· H01075 · 2012-12-07 11:21:10 — har frågat mig vilket ställningstagande jag har gjort i fråga om när bör lämna euron.Grekland befinner sig i en fortsatt mycket svår ekonomisk situation. Landets bnp har minskat med sammanlagt . Den offentliga skulden beräknas enligt uppgå till av bnp 2013, trots den stora privata skuldomstrukturering som genomfördes tidigare i år.Det ambitiösa reformprogrammet i har inte fullt ut genomförts i den takt och omfattning som krävs för att återfå förtroende, konkurrenskraft och tillväxt. I samband med diskussioner om en tvåårig förlängning av tidsfristerna för den finanspolitiska anpassningen har jag understrukit att det är högst osäkert om endast en förlängning av tidsfrister är tillräckligt för att den grekiska ekonomin ska kunna återhämta sig.Givet situation med mycket svaga offentliga finanser, långvarig recession och svag konkurrenskraft finns inga enkla vägar för landet att välja. Processen framåt kommer att vara svår. Därför har jag tidigare påpekat att det inte går att utesluta att lämnar eurosamarbetet. Vilken väg väljer att gå är framför allt ett beslut för och parlament. Den nuvarande grekiska regeringen har valt att fortsätta anpassningen av landets ekonomi inom ramen för ett anpassningsprogram som finansieras av lån från IMF och . Jag vill förstås börja med att tacka finansministern för svaret. Att läget för den grekiska ekonomin är allvarligt är inte någon nyhet. Stora underskott har lett till en helt ohållbar skuldsituation. Och trots att en lång rad smärtsamma åtgärder har beslutats och också i stora delar genomförts är läget fortsatt besvärligt. Inte minst är konkurrenskraften fortsatt väldigt svag.Men det är också uppenbart att och har beslutat sig för att lösningen på problemet inte är att eller något annat euroland ska lämna den gemensamma valutan. Tvärtom vidtar man många åtgärder, kraftfulla åtgärder, för att eurosamarbetet ska hålla. Man investerar inte bara en väldig massa euro i det utan också mycket politiskt kapital.Det går naturligtvis att diskutera om det är en rimlig politik, men det är förstås i första hand en fråga för grekerna och för de europeiska politiker som är innanför eurosystemet att ta ställning till.Därför var det anmärkningsvärt att , som finansminister i ett land som inte ingår i samarbetet, hade så starka synpunkter på detta. finansminister tyckte till och med att uttalanden var skadliga för euron och för de länder som ingår i det samarbetet, i alla fall enligt medieuppgifter.I sitt svar pekar finansministern på att det här är en fråga för det grekiska folket. Det har han förstås rätt i. Så är det slutligen. Det var också ett skäl till att många tyckte att det var lite märkligt med uttalande, för det är naturligtvis i slutändan grekerna och de andra européerna som ska fatta det beslutet.Jag valde inte att ta upp den dimensionen i min interpellation till . Det hade jag förstås kunnat göra, för det är viktigt på många sätt, principiellt. För ett litet land som är det viktigt att vi har en sådan hållning, att det är upp till varje enskilt land att avgöra vilken valuta man har, vilka samarbeten man väljer att vara med i och också vilka man väljer att stå utanför. Det är också en viktig dimension. Men det har liksom gått förbi, så jag uppehåller mig inte längre vid den dimensionen.Därför frågade jag när det var rimligt att lämnar detta. Jag har förstått när jag har tittat på detta lite närmare att har menat att det nog borde ske - och det är nu sedan det uttalandet fälldes i Tokyo.Nu är min fråga om det är uppfattning att bör lämna eurosamarbetet inom , som återstår av tidsfristen, och om det är finansministerns bedömning att ett grekiskt utträde inom den här perioden inte får några allvarliga konsekvenser eller spridningseffekter för andra ekonomier, andra länder i euroområdet. Har nu tillräckligt många åtgärder vidtagits på den europeiska nivån för att det ska vara möjligt för att lämna euron utan att det får konsekvenser också för andra? Har i så fall drivit några av dem ? Låt mig till att börja med understryka att och jag har olika syn på hur vi ska bedriva det europeiska samarbetet.För har det alltid varit en oerhört central utgångspunkt att den ekonomiska politiken i de olika medlemsländerna är en gemensam angelägenhet. Det framgår av stabilitets- och tillväxtpakten att så är fallet.En central utgångspunkt i det är att vi ska göra något som kallas för peer review, det vill säga att vi ska föra en öppen och tydlig debatt med varandra om den ekonomiska utvecklingen.Många har, till skillnad från , gjort bedömningen att det varit för lite av öppenhet och peer review och att vi därför har mer behov av att man faktiskt för en konstruktiv och rak dialog länderna emellan.Tidigare socialdemokratiska regeringar har alltid haft uppfattningen att en rak och öppen dialog mellan medlemsländerna är ett av sätten vi utvärderar ekonomisk politik på.Nu har lanserat en egen tolkning av stabilitets- och tillväxtpakten som går ut på att man inte får diskutera och att den ekonomiska politiken inte är en gemensam angelägenhet. Jag är också lite tveksam till vad han har lanserat för princip om hur vi ska förhålla oss till frågor från journalisterna. Är det meningen att vi inte ska svara på dem och att vi inte för svenska folket ska ge en korrekt redovisning av de bedömningar vi gör? Eller hur ska vi förhålla oss?Min utgångspunkt har varit att om man får en fråga från en journalist ger man ett så väl genomtänkt och avvägt svar som man kan. Och det här är två utgångspunkter. För det första är den ekonomiska politiken en gemensam angelägenhet. Det är inte så att vi har en rätt utan en skyldighet att delta i utvärderingar av varandras ekonomiska politik. För det andra handlar det om att man ger så raka, ärliga och tydliga svar som man kan på journalistfrågor.Låt oss då prata lite om . Landets problem är mycket långvariga. Vi har deltagit i de här diskussionerna . Konkurrenskraften är mycket begränsad. Man har en exportsektor som är så liten att man är på väg att bli en liten sluten ekonomi. Man har en arbetsmarknad som inte förmår att sätta löner utifrån produktivitet. Det är alldeles uppenbart att det man nu har gjort är att man har utlöst en kostnadskris som har varit i produktion, så att säga, . Och man har offentliga finanser som visade mycket stora underskott redan innan krisen inleddes.Det var det som var situationen. reviderade man upp underskotten till väldigt höga nivåer, alltså innan vi fick ett genomslag för den ekonomiska krisen.Konkurrenskraften, arbetsmarknaden och offentliga finanser har inte fungerat på det sätt som man skulle önska. Då har vi förhandlat om ett antal paket. Också har deltagit i så måtto att det har varit en del EU-medel inblandade i detta. Det har framför allt varit IMF-pengar som vi har ställt upp med. Det är inte lite pengar, utan det är sammantaget som har betalats ut till under de här två olika programmen. En del av det är då även svenska pengar.Nu säger att mycket av reformprogrammen är genomfört. Det är sant, men vi ska också komma ihåg varför vi är i den här sitsen. De låg på en skuld på 160. Den har reviderats upp till nära nog 190. Det är alltså ett uttryck för att det är någonting i programmen som inte har genomförts på det sätt som de ska. Man har inte fått koll på utgifter, man får inte in de skatteintäkter man önskar och man har inte genomfört de privatiseringar man lovade. Man är helt enkelt i en fundamental mening off track med dessa program, och det är det som gör att IMF nu har valt att inte gå vidare med ytterligare utbetalningar.Det har däremot gjort, och det är säkert klokt av dem att göra det. Vi har en grekisk regering som gör tydliga insatser för att få till stånd ett program som ska genomföras och som ska vara vettigt.Kommer detta att lyckas? Låt oss konstatera att jag ju inte har rekommenderat någonting, utan jag har gjort bedömningar av hur sannolikt det är att de här processerna ska bli framgångsrika. har de visat sig vara relativt dömda från början. De framsteg man skulle önska har inte gjorts.Om nu gör bedömningen att vi är på väg in i en annan fas skulle jag naturligtvis önska att han har rätt, men jag skulle säga att osäkerheten kvarstår. Jag vill förstås inte sätta någon munkavle på finansministern när det gäller att delta i det europeiska samarbetet på de villkor som gäller. Men det man säger måste man också vara beredd att ta ansvar för. Det finns nu genuint viktiga svenska vitala intressen att försvara i EU-samarbetet. Att då reta upp 17 andra finansministrar med den tyska i spetsen som det pågår en lång rad förhandlingar om mycket viktiga frågor är inte säkert det bästa sättet att lyckas med det.Det är frågan om bankunionen där riskerar att hamna utan inflytande och där föredömligt skramlar med vetovapnet. Men det är ju synd att det ska behöva gå så långt.Vi har frågan om den finansiella transaktionsskatten där vi riskerar en situation där andra går före på ett sätt som inte är bra för svenska intressen och där vi också kan tappa en del av den svenska skattebasen till följd av detta.Vi har budgetförhandlingarna med frågan om avgiften till EU och om att försvara den svenska rabatten som förhandlade hem.Vi har hela inriktningen av budgeten som också är en väldigt stor och viktig fråga.Det är viktiga frågor och stora pengar, och det verkar inte som om förhandlingsjobbet så här långt går väg. Det är möjligt att talet från regeringen om att tillhöra kärna handlade om att ha synpunkter på vilka som ska vara med eller vilka som ska lämna eurosamarbetet, men jag tror att svenska medborgare utgick från att det betydde att vi skulle värna svenska intressen väldigt starkt. Då tror inte jag att det bästa sättet är att reta de 17 andra, med i spetsen, som vi står inför de viktiga frågor som jag pekade ut.Finansministern får gärna visa att jag har fel i praktiken. Ingen skulle bli gladare än jag om manöver och andra förhandlingsinsatser ser till att vi klarar den svenska avgiften, att vi behåller den svenska rabatten, att vi klarar det svenska inflytandet i bankunionen och att vi inte får en utveckling på FTT som går emot svenska intressen.Finansministern har alla möjligheter att visa att den här taktiken i förhandlingarna - att döma ut som euroland och ta strid med dessa 17 - är en bra förhandlingsväg. Det är fullt möjligt att göra det och leverera detta.Tillbaka till frågan om det grekiska utträdet. Givet att gärna svarar på medieuppgifter får han gärna svara på frågorna här i också. Krävs det inga ytterligare åtgärder på Europanivå för att ett sådant utträde ska gå så smidigt som uppenbarligen tror att det ska gå? Är allting riggat för att ett land ska kunna lämna utan att det får spridningseffekter till andra länder? Finns det andra länder som tycker borde lämna eurosamarbetet - , , , ?Varsågod och svara på det! Låt mig till att börja med säga att det är bra att delar min syn att den ekonomiska politiken är en gemensam angelägenhet och att vi ska ha en rak och öppen dialog med andra medlemsländer kring detta. Det har varit roll rakt igenom Europasamarbetet.Vi har faktiskt inte väjt för att framföra kritik mot länder, och vi har framför allt inte väjt för att göra det även mot stora och starka länder. Det tror jag har varit klokt. Det gjordes när och valde att manipulera stabilitets- och tillväxtpakten, och ska vidmakthålla den tydligheten. Det är en del av ett fungerande Europasamarbete, och självklart ska vi också försöka ge allmänheten en så rimlig och bra information om det ekonomiska läget som möjligt.Jag kan försäkra om att han inte behöver oroa sig för min relation till . Den är utomordentlig. Vi har ett nära samarbete och när det gäller bankunionen också en betydande samsyn. Jag ska också säga att det har även regeringen och Socialdemokraterna, och det är jag väldigt glad för. Det tycker jag är positivt. Jag ska även säga att den enigheten i faktiskt var bredare än bara Socialdemokraterna och innefattade även och Vänsterpartiet.Det enigheten tror jag beror på att hela denna frågeställning rör rätt fundamentala frågeställningar om hur vi värnar . Vi ska värna vårt banksystem och våra offentliga finanser. Vi ska skydda våra skattebetalare, och vi ska naturligtvis inte acceptera rollen som någon typ av andra rangens medlemsnation i EU.Om detta är vi överens, och det är klart att det utifrån svenska intressen också ligger ett högt värde i att upprätthålla en europeisk union snarare än att få en splittring mellan en eurozon och de länder som står utanför.Sverige ska vara en konstruktiv kraft i de här förhandlingarna, och det kommer vi att vara på mötet i och även på stats- och regeringschefsmötet. Jag ska dock säga att jag inte alls är säker på att detta slutar i att vi kommer överens , utan det kan säkert blir ytterligare turer innan dess.Greklands situation är utomordentligt prekär. Man har en konkurrenssituation som är sämre än den hade 1992. Man har en skuldnivå som ligger på nära nog av bnp. Man räknade med att uthållighet skulle kräva att man låg på till 2020, och alla kalkyler visar att det är relativt osannolikt att man ligger där. Det är därför man har flyttat fram detta till att man nu ska ligga på en högre nivå 2020 och , därefter, nå ned till lägre siffror.Den grekiska regeringen har lagt fram de propositioner och de beslut som krävs i betydande utsträckning. Dock ska vi komma ihåg att skuldnivån ligger högre eftersom man bland annat inte har uppfyllt de krav på privatiseringar som man tidigare åtagit sig.Problemet med är att även om regeringen lägger fram propositioner och även om de propositionerna röstas igenom i parlamentet så vet vi av erfarenhet att det inte nödvändigtvis betyder att de påverkar den faktiska verkligheten i termer av skatteintäkter, uppbörd och annat. är i ett sorgligt tillstånd och står inför mycket besvärliga politiska och sociala val som det är väldigt svårt att se några bra vägar ut ur.Kommer det här programmet att lyckas? Kommer att vara beredda att gå vidare med ytterligare åtgärder? Kommer IMF att säga att man uppfyller det? Det är en hög grad av osäkerhet kring det, och vi får naturligtvis följa den utvecklingen. Jag tror att vi alla önskar att hittar någon typ av fungerande väg ur detta.När det gäller vad de själva ska fatta för beslut är det ytterst den grekiska regeringen som tillsammans med parlament och befolkning måste göra val, och då får man se vad det till slut landar i. Vad det handlar om för tidsförlopp måste ytterst den grekiska regeringen svara på. Jag noterar att jag inte får något svar från finansministern om tidtabellen för det grekiska utträdet. var det ; det är kvar av den tidsfristen. Jag inser dock att det inte var det mest överlagda uttalandet som har gjort i sin karriär och att han inte gärna vill bli påmind om just detta.Jag accepterar därför att jag inte får något vidare svar på det. Jag tror inte heller att det är ett bra sätt att värna den svenska positionen i de förhandlingar som vi nu står i och som vi har nämnt - bankunion, FTT och budgetfrågorna - som naturligtvis är oerhört viktiga.Det är naturligtvis där finansministern borde lägga kraften i Europasamarbetet snarare än på att döma ut ett eller annat land som inte riktigt tillhörande det samarbete som vi själva inte är med i - eurosamarbetet. Jag inser att har backat på den punkten och att han inte längre har en sådan tidtabell, och jag tycker att det är ganska bra. Den ekonomiska politiken mellan medlemsländerna i och utanför eurozonen är en gemensam angelägenhet. Det är alltså en skyldighet som vi har att ge synpunkter på detta, och det är framför allt en skyldighet som vi har visavi våra medborgare att ge en så korrekt beskrivning av läget som möjligt.Jag är också naturligtvis väldigt tacksam för att känner sådan omsorg om min trovärdighet i EU-samarbetet och och kan på den punkten ge honom relativt betryggande besked om att har mycket hög trovärdighet och betraktas som ett av de länder som står upp för att man ska ha tydlighet och öppenhet i de här diskussionerna. Det tror jag är en kultur vi ska bevara.Jag tycker också att det är bra att vi kan hitta en samsyn med Socialdemokraterna, och kring bankunionen och andra besvärliga frågor där vi utifrån gemensamma intressen gemensamt ska förhandla så bra som det går för .