ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · H002Fö241 · 2012-09-28 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att fastställa lägstanivåer för den kommunala räddningstjänsten. Det finns en grundläggande ansvarighet hos fastighetsägare och andra att förebygga olyckor, och att tillse att det finns utrustning för släckning av brand och för livräddning. har kommunerna ett långtgående ansvar, men lagen om skydd mot olyckor är skriven med så oprecisa formuleringar att det lagstadgade skyddet riskerar att undermineras. Lag (2003:778) om skydd mot olyckor stadgar att människors liv och hälsa samt egendom och miljö ska ges ett tillfredsställande och likvärdigt skydd mot olyckor, men med brasklappen att detta får ske med hänsyn till de lokala förhållandena. Den stadgar vidare att med räddningstjänst avses de räddningsinsatser som staten eller kommunerna ansvarar för vid olyckor eller överhängande fara för olyckor för att hindra och begränsa skador på människor, egendom eller miljön. Statens och kommunernas ansvar begränsas till att gälla insatser som krävs med hänsyn till behovet av ett snabbt ingripande, det hotade intressets vikt, kostnaderna för insatsen och omständigheterna i övrigt. Runt om i landet ser vi nu hur besparingsåtgärder i kärva tider leder till att den kommunala räddningstjänsten dras ner till ett minimum. Detta trots att förändringar egentligen inte ska ske av ekonomiska skäl, utan endast utifrån att riskbilden förändrats. Här blir dock de oprecisa skrivningarna i lagstiftningen problematisk, och det faktum att det inte finns någon konkret lägstanivå skapar situationer där samhällsskyddet kan visa sig vara otillräckligt. Ytterst sett är det kommunen som fastställer ambitionsnivån på räddningstjänsten. Den kommunala räddningstjänsten är föremål för tillsyn från , som också har ett samordnande ansvar och övergripande ansvar vid större olyckor. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) har därutöver ett myndighetsansvar på området och ska utveckla och stödja samhällets förmåga att hantera olyckor och kriser. MSB bör även få i uppdrag att arbeta fram konkreta lägstanivåer på den kommunala räddningstjänsten för att samhällets resurser ska vara tillräckliga vid olyckor och kriser.
mot · H002Fö257 · 2012-09-28 00:00:00 — Ett förbud mot grön laser tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om behovet av att se över möjligheten att förbjuda försäljning och innehav av starka laserpekare vad gäller privatpersoner. har flera personer, ofta piloter, lokförare eller yrkeschaufförer, blivit utsatta för attacker med starka laserpekare, så kallad grön laser. Även poliser som har försökt ingripa mot dessa attacker har blivit utsatta med stor risk för bestående ögonskador. Den gröna lasern utgör såväl ett arbetsmiljöproblem som en fara för allmänheten, och det är hög tid för att se över möjligheten att modernisera sin lagstiftning på området så att man förbjuder grön laser att öppet säljas i handeln. kan en privatperson lätt köpa en laserpekare som är många gånga starkare än vad som kan anses vara nödvändigt för en privatpersons behov och som i fel händer kan åsamka livslånga skador och i värsta fall även dödsfall. Den lagstiftning som vi har och som kräver särskilt tillstånd för den som på allmän plats vill använda laserpekare som är starkare än är otillräcklig då den inte lyckats få bort försäljningen av pekare för grön laser. En vanlig privatperson kan inte anses ha någon användning för dessa starka laserinstrument utan de hör hemma bland forskare och hos andra som är professionella i sin hantering av laserteknologi. har från sin sida varit tydlig med att den vill se ett förbud och att det är viktigt att en fungerande lagstiftning snabbt ska kunna komma på plats för att förhindra att dessa farliga verktyg fortsätter spridas i det svenska samhället. Det är också viktigt att det finns ett starkt lagstöd för polisen i deras arbete för att förebygga och förhindra fortsatta attacker med grön laser.
mot · H002Ju201 · 2012-09-12 00:00:00 — Poliseskort av misshandlade kvinnor tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att kvinnor som tvingats fly från sitt hem ska ha laglig rätt att återvända för att hämta sina och eventuella barns personliga tillhörigheter i skydd av polis. Kvinnor som misshandlas av en närstående ser ofta ingen annan utväg än att akut fly från sitt eget hem. Det är vanligt att kvinnor med barn bara hinner få med sig en väska med tillhörigheter innan de söker skydd på en kvinnojour eller någon annanstans. Att komma tillbaka till hemmet och hämta kläder och annat nödvändigt är ofta inte möjligt för den utsatta kvinnan. Trots att våldsutsatta kvinnor har behov av hjälp med att få tillgång till sina ägodelar saknas det centrala riktlinjer och information om problemet hos polisen. Lagstiftningen är inte heller helt klar på området. är det upp till den lokala polismyndigheten om de vill erbjuda stöd till våldsutsatta kvinnor som behöver hämta sina saker i sitt hem. Enligt kan det upplevas som ett problem att eskortera någon för att hämta saker i hemmet eftersom någon bodelning ännu inte gjorts. Det betyder att det inte är helt klart om kvinnan verkligen äger de saker som hon tar med sig. Vi anser att den motiveringen är helt irrelevant i sammanhanget. Även resursbrist anges som en orsak till att polisen nekar till att eskortera en kvinna till sitt hem för att hämta saker (2011:166). Vi anser att det är rimligt att kvinnan ges möjlighet att återvända till sitt eget hem och att skyddsbehovet för den utsatta kvinnan ska prioriteras. Kvinnor som tvingats fly från eller som har lämnat en närstående man, och känner fruktan för våld eller hot om våld från honom, ska ges laglig rätt att återvända till sitt hem för att hämta sina och eventuella barns personliga tillhörigheter i skydd av polis. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Amineh Kakabaveh (V)
mot · H002Ju203 · 2012-09-17 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen skyndsamt ska återkomma med underlag om vilka av polisens arbetsuppgifter som bättre kan utföras av andra samhällsaktörer och med förslag på omorganisation för detta ändamål. utför polisen sådana arbetsuppgifter som egentligen borde ligga inom andra samhällsaktörers ansvarsområden. gick rikspolischefen ut i en artikel på DN:s nätupplaga och uppmärksammade situationen1. menar att många av de arbetsuppgifter som polisen utför hindrar organisationen från att uppfylla de mål som är uppsatta för kärnverksamheten. skulle uppgifterna ofta skötas bättre av andra eftersom polisen i många fall besitter en helt annan kompetens än den som krävs. Följande exempel och rekommendationer ger rikspolischefen: Utfärdande av pass bör helt skötas av länsstyrelserna. Ansvaret för omhändertagandet av berusade personer i fyllecell bör skötas av landstingspersonal. Tillståndsgivning för exempelvis fyrverkerier och cirkustält bör skötas av kommunerna. Inspektion av farliga istappar bör skötas av snöröjare. Inspektion av utrymningsvägar och eltillförsel på hotell och pensionat bör skötas av kommunen. Omhändertagandet av hittegods bör skötas av annan än polisen. Transporter av vissa personer, såsom ungdomar till ungdomshem, kan ibland skötas av andra. Själva omhändertagandet av vanvårdade djur bör skötas av någon med bättre kompetens inom det veterinära området. Jag delar synpunkter om att flera arbetsuppgifter som polisen har bör utföras av någon annan och anser därför att regeringen skyndsamt skall återkomma med underlag för vilka av polisens arbetsuppgifter som bättre kan utföras av andra samhällsaktörer samt förslag på omorganisation för detta ändamål.
mot · H002Ju204 · 2012-09-18 00:00:00 — Polisens användning av kräksirap tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att polisen ska få använda kräkmedel för att säkra bevisning. Heroin som langas förvaras i små inplastade kapslar, s.k. kabbar som bärs i munnen av både langare och köpande missbrukare. Anledningen till detta är att kapseln lätt ska kunna sväljas om man blir upptäckt av polisen så att bevisningen kan undangömmas. Kapseln kommer till slut ut den naturliga vägen och kan användas igen. För inte så länge sedan, , var det fortfarande tillåtet för polisen att använda kräksirap i kampen mot narkotikan. Polisen tog då in personen som svalt en kapsel på sjukhus och gav dem kräksirap med resultatet att bevisningen kom upp och säkrades . Riksåklagaren beslutade dock att detta förfarande var kränkande och att det saknade lagligt stöd. Rutinerna förändrades till en mycket mer omständlig process; efter gripande måste beslut fattas om att sväljarna ska röntgas på sjukhus för bevisning av kapslar i magen, sedan måste beslut tas om att de misstänkta ska förvaras under ständig bevakning tills de uträttat sina behov, sväljarna måste bruka en icke-spolbar toalett i , häktespersonal får rota runt i avföring för ett obehagstillägg om någon hundralapp extra i lön och kommer kapslarna ut och narkotikan kan tas i beslag. Enligt vittnesmål från polisen blev resultatet att de tidigare ihärdiga poliserna tappade geisten att ta fast sväljare och narkotikahandeln fick det lättare att undgå polisen. Vid sidan av omständligheten för denna nya rutin kunde även kostnaden uppgå till per tillfälle , medan den tidigare användningen av kräksirap var näst intill gratis.1 Historien om kräksirapen är ett mycket bra exempel på hur dåliga rutiner skapar både en ineffektiv polisorganisation och en ond spiral som leder till demoralisering av poliskårens enskilda poliser. Som vanligt är det ett överdrivet tjat om integritet som legat bakom denna olycklighet. Jag ställer inte upp på detta numera gamla beslut. Den integritetskränkning användning av kräksirap innebär vägs mångfalt upp av den nytta en riktigt effektiv kamp mot narkotikahandeln utgör, både för samhället i stort, grupper som riskerar att hamna i missbruk, anhöriga till missbrukare och för de enskilda missbrukarna som får svårare att köpa narkotika. , efter att användningen av kräksirap förbjöds, efterfrågar polisen åter detta tvångsmedel till sitt förfogande2. Jag anser därför att det nu är hög tid att tillåta polisen att använda kräkmedel igen för att säkra bevisning i kampen mot narkotikan. För ett tidigt polisiärt vittnesmål, se. Att kräkas eller kränkas det är frågan av
mot · H002Ju205 · 2012-09-20 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att polisen när de går ut till allmänheten med gärningsmannabeskrivningar inte ska få censurera information om gärningsmannens utseende eller ursprung. Det finns situationer när polisen inte går ut med information till allmänheten om misstänkta gärningsmän. Situationer när sådan information skulle kunna störa en förundersökning och eventuellt varna eftersökta gärningsmän som t.ex. skulle kunna fly utomlands eller undanröja bevis. Det finns också situationer när polisen direkt går ut med signalement på gärningsmän till allmänheten i hopp om att tips eller information om de eftersökta så snabbt som möjligt skall kunna leda till ett gripande eller åtminstone till ökad vaksamhet. I vissa av dessa fall utelämnas viktig information om gärningsmännen av rädsla för att bryta mot politiskt korrekta normer och bli föremål för anklagelser om rasism. Härunder ges ett exempel om ett rån i : en matbutik som rånats av en ensam gärningsman beväpnad med en yxa Gärningsmannen beskrivs som en man med normal kroppsbyggnad och iklädd en ljusgrön munkjacka. Gärningsmannen beskrivs men något elementärt och kanske det mest uppenbara signalementet utelämnas dock nämligen: offrets utseende och ursprung. Denna rädsla som får polisen att utelämna viktiga signalement är inte ogrundad. När t.ex. närpolis skickade ut informationsmaterial till grannsamverkansföreningar om ligor som härjade med ursprung från vissa specifika världsdelar var inte medierna långsamma att uppmärksamma detta. Man rubricerade detta som att polisen spridde fördomar trots att gärningsmannabeskrivningarna var sanningsenliga. Snabbt blev polisen tvungna att urskulda sig efter tillrättavisningen1. Jag menar att polisen aldrig får låta en politisk korrekt rädsla för att peka ut vissa grupper i samhället stå i vägen för uppdraget att gripa gärningsmän och skydda samhället från grovt kriminella. Den svenska polisen bör följa våra nordiska grannländers poliskårers exempel och även gå ut med gärningsmannens utseende och ursprung när vittnesmål medger detta. Detta genom att ange om gärningsmannen beskrevs av vittnen som av europeiskt, asiatiskt, arabiskt eller afrikanskt utseende/ursprung o.s.v.2 Detta är så långt bort från rasism man kan komma utan i själva verket likabehandling. Rasism däremot är att beskriva vissa gärningsmän som av svenskt utseende eller ursprung och undvika att göra det för andra grupper genom att utelämna deras signalement. Polisen i måste visa att den likt polisen i våra grannländer först och främst vill gripa eftersökta gärningsmän utan hänsyn till politiskt korrekta normer. För polisen fortsätter att utelämna signalement för vissa grupper av gärningsmän kommer fler offer att utsättas för brott i onödan. Det är därför av största vikt att regeringen sänder ut tydliga signaler till polisen om att signalement rörande gärningsmännens utseende och ursprung aldrig får censureras bort när övriga signalement meddelas till allmänheten. Se t.ex. Norska polisens arbete i rapporten i från Oslos polisdistrikt.
mot · H002Ju206 · 2012-09-20 00:00:00 — Missbruk av och illegal handel med pass tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att åtgärder ska vidtas för att förhindra missbruk av och handel med svenska passhandlingar. På baksidan av svenska pass brukar följande kunna läsas: Passet är en värdehandling som skall förvaras säkert och hanteras varsamt. I vårt land finns det personer som systematiskt uppger att de förlorat sina pass för att gång på gång få nya utfärdade som de sedan kan sälja på den svarta marknaden. I en medieframställning om illegal handel med pass berättar , biträdande chef på i , att det finns exempel på personer som tappat sitt pass en gång . Vidare berättas om själva handelsförfarandet. Först säljs ett pass för omkring 10 000 på den svarta marknaden. Sedan används det till illegala resor. Därefter begär den ursprungliga passinnehavaren att få ett nytt pass utfärdat och proceduren upprepas.1 Enligt har också antalet pass som uppgetts ha förkommit ökat kraftigt . Antal svenska pass som uppgivits ha förkommit data hämtade ifrån RUT-utredning om förkomna pass Dnr 2012:37. Alla former av organiserad brottslighet måste bekämpas. När det gäller verksamhet som rör handel med svenska passhandlingar, som kan understödja allt ifrån människosmuggling, trafficking eller rent av resor för terrorister, får bekämpandet ses som av yttersta vikt. är utfärdandet och nyttjandet av passhandlingar något som berör hela befolkning. Nya regler för utfärdandet av pass får därför inte inskränka allvarligt på vanliga medborgares praktiska omständigheter kring t.ex. resor. Med utgångspunkt i att passhandling faktiskt är en värdehandling som bör förvaras säkert och hanteras varsamt är det inte rimligt att vanliga medborgare gång på gång förlorar sitt pass under loppet av . kan naturligtvis exceptionella fall av olycka förekomma varvid en medborgare faktiskt förlorar flera pass som denne är nödgad att resa utomlands. En möjlig lösning skulle kunna vara att nya passregler införs som gör gällande att en medborgare endast kan kvittera ut två nya pass om tidigare passhandling förkommit samt att det vid det andra utfärdandetillfället av pass (under ) påförs en tilläggsavgift i sådan storlek av det inte blir lönt att sälja passen. På så sätt förhindras storskalig svart handel med pass som de ekonomiska incitamenten minskas eftersom att endast ett pass kan utfärdas till normalt pris. En annan och inte nödvändigtvis ömsesidigt uteslutande lösning skulle kunna vara att speciella restriktioner införs. Dessa skulle kunna ge passutfärdare rätt att avslå passansökan ifrån misstänkta personer. Alldeles oavsett hur den bästa tekniska lösningen ser ut är det av största vikt att åtgärder vidtas för att denna svarta handel med svenska passhandlingar ska förhindras. Jag vill därför att regeringen skyndsamt återkommer med förslag om detta. Nätartikel Människosmuggling med svenska pass publicerad: onsdag 11/1-2012, SR Ekot.
mot · H002Ju207 · 2012-09-20 00:00:00 — Skyldighet att ersätta tolkkostnader i brottmål tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att obligatorisk betalningsskyldighet för tolkhjälp ska införas för tilltalade vid fällande dom i brottmål med fängelsestraff som påföljd. I domstolar har man vid brottmål bl.a. rätt till tolk i främmande språk om man inte behärskar det svenska språket. Blir den tilltalade dömd i ett brottmål kan denne bli skyldig att betala hela eller delar av kostnaden för försvarsadvokat och målsägandebiträde. Kostnader för tolk på främmande språk betalas dock av allmänna medel oavsett dom. Resultatet av detta är att själva kostnaderna för tolkhjälp i domstolar har ökat i . Enligt årsredovisning 2011 har kostnaderna ökat . Enligt tidigare årsredovisningar har kostnaderna mer än fördubblats sedan alliansregeringen tillträdde 2006 (ca 21 miljoner 2006 till ca 49 miljoner 2011). Förklaringen som själva ger i årsredovisningen är att antalet brottmål med tolkar [har] stigit kraftigt de senaste åren1. Detta är en utveckling som måste stävjas. Grova brottslingar kostar redan enskilda offer och samhället enorma belopp . Att de också ges särskilda gratisförmåner bidrar än mer till att urholka vårt välfärdssamhälle. måste det beaktas att alla som i egenskap av misstänkt och tilltalad måste kunna följa rättegången på ett språk de förstår för att rättssäkerheten ska kunna garanteras. Jag vill därför att tolkhjälp även fortsättningsvis skall vara självklar och gratis i ett initialt skede. Om man som utlänning eller invandrad begår ett brott måste man dock räkna med att brottslighet inte är gratis. Samtliga tilltalade, svenska medborgare eller utländska, som är föremål för rättegång i och som nyttjar tolkhjälp på utländska språk, bör vid fällande dom göras skyldiga att betala även kostnader för tolk. Vidare bör inte hänsyn tas till den tilltalades betalningsförmåga, utan skyldigheten ska göras obligatorisk. För att inte drabba t.ex. utländska turister, som av oaktsamhet eller okunskap gjort sig skyldiga till smärre förseelser, bör betalningsskyldigheten begränsas endast till tilltalade som påförts fängelsestraff. årsredovisning 2011, s. 101.
mot · H002Ju208 · 2012-09-20 00:00:00 — Återgång till tidigare straff vid ny brottslighet tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att personer som är dömda till livstids fängelse och som återfaller i fängelsebelagd brottslighet under prövotid vid villkorlig frigivning alltid bör återgå till tidigare livstidsstraff samt att tidigare tidsbestämningar och farlighetsbedömningar som lett till frigivningen upphävs. En drygt 40-årig man dömdes av , mål nr B 10490-11, i ett medialt uppmärksammat fall rörande grov barnvåldtäkt av en förbipasserande 12-årig flicka på . Vid sidan av grov barnvåldtäkt dömdes mannen för olovligt brukande, olovlig körning, narkotikabrott och brott mot knivlagen. Mannen hade tidigare dömts till livstids fängelse för mord på en 21-årig kvinna av . Genom beslut av omvandlades livstidsstraffet till . Mannen blev villkorligt frigiven med en återstående strafftid och 8 månader med prövotid till . Kort efter frigivandet förekommer mannen i belastningsregistret. Senast före barnvåldtäkten dömdes denne i till fängelse för narkotikabrott utan behöva återgå till sitt tidigare livstidsstraff. I och med den ovan nämnda domen om grov barnvåldtäkt dömdes mannen till fängelse åter igen utan att återgå till tidigare livstidsstraff. Jag menar att det är ett grovt systemfel när en livstidsdömd brottsling av denna typ kan frigivas villkorligt och begå nya allvarliga brott utan att återgå till livstidsstraff. Detta trots att farlighetsbedömningen som legat till grund för frigivningen uppenbart visat sig felaktig med avseende på återfall i brottslighet. För att komma tillrätta med detta systemfel bör personer dömda till livstidsstraff som återfaller i brottslighet som ger fängelse under prövotid vid villkorlig frigivning alltid återgå till tidigare livstidsstraff utöver det nya straffet. farlighetsbedömningar och tidsbestämning av fängelsestraff bör även upphävas eftersom att dessa visat sig vara felaktiga. Hade detta systemfel åtgärdats tidigare hade mannen, som dömts för grov barnvåldtäkt, återgått till livstidsstraff redan före barnvåldtäkten då han återföll i fängelsebelagd brottslighet, i detta fallet narkotikabrott. Ett barn hade därmed räddats från att bli våldtaget. Detta systemfel måste åtgärdas för att skydda samhället från grova brottslingar som villkorligt frigivits p.g.a. bedömningar som senare visat sig varit felaktiga.
mot · H002Ju210 · 2012-09-20 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att trafikbrottslagen ska ändras så att trafiksäkerheten väger mycket tyngre än vid bedömning om ett fordonsförverkande ska anses skäligt i förhållande till fordonets värde och gärningsmannens ekonomiska situation. anmäldes ca 17 000 rattfylleribrott i , en brottstyp som haft en stadig ökning det (anmäldes ca 15 000 sådana brott). anmäldes över 12 500 rattfyllerier under påverkan av narkotika, en brottstyp som ökat lavinartat (anmäldes ca 4 600 sådana brott, alltså har det skett en ökning med ).1 Rattfylleri under påverkan av alkohol och narkotika är ett mycket allvarligt brott. Inte bara riskerar rattfyllerister sina egna liv, utan också sina medtrafikanters, cyklisters, fotgängares, vuxnas, äldres och barns liv ja alla i samhället riskerar att bli offer för rattfylleristens bristande omdöme. dör runt 70 och flera hundra skadas till följd av rattfylleri.2 Dessa uppgifter bör dock vara i underkant då inte alla trafikomkomna förare prövas för alkoholpåverkan samt att alkoholhalten kan ha sjunkit avsevärt vid tiden för obduktion (bl.a. på grund av att dödsfall inte inträffat förrän efter en tids vård på sjukhus3). Det är allas vårt ansvar att justera betänkligheter i lagstiftning och därigenom arbeta mot de alkohol- och narkotikarelaterade olyckorna i trafiken. finns en uppenbar sådan betänklighet: I lag (1951:649) om straff för vissa trafikbrott anges det i paragraf 7 Ett fordon som har använts vid brott enligt denna lag får förklaras förverkat, om det behövs för att förebygga fortsatt sådan brottslighet och förverkande inte är oskäligt. Vad som är oskäligt framgår av Högsta domstolens dom NJA 2006 s. 751. HD-avgörandet rör en alkoholberoende man som tidigare fått sitt körkort indraget p.g.a. grovt rattfylleri. Det indragna körkortet till trots fortsatte mannen att köra grovt onykter , bl.a. till Systembolaget och mot rött ljus. Detta ledde till ett nytt åtal. Mannen erkände brott men var skiljaktig med underinstanserna om att dennes bil, värderad till ca 120 000, skulle förverkas. HD slog fast att de aktuella trafikbrotten, liksom det tidigare grova rattfylleriet, är av sådan art att ett förverkande får anses erforderligt från trafiksäkerhetssynpunkt. HD slog dock även fast att ett förverkande av mannens fordon skulle vara oskäligt med avseende på bilens värde och mannens ekonomiska situation. Därmed upphävde HD underinstansernas domar och mannen slapp få se sin bil förverkad. Denna betänklighet i lagen har öppnat upp för att grova rattfyllerister kan få behålla sina fordon och fortsätta utsätta sig själva och sin omgivning för livsfara, trots att de dömts upprepat för grova rattfyllerier och fått sina körkort indragna. Jag anser att det är hög tid att förändra detta. Lagen bör göras strängare i detta avseende så att trafiksäkerheten väger mycket tyngre vid bedömning om ett fordonsförverkande ska anses skäligt i förhållande till fordonets värde och gärningsmannens ekonomiska situation. Tabell 10 Anmälda brott efter brottstyp, Hela landet, , BRÅ:s statistikdatabas på . Myndigheten Trafikanalys , s. 51.