kam-ad · GZC120120419ad · 2012-04-19 16:15:00 — av svenskarna uppger i en Sifoundersökning att de har på banken för oförutsedda utgifter.När människor med normala inkomster får behålla mer av avkastningen från aktieutdelningar och bankkonton blir det betydligt enklare att sätta undan en slant på ett sparkonto eller regelbundet köpa fondandelar. På så sätt kan vi ta ett första steg mot att återupprätta den traditionella svenska inställningen där vi sparar mer och lånar mindre.Herr talman! Låt mig för räkning sammanfatta: För att gynna sparande vill vi införa ett grundavdrag på kapitalinkomster. En diskussion och en debatt om hushållens skuldsättning är som redan har framkommit framför allt en diskussion och en debatt om bostadsmarknaden och bostadslån.Om bostadsmarknadens priser hade stått stilla i hade vi inte haft något att diskutera. I stället har vi upplevt en väldigt kraftig värdeutveckling. Bolånestocken har totalt sett vuxit i . Skulden som det enskilda hushållet har i procent av disponibel inkomst har ökat och nästan fördubblats sedan mitten av 90-talet.Samtidigt ska jag också nämna, herr talman, att ränteutgifterna som andel av disponibel inkomst inte har ökat . Men det beror mycket på ränteläget. Vi har haft generella långsiktiga sänkningar av styrräntor. Det är ju en situation som många förutspår kan komma att förändras. Däri finns också en stor inbyggd risk. Man har liksom bedömt in det här låga ränteläget i sin långsiktiga ekonomiska planering.Det ska också tilläggas att en delförklaring till den ökade bolånestocken faktiskt är utförsäljningen av allmännyttan. Det behöver inte nödvändigtvis betyda att hushållen har tagit större kreditrisker genom att öka den delen av bolånen, men när man har sålt ut allmännyttan har man så klart fört över lån från de kommunala bolagen till hushållen.Sedan ska också nämnas, som en av förutsättningarna för svensk del, att i har vi ganska höga krav på boendestandard, vilket på ett sätt motiverar att vi kanske har ett något högre kostnadsläge. Svensken är över lag bered att betala mer för boende än genomsnittseuropén. Det finns många undersökningar som pekar på att det är så när man själv får välja hur man vill disponera sin inkomst.Dessutom ser vi hur en kraftigt växande befolkning i över lag driver upp priserna i framför allt vissa tillväxtregioner. till exempel är ju procentuellt sett den tredje snabbast växande storstadsregionen i . Det leder så klart till att det är fler som också vill bo i samma regioner.Man har åstadkommit den här situationen framför allt genom en invandringspolitik, för nativiteten är negativ i . Befolkningen minskar av egen kraft men har ökat genom invandring. Det här har fått vissa effekter. Om vi ser till storstadsregionerna kan vi se att i de delar av storstadsregionerna där inflyttningen av nyanlända invandrare har skett har prisutvecklingen inte varit speciellt gynnsam. Tvärtom har det visat sig i boendeenkäter och liknande att det är områden som inte är attraktiva att bo i. av svenskarna säger att man inte vill bo i ett mångkulturellt område. I sin tur sätter det större press på de bostadsområden som inte är mångkulturella. Där har priserna drivits väldigt snabbt uppåt.Det här är faktiskt ingen oviktig faktor, även om jag vet att de flesta andra här sannolikt förnekar det. Men det finns statistik på demografisk förändring och det finns statistik över boprisutveckling. Man kan väldig tydligt, svart på vitt, se de här sammanhangen där.Sammanfattningsvis kan man ändå säga att som situationen är , med den stora belåning för bostäder som hushållen har, finns det en stor risk när det gäller ränteläget, som jag var inne på förut. Skulle till exempel räntan gå upp till 9 ½ procent i snitt skulle det innebära att vart tredje svenskt hushåll med bostadslån inte längre skulle klara sitt åtagande. Den här risken är inte försumbar. Dels är 9 ½ procent ett ränteläge som inte alls är orimligt om man har någon slags historisk kontext på det hela, dels är en väldigt stor andel av boendestocken rörlig i . Hälften av den svenska bolånestocken är rörlig, vilket skapar en stor ränterisk. Så är det just därför att rörliga bolån i är billiga i förhållande till på bundna lån.Det här är alltså ett problem som i första hand har skapats genom en otillräcklig politik, menar jag, dels genom invandringspolitiken, dels också genom bostadspolitiken, när man inte har förmått att bygga bostäder i den takt som har efterfrågats i tillväxtregionerna.Det är också ett problem med, i alla fall tidigare , väl generösa banker. De har lånat ut pengar kanske lite för generöst till hushåll som inte riktigt har klarat de åtaganden som man har lagt på hushållet, vilket det här exemplet bevisar. Får vi ett ränteläge på 9 ½ procent klarar inte vart tredje hushåll sina låneåtaganden.Hur ska man lösa det här? Det finns så klart flera olika vägar att gå, men det vi kan se om vi tittar på våra grannländer och till exempel jämför med är att där är av bolånen rörliga. I lånar man generellt , åtminstone , men är väldigt vanligt. I är gränsen . Det beror på att man dels har en annan finansiering av de långa bolånen, vilket gör att det blir lönsamt att ha långa lån, dels har man inte inlåsningseffekter i långa, bundna lån i och många andra länder, vilket vi har i genom ränteskillnadsersättningen. I blir det så att löser man ut sitt lån som är bundet måste man betala en avgift till banken, oavsett om man har åsamkat banken kostnader eller inte. Det är svensk lagstiftning.Det är några saker vi i alla fall borde kunna se över i om det fanns en politisk vilja. Även om det inte är enbart politikens fel att det har blivit så här är det ändå ett politiskt ansvar att se till att vi hittar en modell där hushållen framöver kan ta upp bolån på ett sätt som inte utsätter dem för väldigt stora risker vid förändringar av det ekonomiska läget. Ämnet för dagens debatt rymmer många aspekter. har uppmärksammat att de svenska hushållens skuldsättning har ökat och ligger på en riskabelt hög nivå.Nu kan man mäta skuldsättningen på olika sätt. Skuldkvoten mellan hushållens skulder och disponibla inkomster ligger på , som vi har hört, att jämföra 1970, och . Sedan har den stigit kontinuerligt. Däremot har skulderna inte ökat nämnvärt mer än värdet på hushållens totala tillgångar. Här har förhållandet varit hela tiden.Man kan även jämföra hushållens skuldsättning relativt bnp. Här har skuldsättningen ökat från 1995 till 2009. Hushållens skuldsättning har alltså utvecklats som en spegelbild av den offentliga, det vill säga stigit som andel av bnp när den offentliga har sjunkit. Det är en intressant iakttagelse.De senaste årtiondenas utförsäljningar av gemensamma tillgångar, privatiseringar, skattesänkningar och stigande arbetslöshet har en baksida av kraftigt ökad privat skuldsättning. Det är en skuldsättning som kan sägas bestå av två delar. Den domineras finansiellt av hushållens bolån, men vi får inte glömma bort att det finns ca 400 000 personer i register över överskuldsatta - till stor del ett resultat av arbetslöshet och försämringar i trygghetssystemen.Jobbskatteavdrag och fastighetsskattens ersättning med en fastighetsavgift har å ena sidan medfört ökad disponibel inkomst för oss som har arbete, framför allt för de rikaste. Å andra sidan har det medfört ett tryck uppåt på fastighetspriserna både för villor och för bostadsrätter, särskilt i storstads- och universitetsstäder. Det folk i gemen har vunnit på gungorna har de till stor del förlorat på karusellen. När sedan ofta borgerliga majoriteter i kommunerna har sålt ut hyresbostäder i allmännyttan har bostadssökande, särskilt unga naturligtvis, tvingats att köpa sitt eget boende, skuldsätta sig och hamna i händerna på bankerna, som ju är duktiga på att räkna procent och så att säga skära emellan på bolånetagarnas bekostnad.Hur ska man då se på läget? Finns det anledning till oro för den finansiella stabiliteten i enlighet med varningar? Det finns, som jag sagt, mycket att säga om den allmänna politik som lett till dagens situation. En ny riksdagsmajoritet måste föra en rättvis fördelningspolitik, stoppa fortsatta privatiseringar av bostadsbeståendet, främja och öka tillgången till hyresbostäder till rimliga hyror och framför allt skapa arbetstillfällen genom offentliga investeringar. Det är en enorm utmaning för en långsiktig politik som är berett att ta ansvar för i en kommande ny riksdagsmajoritet.Hög skuldsättning bland hushållen innebär ökad sårbarhet för den makroekonomiska stabiliteten utifrån främst tre faktorer. En hög skuldsättning innebär en inkomstrisk främst på grund av risken för arbetslöshet. Arbetslöshetsförsäkringen har kraftigt försämrats, vilket ger mycket stora bortfall i inkomst vid arbetslöshet. Vidare är högt belånade hushåll sårbara för höjda räntor, särskilt i länder som där hushållens lån till stor del har rörliga räntor. Slutligen utgör kombinationen av högt belånade hushåll och ett stort fall i bostadspriserna naturligtvis en stor risk. Det finns emellertid också faktorer som minskar risken för en utveckling mot en svensk finanskris av dessa skäl. De svenska hushållens finansiella ställning är förhållandevis god oavsett om man mäter hushållens finansiella sparande eller hushållens finansiella nettoförmögenhet. Därtill är de svenska bankerna numera relativt högt kapitaliserade.I ett mer begränsat kortsiktigt perspektiv kan man konstatera att bedömningarna varierar när det gäller hushållens skuldsättning kopplat till boendet. Precis som finansmarknadsministern sade gjorde i en rapport för en månad bedömningen att de allra flesta hushåll som har tagit ett nytt bolån har en god återbetalningsförmåga och är motståndskraftiga mot ränteuppgångar. Även vid antaganden om kraftiga prisfall och arbetslöshet påverkas endast en begränsad andel av hushållen. Detta tyder enligt på att de svenska bolånen inte hotar den finansiella stabiliteten. Även vice riksbankschef verkar dela denna bedömning och hänvisar till att de svenska hushållens skuldsättning har börjat dämpas och inte utgör någon kris i nuläget.Det utifrån stresstestet har kommit fram till må så vara, men man kommer inte ifrån att den förda politiken har gjort att en stor del av medelklassen nu är hårt belånad och i händerna på bankerna, vilka som sagt lever gott på sitt räntenetto. har mer än en miljon personer i åldern allvarliga ekonomiska problem, och ungefär 400 000 är så överskuldsatta att de aldrig kommer att bli skuldfria - de är alltså insolventa. Samhällets kostnader för de överskuldsatta har beräknats till varje år.Jag har två frågor till finansmarkandsministern med anledning av detta. Vilka åtgärder tänker regeringen vidta för att stärka bolånekunderna på bankernas bekostnad? Vad har regeringen för ambitioner att minska antalet överskuldsatta, och hur ska det ske? Är hushållens skuldsättning i ett problem eller inte? Det är huvudfrågan för dagen. Debatten tenderar väl att hamna i ett "nja". Skuldsättningen i hushållen kan bli ett problem för samhällsekonomin om risktagandet ökar ytterligare, men den utgör nog inget akut hot just . Så skulle jag vilja sammanfatta läget. Visst kan vi med regelverk och lagar försöka förhindra en alltför vidlyftig skuldsättning, men enligt min mening är det den sista utvägen som ska tas till. Eftersom bolånen utgör av hushållens skulder är det naturligt att vi fokuserar på just bolånen . pekar på tre huvudorsaker till den ökade upplåningen bland hushållen: hushållens positiva reala inkomstutveckling, att realräntan har gått ned och att utbudet av bostäder inte har ökat speciellt mycket. Det säger sig självt att om dessa faktorer utgör huvudorsakerna agerar hushållen i enlighet med det ekonomiska utrymme som finns, som efterfrågan på bostäder driver upp priserna när inte efterfrågan balanseras mot utbudet i samma takt.Vad är dock rätt skuldsättning? Att de flesta hushåll måste skuldsätta sig för att köpa hus är en realitet, men vad är en rimlig skuldsättning, och vem bestämmer det? Vem bär ansvaret för skuldsättningen i hushållen? Vem bär ansvaret för hushållens riskhantering? När alla enskilda hushålls samlade skuldsättning läggs ihop och bedöms utifrån ett helhetsperspektiv samlat i en omvärldskontext ligger det på myndigheter, regering och riksdag att bevaka om eventuella åtgärder behöver vidtas. Därom råder nog inga tvivel.Ska det då behöva gå så långt att staten i någon form måste ingripa? Ja, det är frågan. Ska hushållens skuldsättning behöva bli ett problem över huvud taget? De som borde vara bäst på att svara på det och bäst på att bedöma det enskilda hushållets marginaler är naturligtvis hushållets ingående personer. Den egentliga riskbedömningen bör och ska varje enskilt hushåll stå för. Varje enskilt hushåll ska göra sin avvägning av vad som är en rimlig belåning och vad som är en orimlig belåning, allt för att minimera de risker som egentligen all belåning utgör för framför allt en själv och familjen.Huvudansvaret för hushållens skuldsättning kan aldrig bli någon annans än det enskilda hushållets. Att äga sin bostad för med sig mycket ansvar, och med ansvar följer också förvaltarskap. För de allra flesta innebär ett bostadsköp också ett bostadslån och med det frågeställningar om amorteringar, bostadsräntor med mera. Risken för att bli arbetslös, att någon i hushållet blir sjukskriven, att ett prisfall på bostäder uppstår, att räntan drastiskt stiger och så vidare måste också vägas in i bedömningen. Sköter de allra flesta hushåll den uppgiften genom nog tilltagna marginaler kommer den aggregerade skuldsättningsnivån inte att utgöra ett problem för samhällsekonomin.Vilken roll spelar bankerna som ger bostadslån, och vilket ansvar har de för att inte sätta de enskilda låntagarna i ohållbara situationer? I denna del anser jag att bankernas samhällsansvar är större än vad de kanske har visat. Om bankerna också agerar ansvarsfullt kommer kundens långsiktiga väl och ve även att vara bankens . Det kanske ibland innebär att den kortsiktiga vinstmaximeringen för bankerna får ge vika för en mer långsiktig, ansvarsfull hållning.När hörde vi sist bankerna hylla amorteringen på det egna bolånet som den kanske bästa sparformen av alla? När rådde din personliga bankrådgivare dig att amortering nog vore att föredra framför sparande i aktiefonder, för ditt och hushållets eget bästa? Jag förstår att man utifrån vinstperspektiv inte saluför denna sparform i sina broschyrer, men det vore väl på sin plats att det kunde framföras som ett klokt alternativ utifrån ett kundperspektiv.Från sida vill jag framhålla tre delar som kommer att balansera den ökande skuldsättningen i hushållen.1.Det finns ett personligt ansvar att se över sina marginaler och minska hushållets risktagande, där ökad amortering av befintliga lån är den bästa vägen. Här ingår bankerna som en naturlig del för att hjälpa till med den bedömningen och ge råd om kloka val.2.Hushållsekonomi bör bli en naturlig del i skolans undervisning. Det handlar helt enkelt om hur man förbereder sig för vuxenvärlden. Det borde vara en naturlig del i den svenska undervisningen och förberedelsen för vuxenvärlden.3.Någon form av bosparande bör införas som skapar incitament till att börja bospara och därmed ha någon form av startkapital den dagen man ska köpa sig ett eget boende. Det vore kanske någonting att satsa på . Per och säger sig måna om de svenska hushållens ekonomiska situation. I det läget är det kanske något märkligt att man för en politik med kraftigt höga skatter som väsentligt minskar utrymmet i plånboken för vanliga löntagare. Här talar jag bara om höjda inkomstskatter, socialavgifter för unga och bensinskatter samt ett slopande av sänkt restaurangmoms. Totalt är det skattehöjningar på 22 miljarder och 29 miljarder . Detta, herr talman, medför kraftfulla risker för hushållens privatekonomi. fördjupades den europeiska skuldkrisen, vilket medförde stor turbulens på de finansiella marknaderna. Vi kan nu konstatera att läget delvis har stabiliserats, mycket tack vare ett intensivt arbete med krishantering inom EU. Ett antal orosmoment kvarstår dock, och skuldkrisen är ännu inte över. står dock på en stadig grund för att kunna möta nedgången i ekonomin och säkra en uppgång när konjunkturen så sakta återhämtar sig. Detta är tack vare att har genomfört bland de kraftigaste stimulansåtgärderna i EU, som de offentliga finanserna har säkrats. När andra länder har tvingats skära i välfärden och höja skatter för hushåll och företag har kunnat satsa på jobb och omställning och därmed dämpa nedgången på arbetsmarknaden. Genom ordning och reda i offentliga finanser skapar vi trygghet för medborgarna när det stormar i omvärlden. Låt oss komma ihåg att finanskriser är den kanske mest förödande typ av kriser ett land över huvud taget kan drabbas av. De vandrar ut från banker till hushåll och företag och sätter viktiga samhällsekonomiska funktioner ur spel, såsom sparande- och lånemöjligheter. Finansbranschen präglas just nu av en förtroendekris orsakad av ett oansvarigt risktagande som skadar både jobb och välfärd.Regeringen förstärker därför regelverket ytterligare och förbättrar tillsynen. Kapitaltäckningsnivån höjs, och är bland de högsta i , för att minska risken för framtida kriser. Till vår glädje har vi här fått stöd av både Socialdemokraterna och och i viss mån av som ville gå ännu längre.Parallellt med detta arbetar vi också med att stärka konsumenternas ställning gentemot finansiella företag.Bland det vi gör kommer här ett axplock som handlar om att stärka konsumenternas ställning.För det första: Vi gör, som tidigare talare sade, en satsning på finansiell folkbildning. är det ett obligatorium att hushållsekonomi eller privatekonomi är en del i samhällskunskapen i högstadiet och i gymnasiet. Utöver detta får ytterligare medel för att användas för privatekonomisk folkbildning.För det andra: Vi har tillsatt en utredning som handlar om ökad flytträtt i försäkringssparande. Där är förstås vår målsättning att flytträtten ska öka.För det tredje: Vi har numera en förbättrad insättningsgaranti med höjt ersättningsbelopp och förkortad utbetalningstid.För det fjärde: Åtgärder mot överskuldsättning på grund av snabblån och sms-lån med mera som drabbar väldigt många, framför allt unga.För det femte: Beslut om stopp för så kallade massfondbyten i premiepensionssystemet.För det sjätte: Förstärkt konsumentvägledning. Regeringen har ju tillsatt utredningar om framtidens stöd till konsumenter.För det sjunde: Utökade resurser för tillsyn. har fått stärkta medel, högre anslag än man fick tidigare.För det åttonde: En översyn av reglerna för betalning via mobiltelefon.För det nionde: Åtgärder för förbättrad information om bland annat de långsiktiga effekterna av avgifter på sparande, inte minst fondsparande.För det tionde: En tydligare gränsdragning mellan försäljning och rådgivning avseende finansiella tjänster samt förebyggande av intressekonflikter vid rådgivning. Jag tänker försöka, och det är lite ovanligt i sådana här debatter, att ge mig in i att kommentera några av de saker som tidigare talare har sagt. Det är anmärkningsvärt att rader av företrädare för de borgerliga partierna har varit uppe och beskrivit och i marginalen diskuterat förändringar i de finansiella systemen.Att ta ansvar för ekonomisk politik har den borgerliga regeringen varit duktig på, och jag vill ge ett erkännande för det. i har man klarat av att hålla ordning på de svenska statsfinanserna. Men det handlar också om att få sysselsättningen och tillväxten att stiga och att ge människor möjligheten att arbeta, rätten att göra rätt för sig. Där är bostadsmarknaden central när det gäller både belåning och nybyggnation.Jag må vara tjatig, jag må vara tråkig och jag må vara väldigt socialdemokratisk, men förutsättningen är jobb och tillväxt. Det är så vi bygger starkt. Det är så vi också kan skydda högt belånade hushåll.Sedan måste jag säga att jag blir lite oroad av bilden av att det är utbildning i hushållsekonomi som ska lösa problemen. Det är helt fel tänkt. Det är ju inte det enskilda hushållet som har gjort ett eget fritt val av sin livssituation, hur man vill prioritera sina medel, som tar höjd för räntehöjningar och som är högt belånat.Jag vill vara tydlig: Politikens uppgift är att ge stabila spelregler så att varje människa kan förverkliga sina val och göra sina livsval. Hushållen måste kunna räkna med att kalkylerna håller. Då krävs det långsiktighet, en aktiv jobb- och tillväxtpolitik, en politik för fler och bättre bostäder och robusta omställningsförsäkringar. Man kan inte skylla på enskilda individer om man fullständigt raserar de båda stora omställningsförsäkringarna för ersättning på grund av sjukdom eller arbetslöshet.Jag vill, vilket jag glömde förut, tacka som begärt den här debatten, för det är en viktig och spännande debatt som visar att det finns ett spänningsfält i svensk politik.Jag vill också säga att det krävs mycket fantasi för att följa och tankekedja som leder fram till att bolånekrisrisken går att härleda till svensk migrationspolitik. Jag kämpar med att försöka förstå, men det krävs mycket fantasi.För mig är det solklart att det inte är antalet människor i som är problemet. Vi är för få som får möjlighet att arbeta, och det är bostäder som behövs. Tillväxten i de stora städerna i hämmas av att för få människor får möjlighet att bo och arbeta här. Att angripa detta skulle utveckla till att bli en starkare nation i framtiden.Avslutningsvis, herr talman, trodde jag att det var passerat att skrämma med skattespöket, att det var något man gjorde förra valperioden. Men jag vill lugna finansmarknadsministern och eventuellt andra med att säga det som jag har sagt tidigare: Det finns inga socialdemokratiska förslag om höjda fastighetsskatter, och det tål att upprepas. De som behöver lugnas är de människor som har höga lån och inte kan lita på att kalkylerna håller, därför att vi har en regering som inte tar ansvar för den ekonomiska politiken. Jag har i mina tidigare anföranden tagit upp hushållens skuldsättning, framför allt ur ett samhällsekonomiskt perspektiv, och de risker som det medför för samhällets ekonomiska utveckling. Men det är viktigt att se att hushållens skuldsättning också är en individuell fråga och att det är alltför många människor med för hög skuldsättning som har drabbats hårt och inte klarat av det ekonomiskt. Som vi har hört är det väldigt många människor som har hamnat hos kronofogden och har stora skulder som man inte klarar av. Givetvis finns det i den situationen stora personliga tragedier som vi måste vara medvetna om.I dagens situation blir man lite grann påmind om 90-talskrisen förra gången vi hade en borgerlig regering, då räntenivåerna stack i väg . Många tvingades tyvärr att sälja sina bostäder men satt kvar med lånen i efterhand. Frågan är om regeringen har glömt 90-talskrisen eller om de fortfarande har ett minne från . Det skulle vara nödvändigt och väldigt bra, för vi anser att regeringen måste börja se helheten och ta ansvar för att uppnå balans i hela samhällsekonomin och inte bara ensidigt fokusera på statsskulden, som man har gjort hittills.De senaste årens oro på finansmarknader, omtalade bankkollapser och den pågående skuldkrisen i borde resultera i att regeringen tar problemen med hushållens skuldsättning på allvar.Jag efterfrågade i ett tidigare inlägg en bredare samling för att försöka komma till en samsyn om hur man ska hantera de här problemen. Det bekymrar mig att statsrådet i sitt anförande i stället väljer att gå till attack och kritisera, dessutom grundat på rena felaktigheter. Han påstår att skulle vilja höja skatten för vanliga löntagare. Det är helt fel. Det kan vem som helst se i vårt budgetförslag. Vi har inga förslag på skattehöjningar för vanliga löntagare.Jag bekymrar mig också över att statsrådet snarare än att erkänna problemen och säga att de behöver tas på allvar slår sig för bröstet och säger att de åtgärder som regeringen redan har vidtagit är absolut tillräckliga.