mot · H002MJ481 · 2012-10-01 00:00:00 — Inom ramarna för Köpenhamnsackordet ska möjligheterna att nå 1,5-gradersmålet utredas och tas upp till prövning som nytt mål för de globala förhandlingarna. menar att tvågradersmålet är adekvat för att uppfylla det övergripande målet: att undvika en farlig klimatförändring. Målet bör istället sättas till en temperaturökning med . Detta bör ge regeringen tillkänna som sin mening. I enlighet med vetenskapliga underlag och med målet att begränsa temperaturökningen till har arbetat för att utsläppen i ska minskas och . Detta är mycket ambitiösa mål men likväl otillräckliga för att klara ansvar när temperaturmålet ändras från 2 till . För att klara 1,5-gradersmålet behöver de globala utsläppen helt upphöra till 2050 och utsläppen i rika länder vara nära noll för att ge fattiga länder utrymme för ökade utsläpp. Studier som har gjorts över möjligheten att minska utsläppen i antyder dock att en så snabb minskning inte är möjlig utan mycket stora social-ekonomiska konsekvenser. Klimatarbetet har gått alldeles för långsamt för att det ska vara realistiskt. Utrymme för fattiga länder kan dock också skapas genom att vi i rika länder finansierar klimatåtgärder i fattiga länder, så att dessa kan bygga upp sitt välstånd på ett mindre kolintensivt sätt än vad vi en gång gjorde. de gröna anser därför att ansvar ska uppfyllas genom att vi inhemskt minskar våra utsläpp till nära noll enligt en linjär minskning . Det innebär en reduktion av utsläpp till 2020 med och en minskning till 2030 jämfört med . Detta bör ge regeringen tillkänna som sin mening. Som framgår av nästa avsnitt anser vi att dessutom bör ta ansvar enligt GDR-modellen för de globala utsläppen genom att finansiera utsläppsminskningar i andra länder. 6.2.1Är av 72 verkligen 13,5? Regeringen gör det lättare för sig, åtminstone på kort sikt. Även deras utsläppsmål är att minska utsläppen till 2020 jämfört med . Utsläppen 1990 var (mton), vilket borde innebära att de ska minskas med 29,1 mton. Men regeringen avgränsar målet till att endast gälla för den icke-handlande sektorn, vars utsläpp var cirka 50 mton. Reduktionen ska därmed bara vara 20 mton istället för 29,1. En tredjedel av reduktionsbehovet försvann. Dessutom ska en stor andel av reduktionen göras genom att köpa tveksamt utsläppsutrymme i fattiga länder. Den reduktion som återstår att göra i är då 13,5 mton. Resultatet av regeringens politik är att de svenska utsläppen minskar förhållandevis lite . Istället för en 40-procentig reduktion blir resultatet att utsläppen endast minskar . Med nuvarande takt skulle det ta att nå EU:s utsläppsmål till 2050. de gröna anser att detta är ett svek mot klimatet och framtida generationer. Det är dessutom ett falskt sätt att redovisa utsläpp som bara skapar otydlighet och förvirring i debatten och hos allmänhet och näringsliv. Vi anser att metoder för beräkning och redovisning av utsläpp och mål bör vara konsistenta och transparenta. Det är ett tydligt exempel på den urholkning av klimatarbetet som motiverar ett klimatpolitiskt regelverk (se 2 ovan). 6.2.2Är noll nettoutsläpp verkligen noll utsläpp? Regeringens långsiktiga utsläppsmål är att ska ha noll nettoutsläpp. Men vad detta innebär är mycket osäkert. Regeringen har tillsatt en utredning, Färdplan 2050, som bland annat ska definiera vad målet innebär. Allt tyder på att tonvikten snarare kommer att ligga på netto än på noll. Genom att räkna in vetenskapligt osäkra sänkor och en ökning av tveksamma insatser i andra länder (mekanismen för ren utveckling) kommer man att räkna hem målet utan att göra några förändringar av betydelse för att minska utsläppen. vänder sig mot denna beräkningsmodell. Vi anser att utsläppen i princip ska upphöra helt i , men det finns vissa utsläpp som i praktiken är omöjliga att stoppa, såsom läckage av växthusgaser från mark. Utsläppsreduktioner i andra länder ska ske utöver reduktioner i och sänkor kan inte räknas av på ett vetenskapligt trovärdigt sätt. Utsläppen i bör vara så nära noll de kan vara. Sex miljoner barn dör av hunger , och en miljard människor lever utan el. Att ge dessa människor tillgång till grundläggande välstånd och utveckling är en central uppgift för de gröna. Det kan inte vänta, det behöver ske . En helt central del i detta är att de får tillgång till energi på villkor som liknar våra. Tyvärr innebär det än så länge att de behöver tillgång till bensin, olja, diesel och kol. De förnybara energislagen har ännu inte slagit igenom tillräckligt för att undvika en sådan konsekvens. För en lantbrukare i kan räddningen ur fattigdom fortfarande vara en dunk olja. Den innehåller mer energi och rikedom än vad hela byn kan skapa tillsammans för hand . Den är biljetten till hopp om ett värdigt liv utan hunger och sjukdomar. Insikten om detta är även ingången till utformningen av (UNFCCC). Där anges tydligt att fattiga länder har rätt till utveckling med fossila bränslen, medan det är de redan rika ländernas ansvar att minska sina utsläpp för att skapa utrymme för en sådan utveckling och finansiera det globala klimatarbetet, det vill säga åtgärder för anpassning och utsläppsreduktioner i utvecklingsländer. Det är också vad de rika länderna har utlovat, men inte uppfyllt. visar allt fler rapporter att läget är mer akut än vad forskare trott. Den stora utmaningen är därför hur världen framöver ska ge de fattiga länderna möjlighet att utvecklas utan att för den skull begå samma misstag som de rika länderna gjort tidigare. Många pekar på att investeringarna i grön omställning är en nyckelfaktor och behöver öka kraftigt globalt. Därför bär länder, som , ett stort ansvar att inspirera fler länder att säkerställa att dessa investeringar ökar. Det finns en rad olika modeller för att beräkna hur ett globalt utsläppsmål kan differentieras för olika länder med syftet att fördelningen ska bli rättvis. Greenhouse Development Rights (GDR), Contraction & Convergence, Cap and Dividend och individuella utsläppsrätter är några av dem som figurerar i debatten. Vilken av dessa som man väljer att utgå från får konsekvenser för de utsläppsmål som sedan sätts nationellt. För de gröna är rättvisa en hörnsten i politiken. I linje med detta har uttryckt stöd för en ansvarsfördelning enligt GDR och även föreslagit denna modell som utgångspunkt för klimatpolitiken i samhället. Anledningen är att detta är den modell som har bedömts ge störst rätt till utveckling i fattiga länder kombinerat med utsläppsminskning och andra viktiga faktorer såsom effektivitet och genomförbarhet. Som alla andra modeller är GDR ett principiellt förhållningssätt till ansvars- och fördelningsfrågorna, inte ett färdigt politiskt förslag med utarbetade detaljer och färdiga lösningar för hur det ska tillämpas i praktiken. Modellen utgår från ländernas historiska ansvar för utsläpp och deras ekonomiska förmåga. Sedan fastställer den hur stort ansvar varje land har för minskningar av de globala utsläppen inte bara de nationella. Ansvaret beräknas utifrån utsläpp och den ekonomiska förmågan beräknas efter antalet personer i landet med en inkomst över en viss nivå. För länder med stora utsläpp och en stor befolkning av jämförelsevis rika människor blir ansvaret stort, medan länder med små utsläpp och fattiga befolkningar har ett mindre ansvar. För ett land som blir ansvaret för utsläppsminskningar större än våra samlade utsläpp. Det innebär att vi inte bara har ansvar för att fasa ut våra egna utsläpp utan också för att finansiera utsläppsminskningar i fattiga länder. Figur 1: och rättvisa utsläppsutrymme enligt GDR med 1,5-gradersmål Det gula fältet visar utsläpp enligt prognos och den breda linjen visar rättvisa utsläpp enligt GDR. har redan förbrukat sitt rättvisa utrymme medan har möjlighet att öka sina. Om minskar utsläppen med till 2020 och når nära nollutsläpp (prickad linje) återstår ett ansvar att finansiera reduktioner även i utvecklingsländer (streckat fält), exempelvis i . Källa: Greenhouse Development Rights calculator, Hansen-style 350 ppm Mitigation Pathway.10 Hur en sådan överföring bör ske anges inte i GDR-modellen. de gröna har en kritisk hållning till mekanismen för ren utveckling, ett verktyg som vi anser behöver revideras i grunden. Tills detta har skett bör det endast användas med måtta och då under förutsättning att de allra högsta kraven så kallad Gold Standard uppfylls samt att de minskningar av utsläppen som projekten anses bidra till inte räknas av mot det nationella målet. 7.2Sveriges del av ansvaret kommer inte att leva upp till sitt ansvar enligt GDR enbart genom reduktioner på hemmaplan. Utsläppsminskningen här hemma behöver kompletteras med åtgärder och investeringar i andra länder, främst utvecklingsländer. Ett första steg är att hedra de skarpa löften om finansiering som och EU har gett i samband med de internationella klimatförhandlingarna. Inför COP 15 i enades de rika länderna om att medverka till att skapas för klimatarbete . Beloppet har sedan kommit att accepteras i debatten men ligger långt under vad de flesta anser kommer att behövas. Det finns många olika uppskattningar som figurerar i debatten, de flesta mycket högre, exempelvis uppgifter från olika FN-rapporter som nämner belopp som är 46 gånger högre. Det finns alltså inget underlag för att säga just det var nog bara en rund siffra som man kunde enas kring. Av dessa anses vara rättvisa del av ansvaret. Detta motsvarar för EU och ett antal miljarder för svenskt vidkommande. Även om det är mycket pengar bör det jämföras med de beräkningar som har kommit från G 77 i de internationella klimatförhandlingarna: mellan av de rika ländernas BNI, vilket för del motsvarar . Vissa utvecklingsländer har föreslagit betydligt mer än så: av BNI. handlar det alltså om en mycket stor transferering av kapital. Utan andra liknelser talar vissa om en ny Världsbank i storleksordning. Två frågor infinner sig snabbt: Varifrån ska dessa pengar komma och hur ska de föras över till kloka ändamål i fattiga länder? Dessa frågor ställs nu över hela världen i samband med klimatförhandlingarna, även om beloppens storlek varierar. har bidrag i realiteten varit nära noll. I statsbudgeten finns en post på , men hela beloppet utgörs av redan befintligt bistånd som har fått en ny etikett och det är oklart hur mycket som egentligen har med klimatarbete att göra. anser att detta strider mot Klimatkonventionen, som tydligt anger att finansieringen ska vara utöver bistånd. är det uppenbart att finansieringen inte endast kan ske över statsbudgeten och att det behövs fungerande kanaler för överföringen. saknas en specifik och allmänt accepterad process för överföringen, men den så kallade Gröna fonden växer nu fram inom klimatkonventionen. Avsikten är att den ska kunna distribuera medel för klimatarbete till fattiga länder och verkar det som om den kan vara operationell . När det gäller finansieringen är situationen likartad; alla väntar på de så kallade innovativa finansieringsmekanismerna, som behöver utgöra större delen av finansieringen. Det handlar då om internationella överenskommelser, avtal och skatter på exempelvis sjöfartens och flygets bunkerbränslen, finansiella transaktioner etc. Det pågår också diskussioner om resurser som kan frigöras när miljöskadliga subventioner tas bort liksom om hur till exempel pensionskapital kan placeras. Öronmärkning av inkomsterna från auktioneringen av utsläppsrätterna, vilka 2013 beräknas till 1,3 miljarder, är ett konkret förslag. har öronmärkt av intäkterna för klimatinsatser. Det bör också göra. Dessvärre utvecklas dessa mycket långsamt , vilket väcker en tredje fråga: Hur ska vi avsätta pengar , innan finansieringsmekanismer finns på plats och den Gröna fonden byggs upp? anser att ska ta sitt ansvar för finansieringen av det internationella klimatarbetet i enlighet med GDR-modellen. kommer det att innebära överföring av stora belopp som bör finansieras med hjälp av nya mekanismer. har haft en mycket avvaktande, för att inte säga bromsande, inställning till utvecklingen av finansieringen. bör ta ledningen i det arbetet och föreslå vilka mekanismer som bör användas. I väntan på att dessa utvecklas behöver vi ta det ansvar som vi har lovat i internationella förhandlingar utan att tumma på biståndet. bör öronmärka en del av denna finansiering till uppbyggnaden av Gröna fonden så att den kan komma igång . Detta bör ge regeringen tillkänna som sin mening. Till detta kommer ett ansvar för rika länder att hjälpa fattiga länder med anpassningsåtgärder. Klimaträttvisa är inte bara en global fråga. Användning av fossila bränslen och klimatförändringar är i högsta grad en fråga om rättvisa mellan generationer: någon annan får betala priset för vår generations överdrifter. Klimaträttvisa är också en nationell fråga. Om åtgärder för att minska utsläppen får negativa fördelningseffekter inom vårt land och inom den nuvarande generationen, bör dessa kompenseras. Ett förslag som diskuterats är individuella utsläppskvoter som kan köpas och säljas, ett slags ransonering eller utsläppshandelssystem på individnivå. Detta bör utredas närmare, men det är viktigt att förslaget inte ses som ett sätt för politiken att undandra sig ansvar. Andra förslag går ut på att hitta andra sätt att kompensera utsatta grupper genom en annan fördelningspolitik, till exempel höjt grundavdrag, höjd grundpension och liknande. Att avstå från klimatpolitiska åtgärder på grund av fördelningseffekter inom en generation är en uppgivenhetspolitik som i praktiken innebär en omfördelning mellan generationer, till nackdel för framtiden. Åtgärder för att minska utsläppen som i sig bidrar till en mer rättvis fördelning bör prioriteras. 8Utvinning av fossila bränslen För att undvika en storskalig klimatförändring behöver utsläppen av koldioxid och andra växthusgaser minska kraftigt. Detta har stått klart för forskare och politiker länge och ledde fram till skapandet av 1993. trädde Kyotoprotokollet i kraft, med bindande mål om utsläppsminskningar i industrialiserade länder. , , ökade utsläppen av växthusgaser trots att medförde en kraftig utsläppsminskning i . En tillbakablick visar att klimatkonventionen och Kyotoprotokollet inte ens har skapat ett hack i kurvan över ständigt ökande utsläpp har ökningen snarare varit större . har utsläppen slagit rekord, precis som halten koldioxid i atmosfären, jordens temperatur och antalet extrema väderhändelser. Figur 2: Utsläpp av växthusgaser globalt 19702005, miljarder ton CO2 Källa: (). uppgick utsläppen till , den högsta nivån . Inom bara behöver kurvan plana ut och dyka brant, men det finns ingenting som tyder på att det kommer att ske. Tvärtom produktionen av fossila bränslen är större än någonsin, liksom investeringarna i att utvinna och producera kol, olja och fossil gas. Och det är i investeringarna som problemet ligger. Det finns en närmast omättlig efterfrågan på energi, och fossil energi är den energiform som bolagen fortfarande investerar i. visade forskare i den ansedda tidskriften att mänskligheten inte kan använda ens en bråkdel av jordens kända reserver av kol, olja och gas om vi ska undvika en storskalig klimatförändring. Faktum är att vi inte ens kan använda hälften av de fossila bränslen som är ekonomiskt lönsamma att utvinna. Medan det politiska systemet försöker hitta sätt att begränsa användningen av fossila bränslen, fortsätter energikoncerner som och att investera mer och pumpa upp mer. Medan många av världens politiker undviker frågan, eller i bästa fall filar på skattesatser, stöd och handelssystem för att begränsa användningen av fossila bränslen, fortsätter bolagen att gräva, schakta och borra i jakten på mer. Och en sak kan man vara säker på: varje droppe olja som pumpas upp, varje kolbit som grävs fram, kommer att användas och leda till ännu större klimatpåverkan. har den politiken varit inriktad på att begränsa användningen av fossila bränslen. Längst i denna strävan har kanske EU kommit, sedan unionen införde ett tak för utsläpp från industrianläggningar och sedan delade ut utsläppsrätter under detta tak. Inom andra sektorer, såsom transporter och bostäder, har EU främst använt skatter och andra styrmedel för att minska användningen. De nedslående resultaten av arbetet med EU:s utsläppshandel, där tilldelningen av utsläppsrätter ligger långt över efterfrågan och det i praktiken inte finns något utsläppstak , visar tydligt behovet av att prova andra vägar. Likaså utgör svårigheterna att införa gemensamma skatter på utsläpp eller att enas kring mål för effektivisering inom EU ett tydligt vittnesmål om de politiska svårigheter som förknippas med åtgärder mot användning. Vi kan inte lita på att alla världens politiker ska vakna upp och genomföra åtgärder som begränsar användningen av fossila bränslen i den utsträckning som krävs, eller förlita oss på att ett internationellt system för handel med utsläppsrätter får tillräckligt genomslag tillräckligt fort. Problemet bör även angripas vid dess bokstavliga källa: utvinningen av fossila bränslen. En självklar och nödvändig strategi är då att begränsa utvinningen av fossila bränslen så att den inte överskrider det utrymme för utsläpp som finns . Kolet i form av olja, kol och gas måste få ligga kvar i marken. Detta bör vara en del av den lösning som förhandlas i kommande klimatavtal. Hur det ska utformas är inte givet, men det är rimligen enklare och mer effektivt att reglera utvinningen som trots allt sker på ett fåtal ställen och av ett mindre antal aktörer än att reglera alla användare och små utsläppskällor som finns. Situationens allvar ställs på sin spets i Arktisområdet. Där återfinns en stor del av världens outnyttjade tillgångar av naturgas, kol och olja. När havsisarna nu smälter till följd av den globala uppvärmningen slåss , , , och om att få exploatera de fyndigheter som då blir tillgängliga. Samma utveckling kan vi se i djuphaven och i känsliga markområden: i takt med att den billiga oljan tar slut flyttas utvinningen till områden där risken för störningar är större och där tekniken är outvecklad och riskfylld. Även på land förskjuts fronten för utvinning av fossila bränslen ständigt framåt mot ekologiskt eller socialt känsliga områden och bedrivs med allt mer riskfyllda eller miljöpåverkande metoder. Ett exempel är när bolag, främst i än så länge, gräver upp så kallad oljesand, vilket ödelägger stora markområden, förorenar vattnet och är mycket energikrävande. Ett annat exempel är hydrologisk spräckning av berg för att utvinna fossil gas som finns lagrad i skifferlager långt under markytan, så kallad fracking. I processen pumpas vatten blandat med kemikalier ned i borrhål under högt tryck för att pressa ut gasen som sedan leds upp till ytan. Metoden är förenad med nedsmutsning av grundvatten, spridning av kemikalier och hälsorisker. För att stoppa denna skenande utveckling måste det tas globala initiativ för att bromsa exploateringen av nya fyndigheter i känsliga områden och utvinning med miljöfarliga eller osäkra metoder. ska ha en konsekvent linje i klimatfrågan och bör gå i framkant. Därför bör minerallagen ändras så att ett tydligt förbud mot såväl prospektering som utvinning av kol, olja och naturgas skrivs in. På så sätt visar att vi sätter kampen mot klimatförändringarna före kortsiktiga ekonomiska nationella intressen. Regeringen bör även verka internationellt för att få andra länder att införa restriktioner mot utvinning av fossila bränslen inom sina territorier. I bör ta initiativ till att göra till en skyddad zon på ett liknande sätt som har skett i . Detta bör ge regeringen tillkänna som sin mening. Per (MP) , föredrag för riksdagsgrupp . /Marknader%20f%C3%B6r%20ekosystemtj%C3%A4nster.pdf. /Marknader%20f%C3%B6r%20ekosystemtj%C3%A4nster.pdf. /Års%20och%20hållbarhetsredovisning%202011.pdf. En utsläppsrätt = ett ton CO2e. En fortsatt minskning i samma takt ger en reduktion med . Verified Emission for 2011, .