· GZ10270 · 2012-03-27 14:59:30 — har frågat mig vad jag avser att göra för att säkerställa att samma villkor kring juridiskt föräldraskap ska gälla för samkönade och olikkönade par vid assisterad befruktning. Hon har också frågat hur tidsplanen för mitt arbete med denna fråga ser ut och när får möjlighet att fatta beslut i frågan.Sedan den 1 juli 2005 får assisterad befruktning med donerade spermier utföras i svensk sjukvård beträffande en kvinna som är registrerad partner eller sambo med en annan kvinna. gäller detta även om kvinnorna är gifta. Makan, partnern eller sambon anses som förälder till det barn som föds, förutsatt att hon har samtyckt till behandlingen och att det är sannolikt att barnet har avlats genom den. Föräldraskapet kan fastställas på ett enkelt sätt genom bara en bekräftelse. Genom den möjlighet som alltså ganska införts är kvinnor som vill bilda familj och gemensamt ta hand om ett barn inte längre hänvisade till utländsk sjukvård eller insemination i egen regi. Det går alltså att få det utfört i svensk sjukvård och då också bli rättslig förälder till barnet.Det går nog att förbättra och förenkla lagstiftningen ytterligare när det gäller föräldraskap vid assisterad befruktning inom ramen för svensk sjukvård. När det gäller föräldraskap vid assisterad befruktning utanför svensk sjukvård är det däremot inte lika enkelt. Liksom annars är det viktigt att det finns ett tydligt barnperspektiv. Reglerna måste utformas så att barnets intressen tillgodoses på bästa sätt.En viktig aspekt när det gäller användningen av ägg och spermier från andra än de blivande föräldrarna är barnets rätt att få veta sitt ursprung. Denna rättighet för barnet är ett skäl till att regleringen av en kvinnas föräldraskap vid assisterad befruktning bara gäller befruktning inom ramen för svensk sjukvård. I många länder är assisterad befruktning nämligen inte reglerad på samma sätt som i , och det kan vara svårt eller omöjligt att få reda på vem som är biologisk far.Vid insemination i egen regi kan det vara så att spermagivaren är en god vän eller annan bekant till modern, och avsikten kan vara att han ska ta ett föräldraansvar. Det förekommer också att ett homosexuellt par väljer att ta ett ansvar tillsammans med ett annat homosexuellt par. Om det skulle gälla en föräldraskapspresumtion för den kvinna som är gift med modern skulle det i sådana här fall bli svårare för homosexuella män att bli rättsliga fäder. Mannen skulle vara beroende av att den kvinna som presumeras vara mor till barnet avsäger sig föräldraskapet.Det är inte givet hur lagstiftningen bör utformas. Vid remissbehandlingen av den gjorda utredningen fanns det många synpunkter på förslagen. Frågorna kräver alltså ytterligare överväganden. Jag kan därför inte säga när det är möjligt att lämna något förslag till . Bakgrunden till denna debatt är den utredning som kom fram till slutsatsen att man skulle införa föräldraskapspresumtion. Anledningen var att man ville ha samma villkor för barn till samkönade par som till olikkönade par. Det är ju samma process som familjerna genomgår. Det är en assisterad befruktning. Paret kan inte bli gravida tillsammans, varken det heterosexuella eller det homosexuella paret. Därför tyckte utredaren att samma villkor borde gälla för barnets bästa.Vi har fått möjlighet till assisterad befruktning inom svensk vård, vilket är ett positivt steg. Där går det att lösa smidigt genom att medmamman, alltså den kvinna som inte är biologisk förälder till barnet, bekräftar att hon kommer att bli juridisk förälder till barnet.Problemet är de som fixar det på egen hand, som antingen inseminerar sig i egen regi med en bekant man eller åker utomlands, till exempel till , och får det gjort. Orsakerna till att människor väljer den lösningen är olika, men när det gäller dem som åker utomlands är orsaken ofta att väntetiderna i kan vara långa. Det är olika i olika landsting, men väntetiden kan vara lång. En del samkönade par känner sig också diskriminerade i en del landsting.Den andra varianten är att välja en man i bekantskapskretsen. Ofta gör man det för att man vill att denne man ska ta en aktiv del i barnets liv men inte nödvändigtvis som rättslig förälder. Många män vill inte heller det.Ministern har en relevant invändning när det gäller de fall där mannen vill utöva ett aktivt föräldraskap. Det kan mycket väl vara en homosexuell man som har små möjligheter att bli biologisk och rättslig förälder på andra sätt.En eventuell konflikt mellan det samkönade paret och den man som är biologisk pappa till barnet skulle kunna lösas i samband med att man efterforskar vem som är den biologiska pappan. Det måste ändå göras. Reglerna i svensk lagstiftning är nämligen väldigt tydliga här. Alla barn har rätt att få veta sitt genetiska ursprung. När man genomgår en assisterad befruktning på ett svenskt sjukhus ingår detta. Vi har inga anonyma i , utan alla barn har när de blir myndiga rätt att få veta vem den biologiska fadern är och sitt genetiska ursprung. Det har föräldrarna en skyldighet att berätta för barnen.Det handlar inte om att utestänga barnet från kunskap om sitt genetiska ursprung, utan tvärtom föreslog utredningen att barnets rättighet att få veta det skulle stärkas.Man måste noga skilja på det rättsliga föräldraskapet och det genetiska ursprunget. Detsamma gäller för olikkönade, alltså heterosexuella, par. Även om barnen har en pappa som är rättslig förälder har de rätt att få veta sitt biologiska ursprung, alltså vem som genetiskt är pappa.Lösningen på problemet är att man helt enkelt frågar den som är pappa om han vill utöva sitt föräldraskap. Vill han inte det borde medmamman i det samkönade paret automatiskt bli juridisk förälder. I utredningens betänkande föreslås mycket riktigt att bestämmelserna om föräldraskap för en kvinna i ett samkönat par ska utvidgas till att gälla även vid assisterad befruktning utanför svensk sjukvård så att faderskap inte ska fastställas heller i detta fall. Om modern är gift eller registrerad partner med en kvinna föreslås att den kvinnan automatiskt ska anses vara barnets förälder.Detta har varit ute på remiss, och vi har fått många synpunkter. Många av remissyttrandena är positiva. Flera, till exempel Hovrätten över och , , och anser dock att frågorna måste utredas i ett större perspektiv och att betänkandet inte tillräckligt har analyserat problematiken. Flera avstyrker också att förslagen ska gälla insemination i egen regi eftersom det kan innebära att homosexuella män fråntas sitt faderskap. Även barnperspektivet ifrågasätts av exempelvis och . Det finns alltså olika ingångar, vilket visar att detta inte är helt enkelt.Det är riktigt som påpekar att många vänder sig till sjukvården utomlands för att väntetiden för att få tillgång till denna behandling i svensk sjukvård är lång på en del håll. Det är ett bekymmer. Jag tror att man måste fundera över de praktiska möjligheterna att verkligen få tillgång till assisterad befruktning i den svenska sjukvården. Dessa möjligheter torde kunna förbättras. Det finns möjlighet också för privata vårdgivare att erbjuda assisterad befruktning. Man kan fråga sig varför det inte sker.Det finns alltså en del öppningar, men det finns säkert en hel del att göra i den delen.Det är en trygghet att vi med den svenska sjukvården tydligt kan säkerställa att barnet får veta vem som är biologisk far. Det blir dock mer problematiskt när vi kommer utomlands, för där är det inte så lätt att reda ut detta. Det är inte heller så lätt när det gäller i egen regi. Man kan tänka att det är enkelt, att de inblandade får komma kom överens om hur det ska vara. Om människor hade vett att vara så enkla att de fattade rationella beslut vore det bra, men det händer att människor talas vid och kommer överens men blir osams och att någon inte vill vara förälder längre och inte är förälder och så vidare. Därför är det viktigt att reglerna är handfasta och tydliga.Då är frågan om vem som är rättslig förälder minst lika viktig som vem som är biologisk förälder. Är man en gång rättslig förälder ska det vara svårt att avträda och frånträda detta. Det är skälet till att jag tycker att den här utredningen måste göras grundligt och noggrant. Man måste säkerställa att den som tar på sig ett föräldraskap faktiskt också är förälder. Jag är inte heller benägen att tycka att det är så enkelt att genom en föräldrapresumtion i vissa av de här familjekonstellationerna automatiskt ta ifrån en homosexuell man möjligheten att vara förälder. Det gäller nog att bygga på frivillighet och att man faktiskt bestämmer sig. Det tror jag är ganska klokt.Det återstår ganska mycket arbete för att kunna reda ut det här, och jag är inte obekant med att det här diskuteras också här i och att det finns en vilja i socialutskottet och andra delar av att driva på i frågan.Samtidigt har jag också förstått att det finns ganska många synpunkter på att det inte måste ske genom att man tar fram underlag i de frågor som berättigat har ställts av flera remissinstanser. Det är ett arbete som vi driver på departementet. Jag blir inte riktigt klar över om det här kommer att leda till någonting eller om det inte kommer att göra det. Den här utredningen presenterades , så regeringen har haft på sig att bereda det hela och även ta hänsyn till vad remissinstanserna tycker.Man måste bestämma sig för om det här är värt att gå vidare med. Det är möjligt att man kanske slutar i ett annat förslag än det utredningen kom fram till grundat på remissinstanserna eller ytterligare utredningar inom regeringen, men man måste i alla fall bestämma sig för om det är värt att gå vidare med arbetet eller om det inte är det.Här får jag lite dubbla signaler i svaret från regeringen. Å ena sidan säger man att frågan bereds vidare för att det är svåra ställningstaganden, och det kan jag hålla med om. Å andra sidan reser man problemställningar kring varför det inte går att genomföra förslaget.Det är klart att det inte är lätta frågor, men vi har ett problem , och det är att väldigt många barn också drabbas av det här då det påverkar hela familjen. Man har ett nyfött barn i familjen, och i stället för att föräldrarna ägnar den åt att knyta an till barnet går mycket tid, energi och oro åt till en adoptionsprocess som i många fall inte hade varit nödvändig.Skillnaden är att för ett olikkönat par, alltså ett heterosexuellt par, är det självklart att pappan i familjen ska bli rättslig förälder till barnet även när det har blivit till med assisterad befruktning. Men är det ett samkönat par är det plötsligt inte alls självklart även när man vet att det inte finns någon som kan utöva aktivt föräldraskap som pappa.Man kan dela upp detta i två delar. Den ena delen handlar om assisterad befruktning i andra länder. Där tycker jag att det borde räcka att man visar att det har skett en befruktning i ett annat land för att den andra parten, alltså medmamman, skulle kunna blir rättslig förälder för barnet utan en onödig adoptionsprocess. Det är nämligen på samma sätt i andra länder som i att spermadonatorer avsäger sig föräldraskapet. Oavsett om de är anonyma eller inte ligger det i själva grejen med att donera sperma att man inte kommer att bli rättslig förälder.I de fallen tycker jag att det mer handlar om att visa på att det har skett assisterad befruktning i något av våra grannländer. Och utredningen, även om man kan ha synpunkter på resultatet, är ju väl genomarbetad. Det finns förslag där som täcker upp för att man ska kunna säkerställa det genetiska ursprunget för barnet.Sedan är det självklart ett dilemma att man till exempel i tillåter anonyma . Det är ingenting som vi kan göra någonting åt, men man försöker i alla fall så långt det går att hitta den som är genetisk fader till barnet. I de fallen tycker jag att man skulle kunna ge föräldraskapet direkt till medmamman efter barnets födelse när det är fastlagt utom allt tvivel att barnet har tillkommit genom assisterad befruktning på ett utländskt sjukhus.Den andra delen handlar om befruktning i egen regi. I de fallen är det lite mer komplicerat, men jag tror att en modell som skulle kunna komma till rätta med problemet att mannen i fallet inte har något inflytande är att man helt enkelt i samband med att man fastställer vem som är fader till barnet, och det måste man göra i vilket fall som helst, frågar honom om han vill utöva ett rättsligt föräldraskap eller inte. Säger han då nej borde det rättsliga föräldraskapet automatiskt gå till medmamman, men så är inte fallet . I stället blir det en uppslitande adoptionsprocess även där. Jag tror att jag ska avstå från att ta olika exempel och säga att det finns enkla lösningar på dem, för jag tycker att exempelgivningen visar att detta är ganska problematiskt.Jag ska börja med att svara på frågan om det kommer att leda någon vart. Det vi nu gör är att samla in mer underlag för att försöka se hur man på olika sätt skulle kunna lösa de olika delfrågor som finns. Sedan tycker jag att det här är en fråga som måste hållas ihop någorlunda när det gäller föräldraskap vid assisterad befruktning av olika slag och hur föräldraskapet ser ut i olika familjekonstellationer så att man får en någorlunda enhetlighet.Jag tycker att principen om att man ska få veta vem som är ens biologiska förälder är viktig som en grundförutsättning. Sedan måste man också se till att man inte krånglar till det i andra ändar och ställer till det hela.Man kan tycka att adoption kan vara en besvärlig lösning, men det är inte helt enkelt heller att i en praktisk situation ställa en biologisk pappa inför frågan: Vill du vara pappa eller inte? Det kan vara en svår fråga att ta ställning till, för svarar man nej räknas man inte längre. Man kanske har ställt upp därför att man ville vara förälder, och sedan har parterna blivit osams. Det tenderar till att kunna bli ganska många olika konflikter. Det är det här vi måste gå igenom och skaffa oss underlag för att hitta principer för.En intressant fråga är naturligtvis om en man som ett par har valt ut skulle kunna vara spermadonator men fortfarande inom ramen för svensk vård för att hålla sig till reglerna. Vi försöker inte att se de här olika exemplen som jag drar som hinder för att hitta en lösning, men det är adekvata frågeställningar som man måste hantera.Vi söker naturligtvis efter lösningar som kan vara rimliga utifrån ett tydligt barnperspektiv men också utifrån att säkerställa att vi ska ha en trygghet för barnen och för familjerna. Det är olyckligt som det är för en del familjer att barnet bara har en förälder, och där står man. Inte helt ovanligt är det heller att man blir ensam med barnet och så finns det ingen medförälder kvar. Det är en olycklig situation som beror på att det här inte är löst.Det här är en verksamhet som har ökat , kan man se. Det tar lite tid innan vi får reglerna på plats, men vi arbetar med dem. Det gör mig glad att höra att regeringen ser problemen med dagens situation. Det är lätt att måla upp problem kring hur det skulle bli om man genomför utredningens förslag eller åtminstone tar hänsyn till förslagen när man jobbar fram ett förslag hos regeringen. Det är inte oproblematiskt vare sig för de här barnen eller för deras föräldrar.I de allra flesta fallen är det uppgjort från början att det är de två kvinnorna som bor tillsammans och har ett förhållande som kommer att vara mammor och juridiska föräldrar till barnet. Det är uppenbart för dem själva, men däremot är det inte uppenbart för myndigheterna. I de allra flesta fallen är den genetiska fadern ute ur bilden från början, det finns alltså ingen annan som är beredd att utöva ett aktivt föräldraskap. Är man spermadonator avsäger man sig ju den möjligheten redan från start. Även vid befruktningar i egen regi är det ofta vänner som hjälper till - man är kompis till paret och gör dem en tjänst. Man kan tänka sig att ingå i barnets nätverk men därmed inte sagt att man vill bli juridisk förälder.Jag tror att det är viktigt att man går vidare med det här inte bara för de här kvinnornas skull som drabbas hårt av den här onödiga adoptionsprocessen och oron, utan även för barnen. Det kan ju hända någonting med den biologiska mamman. Det kan hända någonting under förlossningen eller precis efter förlossningen. Vad händer då med barnet? Det finns en rättslig osäkerhet. Det gäller även juridiska frågor kring föräldraskapet, liksom arvsfrågor, till exempel om den andra kvinnan skulle avlida.Det är stora och viktiga frågor och det gäller att hitta en lösning på de problem som finns. Jag tror att det är fullt möjligt med utgångspunkt i utredningen att man kan man lösa de problem som uppstår på vägen. Jag har försökt förklara att vi arbetar mycket seriöst med dessa frågor på . Vi ser både problem och möjligheter. Det finns många frågor som vi behöver arbeta med. Det ingångsvärde vi har är naturligtvis att se hur vi stärker möjligheterna inom svensk sjukvård när det gäller att säkerställa att man kan få hjälp med assisterad befruktning.Beträffande om den biologiske fadern vill vara förälder eller inte ställs sådana frågor i samband med adoptionsprocessen. Det är alltså inte något nytt. När vi tittar på det hela ser vi att det inte är helt ovanligt att man som vän ställer upp. I många fall har man också tänkt sig ett föräldraskap där man i någon mening delar ansvaret för barnet. vill man ha en rättslig förälder i varje konstellation. Det finns lite olika lösningar.Vi måste inse att människor väljer olika lösningar och se till att vi säkerställer en ordning som, vad gäller barnets trygghet, är rimlig samt att föräldrar ska ha möjlighet att ta sitt ansvar. Om man slarvar med dessa frågor är det lätt hänt att barnet blir något som far emellan föräldrarna och vi ökar otryggheten. Dessutom måste vi vara säkra på att medmamman vill ta sitt ansvar. Det finns exempel på att det inte varit entydigt eftersom frågan är besvärlig.Jag tror att vi inom svensk sjukvård har lättare att söka lösningar än vad fallet är utomlands. Vi arbetar med hela frågespektrumet.Till detta kommer, vilket vi inte har diskuterat, de ensamståendes möjligheter, liksom frågan om surrogatföräldraskap. Frågan om surrogatmödrar är ju inte alldeles enkel. Vi har alltså en del att göra på det här området framöver.