kam-sf · GZC120120329sf · 2012-03-29 14:00:00 — Till exempel kan det, som kronofogden tar upp, handla om att kvinnor inte kommer åt sina tillgångar eftersom de inte får hjälp och stöd av polis eller socialtjänst med att hämta vare sig räkningar eller andra tillhörigheter.Det är också så att kvinnor som är utsatta för våld i ännu större utsträckning än kvinnor generellt är både sjukskrivna och arbetslösa.Jag läser upp en mening ur regeringsförklaringen , som statsministern föredrog för oss här: "Hotade kvinnor ska skyddas och utsatta kvinnors ekonomiska trygghet säkras." Jag tror inte att dessa kvinnor har känt av den senare delen, att den ekonomiska tryggheten ska säkras. Jag skulle vilja höra statsministern redogöra lite mer för hur han har jobbat med detta. En av de största ofriheterna vi har kvar i är kopplad till våld i nära relationer. Det är väldigt ofta mäns våld mot kvinnor, även om det inte alltid bara ser ut så. Jag delar helt uppfattningen att det får en lång rad konsekvenser för kvinnorna, också sådant som handlar om att inte kunna kontrollera sin egen ekonomi eller övriga delar av det många tar för givet när det gäller att kunna leva ett fritt liv.Vi tror nog att vi tränger tillbaka och lär mer om detta fenomen, men vi har sannerligen inte fått det att försvinna. Möjligen ska man akta sig för att tro att det är möjligt att nå så långt. Vi har förstärkt resurser, och vi försöker tillse att rättsväsendets olika delar blir specialiserade och bättre på att se dessa fenomen, ingripa och använda den lagstiftning vi har samt ha resurser till stöd. Vi försöker också säkerställa att den frivillighet som finns och som är ett varmt och viktigt stöd för många av dessa kvinnor också har säkrade, större och stabilare resurser. Det är en del av de saker vi har gjort och en del av de saker jag tror är viktiga. Vi har väldigt många så kallade mambor i vårt land. Det är en växande skara av ungdomar som inte kan flytta hemifrån eftersom de inte får tag i en lägenhet. Det är få unga som har fasta jobb så att de kan ta lån och köpa en bostadsrätt. Då är det hyresrätter som står till buds. Det finns dock alldeles för få hyresrätter, och det byggs alldeles för lite hyresrätter - speciellt med rimliga hyror. Det byggs också alldeles för få studentlägenheter.Detta är ett hot mot dessa ungdomars framtid. Allting försenas - familjebildning, utbildning och jobb. Det finns dessutom siffror på att en av tolv ungdomar tvingas tacka nej till ett jobb eller en utbildningsplats på grund av att de inte får en lägenhet i den kommunen. Det är alltså ett stort problem. Regeringen har slopat allt stöd till byggande, och det har fått konsekvensen att det byggs för lite. Min fråga är: Kan regeringen tänka sig att återigen börja satsa på byggande så att ungdomar kan flytta hemifrån? Jag delar uppfattningen att många ungdomar känner igen i sig i denna beskrivning. Det är svårt att få en egen bostad och svårt att etablera sig i vuxenlivet. Det kopplar vi också till att det är svårt att komma in på arbetsmarknaden. Jag skulle vilja ha bevis för att de subventioner som tidigare i svensk historia har använts i riklig omfattning skulle göra något åt detta. Jag har läst en del av utvärderingarna. De flesta påpekar att det i realiteten inte leder till de effekter man påstår. Det leder väldigt ofta till fördelningspolitiska orättvisor. Det är människor som redan har det rätt gott ställt som får en större andel av dessa subventioner sig till del, och det lämnar fortsatt stora grupper av bostadslösa utanför. Systemet levererar helt enkelt inte det vi önskar; subventionerna har inte fungerat. Jag känner heller inte till att Socialdemokraterna går till val på eller i sina motioner har kraftigt ökade bostadssubventioner. Jag har åtminstone inte hittat detta. Det brukar ibland finnas med någon liten satsning, men det gör rimligen ingen större skillnad.Sanningen är att det behöver byggas mer, men vårt problem är att det som byggs också är dyrt. Det nämnde också som en del av problemet. Det måste byggas ännu mer, vi måste minska på regelbördan och vi måste ha tålamod med att den efterfrågan som finns snart motsvaras av ökad produktion. I går rapporterade att det finns en viss ljusning i svensk ekonomi. Det är jag den första att tycka är fantastiskt bra. ser jag en väldigt stor oro över . Jag vill inte vara dysterkvist, men när jag ser på och det senaste stödpaketet de fick märker man att många har andats ut. Jag tror dock knappast att det kan bli det sista stödpaketet. Ser vi på och finns också en ganska stor oro över skuldnivåer och budgetunderskott.Min fråga till statsministern är hur han ser på utvecklingen i och hur ekonomierna i södra kan påverka svensk exportindustri, samt hur vi ska kunna stå starka när vi antagligen kommer att ha restriktioner i väldigt många länder i framöver. Det är påtagligt hur vi får mer positiva signaler också från södra , i en del för att vi har sett regeringsskiften i bland annat , och . Det har införts en mer tydlig reformpolitik. Det görs också en hel del i , det är bara det att det är väldigt mycket som är problematiskt i . försörjer med ökad likviditet i en omfattning som är mycket betydande, och det ger åtminstone kortvarigt känslan av att det nu också finns rikligt med likviditet som grund för investeringar. En del ställer dock frågan huruvida det sedan går att ta sig ur en del av dessa åtaganden. Det blir en kortvarig känsla av pengar till billig ränta, men det är inte alltid det är den i grunden bästa långsiktiga utvecklingen. Det finns alltså anledning att vara lite försiktig.Vi tror att nyckeln ligger i reformerna, och vi tror att det i en hel del fall återstår prövningar, inte minst i , av de slag som påvisas. Det påverkar oss eftersom det påverkar förtroendet och de finansiella sektorerna, även om vi är i mindre utsträckning direkt exponerade för handel med södra jämfört med det jag sade tidigare, alltså vårt närområde. Ekonomisk utveckling behöver inte innebära ökade ekonomiska klyftor, som vi har sett att regeringen har varit väldigt aktiv i att åstadkomma. Jag kan notera att för sedan presenterade en rapport som visar att barnfattigdomen ökar och är större än någonsin i Sverige.En av de åtgärder regeringen har vidtagit för att försöka bekämpa arbetslösheten är något som kallas fas 3. Många har hamnat i denna situation efter långvarig arbetslöshet. Det är ungefär 30 000 i . Jag har själv besökt ett antal inrättningar för fas 3-deltagare där de beklagar sig oerhört mycket över att man har hamnat i denna passiva arbetsmarknadspolitiska åtgärd. Det är nämligen ingen arbetsmarknadspolitisk åtgärd; det är en passivitet. Man vågar inte ens berätta för kommande arbetsgivare när man söker jobb att man är i fas 3, för arbetsgivare på arbetsmarknaden vet att det inte sker någon utveckling. Det sker ingen arbetsmarknadsutbildning, och det sker ingen kompetensutveckling. När tänker regeringen ompröva denna politik till en aktiv arbetsmarknadspolitik? Det kanske blev lite fel i ingången där. Det är så att har visat på kraftigt minskad barnfattigdom i . Däremot har den ökat . Mätåret man landar i är 2009, då svensk bnp minskade med . Därefter har regeringen satt in riktade åtgärder i form av en barndel i bostadsbidraget och ett höjt flerbarnstillägg, för att komma åt detta. Inkomstklyftorna i växer delvis, så som vi också ser i andra delar av världen. De växte med särskilt hög hastighet hade makten. Vi ser dock att förblir med de minsta inkomstklyftorna i den utvecklade världen. Det är viktigt att använda sådana här saker rätt. Jag förälskar mig inte i någon form av arbetsmarknadspolitisk åtgärd, vad den än kallas, men jag försvarar att det finns aktiveringsåtgärder för människor som långvarigt har varit utanför arbetsmarknaden, och jag vet vad det socialdemokratiska alternativet är. Vi har levt med det. Det är förtidspensioneringar - ut ur arbetskraften, in i osynliggörande. Den tiden är förhoppningsvis för alltid förbi. hyser såväl natur- och miljömässiga som samhällsviktiga värden och är därför skyddad av fyra riksintressen enligt . Det är friluftsliv, fiske och natur- och kulturmiljö. Dessutom är ett Natura 2000-område, en del av för skyddade områden. är också dricksvattentäkt för cirka en kvarts miljon människor. Ändå är hotad. Försvarsmakten vill utöka sin verksamhet i och runt med bland annat bombningar i sjön. Förutom buller och flygfotogenspill finns risk att olika metaller, bland annat bly, kommer ut i vattnet. Prospektering av sällsynta jordartsmetaller utanför , där risk kan finnas för att lakvatten innehåller olika metaller som kan läcka till , är ett annat orosmoln. Jag undrar: Vad anser regeringen bör göras för att stärka skyddet av , och delar statsministern den oro många känner över situation? Jag är inte exakt insatt i de olika hot som nämns när det gäller . Jag förutsätter att de lagar och regler som finns följs och att myndigheter agerar ansvarsfullt samt betänker miljöaspekterna av olika beslut de fattar. Det är vad jag kan säga. Sedan finns det säkert anledning att i sak återkomma till just de specifika saker som nämner. är ett land som har gjort sig känt för att vara ett land med en väl fungerande demokrati och där vi respekterar mänskliga rättigheter. Vi har också gjort oss kända för att vara skickliga på diplomati och engagerade i att förbättra levnadsförhållandena i länder där mänskliga rättigheter inte respekteras.I sker nu ett våldsamt angrepp på den egna befolkningen för att kväva dess strävan efter demokrati. Men där, liksom i många andra länder där den arabiska våren har dragit fram, finns en minoritet som riskerar att fara mycket illa.I är av befolkningen kristna. Mot bakgrund av vad som hände vid kupperna i kan vi befara att samma grymheter kommer att möta kristna.Mot bakgrund av detta: Hur kommer statsministern att arbeta för den kristna syriska minoritetens rättigheter? Det gör sig påmint att i stater som faller sönder eller där man tappar kontroll kommer olika former av konflikter . En av dem är på religiös grund. Ofta öppnar detta för förföljelse av minoriteter och människor som är avvikande på olika sätt. Sättet att motverka detta är naturligtvis att återfå en stabilitet och ordning i som respekterar mänskliga rättigheter och som ansluter sig till den del av arabiska våren som handlar om att bejaka viljan till reformer, att anträda vägen mot demokrati.Kofi Annan har tagit på sig ett medlingsuppdrag. Bland annat i kontakt med och , som ju är avgörande här för att samla ett starkare världssamfund, hoppas vi kunna få en bättre ordning till stånd och framför allt få slut på våldsanvändningen. Det måste vara det generella svaret. Det kopplar naturligen också till kristna grupper. Det känner vi igen från andra delar av som känner sig särskilt hotade och utsatta.Detta är den väg som väljer för att försöka få en bättre ordning. Regeringen har gjort väldigt mycket för att stärka enskilda människors valfrihet och för att fler ska få vara med och producera välfärdstjänster.Mycket i den offentliga debatten handlar om hur resurserna ska räcka till när vi får en allt äldre befolkning. Ett sätt som då prövas i många kommuner och runt om i samhället i övrigt är att låta fler vara med och producera just välfärdstjänsterna.Min fråga är därför: Hur kan regeringen ännu mer understödja och underlätta att den som bäst kan producera en välfärdstjänst också kan komma i fråga för att få göra det? Det viktigaste för oss är att det finns en skattefinansierad välfärd som är tillgänglig för alla, som utjämnar livschanser och som möjliggör för oss att leva bra liv.För mig är det underordnat vem som i varje läge utför de olika tjänster som vi behöver. Men jag tror att det kan bli bättre kvalitet och en större tillfredsställelse hos medborgarna om man känner att man får göra flera av egna val.Därför tror jag väldigt mycket på den typ av valfrihetssystem som introducerats i olika delar av landet där man utan att det avgiftsbeläggs och utan att det påverkas av plånboken får möjlighet att välja skola, barnomsorg och äldreomsorg. Det är en viktig faktor, men det är inte den enda. Det måste också, som allt som handlar om skattepengar, följas upp att det sker med kvalitet och med långsiktighet, och vi har en del frågor kring detta. Men vår uppmuntran av den här typen av valfrihetssystem, som ju växer fram i delar av den skattefinansierade välfärden, är ett sätt att möta det som frågeställaren frågar efter. Regeringen har försämrat arbetslöshetsförsäkringen och också sjukförsäkringen. Och fick vi uppgifter om att andelen sjuka har ökat. Långtidsarbetslösheten har ökat både bland unga och bland äldre.Regeringen verkar tro att det finns ett samband mellan ökad fattigdom och fler jobb. när så inte är fallet verkar regeringen ändå hänga kvar vid den villfarelsen.Frågan till statsministern är: Vilka uträkningar har statsministern på att ökad fattigdom leder till fler jobb? Långtidsarbetslösheten bland unga är avvikande låg i , och vi ska vara väldigt tacksamma för att det ser ut så. Andra länder har en mycket tydligare utslagning just av unga människor.Det gör inte att vi ska slå oss till ro. Vi har snarare ett problem med en mer kortvarig arbetslöshet hos grupper av unga. Vägen till arbete är naturligtvis också vägen till att fler får en förstärkt ekonomi. Det går inte att lösa något samhällsproblem, menar jag, med mindre än att man har en tydlig arbetslinje. Då blir svaret att försöka hitta det regeringsalternativ eller det parti som är bäst på att svara på frågan hur jobben ska kunna bli fler. Vi använder varje budgetförhandling och varje möjlighet vi har att förstärka resurserna till det som vi menar är jobbskapande. Det gjorde vi i den budget som gäller , och det kommer vi att göra i kommande förhandlingar. Jag har tidigare frågat statsministern om judiska gruppers känsla av oro i . Jag skulle vilja återvända till och till där just den judiska konektiviteten känner oro. Det har också funnits, av olika skäl, fräcka spekulationer om att den judiska gruppen i skulle ha varit utsatt för infiltration och en del annat.Därför är min fråga till statsministern: Hur kan vi som förtroendevalda på olika positioner - nationellt, regionalt och lokalt - arbeta för att judiska grupper inte ska känna sig rädda för att bära kippa, för att gå till synagogan, för att uttrycka sin stolthet över sitt judiska arv? Och hur gör vi det möjligt som förtroendevalda att skapa ett klimat i där olika religiösa grupper, alldeles oavsett om man är jude, , eller icke-troende, känner att man lever i ett samhälle med sammanhållning och respekt för varandra? Jag tycker att vi i har gjort två kloka vägval. Det ena är att vi har sagt att vi ska hålla isär politik och religion. Det gör man inte överallt. Det andra vi har sagt är att i vårt land ska världsreligioner med ibland lite skilda synsätt få leva sida vid sida med varandra. Det klarar inte heller alla. Men det ställer ett väldigt krav på ett sådant samhälle för att få detta att fungera. Det måste bygga på en ömsesidig respekt, nyfikenhet och en vilja att acceptera att det finns en annan person som inte ser ut och gör precis som jag men att det är okej. Det är också ett sätt att visa en respekt för varandra. Det är naturligtvis vägen till att möta det problem som nämner.Det finns få exempel i världen på att det här verkligen fungerar. En av de vanligaste grunderna för konflikter är just att på religiös grund peka finger åt varandra och skapa en känsla av misstro och distans mellan människor.Vi kan bara möta detta med respekt, och det berör var och en av oss. Visa själva den respekt inför andra som ni tycker att de ska visa mot er! Det är en väldigt viktig grund att bygga detta på.