kam-ar · H0C120121023ar · 2012-10-23 13:00:00 — Tack, statsministern, för återrapporteringen! För tydlighetens skull vill jag deklarera att från sida är vi positiva till en ökad tillsyn och kontroll över våra banker. Vi inser naturligtvis att våra banker inte enbart är nationella utan att de också har en utomnationell exponering. Därför skulle vi också kunna tänka oss att vara positiva till ett icke överstatligt samarbetsavtal med andra stater för att tillgodose den svenska banktillsynen på ett fullgott sätt.Om regeringen nu skulle ha samma uppfattning som vi har i den frågan, varför har regeringen då inte tagit ett sådant initiativ tidigare i stället för att ta diskussionen nu genom den europeiska unionen? möter man den verklighet där ECB utgår från och inte från och de andra länder som står utanför eurosamarbetet. Man möter en situation där det demokratiska underskottet i rådsslutsatserna är i det närmaste totalt och där ECB ska vara tillsynsmyndighet över svenska banker och svenska finansiella system.Man möter också en situation med kapitaltäckningskrav där EU ska sätta agendan och deklarera hur höga eller låga våra kapitaltäckningskrav ska vara. Där har dessutom redan gått med på det första kompromissförslaget eftersom vi fick den övervägande majoriteten av våra krav tillgodosedda. Som själv erkänt gör inte EU det här för att möta icke-euroländers problem. Min fråga är därför: Kommer att göra samma sak som har aviserat och avstå från bankunionen? Kommer som motkrav för att inte blockera beslutet om en bankunion att kräva ett svenskt formellt undantag i EMU och det sista steget för att fullt ut gå med i eurosamarbetet? Min och regeringens attityd måste vara att det som vi nu diskuterar är påverkbart. beskriver saker som om de vore huggna i sten och att det bara är att anpassa sig. Hela idén med att vara medlem i Europeiska unionen är att använda sitt inflytande, att vara duktig på att förhandla och att få gehör för sina synpunkter. Därför förutsätter jag att de förslag som föreligger just är påverkbara. Utformandet är inte färdigt, svenska intressen är tydliga och framförda. Vad vi slutgiltigt ska göra för bedömning måste vi få återkomma till.Jag vill påpeka att det i grunden finns en rätt logisk tanke i att man ändå prövar en gränsöverskridande finanstillsyn eftersom stora delar av de finansiella rörelserna och företagen är gränsöverskridande. Att bara isolera detta till en nationell tillsyn är lite grann gårdagens banksystem. är också svenska banker gränsöverskridande. Titta på Nordea, vår största bank, den är svensk och finsk. Titta på de baltiska länderna, som bland annat beskriver att de har svenska banksystem. Vår finansiella industri finns inte bara i , den är gränsöverskridande och finns i andra länder.Då kan det vara rätt att diskutera en finanstillsyn som följer med i de gränsöverskridande rörelserna. Men den måste meriteras av att den är kvalitativt bra och att den visar gehör för viktiga svenska ståndpunkter, bland annat när det gäller inflytandefrågorna, som var inne på. Det är precis detta vi säger. Om det ska vara ECB vill vi säkerställa att man också som ett icke-euroland har ett inflytande. Det måste uttolkas i hur man utformar rösträttsreglerna. Det har vi inte färdiga svar på för övrigt. Jag har inte heller återrapporterat eller begärt mandat i föra in i denna finanstillsyn. Jag har återrapporterat om det arbete som pågår och viljan att delta och påverka. Sedan ska vi återkomma med våra ställningstaganden och analyser när det här är mer färdigt. Det gläder mig som nationell vän att det här inte är hugget i sten och att statsministern är öppen för att diskutera de här frågorna. Det är inte riktigt så det har låtit när man har pratat med finansministern i om den här frågan. Han säger att det viktiga är att kompromissa för att få de svenska kraven tillgodosedda.Med anledning av att statsministern och finansministern uttalar sig på olika sätt i denna fråga skulle jag vilja höra om statsministern, som den yttersta representanten för regeringen, kommer att stå fast vid sina tre fastställda krav. Om de kraven inte tillgodoses, kommer man då att säga nej till bankunionen? Kan man få ett svar på det skulle jag vara glad. Återigen: I både min förankring i och återrapporteringen företräder jag hela regeringen. Det är vår uppfattning, och den är förankrad i , att utformningen av finanstillsynen är för oss förknippad med tre mycket viktiga krav. Vi vill inte att notan för andra länders banksystem i kris ska hamna hos svenska skattebetalare och svenska välskötta banker. Vi vill för det andra bli respekterade i vår vilja att ha högre kapitaltäckningskrav för vårt svenska bankväsen, och vi vill ha ett genuint inflytande om vi väljer att gå med. Beträffande den tredje punkten kan jag redan nu redovisa att det finns skrivningar, men de måste naturligtvis utformas i sina detaljer. När de gäller de övriga två har ni hört vad vi har sagt. Vi kommer att återrapportera om detta.Detta är utgångspunkten för hur vi sedan värderar och tar ställning till hur ska förhålla sig, men där är vi inte . Vi kommer möjligen tillbaka , men rimligen kommer det här att behöva prövas . Låt mig först göra en klargörande kommentar med anledning av några synpunkter som framförts tidigare här från oppositionen. För del är målet för de här förhandlingarna att fullt ut ska kunna delta i en gemensam banktillsyn. Det förutsätter naturligtvis att de invändningar som vi har tillgodoses. För att vi ska kunna undersöka om de kan tillgodoses eller inte måste vi förhandla på ett effektivt och konstruktivt sätt. Så ligger det till. Jag tror att det är viktigt att ha förhandlingsmålet klart för sig. Vet man inte vart man ska är det väldigt svårt att komma fram. Jag har en fråga till statsministern som några redan har varit inne på. Det var intressant att som mötet började hade statsministern en artikel tillsammans med socialdemokraterna i . Danska och svenska socialdemokrater kanske tycker likadant - det ska bli intressant att se framöver. Men det inbjuder till en större fråga om vilka vänner vi har. uppenbarligen, förefaller vara det, har i långa stycken samma syn som vi i sammanhanget, även om tyskarna naturligtvis har en annan europeisk dagordning än vad vi har. Det vore intressant om statsministern kunde säga någonting om hur passar in i den här förhandlingssituationen. Vad är våra möjligheter? När jag läser och lyssnar på vad som skedde på mötet är mitt intryck att våra möjligheter att komma fram och få våra invändningar tillgodosedda är bättre än de var tidigare, att vi kan vara lite mer optimistiska . För att bygga ut reflexionen kring tycker jag att det är en poäng att en regering i som leds i form av en alliansregering med fyra partier på den borgerliga kanten skriver en artikel med regeringschefen i ett land som har en rödgrön regering. Det visar att det finns likartade synsätt även om det inte är exakt samma typ av regeringskonstellation. Jag vill anmäla ett mycket gott samarbetsklimat med den danska regeringen i det här fallet, och med en rad andra länder i den grupp av länder som finns i norra , som angav.Det finns två typer av grundkonflikter här. Den ena gäller eurozonens 17 länder som nog hade för ögonen att tänka sig: gör vi något som bara gäller oss. Sedan har de kunnat konstatera att det får genomslag även på andra, och om de andra är villiga att vara med får de nog lyssna till deras synpunkter.Min uppfattning är att det gör man i större utsträckning nu.Det finns en sådan delning 17-10. En annan delning, som vi ska vara klara över och som kommer att anmäla sig igen, är mellan de mycket problemtyngda länder som önskar få avlastning med egna skulder och problem utifrån och de länder som förutsätts eller kan räknas ut vara på andra änden av ekvationen, det vill säga de länder som är tänkta att betala eller täcka andras skulder och problem. Det syns i den här diskussionen, och det kommer att synas i flerårsbudgetdiskussionen, där vi nu är på väg in i slutvarvet. Det är egentligen ingenting att hymla med, det är väl inget konstigt. Det är klart att ett djupt skuldtyngt land tänker så här: Kan vi bara få alla att dela på våra skulder minskar marknadstrycket i form av högre räntor på vårt land. Men vi måste värdera utifrån våra utgångspunkter, och här har vi många länder som resonerar precis på samma sätt. Där måste vi hitta en balans. Det är därför vi är, precis som anger, tydliga i våra krav. Vi tycker att vi får gehör, men slutgiltigt kan vi inte bedöma det här förrän jag kan redovisa att vi har kommit längre i förhandlingarna. Jag skulle vilja ta upp frågan om och det strategiska samarbetet med . och deltog på EU-sidan i en ganska stark konflikt om vapenembargo mot . Vårt argument mot att sälja vapen till är att en diktatur ska vi inte sälja vapen till som sedan använder dessa vapen mot sin egen befolkning. Tyvärr tar en hel del EU-länder, typ och , lite lättare på den här typen av invändningar.Min fråga till statsministern är: Kom frågan om vapenembargo mot upp i sammanhanget? Avslutningsvis ska jag kanske betona att detta har betydelse för EU:s relationer med eftersom de naturligtvis är helt emot att man skulle häva vapenembargot mot . Var frågan uppe? Vid återkommande toppmöten tänker vi diskutera olika former av strategiska partnerskap. Denna diskussion gällde . Det var inte någon särskilt lång diskussion om detta vapenembargo. Det finns som påpekade en lång förtidshistoria med starka kopplingar till händelserna 1989.Det som syns är en vilja att säga att vi bör agera mer samfällt. Den återkommande slutsatsen var att om vi ska kunna utöva påtryckningar eller lägga en grund för förbättringar i relationen med mår bra av att kunna agera mer samlat. Det är ett sätt att försöka möta något vi ibland har noterat: Bilateralt kan eller andra som kommer till finna att europeiska länder agerar på olika sätt och därmed driva isär . På så sätt möter de ett försvagat . Åtminstone i de samtal vi förde fanns full enighet om att det är precis det som blir resultatet. Men den enigheten måste finnas även den dagen det verkligen bränner till i olika frågor, så att man inte separerar huvudstäderna utan väljer gemensamma uttryck och ett gemensamt agerande. Den ekonomiska kris som vi befinner oss i är en följd av att EU:s medlemsländer avreglerat och liberaliserat sina finansmarknader. Ofta har man gjort det som en direkt följd av konkreta krav från . Det är också ett resultat av EMU, som gör att man bygger in stora asymmetrier mellan ekonomier.Nu har vi ett förslag som handlar om att rädda banker samt om EMU. Jag tycker att statsministern borde ha markerat tydligare i synnerhet mot den spekulativa delen av ekonomin. Jag vill ta tillfället i akt att fråga statsministern om har spelat in konkreta förslag på att ta kontroll över den spekulativa delen av ekonomin, exempelvis genom en så kallad bankdelningslag, där man skiljer mellan den spekulativa delen av bankernas verksamhet och den traditionella "sparbanksdelen".Min andra fråga har sin grund i att jag upplever det som att regeringen försöker sitta på två stolar. fick vi delvis ett klargörande från , som sade att vice statsministerns och EU-ministerns linje är att ska gå med på den gemensamma banktillsynen. Då ska vi komma ihåg att den gemensamma banktillsynen ska ersätta all nationell banktillsyn, som ofta fungerar, i alla fall i det svenska fallet. Eftersom den här sessionen handlar om att statsministern ska förankra politiken hos oss här i vill jag att statsministern ska vara väldigt tydlig med vad det är som gäller. Det är otroligt viktigt. Är det vice statsministerns linje eller statsministerns linje som gäller i banktillsynsfrågan? Som jag angivit representerar jag hela regeringen - när jag uppträder inför , i mitt agerande i och när jag återrapporterar.Låt mig påpeka att det är en korrekt beskrivning att tanken med den europeiska finanstillsynen är att den ska ersätta eller åtminstone sättas över nationell finanstillsyn. Beskrivningen kommer förmodligen att vara att nationell tillsyn delvis finns kvar, med delvis decentraliserat ansvar för vissa banker. Men sist och slutligen har det slutgiltiga finanstillsynsansvaret. Tanken är att det ska styras av en så kallad "supervisory board", där alla länder som är med ingår. På det sättet ska man utforma styrandet.Det här måste tas med i beräkningarna. Det är också vår utgångspunkt. Andra länder har tydligare problem, som vi saknar, och större skäl att bejaka denna utveckling. Vi måste minnas att vi har en väl fungerande finanstillsyn. Men vi måste också minnas att våra banker och våra finansiella system är integrerade med vår omvärld. I ljuset av det ska vi värdera det som växer fram. Vi är inte fullt ut färdiga med den analysen.Jag har inte riktigt samma uppfattning som om grunderna till att har problem. Jag menar att avreglering av finansiella marknader har möjliggjort för marknadsekonomin att understödjas, så att vi fått tillväxt och större företag. Men det måste absolut regleras och kontrolleras. Det måste skapas transparens in i de finansiella systemen, för det finns betydande risker.En av de saker man jobbar med är att begränsa bonusutbetalningar och ha synpunkter på hur ledningar för banker och finansiella institut beter sig när de begär hjälp av offentliga resurser eller går in i sådana här rekapitaliseringsprogram. Detta har vi använt i . Det för vi också in i diskussionerna på europeisk nivå. Det är ett sätt att låta marknadsekonomin verka, men inom tydliga ramar, vilket jag i grunden tycker är klokt. Jag tackar för det klargörandet från statsministern. Det som jag tror att vi har sett inför det här toppmötet är en intern splittring inom regeringen mellan statsministern och hans parti å ena sidan och vice statsministern och å den andra. Jag tror att splittringen handlar ungefär om formuleringen att ska tillhöra kärnan i det europeiska samarbetet. Den formuleringen har upprepats av statsministern i regeringsförklaringarna , 2010 och 2011. Men i regeringsförklaringen , som gäller , finns den formuleringen med. Är regeringens linje att ska tillhöra kärnan i det europeiska samarbetet eller inte? Ja, den formuleringen är ändrad. Svenska folket har beslutat att inte ska ha euron som valuta. Vi har en finanskris, och en fördjupning sker mellan eurozonens länder. Beslutet att vi ska ha en annan valuta innebär en begränsning av möjligheterna att gå in i kärnan av olika delar när samarbetet fördjupas. Regeringen tyckte att det är bättre att vara ärlig gentemot riksdag. Vi kan inte automatiskt säga att vi i varje del är med i en fördjupning som delvis bygger på att eurozonen skapar sig en egen grund för att kunna verka.Eurozonens 17 stats- och regeringschefer har numera egna toppmöten. De har enats om att de ska ha egen fiskal kapacitet. De har en gemensam krishanteringsfond som kallas ESM. I alla delar står utanför, och jag har inte heller framfört något önskemål om att delta. Därför tyckte jag att det var korrekt att samlat för regeringen göra en justering i beskrivningen av målformuleringen. Detta följer av folkomröstningsresultatet 2003. Frågorna om den europeiska bankunionen är många och svåra, men efter de svar vi fått här känner jag mig trygg med att den hanterar detta på ett bra sätt. Jag tänkte därför uppehålla mig vid några av de andra angelägna frågor som avhandlades på rådsmötet.Medan skuldkrisen ställer krav på mer eller mindre akuta politiska åtgärder får vi inte glömma bort de mer långsiktiga frågorna. Helt avgörande för framtid är hur vi hanterar tillväxtfrågorna. Näringsklimatet är naturligtvis av största vikt. Ett antal punkter som diskuterades vid rådsmötet hade också fokus på tillväxtfrågorna. Särskilt glädjande är att regelbördan för främst mindre företag adresseras.I har vi arbetat med regelförenklingar . Inom vissa områden har också regelbördan minskat betydligt, till exempel i jordbrukssektorn. har en stor del av dagens regelbörda sin grund i EU:s lagstiftning. Rådsmötets slutsatser pekar också på att en eliminering av regelhinder är nödvändig för att den inre marknaden ska fungera väl.Hur gick samtalen kring regelförenklingar? Diskuterades några konkreta åtgärder? Som så ofta återspeglas dessa toppmöten som om allt vore krisrelaterat. Mindre återges i de delar som handlar om det mer framåtsyftande, som vi tror kan ligga till grund för framtida tillväxt.Då ska man inte tro att det är mindre komplicerat. En hel del av de inremarknadsakter som jag redogjorde för handlar om hur vi ska få regelbördan att lätta och handeln inom att fungera med mindre av protektionism och färre gränshinder. Sanningen är, alla stora tal till trots om att det redan är på det sättet, att detta inte är verkligheten. Men det är verkligheten som möter företagen, och det betyder väldigt mycket för ett exportberoende land som . Som företagare i märker man väldigt snabbt att den egna marknaden är för liten. Man måste gå utomlands för att kunna expandera. Alltså är svenska företagare särskilt intresserade av att vi driver dessa frågor, och det görs på ett bra sätt genom dessa inremarknadsakter. Men då stöter man också på patrull. Det blir stora diskussioner med inte minst de stora ekonomierna i om att verkligen genomföra borttagande av särregleringar och all form av protektionism som finns inbyggd i vilka blanketter man ska använda och hur regelverk är uppbyggda.I förlängningen av genomförandet av de här inremarknadsakterna kommer regelbördan att minska. Där är vi väldigt överens med kommissionen om att vara hårt drivande, och vi har anledning att fortsätta den diskussionen.Många säger vackra saker, men praktiskt har vi mycket kvar att göra. Just de inremarknadsakter som redovisas är bland de mest praktiska för att följa upp och ligga på, som vi faktiskt har utverkat. Därför är det väldigt bra om de delarna i slutsatserna handlar om det. Jag vill fortsätta på samma spår. Finns det ett intresse från andra medlemsstater för att se hur det svenska exemplet med regelförenklingar har fungerat? Frågar man efter påvisbara resultat i tillväxten av regelförenklingen? Vi har ju var sitt regelförenklingsarbete, ett nationellt och ett på EU-nivå. Regeringen som tillträdde 2006 är den första som de facto har åstadkommit en minskning av regelbördan som har kunnat redovisas på företagsamheten i . Min erfarenhet av vårt arbete är att väldigt mycket av detta i svenskt fall är förknippat med hur man utformar skatteregler. Det finns naturligtvis också andra exempel - det nämnde själv - bland annat när det gäller regleringen inom miljö- och lantbrukssektorn.När det gäller EU-nivån är det mer av karaktären att få en standard som är EU-gemensam för att undanröja grunder för nationell protektionism. Därför är delvis arbetet annorlunda men väl så viktigt. Man kan säga att det bör rycka fram med parallella spår, därför att båda dessa verkligheter finns för svensk företagsamhet, och den samlade effekten kommer att vara det som ger bättre grund för företagsamhet i vår del av världen. Jag tackar statsministern för återrapporteringen.De tre kraven för svenskt deltagande i den föreslagna tillsynsmekanismen är fullt rimliga. För att ska kunna ställa sig bakom tillsynsmekanismen krävs, såsom statsministern framfört, ett svenskt röstinflytande och kapitaltäckningskrav för våra banker, liksom att svenska skattebetalare och banker inte belastas ekonomiskt för andra bankers misslyckanden.Min fråga till statsministern är följande: Anser statsministern att det utöver dessa krav finns omständigheter som skulle kunna ändra hållning till tillsynsmekanismen? Det är klokt att påminna om att utöver de tre krav som framfördes, och som det fanns bred uppslutning kring i inför toppmötet, finns också andra frågor där vi har anledning att se över hur den nya finanstillsynen ska komma på plats. Låt mig nämna en uppenbar.Om 17 länder inrättar en finanstillsyn med som tillsynsmyndighet är det dessa länders gemensamma centralbank som utgör tillsynsmyndighet. Men i samma stund som det 18:e landet går med, alltså ett land som har en annan valuta och en annan centralbank, blir onekligen en del frågor av legal karaktär intressanta. Hur ska en centralbank som är finanstillsynsmyndighet agera i ett land där man inte är centralbank? Och finns det lagstiftning i respektive land som möjliggör detta? Därför måste en hel del analys göras av själva det legala genomslaget om man väljer som tillsynsmyndighet.Det är korrekt att det finns andra synpunkter utöver dessa tre. Där har jag resonerat på det här sättet: Låt oss analysera färdigt. Låt oss se hur de legala texterna arbetas fram, återrapportera det löpande till och låt det påverka vårt agerande. Så svaret är ja. Det finns utöver dessa tre också andra frågor som vi ännu inte har svar på fullt ut. Jag tackar statsministern för återrapporten. Jag vill passa på tillfället att säga att jag har läst den tidningsartikel av företrädare för som diskuterats tidigare. Jag har också lyssnat på samtliga partier i och på de framställningar som ministrarna har gjort där. Det råder inget som helst tvivel om att målsättningarna torde bäras upp av en mycket bred politisk enighet, också inkluderande mitt parti. Vad som möjligen är viktigt att poängtera är att när man går in i förhandlingarna har det betydelse för slutresultatet att man har en konstruktiv attityd och inte en ultimativ dito.Bankunionen och kanske inte minst takten i arbetet med att förbereda unionen som vi nu har sett har varit påverkad av den ekonomiska situationen främst inom euroområdet. De åtgärder som vidtas är naturligtvis ägnade att försöka skingra osäkerhet.Mot den bakgrunden - förlåt mig, det är kanske en smula filosofiskt - skulle jag vilja ställa frågan: Bedömer statsministern att de åtgärder som planeras och som ingår i den så kallade bankunionen är relevanta och ändamålsenliga för att just klara detta att skingra osäkerheten? Och, bland mycket annat som ligger i vågskålen, vilken betydelse får det huruvida ett eller flera av de så kallade tioländerna, de som står utanför EMU, väljer att inte vara med i samarbetet? Jag uppfattar att problem grundar sig i bristande konkurrenskraft gentemot omvärlden utanför men också en fortgående finanskris som inte är färdighanterad och i förlängningen av finanskris- och konkurrenskraftsproblem dessutom tilltagande problem med offentliga finanser. Om alla dessa delar finns med är ändå en korrekt utformad finanstillsyn och därtill länkad möjlighet till rekapitalisering för problemtyngda banker en del av svaret för att skapa en hanteringsordning när det gäller finanskrisen.Blir finanstillsynen bra och kraftfull kommer det i realiteten att klarläggas var i det finns kvardröjande bankproblem, och dessutom kreeras muskler för att hantera dem. Det är bara det att vi naturligtvis vill vara med och diskutera vem som ska stå för de musklerna och hur ansvarslinjerna ser ut. Men jag är övertygad om att rätt utformat bidrar detta absolut till att förbättra framför allt den hantering som handlar om att röja undan finanskrisens grunder.Sedan får vi naturligtvis minnas att annat därtill behöver göras. Jag har också angivit att det som kallas bankunion, som ju framför allt är banktillsynen, är en av delarna i den rapport som de fyra presidenterna har presenterat. Där synes det vara så att eurozonen i mindre delar går vidare. Bland annat nämnde jag fiskal kapacitet och projektidén att man med individuella incitament ska kunna koppla resursgivning till att länder genomför vissa reformer, återigen också inom eurozonen. Det kommer alltså mer.Ja, det kommer naturligtvis slutligt att också bedömas hur många länder som de facto går med. Låt mig bara påpeka att flera länder är före i att gå med, i den bemärkelsen att de inte har något folkomröstningsnej eller något undantag, som ju har. Därför räknar jag med att det blir fler än 17 om bara utformningen blir rätt. Sedan stannar det någonstans före 26, därför att vi förutsätter att inte går med. Hur detta slutligt landar har jag nog inga svar på .