kam-fs · GZC120120531fs · 2012-05-31 14:00:00 — Vid frågestunden svarar följande ministrar i regeringen direkt på frågor från riksdagsledamöterna i kammaren: Socialförsäkringsminister (M) Jämställdhetsminister (FP) Migrationsminister (M) Infrastrukturminister (M) It- och energiminister (C) Socialförsäkringsminister (M) svarar på både allmänpolitiska frågor och frågor inom sitt eget ansvarsområde. Min fråga vänder sig till och handlar om de nya betygen i den svenska skolan.Hösten 2010, , gjorde Socialdemokraterna och den borgerliga regeringen upp om nya betyg för . Vi ville på det viset från Socialdemokraternas sida bidra till att skapa långsiktiga förutsättningar för den svenska genom att se till att få en blocköverskridande överenskommelse om betygen. Jag tror att alla förstår att det inte går att hålla på att byta betygssystem vart fjärde eller åttonde år. Det måste finnas gott om tid för skolan och andra aktörer att förstå sig på betygen.En viktig del av uppgörelsen var att få fram bedömningsstöd i alla ämnen så att lärarna kan sätta betyg likvärdigt över landet, det vill säga att betygssystemet blir rättssäkert. visar det sig att när betygen ska sättas att det i en rad viktiga ämnen, till exempel historia, engelska och NO-ämnen, saknas bedömningsstöd.Varför har inte regeringen skött detta på ett bättre sätt? Vad tänker regeringen göra för att vidta åtgärder så att inte betygssättningen blir rättsosäker i den svenska skolan? Jag tror att de flesta är överens om att vi är på väg mot ett bättre, rättssäkrare och tydligare betygssystem och att det finns ett stort värde i en bred överenskommelse. De flesta kan säkert också lätt inse att det i ett övergångsskede inte är alldeles komplikationsfritt att byta betygssystem, även när allt är välgjort.Den bild jag har just nu är att det finns en hög förväntan på att det nya kommer att bli bättre. Det finns en entusiasm inför bytet av betygssystem. Min bild är också att det finns mer av stödmaterial, underlagsmaterial och förberedelsematerial än på mycket . Inom ramen för att allt alltid kan bli ännu bättre är min bild att vi är väl rustade för ett skifte. Den borgerliga regeringen har genomfört ett antal stora reformer inom utbildningsväsendet. En av de största är det nya betygssystemet. Genomgående är att reformerna har kommit i rask takt. Beslut är lätta att fatta - det är helt uppenbart - med ett klubbslag i och i regeringen. Men implementeringen av betygssystemet är minst lika viktig eftersom den berör så oerhört många människor. Det handlar om en dryg miljon elever i , flera hundra tusen i gymnasieskolan. Behandlingen av den stora reformen, snabba beslut men utan planer för implementeringen, drabbar landets elever.Nu säger att det säkert blir bättre framåt i tiden. Men i många ämnen kommer det tyvärr att bli problem med likvärdigheten. Det som detta betygssystem skulle lösa blir i stället ett stort bekymmer.Vad tänker regeringen göra för att se till att detta inte upprepas? Det handlar inte bara om betygssystemet utan det handlar också om yrkesutbildningar och lärlingsutbildningar. Det är hafsverk som drabbar eleverna, . Det måste ni begripa. Det ligger i sakens natur att när oppositionen är ivrig med att få något genomfört är alltid sittande regering saktfärdig. När oppositionen själv inte har en tydlig uppfattning är regeringen alltför handlingskraftig och alltför snabb. Det ligger i det politiska spelet.Jag tror att vi har gjort en väl avvägd förändring. Jag tror att förberedelserna är goda. Jag tror att vi utan tvivel kommer att se några problem i början. Det finns inga reformer där man inte ser några initiala problem. Det stödmaterial som tas fram till lärarnas underlagsarbete är utomordentligt gott. Vi har goda skäl att glädjas med de lärare som ser fram emot en förändring. Min fråga riktar sig till energiminister och gäller fortsatta kärnkraftssubventioner.I dag har regeringen beslutat att stoppa den utredning som pekar på att kärnavfallsavgiften borde höjas om kärnkraftsindustrin ska betala för sina egna kostnader. Det är , Riksgälden och Kärnavfallsfonden som har haft uppdraget att ta fram hur mycket pengar som behövs till fonden för att industrin ska betala. Slutsatsen är att det saknas i fonden. Utredningen pekar på att man borde höja kärnavfallsavgiften från till per kilowattimme.För två dagar sedan debatterade jag och kärnkraftssubventioner. Ministern sade då att de har säkerställt att industrin finansierar alla nuvarande och framtida kostnader som rör hantering och slutförvar av kärnavfallet. Ansvarig myndighet gör en annan bedömning. Varför mörkar regeringen den utredning som säger att avgiften borde höjas ? Tack för frågan!För ett litet tag sedan fattade regeringen beslut om den nu gällande avgiften till Kärnavfallsfonden. Den avgift som refererar till, , gäller . har regeringen givit ett uppdrag till den ansvariga myndigheten att gå igenom fondens finansiering och värdera hur avgiftsnivån och strukturen behöver se ut framöver. Det stämmer att regeringen har fattat beslut om att utredningen ska få ytterligare lite tid så att den kan göras grundligt och gediget så att resultatet blir pålitligt.Utgångspunkten för utredningen är innebörden av Alliansens energiöverenskommelse om att kärnkraften ska stå på egna ben utan subventioner och att industrin ska stå för hela kostnaden för avfallshanteringen. Jag förstår att regeringen inte gillar det besked som utredningen har lämnat, nämligen att avgiften inte räcker för att kärnkraftsindustrin ska betala sina egna kostnader. Det är uppenbart att man låter kärnkraftsindustrin sätta villkoren för hur mycket industrin ska betala. Det är en myt att kärnkraften är billig, och det visar utredningen. Industrin säger också att om de ska betala den fulla kostnaden blir det inte en tillräcklig vinstmarginal för dem, och regeringen låter dem hållas.Miljöpartiet har motionerat i enlighet med förslag om att avgiften borde avspegla den verkliga kostnaden för kärnkraftens slutförvar. Regeringen hävdar med en barnslig envishet att det inte finns några subventioner utan att diskutera de konkreta frågorna som handlar om vem som ska betala för kärnkraften.Vad är en subvention om inte att låta kärnkraftsindustrin slippa betala den fulla kostnaden för sitt avfall? Kärnkraften ska stå på egna ben och klara sig utan statliga subventioner. Det är också bakgrunden till att regeringen har givit i uppdrag att gå igenom Kärnavfallsfonden och slå fast på vilken nivå som avgiften behöver ligga efter 2014.Lise påstår att utredningen har levererat ett förslag. Det stämmer inte. Utredningen har precis fått förlängd tid eftersom man har konstaterat att man behöver gå djupare i frågorna. Det handlar om att slå fast var nivån ska ligga efter 2014. Det är otroligt viktigt att vi kommer fram till vad avgiftsnivån behöver vara för att industrin ska bära den fulla kostnaden. Det ska bli en nivå som både staten och kärnkraftsindustrin kan lita på håller . Utgångspunkten för utredningen är att kärnkraften ska stå på egna ben och klara sig utan subventioner. Det gäller , och det kommer att gälla även . Jag har en fråga till statsrådet . har olika reformer genomförts som har betytt mycket för kollektiv- och godstrafikens positiva utveckling. En av dessa reformer är konkurrensutsättning av drift och underhåll av järnvägen. Den har givit möjlighet för alla samhällets leverantörer att bidra till att järnvägssystemet ska fungera.Nu riktas krav från de rödgröna partierna och på en återreglering av drift och underhåll av järnvägen och på att med egna resurser ska utföra det arbete som företag som har specialiserat sig på drift och underhåll utför på järnvägen.Jag vill därför fråga statsrådet: det enligt statsrådet att få ut lika mycket järnvägsunderhåll för givna pengar om man inte får ha konkurrensupphandlingar på drift och underhåll av järnvägen? Det är oerhört viktigt att människor som reser och företag som är i behov av pålitliga och punktliga transporter känner att järnvägen fungerar både och . Jag skulle vilja påstå att det kanske är första gången på länge som vi nu har en riktig kunskap i den kapacitetsutredning som har tagits fram. Det är nog många som har blivit förvånade över vilka brister som finns och hur länge detta har varit eftersatt.Innan man börjar fundera på om man ska omorganisera eller inte ska man vara säker på vad som behöver göras. Min mycket tydliga uppfattning är att under de lite som flera har engagerat sig och kunskapen har höjts har vi nu fått många som är med och kan göra järnvägen mycket bättre och mer effektiv utan att kvaliteten sänks eller att säkerheten riskeras. Samordningen mellan alla aktörer är något som har blivit betydligt bättre än det var bara . Jag tackar för svaret. generaldirektör har beskrivit de positiva effekterna av konkurrensutsättning: 25 procents kostnadsminskning med fortsatt hög säkerhet och kvalitet.Jag har en fundering utifrån detta. Vilka risker ser statsrådet om nu skulle tvingas sluta med konkurrensutsättning av drift och underhåll? Hur skulle medborgarna märka ett sådant beslut? Och hur skulle det påverka näringsliv och jobb? Om det nu skulle landa i ett sådant beslut tror jag att det återigen blir mer fokus på organisation, som tyvärr skulle sinka , tempo, engagemang och kraft på den järnväg som behöver ha krafttag för att återfå den kapacitet som den hade. Det vore tråkigt om vi tappar tid och tempo när det gäller att vårda den järnväg som behöver vara punktlig - det som vi alla tycker är så viktigt.Dessutom finns det risker att alla aktörer som finns här, både svenska och utländska, slutar att jobba med innovation och investeringar. De börjar kanske fundera på hur de ska avveckla. Detta kan ställa till problem när vi behöver ha hjälp med investeringar, med reinvestering och med drift och underhåll. Det kan till och med vara så att kunskapen slås bort så att den blir extra dyr när vi ska ha den. Då får vi inte ut mer för alla skattepengar, som vi alla säger att vi vill. Min fråga går till . I över hälften av alla kommuner finns det inte möjlighet till barnomsorg , och nätter - detta trots att vi vet att många människor jobbar på obekväm arbetstid. har gjort en rapport där man tittar på hur mycket det skulle kosta att införa barnomsorg på obekväm arbetstid. Resultatet visar tydligt att man vinner på det - både föräldrarna genom att man får en högre inkomst och regionen eller och staten med ökade skatteintäkter. Kommunerna är tyvärr de som kommer att få ta kostnaderna i början, men är detta lönsamt även för kommunerna.Detta är bra och viktigt för arbetslinjen och för kvinnors och mäns möjlighet att försörja sig. Varför vill då inte regeringen införa barnomsorg och ? Precis som var inne på vidhåller regeringen arbetslinjen. För att det ska vara möjligt måste det finnas en förskola tillgänglig under de tider som familjerna behöver det. Regeringen säger inte nej till barnomsorg . Tvärtom har regeringen skärpt lagen och sagt att kommunerna ska ha beredskap för barnomsorg under de tider då barnomsorgen vanligtvis inte är öppen. Sedan ska det göras en individuell bedömning utifrån varje familjs behov när de ansöker om barnomsorg.När det gäller den undersökning som har gjort och som hänvisar till ser vi att samma kommuner som säger att de inte har någon barnomsorg också har erbjudit barnomsorg . Jag tror att den intressanta frågan att ställa är: Finns det medborgare och familjer som har efterfrågat detta men inte fått det trots att de har behov? Detta vet vi ingenting om. Det är därför jag nu har tillsatt en kartläggning som ska göra. Först när vi vet vilka behov som finns kan vi också på ett bättre sätt komma fram till vilken lösning vi ska ta till för att familjerna ska kunna få barnomsorg när de behöver den. Nyss fattade vi ett beslut i . Där hade regeringspartierna en reservation när det gäller de motioner där det yrkades på barnomsorg på obekväm arbetstid. Regeringen gör ingenting för att få barnomsorg på obekväm arbetstid.Barnomsorg kan vara viktigt och bra. Men vi måste också våga tala om kvällar och . Detta är också en oerhört viktig jämställdhetsfråga, och ministern är högst ansvarig för att driva jämställdhetsfrågorna.Det tar . Vi har många kvinnor som tvingas jobba deltid på grund av att de inte har barnomsorg fast de har möjlighet att få ett jobb. Vi vet också att kvinnor jobbar mer än män på obekväm arbetstid.Därför är det oerhört viktigt att vi fixar barnomsorgen och inte inväntar behovet. Man efterfrågar ju inte någonting som inte finns. Behov finns; det kan vi se utifrån att kvinnor och män jobbar på obekväm arbetstid och har barn. Jag tror att det viktiga för medborgarna att känna till är vad lagen säger. Lagen säger att de har rätt att ansöka om barnomsorg på obekväm arbetstid - om det så är kväll, helg eller natt. Sedan ska det göras en individuell bedömning. Bara det faktum att man jobbar obekväm arbetstid betyder inte att familjen nödvändigtvis behöver barnomsorg. Det kan vara så att mamma jobbar och pappa är hemma eller tvärtom, och detta måste vi utgå ifrån.När vi för denna debatt i kammaren utgår oppositionen ifrån att det finns människor som jobbar obekväm arbetstid. Men det är inte det som är problemet, utan vi ska hjälpa de familjer som behöver barnomsorg.I fråga efter fråga i denna kammare har vi sett att det största partiet i oppositionen, som eftersträvar regeringsmakten, är slarvigt när det fattar sina beslut. Jag tycker att det är beklagligt. Jag har utlovat en kartläggning av problembilden. När vi har den informationen ska vi vidta åtgärder, och gärna tillsammans - i samarbete. Men oppositionen inklusive Socialdemokraterna väljer att göra ett tillkännagivande som handlar om stimulansbidrag. Det säger inte något om hur mycket och till vem, vilket bara riskerar att leda till att de kommuner som erbjuder barnomsorg på obekväm arbetstid drar in detta för att de väntar på stimulansbidrag. Ingen har sagt hur mycket bidraget ska vara på och till vem och till vad det ska gå. Det tycker jag är en oansvarig politik. Jag ber att få återkomma när vi har problembilden klar för oss. Då ska vi också vidta åtgärder efter det. Min fråga går till statsrådet som svarar på allmänpolitiska frågor. Som ni alla vet står vi inför en äldreboom framöver. Men antalet bostäder som är anpassade till äldre ökar med alldeles för låg takt. Det konstaterar , som leder projektet bra på äldre dar. Det kommer framöver att innebära att allt fler äldre blir fångar i sina egna hem och socialt isolerade. Hälften av landets kommuner tillgodoser inte heller behovet av särskilt boende för de äldre. Det kanske inte är så konstigt med tanke på att antalet platser i särskilt boende har minskat med närmare 30 000 på tio år.Min fråga är följande: Vilka insatser kommer regeringen att vidta för att öka antalet bostäder för äldre framöver? Man kan säga att det är två parallella trender som pågår när det gäller äldres boende. Den ena har pågått . Det är den glädjande trenden att fler människor kan, vill och väljer att bo kvar hemma högt uppe i åldrarna. De får erforderlig hjälp hemma och stöd på detta sätt, och de slipper en oönskad flytt relativt sent i livet. Jag tror att detta är en trend som vi kommer att se mer av, och den ska vi också välkomna på alla möjliga sätt.Den andra trenden är förstås att människor kan behöva omfattande hjälp hemma. Då är inte alltid den bostad som man har bott i anpassad efter detta. Många människor försöker då ställa om sitt boende i rimlig tid. Jag ser en flora inte av äldreboenden i meningen särskilda boenden men av boenden som är mer anpassade för äldre. Denna efterfrågan kommer säkert att öka.Jag kan inte detaljerna i den här processen. Jag är övertygad om att efterfrågan på boenden som man kan ha kvar och anpassa serviceinnehållet i i takt med stigande ålder kommer att öka även i fortsättningen. Min bild av landets kommuner är att de lever upp till det i mycket hög grad. Tack för svaret! Jag anser att regeringen är alltför passiv i den här frågan. Jag menar att man bör ha ett utökat investeringsstöd till kommunerna så att fler särskilda boenden och trygghetsboenden kan byggas. Det handlar helt enkelt om mer stöd än vad regeringen vill ge. Det behövs eventuellt också en lagändring när det gäller trygghetsboenden i kommunerna. Det kommer också att behövas ett batteri av åtgärder och nya idéer om hur de äldres boenden kan utformas framöver. Det gäller såväl enpersons- som flerpersonshushåll.Som jag sade känner jag inte riktigt att regeringen tar den här frågan på allvar. Risken är att de äldre blir isolerade i sina egna hem och inte kan komma ut. Här behövs flera åtgärder. Man alltid diskutera exakt vilken rågång vi ska ha mellan landets kommuner och statliga insatser, ingripanden och påpekanden. Som jag sade är jag rätt övertygad om, och det är också min egen erfarenhet från en liten och en stor kommun, att vi tar frågan på mycket stort allvar i . Det finns ingen kommun som också har en hyggligt stor andel äldre som inte tar denna fråga på mycket stort allvar.Det sker parallellt med att man tar en annan fråga på allvar, det vill säga hur balansen när det gäller serviceinnehållet och efterfrågan på kvalificerade tjänster, varav en del är klart offentligt och andra är mer privat efterfrågade, ska se ut. Vi har många intressanta frågor framför oss när det gäller äldres boende. Min fråga riktar sig till statsrådet . Det är glädjande att allt fler äldre nu kan hantera dator och utnyttja internet. Parallellt ser vi en snabb utveckling där banker och myndigheter erbjuder sin service via, och ganska uteslutande, internet.Vad gör de äldre som inte har tillgång till internet och dator? Jo, de försöker ringa till banker och myndigheter. De möts då av en automatiserad telefonröst. För att klara knappsystemet och hamna rätt måste man kunna organisationen. De hamnar fel och får inte svar på sin fråga.Min fråga är: Vad gör regeringen för att underlätta för dessa äldre människor i kommunikationen med banker, myndigheter och så vidare? Tack för en mycket viktigt fråga, ! Det stämmer att vi har ett antal personer i som än så länge inte, av olika skäl, är digitalt delaktiga. Det kan vara av ekonomiska skäl. Det kan bero på att man ännu inte har fått lära sig att pröva tekniken. Det kan finnas olika skäl till att man ännu inte har blivit digitalt delaktig.Först och främst är det mycket viktigt att öka den andelen. Det finns många bra initiativ. Digidel är ett sådant. Biblioteken är ett annat alternativ. Regeringen går in och stöttar olika typer av organisationer, inte minst studieförbunden, som sänker trösklarna så att fler äldre ska kunna bli digitalt delaktiga.Samtidigt arbetar vi nu med en ny e-förvaltningsstrategi i regeringen. I den är det väldigt tydligt att våra myndigheter ska kunna tillhandahålla lättillgänglig service som är baserad på digital teknik, men under resan framöver ska man också kunna fortsätta att vara en aktiv medborgare i även om man inte är digitalt delaktig. Jag undrar om man ändå inte ska ha kvar möjligheten till en personlig kontakt som kan hjälpa en vidare i det här systemet. när man klättrar ut på den där knapptelefongrenen och kommer längst ut ramlar man ned i backen. Sedan får man börja klättra igen, och till slut ger man upp.Hur ser statsrådet och regeringen på att bevara den här möjligheten att möta en människa i telefonen? När jag träffar myndigheterna och pensionärsorganisationerna, vilket jag gör både nu och då, är jag mycket tydlig med att det är alldeles självklart att det ska gå att vara medborgare i även om man inte är digitalt delaktig. Det gäller inte minst många äldre. ser vi den glädjande trenden att internetanvändningen ökar som mest bland de äldre, men vi vet att det finns ett antal personer som inte kommer att kunna ta del av den digitala tekniken på samma sätt. Därför måste det gå att komma i kontakt med våra myndigheter och offentliga institutioner även på andra sätt, via papper eller via telefon.Om våra myndigheter blir duktiga på att använda digital teknik för att kommunicera med dem som kan använda den digitala tekniken tror jag att förutsättningarna för att ha kvar den service som krävs för att möta dem som ännu inte är digitalt delaktiga ökar. Tack vare att vi är resurseffektiva i den ena delen kan vi hålla kvar det personliga mötet med dem som är beroende av att kunna ha ett personligt möte med det offentliga. Min fråga riktar sig till statsrådet . tillsatte regeringen en cykelutredning som skulle presentera sitt resultat. Då ställer jag en kort fråga: Vad har hänt? Kommer det en cykelutredning?Trafikverket presenterade en prognos om att alla transporter kommer att ha ökat till 2020 men cyklingen . Där har vi en stor potential. Vi kan titta på . Hälften av de korta resorna görs med cykel. Här har vi mycket att göra. Det mycket korta och enkla svaret till på den direkta frågan är att den tidigare i vår fick ett förlängt mandat och ska återkomma i oktober i år.Jag kan passa på att tillägga att just cykeln är otroligt viktig som ett komplement för dem som har möjlighet och som inte har så långa avstånd till fritidsliv, vardagsliv och arbetsliv. Detta är en fråga där det pågår oerhört mycket just , inte minst i våra storstäder.Siv Holma nämnde som ett exempel. Jag vet att i den här staden, i , pågår det just nu ett arbete med en cykelmiljard. Vi ser hur allt fler väljer cykeln. Det handlar om att separera för att få bra cykelvägar och om att knyta ihop dem över kommungränserna så att vi får ett cykelnät som hänger ihop. En del av detta finns med i , plus mycket annat, och den kommer . Jag beklagar att den kommer först . Det är ju efter det att budgeten har processats och behandlats. Jag skulle vilja ställa en följdfråga: Anser statsrådet att det behövs mer ansvar på nationell nivå så att man inte bara förlitar sig på att olika kommuner satsar slantar? Jag tror att det behövs mer muskler från den nationella nivån så att vi får den här förändringen och så att vi kan få samma utveckling som i exempelvis . I det underlag som regeringen har som en god grund för den kommande infrastrukturpropositionen ingår bland annat . Den har haft i uppdrag att titta på samtliga trafikslag. På ett antal sidor i den nämns just cykeln som ett bra komplement när det gäller framkomlighet och miljöskäl. Vi kan också lägga till hälsoskäl. Det är en utmaning i den konkurrens som finns om marken.Ja, jag tycker att cykeln är viktig. Redan i den tidigare planen finns det beslut om cykelpengar. Det görs också olika leder, inte minst för turismen. Vi har Kattegattleden till exempel. Det finns ett stort kommunalt engagemang.Den drar ut några månader därför att de bad om det. De hade fått ytterligare bra idéer som de ville ha med i utredningen. Det tyckte jag var rätt okej. Jag vill ställa min fråga till . Jag vill ta upp den osäkerhet om betygssättningen som det har varit mycket diskussion om i veckan.Det har oroat mig som rektor, och jag har varit i kontakt med många av mina lärare och med andra lärare och rektorer i min omgivning. Man är glad åt betygssystemet och tror att det kommer att bli bra, men det finns osäkerhet och oro kring begreppen och att det inte finns något tillämpningsstöd.Jag vet att man jobbar mycket med det här i kommunerna, och det kan också bli lite av ett bekymmer om man börjar sätta praxis i kommunerna för att det inte finns ett riksövergripande system.Det här är egentligen bara ett exempel av flera där man har diskuterat beredningen i . Min fråga är: Känner sig statsrådet tillfreds med den beredning som sker i när reform efter reform som beslutar om inte fungerar när den väl ska sjösättas? Jag är övertygad om att vi sköter beredningarna på det sätt som vi ska. Jag är också övertygad om att vi då och då kommer att ha ordningsfrågor i stället för sakfrågor, till del för att alla kan diskutera ordningsfrågor och man kan tycka olika om dem, men till del också för att de lite grann döljer en saklig diskussion om själva substansen. Jag har mött det på andra områden inom politiken.