mot · H002Kr258 · 2012-10-02 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i samverkan med länsstyrelserna bör göra en inventering av folkrörelsebyggnader, som grund för kommande bedömningar av vilka som har särskilt stort bevarandevärde. I samband med beslut rörande ändrade relationer mellan staten och beslöts om omfattande årliga statsbidrag för underhåll av äldre kyrkor. En schablonregel infördes med innebörden att den tidigare statskyrkans kyrkobyggnader tillkomna klassades som kulturminnen. Detta även i fall där en arkitekt ritat flera snarlika kyrkor. 1800-talets väckelserörelser innebar tillkomsten av flera samfund med tusentals nya församlingar landet runt. Med insamlade medel och stora lekmannainsatser kom omfattande verksamheter igång. I städer, andra tätorter och inte sällan ända ned på bynivå uppfördes mängder av kyrkor, kapell och . Församlingsmedlemmarna bidrog med pengar, byggmaterial och arbete. De enklaste missionshusen var ofta snarlika bygdens normala bostadshus. Ungefär tillkom på motsvarande sätt mängder av ordenshus (det första, väl bevarat, i ) och andra nykterhetslokaler. En tredje våg av folkrörelsebyggnader kom genom arbetarrörelsens Folkets Hus med spridning över hela landet. Gemensamt för lokalerna var att de oftast uppfördes i trä på landsbygden och i sten eller tegel i städerna. De största väckelsekyrkorna hade, som ett slags reaktion mot nygotiken, en annan utformning än statskyrkobyggnaderna. Med förebilder i främst City Road Chapel och baptisternas Metropolitan Tabernacle, båda i , införde väckelserörelserna en för helt ny kyrkoarkitektur för sina större byggnader. Inga höga torn, spartansk inredning och läktare för att rymma många. Den kyrkohistoriskt mest intressanta byggnaden var rimligen metodistpastorn kyrkan i , uppförd 1841 med pengar han samlat in i och . tilläts komma till som pastor till engelska arbetare vid verkstadsindustri. Att så många svenskar attraherades av förkunnelse ledde till starka reaktioner. Hans kyrka stormades av pöbel, hetsad av både överhet och press. förbjöds att predika och flydde från . Han hade betydelse som inspiratör till både väckelse- och nykterhetsarbete. Två unga medarbetare till honom var och , sedan portalgestalter för baptisterna respektive . kom sedan att bli huvudkyrka i . Kyrkan revs i samband med Hötorgssaneringen. Det är beklagligt att inte statsmakterna, och berörda länsstyrelser ställde sig frågan vilka av till exempel de sex största väckelsekyrkorna som borde bevaras för framtiden. Sex, fem, fyra, tre, två eller en? I stället revs alla sex. legendariska Blasieholmskyrkan såldes till . byggde baptisternas Betelkapellet i , och liksom hade han samlat in pengar i och . tre största kyrkor var i (byggd ), i (1879) och i (byggd ) och samfundets första med torn. Den revs ungefär med de två andra. i , länge kallad kapell, hade ofta (riksdagsledamot för staden) som predikant. Den kunde genom dubbla fyrsidiga läktare rymma 3 000 personer och var därmed stadens i särklass största samlingslokal. Arkitekt var som ritade en rad kyrkor, också för andra samfund. De största väckelsebyggnaderna revs alltså utan att de ansvariga för svensk kulturminnesvård reagerade. De mindre missionshusen, ordenshusen och Folkets Hus, oftast i trä, har uppgått till tusental men har främst efter minskat mycket kraftigt, genom rivning eller försäljning för att användas som bostäder eller kommersiell verksamhet. En del har blivit lokaler för byalag och liknande. I (2002) om Svenska Missionsförbundets kyrkobyggande finns en redovisning av samtliga samfundets missionskyrkor och som funnits i , nämligen 164, varav 98 i och 66 i . I i fanns byggmästaren och riksdagsledamoten som ritade ett mycket stort antal byggnader för olika ändamål. Han var missionsförbundare och till samfundet gjorde han ritningar till men också typritningar för missionsstationer. I min hemkommun finns , byggd . Den har tresidig läktare och en framträdande fondmålning. Byggnaden har haft mycket stor betydelse för bygdens föreningsliv, och i flertalet familjer fanns nog personer med en relation till den. Det är trist att de största och mest legendariska väckelsekyrkorna raserades utan samlad bedömning. Nog en återspegling av att också de kulturminnesvårdande myndigheterna länge ansåg att fria samfund och deras lokaler var ointressanta jämfört med statskyrkan. Det finns knappast skäl att bevara samtliga de , ordenshus och folkets hus som ännu inte raserats. En byggnad som finns kvar i ursprungligt skick är väl oftast av större intresse än kraftigt ombyggda lokaler. Det är inte en rimlig linje att som i fallet säga att alla byggnader från tiden automatiskt bör bevaras. Principiellt bör varje objekt bedömas på sina egna meriter. Att bevara samtliga gamla järnvägsstationer eller stenbroar är knappast motiverat, utan ett urval måste göras. Folkrörelserna var i mycket grunden till den svenska demokratin, inte minst genom att de kom att fungera som skola i praktisk demokrati. I ett längre perspektiv blir det konstigt om byggnaderna hos den gamla statskyrkan, som i mycket representerade överhetssamhället, anses oerhört mycket mer skyddsvärda än lokalerna från de folkliga rörelser som drev på för demokrati, folkbildning och likhet inför lagen. bör, i samverkan med länsstyrelserna, göra en inventering av kvarvarande folkrörelselokaler. Dessa byggnader representerar olika organisationer, olika tidsperioder, olika byggtraditioner och en del har haft större lokal och regional betydelse än andra. De kyrkohistoriskt och arkitektoniskt främsta väckelsekyrkorna raserades årtiondena närmast efter . De kan inte repareras i efterhand, men än finns chansen att inte upprepa samma misstag också för glesbygdslokaler. Den principiellt rimligaste lösningen är att varje objekt bedöms på sina egna meriter, kyrka, industribyggnad, jordbruk, bostad, trafikanläggning, idrottsanläggning eller vad det kan vara. Länsstyrelserna är kanske den instans som lättast kan göra avvägningen mellan olika objekt som bedöms vara av intresse att bevara för eftervärlden. Om olika objekt vägs mot varandra bör statliga medel till byggnadsminnesvård inte i förväg vara öronmärkta för den ena eller andra typen av byggnader. I ett första skede bör en inventering göras av folkrörelsebyggnader, som grund för kommande bedömningar av vilka som har särskilt stort bevarandevärde. Inventeringen bör omfatta såväl byggnader som ännu används i sin ursprungliga funktion som sådana som fått annan ägare men i huvudsak ändå finns bevarade ut- och invändigt.