mot · H002A394 · 2012-10-05 00:00:00 — Dessa, menar vi, får det svenska samhället aldrig kompromissa med. är det just detta som sker när alla kulturer ska värderas lika högt. De tydligaste exemplen på hur kulturrelativism leder till kompromisser med grundläggande mänskliga värden återfinns i olika integrationspolitiska åtgärder. I ivern att välkomna individer från andra kulturer separeras kvinnor från män i offentliga institutioner. För att visa hänsyn och tolerans mot andra kulturer tillåts oåterkalleliga och medicinskt omotiverade kirurgiska ingrepp på gossebarn. Svenska läkare ger råd till unga flickor att på sin bröllopsnatt sticka sig själva i underlivet för att bevisa sin oskuld. Fokus för integrationsåtgärderna är att hantera även de grövsta kulturkrockar genom att arbeta runt dem snarare än att stå upp för att grundläggande värderingar i det svenska samhället givetvis måste gälla för alla dess invånare. Rädslan att kränka individers rätt att välja själva gör att många blundar för det faktum att det fria valet endast kan ske när individen är medveten om och trygg i sitt egenvärde och sina personliga rättigheter och skyldigheter. Det är häri det stora sveket mot dem som lever i en hederskultur bottnar deras liv formas efter kollektivets önskemål och uppfattningar som det svenska samhället förutsätter att de gjort sina egna livsval på samma sätt som individer uppväxta i majoritetssamhället gör. Samma kvinnor som med rätta protesterar högt när våldtäktsmän försvarar sig med att beskylla sina offer för att vara för utmanande klädda står allt som oftast tysta när kvinnor med utländsk bakgrund döljer sina kroppar, sitt hår och i förekommande fall också sitt ansikte för att inte olovligen väcka mäns lusta. Det är inte ovanligt med kommentarer som likställer detta uttryck för hedersförtryck med majoritetssamhällets modetrender eller andra identitetsdefinierande plagg. Istället för att fördöma ett typexempel på kvinnoförtryck fördöms den som protesterar mot fenomenet med motiveringar om religionsfrihet och rätten att klä sig efter eget tycke. I stället för att problematisera den syn på kvinnors och mäns sexualitet som uppenbarligen existerar inom delar av vårt land förskjuts problembeskrivningen till att behandla hur majoritetssamhället måste bli bättre på att visa tolerans för alternativa livsval. På ett liknande sätt reduceras ofta hedersrelaterat våld till att betraktas som ännu en form av våld i nära relationer eller, än mer förenklat, mäns våld mot kvinnor. Även dessa likställanden baseras på en bristande förståelse för den fundamentala skillnaden mellan hederskulturer och den svenska, västerländska kulturen. Det finns ett par enkla men grundläggande skillnader som tydliggör att de verktyg vårt samhälle har tagit fram för att verka mot våld i nära relationer inte är direkt applicerbara på arbetet med att motverka hedersrelaterat våld. Våld i nära relationer/mäns våld mot kvinnor utmärks av att förövaren i de flesta fall agerar ensam. Det är huvudsakligen män som står för våldet (åtminstone i fysisk form) och de bakomliggande anledningarna är baserade på personliga relationer. Förövaren är också ensam ansvarig och det omgivande samhället tar avstånd från gärningarna. Offret vet att det finns stöd och hjälp att söka. Förtryck och våld är inte accepterat av den rådande kulturen. Hedersrelaterat våld, å andra sidan, grundar sig i och understöds av de värderingar och den kultur som är dess arena. Det utförs ofta i grupp och det motiveras med idén om det kollektiva ansvaret för familjens eller släktens anseende och heder. Våldet är därmed kopplat till huruvida individen underordnar sig kollektivet eller inte. Den som hävdar sin individualitet på bekostnad av den kollektiva identiteten, utgör ett allvarligt hot mot gruppen. Därför måste alla till buds stående medel användas för att förmå rebellen att antingen foga sig igen eller oskadliggöras genom elimination. Offret är ensamt och utlämnat eftersom det omgivande samhället anser våldet vara nödvändigt, berättigat och självförvållat genom provocerande uppträdande. För oss är det uppenbart att kulturrelativismens tolkning av alla kulturer och värderingar som obönhörligen lika mycket värda står i strid med idén om grundläggande mänskliga rättigheter och alla individers lika värde. Vi ser hur rädslan att kränka individers rätt till fria val gör att samhället sviker de personer som på grund av ett liv under hedersförtryck aldrig ges möjlighet att välja själva. Vi vägrar att tysta se på när myndigheter och företrädare för det offentliga med sina försök att visa acceptans och skapa vägar in i det svenska samhället i själva verket understödjer de strukturer och värderingar som ligger till grund för utanförskap. Därför menar vi att det svenska samhällets anpassning till värderingar från hederskulturer måste stoppas. Det är oacceptabelt att det sker kompromisser med våra grundläggande värderingar, även om syftet är att underlätta en introduktion till det svenska samhället. Att göra eftergifter för kulturella uttryck som går stick i stäv med alla människors lika värde, integritet och rätt till sin egen kropp och sina egna val är inget annat än att annonsera att i gör vi skillnad på folk och folk baserat på etnicitet. Det är att svika de individer som lever i hedersförtryckets parallella samhällen. Det är att acceptera att individer med ursprung i hederskulturer inte har samma grundläggande mänskliga rättigheter som vi med bakgrund i och västvärlden. Kunskap är nyckeln till det svenska samhället För att en anpassning till det svenska samhällets värderingar över huvud taget ska vara möjlig krävs att den som lever efter andra normer och strukturer får en god och välkomnande insyn i vårt samhälle. Vi vill därför se ett intensifierat arbete för att nå ut till de individer som lever i utanförskapsområden präglade av hederskulturer samt de personer som beviljas uppehållstillstånd i och kommer från hederskulturer. Detta arbete ska ha som syfte att ge en god introduktion till de normer och den värdegrund som utgör basen för det svenska samhällsbygget. Det är av stor vikt att det sätt på vilket kunskaperna sprids på ett tydligt sätt förmedlar att anpassningen till de svenska värderingarna är en förutsättning för att bygga ett liv i och att brott mot grundläggande mänskliga rättigheter får konsekvenser. måste detta ske på ett sätt som visar förståelse för att det kan vara en stor omställning och kännas både förvirrande och obekvämt. Relationen mellan individ och samhälle, de rättigheter som garanteras av den svenska staten och de skyldigheter som följer med ett uppehållstillstånd eller ett medborgarskap måste tydliggöras, liksom det faktum att de är ömsesidigt beroende. I arbetet med att bryta hederskulturernas grepp måste det offentliga visa att det är kapabelt att ersätta de trygghetsstrukturer som hederssamhället trots allt erbjuder. Detta i sin tur fordrar att personer som genom sin yrkesutövning kommer i kontakt med individer som lever i en hederskultur innehar goda kunskaper och en djup förståelse för hedersbegreppet, dess bakgrund och dess roll i det kollektivbaserade samhällsbygget. Detta förbättrar möjligheterna att upptäcka hedersförtryck och hedersvåld såväl som möjligheterna att kunna erbjuda offren den hjälp som krävs. Personer som jobbar inom vård och omsorg, förskola, skola och fritidsverksamhet, socialtjänst, polismyndighet och rättsväsende måste få utökade kunskaper i detta ämne. De måste känna till vad som särskiljer hedersnormer från de normer som utgör fundamentet för västvärldens samhällen. De måste också förstå hur dessa skillnader uppkommit, hur de kan identifieras och vad de resulterar i. Alla dessa kunskaper är elementära för att kunna kommunicera med hederskulturens offer, visa förståelse för deras situation och hjälpa dem att känna sig trygga nog att slå sig fria från hedersförtrycket. Det är alltså viktigt med utvecklade och fördjupade utbildningar om hederskultur och dess utbreddhet samt hur den tar sig uttryck i . Ett intensivt informationsarbete pågår redan, men vittnesmål beskriver hur de kunskaper som finns hos svenska myndigheter uppvisar stora brister gällande den djupare förståelsen av hela problembilden. Individer som söker hjälp uppfattar ofta att de möts av lösningsförslag anpassade efter familjeproblem som uppstår i majoritetssamhället och som inte går att applicera på de kriser som är en följd av hederskulturer. Ett exempel på detta är att flertalet av dessa lösningsförslag bygger på dialoger och familjeterapi eftersom utgångspunkten är att det rör sig om relationsproblem, när det i själva verket handlar om att välja mellan två liv som inte går att kombinera eftersom de utspelar sig i separata samhällen. Det kan inte nog understrykas att den utbildning som sker måste gå djupare än att beskriva vad som sker eftersom handlingar bara är symptom på en bakomliggande värderingsgrund och verklighet skiljd från den svenska. Det har redan lyfts upp att bristerna inom den tillgängliga forskningen över hederskulturers utbreddhet i är stora. Vi vet att utan tillräcklig kunskap om den kompletta och aktuella problembilden kommer det att vara omöjligt att uppnå resultat. Därför vill vi se ökade resurser till forskning som analyserar hederskulturer i . Dessutom måste det ges tydliga direktiv som säkerställer att studier görs inte bara över de fall där det finns en upplevd oro och förtrycket är ett faktum som offren är medvetna om, utan att arbetet även siktar in sig på att kartlägga tendenser till hederskulturers fäste genom att analysera attityder och värderingar hos invånare. I vårt accepteras ingen form av övergrepp i hederns namn. Vårt samhälle tolererar inga kompromisser med de mänskliga fri- och rättigheterna, förutsätter likabehandling oberoende av bakgrund och lyssnar till de utsattas röst. Vi inser att det behövs ett intensifierat arbete inom förskola, skola och fritidsverksamhet med fokus på att upptäcka, ifrågasätta och förändra de värderingar och normsystem som utgör grunden för hederskulturen. Ett steg i detta arbete är att regelbundet genomföra lokala kartläggningar och undersökningar kring elevers attityder och erfarenheter gällande våra demokratiska fri- och rättigheter liksom våra skyldigheter. Resultaten dessa visar ska därefter ligga till grund för fördjupade utbildningar inom dessa områden, anpassade efter elevunderlaget. Generellt menar vi dock att det inom skolväsendet måste ges större utrymme att diskutera etik, moral, relationer och värdegrund i syfte att inte bara lära ut mänskliga rättigheter utan också förankra de värderingar som utgör fundamentet för det svenska samhället och den svenska gemenskapen. klargör visserligen såväl skollag som läroplaner att detta arbete är ett av skolans huvuduppdrag, men uppmaningen är att låta det genomsyra hela verksamheten i alla ämnen. Vi anser att det framför allt bör ske öppet och tydligt med särskilt avsatt tid, dels för att säkerställa att det utförs och lättare kunna utvärdera dess resultat, dels för att belysa ämnets vikt samt nå eleverna fullt ut. Därutöver skulle det medföra en möjlighet att garantera kompetensen hos den lärare som leder arbetet för att därigenom kunna gå djupare. Risken med att, som , endast ha en generell uppmaning att indirekt förmedla värderingar genom att låta dem genomsyra verksamheten är dels att antingen värdegrundsarbetet eller den övriga verksamheten blir lidande på grund av tidsbrist, dels att det av eleverna kan uppfattas som om deras lärare försöker agera moraliserande eller bedömer prestationen i skolarbetet efter vilka åsikter eleverna uppvisar. Detta kan få till följd att arbetet leder till raka motsatsen mot dess syfte. Det är också av yttersta vikt att betygssättning och utvärdering av elever på ett tydligt sätt separeras från arbetet med värdegrunder, vilket är svårt att uppnå med nuvarande arbetssätt. Vi vill betona vikten av att det aktiva värdegrundsarbetet påbörjas i tidig ålder för att förhindra att barn i växer upp i en verklighet utanför majoritetssamhället. Det ger bäst förutsättningar att erbjuda utsatta flickor och pojkar verktygen och möjligheten att lättare bryta med hederskulturens normsystem eftersom det är under uppväxten som grunden för våra åsikter och värderingar läggs och befästs. Det är dessutom av yttersta vikt att den personal som kan komma i kontakt med dessa barn och ungdomar utbildas i att identifiera och bemöta offer för hedersförtryck på ett sätt som skapar trygghet. Det är ingen lätt uppgift att öppna dörren till ett liv som baseras på andra grundläggande värderingar än de som tidigare utgjort basen för verklighetsuppfattningen, och det måste ske på ett respektfullt sätt. Dessutom måste risken för repressalier från familjen minimeras. För att våga bryta sig loss måste offren vara säkra på att få den hjälp de söker utan att riskera en förvärrad situation, och denna säkerhet måste förmedlas via personalen. För att detta arbete ska ske på ett så säkert sätt som möjligt vill vi att skolpersonal förläggs med anmälningsplikt vid misstanke om att en elev lever under hedersrelaterat förtryck. Tillsammans med socialtjänst och polisväsende ska därefter individuella handlingsplaner tas fram för varje utsatt barn. Vi anser att det i skolans värld är en självklarhet att alla elever behandlas likvärdigt. Vi ser med stort allvar på de rapporter som vittnar om att det förekommer särbehandling utifrån ovidkommande kriterier, såsom kulturella eller religiösa särkrav. I en studie utförd 20075 berättade samtliga fyra rektorer att deras skolor haft elever vars familjer krävt särskilda restriktioner, exempelvis att barnen inte skulle delta i simundervisningen. Av dessa fyra skolor hade två anpassat undervisningen och tillmötesgått föräldrarnas krav. Därmed hade barnens rätt till utbildning och likabehandling inskränkts. I ett samhälle som värdesätter alla människors lika värde finner vi det anmärkningsvärt att så stor skillnad kan göras mellan barn i verksamheter för vilka det offentliga har det yttersta ansvaret. På samma sätt menar vi att det i alla av kommuner, landsting eller på annat sätt offentligt anordnade aktiviteter bör vara en självklarhet att motarbeta starka politiska eller religiösa påtryckningar. Slöjan är en symbol med såväl ett religiöst som ett starkt politiskt budskap, vars innebörd går emot de västerländska värderingarna om män och kvinnors lika värde. Dess syfte är att skyla flickor och kvinnor för att inte väcka männens lustar. Detta speglar ett synsätt som både objektifierar alla kvinnor och betraktar män som primitiva varelser vars sexuella drivkraft inte går att kontrollera. Detta i sig är en människosyn vi på intet sätt kan ställa oss bakom. När dessutom även unga flickor förväntas bära denna symbol innebär detta inget annat än att den sexualiserade objektifieringen appliceras redan på flickebarn. Detta är givetvis fullkomligt oacceptabelt i ett samhälle som står upp för barns rätt att vara just barn. Därför vill vi att det i skolan liksom i andra offentliga verksamheter ska råda förbud mot bärandet av slöja för barn som ännu inte har fyllt . Det ska vara den unga kvinnans eget val att underkasta sig slöjan och det den symboliserar. Vi är av den fasta övertygelsen att i alla frågor som rör barn utan förbehåll måste utgå från barnperspektivet och sätta barnens bästa i främsta rummet. Vi anser att ickemedicinskt motiverad omskärelse av små pojkar står i direkt strid med . Under inga omständigheter är det godtagbart att i onödan genomföra kirurgiska ingrepp på friska barn. Dels innebär ingreppen alltid en risk för komplikationer, dels lämnas pojkarna att växa upp med ett könsorgan som har deformerats utan deras godkännande, vilket är ett grovt övergrepp mot alla individers rätt till sin egen kropp. Dessutom är det ett övergrepp mot religions- och åsiktsfriheten då ingreppet är starkt sammankopplat med en religiös eller kulturell övertygelse. Vidare är det sammankopplat med vanföreställningen att barnet är orent så länge det har sin kropp intakt. Det är således ännu en form av uttryck för hederskulturellt förtryck. Det är illa nog att svensk lag tillåter oåterkalleliga ingrepp mot ett barns kropp utan att medicinsk anledning förekommer. Ännu värre är att har föreslagit en lag som skulle tvinga alla landsting att erbjuda och utföra denna typ av ingrepp. Även om lagförslaget stoppades har organisationen och Landsting utfärdat en rekommendation och barn- och äldreministern har uppmanat alla landsting att erbjuda omskärelse.6 Flertalet landsting följer rekommendationerna och i vissa landsting används skattemedel för att subventionera ingreppen. Vi kommer aldrig att acceptera övergrepp av det slag en omskärelse innebär. För oss är det självklart att ickemedicinskt motiverad omskärelse av pojkar bör förbjudas. Barnets rätt till sin egen kropp väger givetvis tyngre än föräldrarnas önskan om att ingreppet genomförs. Arbetet mot så kallade köksbordsomskärelser, där ingreppet utförs utan utbildad sjukvårdspersonal och utanför sjukvårdsmiljön, måste givetvis tas på allvar. Fenomenet bekämpas dock bäst genom att förändra attityden till ingreppet i sig och stå upp för pojkarnas rättigheter genom att från samhällets sida tydligt markera ett starkt avståndstagande och förankra anledningarna bakom det. Vi ser här arbetet mot kvinnlig omskärelse som en förebild och menar att det bör användas vägledande. Det har på ett föredömligt sätt visat att systematisk informationsspridning i kombination med tydlig lagstiftning ger faktiska effekter. Vi menar att liknande åtgärder måste tas för att markera avstånd från och motverka genomförandet av manlig omskärelse. En utredning bör tillsättas i syfte att analysera hur de åtgärder som utförts för att motverka kvinnlig omskärelse kan anpassas för att motverka även manlig omskärelse. på (o)lika villkor, 2007. Imamernas råd, . Det kan hända den snällaste kille . Utbildning på (o)lika villkor om kön och etnisk bakgrund i , , , , 2007. Barnläkare vill stoppa omskärelser.