kam-fs · H0C120121122fs · 2012-11-22 14:00:00 — Det är viktigt att de ges samma möjligheter som andra företag på postmarknaden.Varför ska det här företaget offentliggöra sina affärsplaner, medan andra privata aktörer inte behöver göra det? Det blir ju osund konkurrens. Det är inte konkurrens på lika villkor. Vi har - tack och lov, skulle jag vilja säga - avskaffat Postens monopol i . Men Posten är fortfarande den helt dominerande aktören på den svenska postmarknaden. Den som kommer näst därefter är , som i vissa delar av landet tar upp värdefull konkurrens med Posten, till konsumenternas nytta.Intrycket att Post Nord och Posten inte skulle finnas i svenska storstadsområden tror jag knappast någon känner igen sig i. Gå runt i vilken stadsmiljö som helst, så ser man att de som är absolut dominerande också i stadsområdena är Posten, både när det gäller distribution av brev och när det gäller paket.När det finns en dominerande aktör på marknaden och man från regleringshåll vill se till att få en fungerande konkurrens är det extremt viktigt att vi ställer krav på att det finns en transparens i prissättningen och att det är möjligt att se vilka avgifter företaget tar ut, så att konkurrensen kan fungera. Det gäller på postmarknaden, det gäller på telemarknaden och det gäller på alla de tidigare monopolmarknader där vi har avreglerat men där det fortfarande finns en dominerande aktör. Jag vill ställa en fråga till socialminister kring ett ämne som är väldigt angeläget för mitt eget parti, , men också för socialministerns parti, Kristdemokraterna.Vi står inför en generationsväxling på arbetsmarknaden. Det sker som de demografiska förändringarna leder till att allt färre människor ska försörja allt fler. En åldrande befolkning ställer också stora krav på välfärdssektorn, framför allt inom vården. blir vårdyrket allt mindre attraktivt, och nyrekryteringen haltar enligt en hel del studier.Med anledning av detta vill jag fråga socialministern om han avser att vidta några åtgärder för att göra vårdyrket mer attraktivt. Tack, , för en viktig fråga!Det här är en fråga som diskuteras bland annat inom regeringens framtidskommission. Ett av de teman när det gäller framtida utmaningar som berörs där handlar om just den demografiska utvecklingen och effekterna på arbetsmarknaden. Vi har kurvor som visar att vi kommer att vara fler som är gamla på samma gång ungefär, som vi kommer att ha väldigt många som avgår från arbeten inom välfärdssektorn, precis som säger.Jag tycker att vi ska möta detta på åtminstone tre olika sätt. Det ena handlar om att arbetsgivarna på de här områdena måste bli mer aktiva och säkerställa goda villkor som gör detta till attraktiva arbetsplatser.Det andra tror jag handlar om att förändra och förbättra utbildningarna på området. Där gör utbildningsminister en del saker ytterligare för att förstärka.Det tredje som jag vill säga är att fler unga måste välja yrkesinriktning efter var det finns en möjlighet att få jobb, och här finns det möjlighet att få jobb. Tack till socialminister för svaret!Det finns även en annan aspekt av detta som är oerhört viktig i ett land som , som är ett stort land med många människor. Vi blir allt fler. En del bor i större städer, medan andra bor på mindre orter. Det finns socioekonomiska skillnader. Det är oerhört viktigt att inte bara vården utan hela hälsosektorn och hela välfärden är likvärdig i hela landet.Det finns en stor risk om vi inte klarar utmaningen att göra vårdyrket mer attraktivt att det kommer att hota likvärdigheten för vården i hela Sverige.Ser socialministern den risken, och hur kan man möta detta? Finns det några särskilda åtgärder? Det är precis som säger. I de framtidsscenarier som har skissats ser man att vi möjligen kommer att ha något lättare i de stora städerna att rekrytera personal till vård- och omsorgssektorn, medan det kommer att vara bekymmer i de mer glest befolkade delarna av , där de yngre kanske drar från hemorten och det blir en äldre befolkning kvar, vikande skattekraft och så vidare.Då finns det en del viktiga, stabila åtgärder som vi alltid måste tänka in i det sammanhanget. Det handlar om en fungerande skatteutjämning som säkrar resurser i alla delar av landet och självklart nya och växande företag. Men jag tror att vi kommer att behöva tänka ytterligare kring detta.Inte minst ligger det ett ansvar på kommuner och landsting som arbetsgivare att fundera över: Hur gör vi vår sektor mer attraktiv i en dragkamp om arbetskraft som väntar om hörnet, även om det känns främmande ? Hur får vi fler unga personer att välja vård och omsorg? Där kommer ju många av framtidens arbeten att finnas. Jag har en fråga till it-minister . Ett av sätten att få bukt med massarbetslösheten i är goda kommunikationer. Ett viktigt kommunikationssätt är it-infrastruktur. Det är inte bara viktigt utan nödvändigt för att hela ska kunna leva, med väl fungerande och snabba it-lösningar.Trots att vi har satsat länge på bredbandsutbyggnad får vi ändå höra att det inte fungerar ute på fältet. Det finns brist på it-tekniker. Det finns ingen riktig standard. Det finns ingen riktig vetskap om vart linorna egentligen går. En del kallar detta vilda västern.Beträffande andra kommunikationssätt har gjort en kapacitetsutredning. Kan tänka sig att göra en it-kapacitetsutredning? Tack för frågan från ! Det stämmer att utbyggnaden av den digitala infrastrukturen verkligen är en viktig framtidsfråga för . Det är en viktig fråga som kommer att avgöra stora delar av landets möjligheter att växa och utvecklas, så att vi kan ha likvärdiga villkor oavsett var vi bor i landet.Vi gör därför stora insatser från regeringen på olika sätt för att göra det här möjligt. I och med budgeten föreslår vi en hel bredbandsmiljard för att bygga ut bredband i delar av landet där operatörerna inte bygger ut.I Bredbandsforum, som väl känner till, arbetar vi tillsammans med operatörerna för att undanröja de hinder som kan finnas på vägen.Samtidigt ser vi till att frigöra alltmer spektrum i luften för att kunna bygga ut det mobila bredbandet så att vi kan täcka de delar av landet där det fysiska bredbandet inte räcker.Allt det här kommer att räcka långt. Frågan är: Hur långt? Jag planerar att framöver låta en utredare titta på: Hur långt räcker marknadens insatser? Hur långt räcker de saker som vi redan gör, och hur mycket ytterligare kan vi komma att behöva göra framöver för att hela landet ska ha bredband i världsklass? En miljon människor står fortfarande utanför it-samhället i . Ett av skälen - det finns fler skäl - är att det inte finns riktigt bra fungerande it-lösningar och bredbandslösningar.Då tycker jag inte att man kan vara nöjd med sakernas tillstånd och med hur det ser ut , utan då bör man titta in . Vad kan vi göra mer? Behöver det utbildas fler it-tekniker? Vi hör att det behövs. Behöver det göras en standard inom it-lösningar, som det finns inom elsektorn? Behöver det göras en ytterligare kartläggning?Är svaret på min fråga att det faktiskt ska tillsättas en kapacitetsutredning, eller var det något annat som skulle tillsätta? Jag funderar nu på hur vi kan forma ett uppdrag till en utredning som ska få titta på: Hur långt tar marknadens aktörer och deras investeringar oss på vägen mot att hela landet har bredband i världsklass?Det handlar om vägen mot bredbandsstrategins mål att av alla svenskar och alla företag ska ha minst . Vi behöver få en fingervisning om: Hur långt räcker marknadskrafterna till? Och hur stor insats behöver vi gå in med från det offentligas håll?Monica hävdar att det inte finns bra bredband i . Då är det märkligt att i mätning efter mätning just när det gäller it-tillgång, it-mognad, utbyggnadshastighet och täckningsgrad faktiskt placerar sig i den internationella toppen.Det betyder inte att vi inte har utmaningar. Det betyder inte att vi inte behöver investera mer. Det behöver vi göra, inte minst för att öka täckningen, öka kapaciteten i näten och se till att det finns tillräckligt mycket utrymme i näten för att möta alla dessa smarta telefoner och alla tjänster som vi nu använder i de mobila näten. Jag vill ställa frågan till i egenskap av socialminister men också som företrädare för regeringen, för det jag vill fråga om har bäring på många utgiftsområden.Det handlar om torterade, tortyrskadade, traumatiserade och krigsskadade flyktingar som kommer till . En tumregel säger att ungefär en tredjedel av de ca 30 000 som har kommit har skador i en omfattning som gör att de är handikappande.Det är koncentrationssvårigheter, sömnsvårigheter och ett existentiellt lidande. Tilltron och tilliten till medmänniskor är så oerhört skadat att det också blir ett stort integrationsproblem förutom ett vårdproblem.Det här är någonting som är väldigt lite känt i och som inte riktigt är omhändertaget av vårdapparaten. Det finns ideella aktörer, Röda Korset med flera, som bedriver sådan här vård. Den är ganska högt specialiserad, så det är också en kompetensutvecklingsfråga.Frågan är: Är du som socialminister beredd att titta över det här behovet för att kunna sätta i siffror vad det skulle behövas för tillskott? Tack, , för den frågan! Det är precis som säger. En hel del av de personer som kommer till kommer av flyktingskäl. En del kommer från de mest förfärliga förhållanden som man över huvud taget kan tänka sig och har med sig väldigt svåra skador som inte alltid syns utifrån men som de bär med sig inombords och som kan hämma alla möjligheter att leva ett innehållsrikt liv, helt enkelt, i vårt land.Jag har varit och tittat på en del av de här verksamheterna, och jag vet att det är oerhört resurskrävande. Det är ofta en långvarig behandling av människor som är väldigt trasiga. I har vi inte på mycket haft erfarenheter av krig där vi själva har drabbats, vilket vi ska vara tacksamma för. Därför behöver det byggas upp mer omkring detta.Jag är förstås villig att titta ytterligare på hur vi kan förstärka vården av de här personerna. Jag är väldigt glad för att höra det svaret. Välkommen att titta på de verksamheter som finns i landet!Det är också intressant ur ett barn- och ungdomsperspektiv. För många av de unga människor som vi ser , som uppträder väldigt vilset och ibland felaktigt får diagnosen adhd, är egentligen det man kallar sekundärtraumatiserade. De lever alltså i familjer där någon av eller båda föräldrarna kommer från en flyktingsituation, ett trauma, och inte fungerar som föräldrar och inte kan ge det stöd som barnen behöver. Är ministern också beredd att utvidga det till ett barn- och ungdomsperspektiv? Jag tycker att det ligger i sakens natur att barn verkligen inte bör vänta eller behandlas annorlunda än vuxna, utan det känns snarare mer angeläget. Det är angeläget i alla fall.Ett problem i sammanhanget är att många finns utspridda över landet, och det är svårt att upprätthålla så här specialiserad vård över hela . Det behövs sannolikt centrum där man är duktigare än vad man är på andra ställen för att kunna ge bästa möjliga vård och behandling av de här personerna.Men här har vi ett ansvar tillsammans med landstingen för att kunna utveckla den här vården. Jag tror att det är ekonomiskt klokt. Framför allt är det ett medmänskligt ansvar. Jag skulle vilja rikta mig till infrastrukturministern. Det gäller en fråga om brukaravgifter på järnväg.Skälet till det är att läget är totalt förvirrat just . uppfattning är att det inte är legalt med brukaravgifter. Fristående utredare som har tittat på frågan, med lång erfarenhet från Järnvägsstyrelsen, säger att de inte ser något hinder. Frågan är inte prövad av Transportstyrelsen som har att granska regelverk. Och i infrastrukturpropositionen, s. 61, står det:"Regeringen utesluter inte att det kan bli aktuellt även med järnvägsinvesteringar som finansieras med lån som återbetalas med brukaravgifter. "Vidare står det: "Innan det kan bli aktuellt att finansiera en järnvägsinvestering helt eller delvis med förhöjda avgifter enligt denna bestämmelse behövs dock en fördjupad analys av den aktuella regleringen. "Frågan är: Vilken ambition har infrastrukturministern när det gäller att använda brukaravgifter som medfinansieringsform för större infrastrukturprojekt? När det gäller just investeringar i infrastruktur känner vi igen oss alltmer i fråga om att det har förekommit när det gäller vägsidan. Det har också specialiserats så att det är tillåtet att ta ut just brukaravgifter på EU-nivå när det gäller broar och tunnlar. Men frågan har också mer och mer börjat ställas när det gäller järnvägen.Det finns egentligen en möjlighet till brukaravgift, men vi kanske är vana att höra det vid namnet banavgift. Men det förutsätter att det gäller hela järnvägssystemet, alla som använder det. Ska man ta ut det här ska det också egentligen vara en ny och kanske separat sträcka.Där har väl diskussionerna handlat om huruvida det ska vara på det redan befintliga, där man gör reinvesteringar, eller om det ska vara för nyinvesteringar.Vi ska också vara medvetna om att det just nu pågår en översyn på EU-nivå när det gäller prissättning på järnväg. Man håller på och tittar på ett recast-direktiv där man ska se över vad som ska gälla framöver. För behoven kommer att fortsätta att finnas kvar. Om jag får önska något är det att ministern inte slår igen dörren. Jag är på det sättet tacksam för svaret.Får vi inte använda brukaravgifter ser jag väldigt få möjligheter för att vara med och finansiera stora infrastrukturprojekt. Vi har ingen befolkningskraft som kan skatta fram pengarna. Vi har inte någon stor täthet av trafik som gör att vi kan ta fram trängselavgifter. Därmed finns det väldigt få möjligheter att tillskjuta pengar när anslagen inte räcker.Därför undrar jag: När kan vi förvänta oss en fördjupad analys? Det är riktigt som säger att vi i den senaste infrastrukturpropositionen har uttryckt att vi vill titta lite mer på brukaravgifter. Vi ska också vara medvetna om att den lagstiftning som gäller för järnväg är rätt föråldrad.Samtidigt befinner vi oss i där EU talar om en gemensam marknad med den fria rörligheten. Vi håller mer och mer på att harmonisera. Vi har till exempel som jobbar med en finansieringsprincip. De tar ut en del för slitage plus lite grann till för att kunna bekosta nya investeringar. Därav har vi en låg banavgift.Just för att det pågår en översyn av hur man ska jobba med prissättning för järnväg vill vi gärna ha med det i vår analys. Vi skulle vilja hitta en lösning där även brukaravgifter på järnväg kan vara framkomligt . Precis som sade i första frågan ökar varslen och antalet arbetslösa runt om i . Inte minst i mitt eget hemlän har vi sett varsel komma i ganska stor omfattning. Arbetslösheten totalt ligger någonstans på , och ungdomsarbetslösheten ligger på 25 procent.En grupp som man nästan aldrig talar om är gruppen med funktionsnedsättningar. Där ligger arbetslösheten på . Det är bevisligen så att den politik som har förts huvudsakligen har handlat om skattesänkningar och försämrade socialförsäkringar. Det har inte löst dessa problem.Min fråga till är: Vilka besked har att ge till de grupper som står utanför arbetsmarknaden? Jag tror att gör det oerhört enkelt för sig när han beskriver tillvaron på det sätt som han nu gör.Detta har varit en grupp som stått vid sidan av arbetsmarknaden i alltför stor utsträckning . Vi vet att dagens hårt trimmade arbetsorganisationer ofta går ut över personer som inte är fullt presterande. Det finns allt mindre utrymme för personer som inte upplevs prestera till hundra procent.Det är ett bekymmer som är utomordentligt stort. Vi som finns i den offentliga sektorn och disponerar arbetsplatser på den statliga nivån, landstingsnivån och den kommunala nivån borde ta ett större ansvar än vad vi gör. Där är det sämre än vad det är på betydande delar av den privata arbetsmarknaden. Också där finns det förstås brister. När man talar om funktionshindersfrågor över huvud taget handlar den stora frågan om tillgänglighet eller inte tillgänglighet i samhället. Där finns det två saker som är mycket viktiga att ta tag i och där vi tycker att regeringen har varit alldeles för passiv.Det gäller den personliga assistansen. Stora delar av dem som har assistans känner en oro för vad en regeringsrättsdom sade 2009. Den har förändrat tillämpningen. Vi har bett regeringen att komma med besked om man tycker att vi behöver göra lagstiftningsändringar för att slå vakt om de intentioner som var tanken med LSS-lagstiftningen från början.En annan fråga som man också väntar på besked om gäller bristande tillgänglighet som diskriminering. Det står ett antal personer utanför och väntar på besked. Vi här i väntar också på det beskedet. Grunderna när det gäller LSS ligger självfallet fast. Men det innebär inte att man aldrig ska göra någon förändring med anledning av domar och andra förändringar som inträffar. Vi måste alltid vara beredda att göra det.När det gäller själva grunden är detta en av de viktigaste frihetsreformerna för en betydande grupp i vårt samhälle. Det är en grupp som har det svårare än vi andra. Därför är den av utomordentligt stor betydelse. Där står regeringen samlad. Jag vet att det finns en bred majoritet i , kanske bestående av alla partier, om detta.Den andra frågan som handlar om tillgänglighet som grund för diskriminering är en mer komplicerad fråga som behöver analyseras ytterligare innan regeringen kan ge ett besked. Den frågan är under bearbetning.Den första frågan som tog upp i sin inledande fråga handlar om arbetsmarknaden. Också där pågår ett arbete. Regeringen har satt en rad olika saker i sjön för att underlätta för människor att komma in på arbetsmarknaden. Men vi behöver göra ännu mer, och sådana förslag förbereds. Jag har en fråga som riktar sig till migrationsminister som gäller konvertiter. Det gäller i detta fall de som ha konverterat från islam till kristendom och som befinner sig i Sverige.I flera muslimska länder är det belagt med dödsstraff att konvertera från islam till kristendom. Så är det till exempel i . anser att man inte kan skicka afghaner som bekänner sig till kristendomen tillbaka till hemlandet när de söker asyl i . Ändå görs detta.Jag skulle önska att migrationsministern klargör hur han ser på kristna afghaners möjlighet att återvända till ett land som har uttalat en dödsdom över den som konverterat. Alla som söker asyl i går igenom en rättsprocess där man klarlägger huruvida det finns ett skyddsbehov eller inte. Det innebär att man reder ut frågan huruvida det finns en hotbild riktad mot den enskilde som kan ha sitt upphov i någon av de skyddsgrunder som finns uppräknade dels i vår egen utlänningslag, dels i det EU-direktiv benämnt skyddsgrundsdirektivet som också ligger till grund för vår lagstiftning. Sedan görs en samlad trovärdighetsbedömning med utgångspunkt från detta.En av de grunder människor kan anföra är att de har en religiös övertygelse som gör att de utsätts för en hotbild om de skulle återvända. Här görs en bedömning av detta. I vissa fall kommer man fram till att det inte föreligger en sådan hotbild, och i andra fall kommer man fram till att det gör det. Baserat på detta får personen asyl respektive inte asyl.Det finns inget klart mönster i detta. Det handlar alltid om individuella bedömningar. Så tycker jag också att det framgent ska vara. Tack för svaret, migrationsministern!Tillsammans med några andra riksdagskvinnor landade jag på Kabuls flygplats . I planet som landade före mig fanns det en ung afghan som utvisats från efter att han hungerstrejkat under 24 dagar.Mannan hade konverterat till i . är han också medlem i en frikyrkoförsamling. Där har han varit mycket aktiv, vilket också representanterna för kyrkan kan intyga.Personal både på svenska ambassaden och på på plats i bekräftar att om det är så att mannen verkligen konverterat kommer han sannolikt att dödas.Min fråga lyder: Ska man av denna berättelse dra slutsatsen att inte tror på mannens berättelse eftersom myndigheten själv anser att man inte kan sända tillbaka kristna till ? Det är väldigt svårt att kommentera ett enskilt fall. Jag tycker också att man ska avhålla sig från att göra det. När det gäller frågan om att pröva enskilda ärenden har vi en rättsligt fastlagd ordning.Riksdagen har bestämt att prövningen ligger på med möjlighet att överklaga till migrationsdomstol. I slutändan är det Migrationsöverdomstolen i som sätter praxis och inte regeringen.När det gäller de enskilda fallen är det väldigt viktigt att fundera igenom vad det är som står i centrum. Det är en trovärdighetsbedömning.Det handlar inte om att ifrågasätter trovärdigheten i konverteringen eller trovärdigheten i den personliga tron. Det är inte vad det handlar om.Det handlar om det uppstår en hotbild mot den enskilde med utgångspunkt från detta. Där finns det olika situationer, och de måste prövas. I vissa fall kommer man fram till, som jag sade förut, att det föreligger en sådan hotbild. I andra fall gör man det inte.I vissa fall får människor lov att stanna därför att man kan leda detta i bevis i domstolsprocessen, i andra fall kan man det inte. Det är egentligen inte så mycket annorlunda än i många andra fall.Vi stöter på fall där det handlar om sexuell läggning, till exempel, där man kan ha exakt samma typ av resonemang. Min fråga går till socialminister . Det handlar om äldreomsorg.I dag fattas det väldigt många platser på särskilt boende för våra äldre. Det gäller framför allt de äldre som har stora omsorgsbehov och som tvingas bo kvar hemma.Samtidigt har antalet hemtjänsttimmar minskat granska kraftfullt . Det har inneburit att väldigt många anhöriga fått gripa in och sköta det som inte gör.Det är över 100 000 personer som har gått ned i tjänst eller fått sluta att arbeta för att kunna klara av att sköta sina anhöriga. Hur ser socialministern på att människor måste gå ned i tjänst för att sköta sina anhöriga? Många anhöriga gör fantastiska insatser för sina äldre anförvanter, inte minst är det många kvinnor som gör det för sina mödrar och fäder.Under många år har det, precis som frågeställaren säger, successivt blivit svårare att få en plats i ett särskilt boende; det var lättare . ställs det större krav. Tröskeln är högre. Man är i regel mycket skröpligare när man kommer in, och man bor kvar längre hemma. Kommunerna har blivit tuffare i sina bedömningar innan man ger en plats.Jag tycker att det finns skäl för oss alla, oavsett vilka partier vi representerar, att prata med kommunpolitiker om de här frågorna och om vad det är som gör att vi landar i sådana här bedömningar. Många enskilda tar ett större ansvar än vad de kanske borde göra. Kommunerna tar ibland ett ansvar som är mindre än vad de borde göra.De är ett stort och svårt problem, men det prövas enskilt i varje kommun. Det är bra att våra äldre får besök av sina släktingar, men det är inte meningen att man ska skura golv och handla och göra sådant som vår offentliga äldreomsorg ska göra.Jag ser det som ett problem att det framför allt är kvinnor som gör detta. Det har till följd att de får lägre lön och sämre pension. Dessutom blir det färre arbetade timmar i landet. Jag vill ha svar från socialministern på hur det rimmar med arbetslinjen och vad man ämnar göra åt detta. Det kanske inte är det som bekymrar mig mest i det här sammanhanget. Den äldre ska ha rätt till ett tryggt boende om man inte orkar eller kan bo kvar hemma längre. Vi vet att de allra flesta vill bo kvar hemma så länge det är möjligt och där kan stötta på ett sådant sätt att man klarar sig. Har man gått över en viss gräns är det väldigt jobbigt. Det är fortsatt ett problem. Kommunerna behöver ta ett större ansvar när det gäller att bygga nya boenden. Det finns en del stöd från staten att hämta. Vi behöver fler platser. Konsekvenserna blir naturligtvis att fler får möjlighet att vara på sina arbetsplatser, där de ska vara, och att de äldre anförvanterna får ett tryggt boende.