kam-ar · H0C120121218ar · 2012-12-18 13:00:00 — Det är ett fullskaligt krig som pågår, och det finns ingen större respekt för den typ av humanitära aspekter som vi som tittar på detta utifrån tycker är viktiga att hörsamma och respektera. Tack, statsministern, för återrapporteringen!Vid statsministerns besök i inför toppmötet ställdes det frågor om den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken. Förslagen till slutsatser i rådet innehöll enligt vår mening långtgående skrivningar om att förstärka den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken genom ett gemensamt utnyttjande av förmågor och att medlemsstaterna skulle vara beredda att tillhandahålla mer av militär kapacitet.Statsministern var då i sitt svar till tydlig med att han inte krävde något mandat från riksdag och att han inte förväntade sig någon diskussion under rådets möte.Nu återkommer samma skrivningar i slutsatserna från . Medlemsstaterna ska vara beredda att tillhandahålla kapacitet, förstärka EU:s förmåga till insatser över hela spektrumet i krishanteringssituationen, vilket torde betyda även väpnad strid, och överväga samarbete i de nationella försvarsplaneringarna. Den höga representanten uppmanas återkomma till rådet och rapportera om initiativ i frågan.Herr talman! Statsministern har sagt att någon diskussion i dessa frågor inte fördes under mötet och att man ska återkomma 2013 med en substansdiskussion. Men, herr talman, jag tycker att förslagen ändå är långtgående. Det betyder mer av överstatlighet och militärt försvarssamarbete som gränsar till militär allians. Det skulle vara bra om statsministern ville kommentera vad som blir ståndpunkt i processen. Egentligen har frågeställaren delvis vägt in hur jag har resonerat. Jag bad inte om något mandat för att binda vid någonting. Det finns absolut ord och sätt att skissera möjliga framtida diskussioner, som alltså ska komma , som kommer att väcka en del frågor. Men vi har de facto inte tagit ställning. Flera länder underströk detta, att det här inte är ett möte där vi tar ställning. Det här är känsliga gränsdragningsfrågor i många länder.Däremot är vi numer i en säkerhetspolitisk värld där flera, likt , resonerar i säkerhetstermer av att vi agerar tillsammans med andra för att skapa säkerhet. Vi har väl alla nu övergett idén att man helt isolerat bara ansvarar för sig själv och inte ser någon annans problem eller inte tänker sig att någon annan kan komma till ens egen hjälp.I den nya världen, att tänka att vi kan göra saker gemensamt, kommer det naturligtvis propåer om hur man ska använda materiel och hur man ska få till effektiva insatser av olika slag. Jag vill understryka att det inte bara handlar om EU, utan det handlar också om nordiskt samarbete och bilateralt samarbete mellan enskilda länder. Den yttersta symbolen för detta tycker jag är det samarbete i , i Mazar-e , där en svensk-finsk kontingent har upprätthållit vår insats inom ISAF.Mitt svar är att vi inte har gått längre än så. Det kommer säkert att väcka en hel del frågor, och vi kommer att ha anledning att nagelfara detta utifrån vår svenska säkerhetspolitiska doktrin och, som alltid, vårt behov att förankra det i riksdag innan vi eventuellt gör några förskjutningar.Som sagt: kommer att gå fort, och den här diskussionen kommer vid ungefär . Herr talman och statsministern! Ett centralt inslag i det som diskuterades på toppmötet var den så kallade bankakuten, en fond som är finansierad av kreditinstitut och som ska användas för att rädda banker i nöd. Det innebär i bästa fall att skattebetalare runt om i i mindre utsträckning får stå för kostnaderna när banker tar alltför stora risker. Det är naturligtvis positivt. Fel konstruerad är inte bankakuten ett verktyg för att tvinga enskilda banker att ta ansvar för sin egen verksamhet, utan tvärtom blir den ett verktyg som innebär att ansvarsfulla banker får finansiera mindre ansvarsfulla banker när de gör förluster.Att byta ut skattebetalarna som garant mot bankkollektivet som garant förändrar knappast bankernas beteende, utan vad som behövs är ett större ansvarstagande från ägarnas sida för vad den egna banken gör. Det kan man uppnå till exempel genom högre kapitaltäckningskrav. Ju mer pengar du riskerar att förlora, desto försiktigare har du en tendens att bli.Jag undrar: Vilket gehör har fått för linjen att man lägger ett större ansvar på bankägarna för vad de själva gör? Jag vill instämma i detta resonemang. Det är så vi har försökt resonera. Man måste i större utsträckning ställa krav på den enskilda banken att täcka sina egna risker och sina egna förluster. Ett sätt, som frågeställaren påpekar, är att höja kapitaltäckningskraven. Hur mycket eget kapital, ställt i relation till risker som den enskilda banken är exponerad för, ska man de facto ha?Sverige kräver i dessa förhandlingar att vi ska kunna ha till och med högre krav i än vad som finns i andra länder. Har det funnits gehör för detta? Det vore fel att hävda att vi har fått väldigt varmt stöd för detta. Här finns en uppfattning att man borde ha samma regelverk i hela . Då har vi sagt att vi inte har samma typ av banksystem.Många av mina kolleger påpekar att de ofta har ett dotterbolagsbanksystem. Dotterbolag till banker som i grunden har sina huvudkontor i andra länder utgör banksystem. Titta i till exempel! De kallar sitt banksystem det svenska banksystemet, mer eller mindre rätt.Sverige är avvikande i det att vi har en så stor egen banksektor. Vår finansiella sektor är stor också som andel av bnp. Därför har vi sagt att vi måste ha mer motståndskraft och högre kapitaltäckningskrav. Vår uppfattning är att vi nu är på väg att få igenom detta, men sista ordet är sannerligen inte sagt.Detta har varit en riktig förhandling, där vi har argumenterat just på det sätt som frågeställaren påpekar.Till det vill jag lägga bankavgifterna, som vi också har lagt på svenska banker, som utöver kapitaltäckningskraven lägger pengar i en fond för att därtill ytterligare kunna förstärka förmågan att täcka egna förluster. Det är det jag menar med bank backstop. Vi vill därtill ytterligare kunna understryka i förhandlingsmakt mot banker och avkräva ägare ansvar innan vi går till någonting utanför banken och säga: Vi tänker ta er sista aktie ifrån er innan vi låter förluster eller något annat täckas utanför banken i sig själv.Jag är förvånad att andra inte följer i det exemplet. Jag tror att många av väljarna runt om i tycker att det är en bättre ordning. Men då måste man också se till att skapa regelsystemen som möjliggör det. Det har vi gjort i . Det skulle vi behöva göra i hela . Jag skulle gärna vilja fråga statsministern lite mer noga vad hans inställning är till de fortsatta förhandlingarna och ansträngningarna att skapa en bankunion.När åkte ned var han väldigt tydlig till medierna, också i , att inte ska bli medlem i bankunionen . Det var två frågor som var uppe. Det ena var och röstreglerna där, och det löste sig på ett för acceptabelt sätt. Det andra var förslaget om fördragsändring, som de andra länderna inte ville gå med på, som rörde samarbetet med ECB för icke-euroländer.Då kan man säga att i den situationen, när det utfallet var klart, kunde ha intagit två attityder. Den ena attityden hade kunnat vara att säga: Ja, vi förhandlar vidare. Vi tycker att det här är viktigt. Vi avvaktar utfallet av de fortsatta förhandlingarna om bankunion. Det är två delar kvar, och vad som kommer ut av detta får avgöra om vi ska bli medlemmar i bankunionen eller inte. Det är den linjen som , och andra länder går på. De har varit skeptiska till att börja med men säger att de vill avvakta.Den andra attityden var den som intog. Han sade: Nej, ska inte vara med i den här bankunionen.Jag tycker att det var olyckligt, för det gör att framstår som ett slags outsider.Det är också lite förbryllande när statsministern , på ett helt korrekt sätt, beskriver att det finns stora fördelar för att vara med i bankunionen, att den fungerar. Å ena sidan är man väldigt bestämd på att vi absolut inte ska vara med, och å andra sidan förklarar man att det är ganska bra om det fungerar.Vad är position beträffande fortsättningen i ? Hade det inte varit klokare att vara något mer försiktig med orden på ett tidigare stadium? Jag och finansminister har varit väldigt överens, och har förankrat det i , om utgångspunkterna för hur ska se på en eventuell medverkan i en kommande bankunion. Vi har ställt upp tre kriterier.Vi tycker inte att svenska skattebetalare och svenska banker ska täcka risker och förluster i andra länders banksystem. I den frågan har vi i realiteten inte svaren, för det ligger länkat till hur man slutgiltigt utformar insättningsgaranti och avvecklingskonstruktion. Det kommer 2013 och får bedömas därefter.Det andra är att vi har sagt att vi vill ha möjlighet att ha högre kapitaltäckningskrav, som svar på den tidigare frågan, när det gäller det svenska banksystemet givet att den svenska finansiella industrin är större än vad som gäller för andra länder. Där tror vi oss ha fått gehör för detta. Men det ska understrykas att den överenskommelse som slöts mellan finansministrarna måste förankras i . Det är väl känt att också har uppfattningen att sådana här konstruktioner som möjliggör nationella avvikelser bör tas bort.Vi har alltså ännu inte ett färdigt medbestämmande och utfall på den nattliga överenskommelse som finansministrarna i Ekofin slöt. Därför vill jag inte slutgiltigt värdera om den här punkten är fullt på plats, men jag hoppas det.Det tredje är inflytandefrågan. Jag tror att jag valde att kommentera det så här: Det här var så bra som det var möjligt givet nuvarande fördrag. EBA-frågan, med konstruktionen med dubbel enkel majoritet - jag önskar att man kunde beskriva detta med enklare ord, men det är komplicerade frågor - finns nu på plats. kan ha ett inflytande via , som handlar om alla EU:s 27. Men inflytandefrågan är inte slutgiltigt löst inom ramen för hur banktillsynen ska fungera också för länder som inte har euron som valuta. Det kommer nog att leda till diskussioner om fördragsändringar.Jag tror att helt enkelt summerade att vi givet detta inte kan gå med . Han gjorde möjligen bedömningen att det kommer att ta ett tag. Om det gläder kan jag säga att hela min avsikt är att fortsätta arbeta med detta mycket konstruktivt, i syfte att nå bästa möjliga resultatet. Men jag delar uppfattningen att det kommer att ta ett tag, för det är rätt komplicerade frågor kvar.Det var bra, det som skedde på finansministrarnas möte. Väsentliga steg togs. Men det är mycket kvar innan jag tror att vi kan samla riksdag till den majoritet som krävs för att kunna konstatera: Ja, nu har vi fått alla de svar vi vill ha och går med. Det får vi helt enkelt återkomma till. Tack, statsministern, återrapporteringen! Jag instämmer i berömmet för regeringens insatser i de här viktiga förhandlingarna.Vad som däremot bekymrar mig en smula är att det aldrig riktigt verkar finnas tid och kraft för att adressera de grundläggande orsaker som ligger bakom de problem som vi nu måste hantera.Det är väl att viktiga frågor, som tjänstedirektivet och de båda inre marknadsakterna, ska prioriteras tidigt 2013. Men det finns också en yttre marknad. Friare rörlighet över gränser för både handel och människor kan bli en vitamininjektion för den europeiska tillväxten. Demografiutvecklingen i vår del av världen är oroande. Vi blir allt äldre och friskare, vilket naturligtvis är mycket bra, men ställer det krav på våra samhällen. Allt färre i arbetsför ålder ska försörja allt fler.Finns det, om man frågar statsministern, någon möjlighet att dessa frågor kommer att föras högre upp på rådets agenda, så att vi kan ha en långsiktig strategi för hållbar tillväxt? Det finns absolut den typen av diskussioner som utgår från att ett åldrande med svagt barnafödande, framför allt i delar av , måste mötas av att man gör sig mer attraktiv för inkommande arbetskraft.Sverige är ett exempel på detta, med kanske mest öppna och liberala regler för arbetskraftsinvandring. Här finns som bekant lite olika uppfattningar kring hur den typen av regler ska se ut.Vi tycker också att det kopplar till en frihandelsstrategi. I grunden är EU en inre marknad, det vill säga tanken är att det ska vara fri rörlighet för handeln. Trots att detta har lovats vittnar nu många om att det i realiteten inte fungerar på det sättet. Det kan vi känna frustration över.Men det är väl så viktigt att försöka ha samma typ av öppna handel med andra delar av världen. Det finns absolut ett stöd - nu när den så kallade Doharundan, ambitionen att få en global, heltäckande frihandelsöverenskommelse, inte går att få i mål - för att i stället växla över till en regional strategi.Vi försöker sluta bilaterala avtal med viktiga handelspartner. Vi har gjort så med . Vi försöker nu göra det med . Vi skulle behöva göra det med , , de växande delarna av världsekonomin. I grunden skriver man in i de avtalen det som öppnar för större rörlighet och friare och öppnare handel.Jag tycker absolut att det är viktiga delar av sådant som EU borde prata mer om och som vi för det mesta kan enas om att vi ska vara drivande kring, även om jag också ska säga det uppenbara: Alla länder tycker inte likadant när det gäller synen på frihandel. Det tror jag är väl bekant.