mot · GZ02U18 · 2012-03-29 00:00:00 — Till skillnad från exempelvis och har vi inget formellt undantag från detta. Detta kommer som ett resultat av en närmast nonchalant motvilja från regeringen mot en bred diskussion i frågan, trots det kritiska opinionsläget och resultaten från den tidigare folkomröstningen. Regeringens ovilja att förhandla fram ett formellt undantag gör att vi måste förhålla oss till ett eventuellt framtida medlemskap i tredje steg och att vi därmed också måste ha synpunkter på det som är att betrakta som EMU-områdets angelägenheter. ställer sig starkt negativa till att , i en eventuell framtid som euronation, ska tvingas låna ut pengar efter beslut på federal nivå. ESM:s kapital är inledningsvis tänkt att uppgå till . Det motsvarar hela svenska statens utgifter . Enligt förslag ska ESM styras av respektive lands finansministrar. Även om beslut huvudsakligen ska tas enhälligt öppnar förslaget upp för beslut genom kvalificerad majoritet under vissa förhållanden. En svensk finansminister kan alltså med enkelhet bli överkörd, emedan röstetalet baseras på respektive lands andel av ESM:s kapital, vilket i sin tur baseras på andelen av befolkningen respektive bruttonationalprodukten. Det är givetvis otänkbart för att låta någon annan än det svenska folkets valda företrädare förfoga över så pass stora summor av vad som i grunden är svenska skattepengar. Till yttermera visso är förtroende för denna samling individer, som alltså är tilltänkta såsom blivande ESM-råd, tämligen begränsat givet historiken avseende deras förmåga att skapa tillit, stabilitet och lugn och ro på de finansiella marknaderna. Vidare är det högst oklart huruvida denna typ av åtgärd är att föredra på lång sikt och om den över huvud taget är långsiktigt hållbar. Proposition 2011/12:66 avslöjar självt sin egen akilleshäl: När bestämmelserna om den ekonomiska och monetära unionen (EMU) infördes genom , som trädde i kraft , gjordes valet att inte i den institutionella arkitekturen för EMU innefatta någon finansiell stödmekanism för euroländer. Detta föreföll rationellt eftersom endast ekonomiskt och finansiellt stabila länder skulle kunna kvalificera sig för att införa euron. Man befarade också en risk för att möjligheten till hjälpaktioner skulle minska ländernas eget ansvarstagande för sin ekonomi. Denna logik, som sedermera alltså förkastats, gäller i själva verket lika mycket nu som då. Konsekvensen på av att lösa ut den som försatt sig i skuld minskar givetvis incitamenten att hålla sig med sunda statsfinanser. Samma resonemang används helt riktigt inom bankväsendet, där flera banker tar på sig orimliga risker med vetskapen om att staten, och i förlängningen skattebetalarna, står för kostnaden om det skulle vilja sig riktigt illa. I sammanhanget bör det även konstateras att en stor del av finansieringen från krismekanismerna används för att hålla europeiska banker under armarna. Att genomgå ett regelrätt stålbad är givetvis inte att föredra på kort sikt, men att skjuta det framför sig är heller inte långsiktigt hållbart. Det är på sitt sätt fascinerande att det som framstod som uppenbart , och som är ett fullt korrekt allmängiltigt resonemang, helt enkelt inte tycks äga sin riktighet längre. En viktig fråga i sammanhanget är åtaganden i EFSM, där vissa förespråkar ESM enkom för att undslippa EFSM. hävdar dock att man kan konstatera att de krismekanismer som skapades för att hantera de ökade räntor som mötte flera europeiska länder kan ha saknat rättsligt stöd i fördragen. Användandet av artikel 122 för att inrätta de tillfälliga mekanismerna delade den juridiska expertisen i två delar. Som framgår av vetenskapliga studier som publicerats efter euromötet och ministerrådets möten finns det all anledning att ifrågasätta huruvida artikel 122 verkligen gav EU rätt att inrätta EFSM, till och med villkorat och tillfälligt, som ett svar på Greklandskrisen. De huvudsakliga invändningarna mot artikel 122 som rättslig grund för de nuvarande mekanismerna är att krisen inte var utanför och kontroll, utan snarare självförvållad, och att det inte heller var någon osedvanlig händelse som låg till grund för, i vart fall, kris. Det kan noteras att House of vid sin prövning av artikel 136 funnit att artikel 122 knappast kunde ligga till grund för EFSM och att EU inte hade rätt att inrätta mekanismen med artikeln som rättslig grund. Även en snabbanalys av för europapolitiska studier fann att det var juridiskt kontroversiellt att använda artikel 122 för mekanismerna. Tyvärr har det inte skett någon rättslig prövning av frågan. Det finns till och med tvivel som lyser igenom i slutsatserna från Europeiska rådets möte , där toppmötet fastställer att man är överens om att inte använda artikel 122 för krismekanismer. Mekanismerna borde inte ha antagits förrän en grundlig juridisk prövning gjorts. skedde så inte. Enligt mening borde fler länder ha verkat för att få frågan om förordningen prövad i sina respektive författningsdomstolar eller, bäst av allt, tagit frågan till för att få fastställt huruvida rådet och kommissionen verkligen har agerat i enlighet med fördragen. anser att borde ha hänskjutit frågan till för en prövning av den rättsliga grunden för EFSM-förordningen. Således torde ändock kommit ifrån sitt borgensåtagande i EFSM. På grund av det oklara rättsläget och för att skydda svenska skattepengar bör regeringen driva linjen att EFSM ska avskaffas. De länder som har försatt sig i en situation där de inte längre styr över sin penningpolitik får givetvis lösa sina respektive problem och utmaningar så som de själva finner bäst, och lägger ingen direkt värdering i det. Däremot, så länge riskerar att dras djupare in i eurosamarbetet måste ta avstånd från ömsesidiga åtaganden liksom ESM. Det står dock fritt att upprätta bilaterala låneavtal sinsemellan även om det förmodligen vore att föredra om de åter fick kontroll och självständighet över sin penningpolitik. Det rimliga för svensk del är att förhandlar fram ett formellt undantag från att införa euron som valuta, och så länge så inte är fallet nödgas vi avslå alla ändringar i linje med vad regeringen anför på området. Europeiska byggdes upp huvudsakligen för att främja de gamla övergång från plan- till marknadsekonomi efter kollaps. I det fallet rörde det sig om europeiska folk, flera i vår omedelbara närhet, som hade en otvetydig vilja att röra sig mot och mot en demokratisk, marknadsekonomisk rättsstat i västeuropeisk tappning. Regeringen ställer sig dock bakom en ändring av bankens geografiska verksamhetsområde till att omfatta även en rad länder i och . motsätter sig ändringen av ett flertal orsaker: Som proposition 2011/12:64 konstaterar kan banken endast bedriva verksamhet i länder som bekänner sig till, och har börjat tillämpa, principer om demokrati med flerpartisystem, pluralism och marknadsekonomi. Det är i allra bästa fall för tidigt att hävda att den berörda regionen når upp till det huvudkriteriet. I sämsta fall är det direkt felaktigt. Det är över lag för tidigt att dra långtgående slutsatser om demokratiseringen i och som proposition 2011/12:64 gör. Att ett antal mer eller mindre diktatoriskt lagda regimer har fallit är i sak så klart positivt, men det innebär inte i sig att motståndaren är demokrat och står upp för principer om pluralism och marknadsekonomi. I bästa fall visar det sig inom ett eller att så faktiskt är fallet, i sämsta fall visar det sig att en despot bara har blivit utbytt mot en annan. Exempelvis är det fortfarande högst oklart vad de klaner som stred mot Gaddafi har för egentliga syften och långsiktiga visioner för sitt land. Oaktat utfall är den rimliga hållningen att avvakta utvecklingen, tills vi hamnar i ett läge där vi helt enkelt vet mer om situationen. I proposition 2011/12:64 påstås att länderna i södra och östra har problem och utmaningar som liknar dem i de tidigare planekonomierna i . Detta påstående är inte bara naivt utan direkt historielöst. hamnade på fel sida av järnridån och förtrycktes under ett halvt sekel av 1900-talets främsta diktatur . Folkets vilja till förändring, frihet, demokrati och självständighet var otvetydig. Att påstå att fallen är snarlika motbevisas inte bara av islamisternas framfart i exempelvis de tunisiska och egyptiska valen, efter den arabiska våren. I grund och botten föreligger en kulturell värdegrundsskillnad och ett helt annat förhållningssätt till demokrati, pluralism och flerpartisystem. Det tecknade kapitalet i banken uppgår efter en kvothöjning till , varav ägarandel uppgår till , alltså motsvarande . är även en stor finansiär av bankens s.k. särskilda verksamhet. uppgick det svenska bidraget till enbart vad avser den särskilda verksamheten. Att banken bedriver verksamhet med ett stort inslag av risk är förvisso fullt naturligt, men att riskutsätta vad som i grunden är svenska skattepengar i en region där inbördeskrig inte bara är en påtaglig fara, utan på sina håll också ett faktum, är inte att föra en ansvarsfull politik. Skattepengar ska användas omsorgsfullt och med största vördnad och respekt. Den ekonomiska riskbilden förstärks av faktumet att den tidigare förutsedda återföringen av en del av grundkapitalet, motsvarande eller för del , i och med den planerade utvidgningen är sannolik. Regeringen anser att banken driver en viktig verksamhet inom sitt nuvarande verksamhetsområde. Denna bild delas av . I synnerhet gäller det de östeuropeiska länder som ännu ej har fullbordat sin resa mot demokrati och marknadsekonomi, eller i klartext länder såsom , , , delar av , och . Då den föreslagna geografiska utvidgningen avses ske inom ramen för det befintliga kapitalet kommer verksamheten i nämnda områden obönhörligen att reduceras. anser det vara en oklok prioritering att göra. Det ligger närmare vårt intresse att se att dessa, huvudsakligen europeiska, länder fortsatt prioriteras i stället för att nedprioriteras till förmån för och . Det ovanstående bör ges regeringen till känna. är () övergripande behörig myndighet för tillsynen över de finansiella marknaderna i . Regeringen avser nu att bryta denna praxis och förflytta delar av den kompetens och de befogenheter som ligger under FI till motsvarande myndighet på federal EU-nivå, och i stället låta (Authority) överta verksamheten. Den befogenhet som berörs avser tillsynen över kreditvärderingsinstitut. Proposition 2011/12:40 föreslår vidsträckta befogenheter för den federala och därmed utom svensk kontroll och ansvarsutkrävande myndigheten . Bland annat föreslås att den ska kunna göra fysiska platsundersökningar, helt utan förhandsanmälan, och att den ska kunna förelägga viten för såväl fysiska som juridiska personer för att förmå dem att underkasta sig en utredning eller en undersökning. Tillika ska den även kunna delegera uppgifter till och begära olika konkreta åtgärder, exempelvis att utreda en särskild uppgift eller genomföra en platsundersökning. Av lagen (2010:1010) om kreditvärderingsinstitut framgår att Finans-inspektionen är behörig myndighet enligt förordningen om kreditvärderingsinstitut. Men enligt proposition 2011/12:40 medför ändringsförordning (EU) nr 513/2011, som ligger till grund för propositionen, att de nationella behöriga myndigheternas befogenheter och uppgifter som rör tillsyn över kreditvärderingsinstitut [upphör]. Därav följer också att de bestämmelser i lagen om kreditvärderingsinstitut som t.ex. reglerar befogenheter och möjligheter att ingripa blir obsoleta och bör upphävas. uppfattning är att vissa standardiseringar av regelverk som syftar till att underlätta handeln på den inre marknaden i vissa fall mycket väl kan vara av godo. I detta specifika fall rör det sig dock inte enkom om en standardisering av regelverk och förordningar, utan om en regelrätt maktförskjutning från en svensk myndighet under regeringens kontroll till motsvarande myndighet på EU-nivå bortom regeringens kontroll. Den typen av maktförskjutning vänder vi oss emot huvudsakligen av principiella skäl, då vi ser ett egenvärde i att makten och kontrollen över det offentliga ligger under regeringen och samt inte minst ytterst under det svenska folket. Med anledning av vad som ovan anförts menar vi att inte ska fråntas några befogenheter vad avser det berörda området. grundinställning är att skattepolitiken är en nationell kompetens. I synnerhet gäller detta den svenska momsbefrielsen avseende mindre, ideella föreningar, som kommissionen vill avhända oss. Detta skulle innebära en kraftigt ökad administration och ökade kostnader för föreningar med ytterst marginella ekonomiska medel och, i praktiken, att vissa föreningar tvingas upplösa sig själva. Det är vår bedömning att regeringen inte driver linjen att försvara våra intressen i denna fråga tillräckligt hårt. Exempelvis bör vi vara beredda att nyttja vår vetorätt i andra sammanhang för att vinna gehör i denna fråga. Frågan om en internationell finanstransaktionsskatt (FTT) är relevant ur minst två aspekter. Dels är skattepolitiken en nationell angelägenhet, dels skulle en sådan skatt resultera i kapitalflykt till andra finanscentrum utanför EU och i förlängningen minska hela EU:s BNP. En dylik skatt kan i princip endast införas globalt, eller inte alls. vänder sig således emot den föreslagna skatten. är även starkt skeptiska till att koordinera vissa punktskatter på EU-nivå. Punktskatter syftar huvudsakligen till att uppnå vissa mål på exempelvis miljö- eller folkhälsoområdet. Dessa mål är en nationell angelägenhet och ska formuleras av riksdag och i förlängningen av det svenska folket. Det innebär även att måste sitta på verktygen för att uppnå dem. Det ovanstående bör ges regeringen till känna. Under punkt 20.3.5 i skrivelsen redogör regeringen för förvaltning. Under denna punkt redogör regeringen inte för de negativa effekter Schengen har medfört för . Negativa effekter som får anses vara så graverande att både det nuvarande och kommissionens arbete inte kan vara annat än ett misslyckande. I och med fulla deltagande i Schengen har resor mellan och andra medlemsstater blivit närmast att betrakta som inrikesresor. Detta betyder att när någon eller några forcerat en svag punkt i Schengens yttre gränser så är man mer eller mindre fri att resa som man vill ända fram till . Samarbetet kräver därför ett fullgott gränsskydd längs hela det geografiska område som Schengen utgör. Ett område som har externa sjögränser och externa landsgränser2. Kommissionen och har misslyckats med att upprätthålla ett fullgott gränsskydd. Detta har fått katastrofala följder för liksom många andra medlemsstater. Vår egen regering har tidigare erkänt att den organiserade brottsligheten har brett ut sig i just till följd av Schengens svaga gränser3. Vi har fått en anstormning av illegala invandrare eller papperslösa som vissa envisas med att kalla dem. Illegala som bidrar till en svart ekonomi genom svartarbete och därmed också utsätter hederliga medborgare och företag för en orättvis lönekonkurrens. Även vapen och narkotika från tredjeländer finner sin slutdestination här. Våldet i är en het fråga i . Det många glömmer är att många gangsteruppgörelser med skjutvapen inblandade möjliggörs av alla illegala vapen som smugglats in i . På uppger man att majoriteten av dessa skjutvapen kommer från länder i utanför EU4. Vidare är det nog allmänt känt att narkotika som heroin och kokain inte härrör från kokabuskar eller opiumvallmo odlat i . Mycket av narkotikan i tillverkas i områden som och och förs in samma vägar som illegala invandrare dvs. där gränsskydd för tillfället är svagast5. Vi sverigedemokrater anser att regeringen bör erkänna misslyckande med att upprätthålla ett fullgott gränsskydd. Vidare anser vi att regeringen bör redovisa hur detta misslyckade gränsskydd har drabbat i form av illegala invandrare, organiserad brottslighet, vapen och narkotika. Slutligen anser vi att i sin nuvarande form ska avvecklas eftersom gränsskyddet inte fungerar. Asyl, invandring och visering generella hållning är att alla beslut om vilka personer från andra länder som tillåts bosätta sig och uppehålla sig i ett land ska tas på nationell nivå. verkar för att kraftigt minska invandringen till . Vi är också positiva till mellanstatliga samarbeten mellan suveräna europeiska stater i syfte att bekämpa gränsöverskridande organiserad brottslighet och minska utomeuropeiska individers möjlighet att missbruka våra asylsystem. Därför kan vi acceptera att gemensamma lagar och regler på dessa områden införs även i , dock med målsättningen att återföra möjligheten att besluta om lagändringar till . Vi anser dock inte att tillämpningen av de gemensamma lagarna kräver ett europeiskt stödkontor (Europeiska stödkontoret för asylfrågor), som är under uppförande på . Därför menar vi att detta ska läggas ned. har alla länder som ingår i tvingats acceptera att medborgare i bl.a. erhållit viseringsfrihet. fattade rådet ett beslut om ett avtal om ömsesidig viseringsfrihet mellan och . har tidigare starkt kritiserat och menar att beslut om visering ska återföras till nationell nivå. har länge konstaterat att integrationspolitiska åtgärder är alldeles för kostsamma för de resultat som uppnåtts. Integrering av tredjelandsmedborgare kan inte uppnås på unionsnivå då förutsättningarna för att ta emot tredjelandsmedborgare skiljer sig markant mellan medlemsländerna. Vi har därför förespråkat en assimilationslinje, vilket är möjligt endast om tillströmningen av invandrare hålls på en låg nivå, särskilt från länder utanför . Av dessa anledningar finner vi inga skäl att upprätthålla ett omfattande samarbete inom EU på integrationsområdet. 2020-strategin är i sin helhet dyr och ineffektiv. vill se en minskad avgift till EU. Budgetkonsekvenserna av 2020-strategin, genom den fleråriga budgetramen för perioden 20142020, bedöms uppgå till 10 miljarder i ökade svenska EU-avgifter. Det kan vi inte ställa oss bakom. Vi vänder oss också mot att ungdomsarbetslösheten görs till en unionsfråga genom ett föreslaget ramverk på europeisk nivå för att minska ungdomsarbetslösheten. Varje land har olika förutsättningar och olika struktur på sin arbetslöshet, och för att ska komma till rätta med den höga ungdomsarbetslösheten krävs åtgärder utformade på nationell nivå. Vi avvisar framför allt rörlighetsfixering inom EU som recept mot ungdomsarbetslöshet. Program för social förändring och social innovation Programmet för social förändring och social innovation (PSCI) bygger på tre paket, Progress, Eures och Mikrofinansiering och socialt entreprenörskap. Regeringen avvisade den sista men välkomnade Progress och Eures. avvisar förslaget i sin helhet. Progress syftar bl.a. till en ökad övervakning av sysselsättnings- och socialpolitiken i de olika medlemsländerna, men också till en mer gemensam, standardiserad arbetsmarknadslagstiftning. Vi menar att arbetsmarknadspolitik och därtill relevant lagstiftning utformas bäst på nationell nivå utifrån varje nations förutsättningar. Ett system med ett EU-gemensamt regelverk på arbetsmarknadsområdet vore direkt kontraproduktivt för att främja hög sysselsättning och bekämpa social utestängning och fattigdom. Eures är vi i sak mer positivt inställda till. Vi är positiva till ett system som underlättar utbyte av information om lediga platser. Det skulle vara positivt för många arbetssökande som söker jobb i ett annat medlemsland. Vi är dock skeptiska till att Eures i praktiken kommer fungera som vi önskar. Vi vill se ett system som underlättar rekrytering av specifik och efterfrågad kompetens mellan länder, men ser en överhängande risk att det i stället kan leda till lönekonkurrens eller rekrytering av arbetskraft som arbetar under villkor långt under den svenska kollektivavtalsstandarden. Eures skulle bäst fungera som ett komplement till den svenska arbetsförmedlingen, när det visat sig att en arbetssökande genom den svenska arbetsförmedlingen inte har kunnat finna en arbetsplats motsvarande den arbetssökandes kompetens, eller där svenska arbetsgivare inte har kunnat finna kompetens hos den inhemska arbetskraften. Eures blir då ett system som underlättar rekrytering av kvalificerad arbetskraft utan risk för lönekonkurrens. Vi konstaterar emellertid att så som systemet presenteras är risken överhängande att det främst leder till konkurrens om såväl svenska löner som arbetsvillkor. Mikrofinansiering och socialt entreprenörskap är vi, precis som regeringen, kritiska till. Vi menar också att förslaget i sin helhet strider mot subsidiaritetsprincipen. Vi är också kritiska till förslaget på grund av dess stora kostnad nära för perioden 20142020. Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter avvisar Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter i sin helhet. Socialpolitik ska inte utformas på EU-nivå. Förordningen om fonden går emot det nationella självbestämmandet och syftar till att svenska skattepengar ska gå till att motverka de negativa kortsiktiga effekter på sysselsättningen som uppstår genom strukturomvandling. Samfinansieringsandelen ökas också från i vissa fall för att fattiga EU-länder lättare ska kunna söka stöd från fonden utan att behöva bekosta åtgärden till särskilt stor del själv. menar att förslaget strider mot subsidiaritetsprincipen eftersom solidaritet med arbetslösa mycket väl kan visas på ömsesidig nivå mellan medlemsstater. Om olika medlemsstater eller enskilda vill skänka en del av sina pengar i solidarisk anda till arbetslösa jordbrukare eller andra arbetslösa i unionen står det dessa fritt att göra så. Socialpolitiken som sådan ska inte utformas på EU-nivå utan av medlemsstaterna själva. Fonden löper ut , och kommissionen har begärt förlängning. förordar att fonden i stället avvecklas per . Arbetsliv, arbetsmarknad och sociala frågor har visserligen gett regeringen till känna att utstationeringsdirektivet behöver revideras så att det upprättas i den form det ursprungligen var tänkt för, dvs. med en karaktär av minimidirektiv. I , som saknar minimilöner, har direktivet möjliggjort lönedumpning och att utländsk arbetskraft utnyttjas. Det är tvärtemot den grundtanke man hade när direktivet tillkom. har kommissionen aviserat att den ska lägga fram ett nytt lagstiftningsförslag om utstationering av arbetstagare, men det är en process som kommer att ta tid då det ska skickas till parlamentet och rådet, och därefter tillbaka till kommissionen, som i sin tur får revidera förslaget. Därefter ska det skickas till de nationella parlamenten som i sin tur ska implementera det. Det kan med andra ord ta innan EU har landat i ett nytt förslag här. ser det därför som angeläget att intar en mer offensiv hållning i frågan om utstationeringsdirektivet, t.ex. genom att lyfta frågan i ministerrådet eller toppmötet. hållning är att i ska svenska avtal gälla EU:s utstationeringsdirektiv leder till ett uppluckrat anställningsskydd och dumpade löner. Alla arbetstagare, oavsett nationalitet, ska arbeta enligt samma avtal, regler och löner som de miniminivåer som fastställs i svenska kollektivavtal. Samordning av de sociala trygghetssystemen Det inledande arbetet med samordning av de sociala trygghetssystemen, om än begränsat än så länge, är ett tydligt tecken på EU:s hunger att lägga under sig fler och fler politikområden. Sociala trygghetssystem är grunden för omfördelningen från den producerande delen av befolkningen till den del som behöver stöd, i en eller annan form. I mångt och mycket är det även ett uttryck för inhemsk solidaritet och intimt förknippat med skattemoralen. Det är väldigt olyckligt att EU anser att det finns en inneboende brist i att länderna själva ska kunna ha sina egna skräddarsydda system. Det är förvisso förståeligt att EU, i spåren av sin arbetarfientliga flexicurity, även anser att trygghetssystem ska kunna flytta runt. anser dock inte att det finns någon egennytta med helt harmoniserade regler för arbetstagares rörlighet och därmed inte heller för det sociala trygghetssystemet. Medlemsstaterna måste själva få utforma sina egna modeller.