mot · H002Fö268 · 2012-10-05 00:00:00 — Det är Försvarsmaktens materielförsörjning som ska bedömas utifrån insatsorganisationens behov, inte som där industri- eller sysselsättningspolitik har fått allt för stort utrymme. En stor utgift i den svenska försvarsbudgeten är materielkostnader. Enligt () är materielbudget på av försvarsbudgeten. Inget annat land i lägger så mycket pengar som . Genomsnittet i är . Det finns således en stor rationaliserings- och förändringspotential i materiel- och logistikförsörjningen i . och länder borde anpassa sig till de nya ekonomiska ramarna och söka nya metoder. av alla försvarsinverteringar i EU:s medlemsländer skedde i nationella program utan gränsöverskridande samverkan. När det gäller forskning och teknikutveckling är siffran . Vi bör därför se över våra materielkostnader. Risken för skenande försvarsmaterielkostnader är ett reellt hot mot Försvarsmaktens verksamhet. För att öka tydligheten i materielförsörjningen och förbättra möjlighet till kontroll och inflytande bör en utvecklad modell av den tidigare objektsramsredovisningen återinföras. Redovisningen bör utgöras av en strukturerad metod för uppföljningen och utvärderingen. I redovisningen bör totalkostnaden för respektive materielprojekt framgå. Det är viktigt att såväl ledtider som ekonomiska bindningar i materielförsörjningen reduceras för att tillgodose insatsorganisationens behov och utformning för att kunna hantera förändrade behov och prioriteringar för att få ett försvar som är mer användbart i insatsorganisationen. olje- och gasfyndigheter kan få negativa säkerhetspolitiska konsekvenser har konsekvent drivit linjen i försvarsutskottet och i försvarsberedning om en vidgad hotbild. De hot som det svenska samhället står inför kan inte helt mötas med militära medel utan måste motverkas på en lång rad andra sätt. Ett exempel på framtida konfliktområden är olje- och gasfyndigheter. Regeringen brister i sin miljöpolitik och med som ordförande i är det anmärkningsvärt att regeringen inte driver miljöfrågorna hårdare. Regeringen är i det närmaste positivt inställt till de ekonomiska krafter som vill exploatera i , en exploatering som kan få negativa säkerhetspolitiska konsekvenser. Efter regeringens beslut om satsningen på 4060 Super JAS för 90 miljarder väcks en hel del frågor: Hur ska köpet av Super JAS finansieras? Är det näringspolitiska eller försvarspolitiska skäl bakom köpet? Hur kommer det övriga försvaret att påverkas av satsningen på Super JAS? Man måste ställa sig frågan vad det är som styr den svenska säkerhetspolitiken efter regeringens debattartikel i . De skriver följande: Det säkerhetspolitiska läget i vår omvärld kräver att har ett försvar redo både till att skydda svenskt territorium och för deltagande i internationella insatser. Det ställer krav på en försvarsmakt med förmågor att möta olika typer av utmaningar, och inte minst ett luftförsvar som är respekt- och förtroendeingivande. Sedan säger (M) att hon kan tänka sig att avbryta JAS-affären om säger nej till JAS-köpet i sin folkomröstning 2013. Den hotbild som regeringen motiverar i av köpet av JAS hänger med andra ord på om säger ja till affären. Svensk säkerhetspolitik kan inte bygga på om ett annat land ställer upp eller inte på en vapenaffär. Allt detta visar med all tydlighet att det handlar uteslutande om ett industriprojekt till gagn för . Regeringen satsar nästan på den nya . är av princip emot exportstöd till företag som tillverkar krigsmateriel och vill inte se att denna verksamhet ytterligare subventioneras av skattemedel. vill därför avveckla . I vår budgetmotion halverar vi anslaget för för att kunna lägga ned myndigheten helt . Enligt sänder det helt fel signaler att lägger många miljoner av skattebetalarnas pengar på en särskild myndighet vars enda syfte är att exportera vapen. Hade regeringen levt upp till politik för global utveckling (PGU), som den säger att den gör, så hade det knappast varit möjligt att inrätta eftersom vapenexporten är en tydlig målkonflikt. roll ökar som går. uppgift är att utföra sjöövervakning och annan kontroll- och tillsynsverksamhet samt räddningstjänst till sjöss. Dessutom har deltagit i ett par internationella insatser med stor framgång. Oljeutsläppet utanför , som fick stora negativa konsekvenser för utanför , visar att tillsammans med helikopterkapaciteten är en viktig resurs för . Vi kan befara att ökad frakt av olja och annat miljöfarligt gods till sjöss även medför ökade risker för utsläpp i miljön. Här fyller en viktig roll. Därför ökar anslaget med de kommande tre åren. De globala miljöutmaningarna och klimatförändringarna hotar oss alla. De utgör de allvarligaste hoten mot människors säkerhet och fundamentala levnadsvillkor. Att dramatiskt minska användningen av fossila bränslen hör till de viktigaste utmaningarna som mänskligheten står inför. Här har vi i ett moraliskt ansvar att ställa om till förnybara energialternativ, både för miljöns skull och för vår säkerhet. överför därför fördelat från Försvarsmakten (UO6) till utgiftsområde 20 för nödvändiga klimatanpassningsåtgärder. Det är en satsning som vi kallar Miljardanpassningsmiljarden. Meningen är att den ska administreras av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap där kommuner kan ansöka om bidrag för olika former av sårbarhets- och klimatanpassning, exempelvis åtgärder för att förebygga extrema väderhändelser som översvämningar och långsiktiga klimatförändringar. För att markera vikten av att konkreta åtgärder påbörjas föreslår vi ett nytt anslag: 1:19 Åtgärder för att minska sårbarhet och klimatanpassning. Vi föreslår för och 350 miljoner för och . Ska kunna möta alla de globala hot, militära som icke-militära, krävs det ökat internationellt samarbete eftersom är för litet för att klara arbetet självt. Nationellt måste vi organisera oss så att myndigheterna samverkar mer och bättre. Detta kräver en sektorsöverskridande strategi. En omfattande samverkan behöver ske med Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, Försvarsmakten, och polisen samt andra aktörer. Samverkan med frivilligsektorn behöver även den öka, för att bland annat öka kunskapen om Säkerhetspolisens arbete, som i sammanhanget är en central myndighet. president, , har höga ambitioner för sitt land och för sitt försvar. Det är helt klart att har mycket höga ambitioner att försöka höja försvarsförmågan reellt . Frågan är om det kommer att lyckas? avser att öka sin försvarsbudget även i relativa termer, och det finns en tydlig intention att öka den konventionella förmågan. Om den ryska politiska och militära ledningen lyckas driva denna process framåt kan landets sammantagna militära förmåga komma att höjas avsevärt redan fram mot . framtida militära förmåga bestäms av en rad faktorer varav endast en del är rent militära. För det första bestäms den politiska viljan och förmågan att slutföra den omstrukturering och reformering som inleddes . För det andra kommer den ekonomiska basen för försvarsekonomin att sätta ramarna för ambitionerna vad gäller både materielanskaffning och personalrekryteringen. För det tredje bestäms ekonomiska och försvarsindustriella utveckling i betydande utsträckning av landets förmåga att gradvis utveckla från en enbart råvaruexporterande mot en delvis innovationsdriven ekonomi där forskning, företagande och utveckling stimuleras. För det fjärde kommer den demografiska utvecklingen och hälsoläget att sätta gränser för vilken personal de väpnande styrkorna kan rekrytera , både avseende kvalitet och kvantitet. För det femte kommer , trots ambitionen att öka försvars- och säkerhetsutgifterna, att behöva koncentrera sina resurser till de områden där de behövs i första hand. En väsentlig aspekt av reformprogrammet är ambitionen att av all materiel ska vara modern . Avskaffandet av kaderförband parat med en koncentration av befintlig materiel till de förband som finns kvar i den nya organisationen. stod det klart att den plan som upprättades för leverans av materiel till de väpnade styrkorna 2010 inte hade uppfyllts. Omkring tjugo procent av medlen bedöms försvinna i processen. Materielanskaffning omfattas av sekretess, och utan att tillräcklig insyn beviljas ens de statliga kontrollorganen är det tveksamt om den effektiviseras framöver. Statsbudgeten och därmed finansieringen av de väpnande styrkorna kommer även i fortsättningen att vara beroende av främsta exportintäkter. Energisektorn liksom den övriga industrin behöver stora investeringar, teknisk förnyelse och modernisering för att arbeta effektivt och konkurrenskraftigt. kommer att fortsätta använda energin som ett medel i sin utrikespolitik, men förutsättningar för att göra detta på kommer successivt att förändras i takt med att ledningar som kringgår tillkommer, t.ex. den nya gasledningen mellan och och eventuellt Nabucco ledningen i . Om håller fast vid principen att i möjligaste mån producera sin militära materiel inhemskt krävs inte bara en ökning av kvantiteten av levererad materiel utan även att industrin förmår att hinna ikapp och upprätthålla samma utvecklingstakt som ledande nationer. Det kommer att vara en förutsättning för att kunna inkorporera nya förmågor inom väpnande styrkorna. Det grundläggande problem som finns inom rysk forskning och utveckling som hög medelålder bland personalen, föråldrad utrustning samt inadekvata mekanismer för att styra forskningsmedel, kommer att påverka kvaliteten och möjligheten att utveckla nya högteknologiska avancerade och innovativa vapensystem negativt i ett tioårsperspektiv. Rysk forskning kan inte hävda sig i internationell konkurrens förutom inom vissa begränsade områden. Allt tydligare tecken kan skönjas på att den ryska försvarsindustrin delas in i ett A- och B-lag. De gångna årens exportframgångar och den planerade ökningen av de statliga beställningarna gynnar vissa företag, främst flyg-, fartygs- och luftvärnsbranscherna. Andra delar av den ryska försvarsindustrin är helt beroende av statligt stöd för sin överlevnad. var fortfarande ambitionen att väpnade styrkornas numerär skulle vara en miljon man som flera bedömare fortsatt pekade på att 500 000-600 000 man skulle vare en mer realistisk ambition. kommer de konventionella väpnade styrkorna främst att kunna användas för försvar av ryskt territorium samt för begränsade insatser i absoluta närområdet. Vad som händer efter 2015 och framåt är helt avhängigt av hur den politiska viljan är att slutföra omstruktureringen, hur den ryska ekonomin utvecklas, hur den demografiska utvecklingen och hälsoläget utvecklas och hur Försvarsmakten klarar konkurrensen från övriga insatser i samhället. Säkerhet måste ses i ett mycket bredare perspektiv. En bredare säkerhetspolitik beaktar de många olika potentiella direkta hoten med grund i begreppet positiv fred, det vill säga att åtgärda själva problemet som utlöser konflikten/hotet istället för negativ fred som inriktar sig på att sätta stopp (militärt) på konflikten. Vi vill se en säkerhetspolitik som sätter mänsklig säkerhet före territoriell säkerhet. En mängd nya hot som varken är territoriella eller militära har tillkommit, som de gamla ändrat karaktär och kan bemötas på samma sätt som . Man ser också att flera av hoten förstärker varandra, varför flera av de traditionella hotens strukturella grundorsaker betraktas som egna hot i sig. I takt med att nationalstatens gränser luckras upp alltmer blir det svårare att möta dessa hot för den enskilda staten. Dagens konflikter ser inte ut som de en gång gjorde. Det handlar inte längre om uppställda och uniformerade arméer som efter att officiellt ha förklarat krig inleder en kamp till döden om geopolitisk kontroll under diplomatins och krigets regler. Den sortens konflikter syns alltmer sällan.