik som bygger på användandet av icke-joniserande strålning. Tyvärr besätts de expertpaneler vi har tillgång till i huvudsak av personer med denna typ av kopplingar.