· GZ10338 · 2012-05-11 13:25:17 — har bett mig utveckla vad jag menar med att hoten mot vår säkerhet är både komplexa och breda och måste också mötas brett och inte bara med militära medel. Den svenska säkerhetspolitiken utgår från en bred syn på begreppet säkerhet. I En strategi för säkerhet (Ds 2006:1) föreslog Försvarsberedningen att målen för vår säkerhet ska vara följande: värna befolkningens liv och hälsa, värna samhällets funktionalitet och värna förmågan att upprätthålla våra grundläggande värden som demokrati, rättssäkerhet och mänskliga fri- och rättigheter. Målen behandlades därefter i propositionen Stärkt krisberedskap - för säkerhets skull (prop. 2007/08:92) samt i betänkande (bet. 2007/08:FöU12).Fru talman! Dagens hot är komplexa och kan få konsekvenser för breda samhällssektorer. Naturkatastrofer, organiserad brottslighet, epidemier, spridning av massförstörelsevapen och internationell terrorism är några exempel på dem. Hoten mot säkerheten som ställs inför sträcker sig därmed från hot som är av tydlig försvarspolitisk karaktär, till hot eller händelser som främst hanteras inom samhällets krisberedskap.Samhället ska kunna motstå och hantera påfrestningar av olika slag över hela hotskalan från allvarliga olyckor och kriser till höjd beredskap och krig. Samverkan mellan myndigheter och andra aktörer - civila och militära, nationellt och internationellt - är en förutsättning för att såväl förebygga och förhindra som att hantera många av hoten. Jag vill först börja med att gratulera till ministerposten och önska dig lycka till i det nya uppdraget.Jag blev glad när jag hörde vår försvarsminister på sin första presskonferens lyfta fram att hoten mot vår värld är komplexa och breda och måste mötas brett och inte bara med militära medel. Jag hade hoppats att skulle utveckla detta lite mer i svaret, men på den punkten är jag tyvärr lite besviken.Sedan mitten av 1990-talet har den säkerhetspolitiska situationen förändrats radikalt i vår omvärld. Den hotbild som finns är inte i första hand av militär natur, precis som försvarsministern själv antyder. Trots att det inte föreligger något invasionshot mot svenskt territorium är försvaret fortfarande i sin huvudsakliga struktur utformat för ett sådant hot. Jag menar att beredskapen för att möta icke-militära hot måste förbättras. Försvarsminister nämner två rapporter, och vad hon säger är helt riktigt. Men jag tycker att vi inte har gått tillräckligt långt. Det finns ett väl underbyggt material, men det fattas ändå ett politiskt beslut. Jag menar att beredskapen för att möta de icke-militära hoten helt enkelt måste förbättras.Det gäller också att Försvarsmakten är förändringsbenägen och kan anpassa sig efter dagens verklighet, vilket jag tycker att Försvarsmakten inte gör. har , som väl känner till, drivit linjen om att ha en vidgad hotbild.Om vi tittar ut över ser vi att världen ser ljus ut - om vi håller oss till väpnade konflikter mellan EU:s länder. Däremot kommer ett antal händelser av skild natur att dyka upp i och i där Nordic Battlegroup, eller den svenska försvarsmakten, skulle kunna vara en del av en räddningsstyrka tillsammans med andra aktörer.Jag vill ta upp jordbävningen i för . Då diskuterades ganska flitigt om battle group var en grupp som skulle kunna sättas in, men tyvärr blev det inte så. Jag är personligen helt övertygad om att battle group eller svenska försvarsmakten skulle ha varit en bra förstärkning inledningsvis, i det akuta läget, vid jordbävningen i . Tyvärr fanns inte den politiska kraften att sätta in battle group vid det tillfället.Försvarsministern tar också upp de beslut som har sagt ja till, nämligen att "värna befolkningens liv och hälsa, värna samhällets funktionalitet och värna förmågan att upprätthålla våra grundläggande värden som demokrati, rättssäkerhet och mänskliga fri- och rättigheter". Om något av dessa mål hotas är det ett säkerhetshot.Om man skulle gå på de beslut som har fattat skulle världen enligt svensk försvars- och säkerhetspolitik se lite annorlunda ut.På slutet skriver försvarsministern själv: "Samverkan mellan myndigheter och andra aktörer - civila och militära, nationellt och internationellt - är en förutsättning för att såväl kunna förebygga och förhindra som hantera många av hoten. "Jag håller helt med om detta. Då vill jag att försvarsministern utvecklar just den tanken och ger exempel på hur detta ska förstärka vår säkerhet och kontakt med de civila myndigheterna. Jag tycker att lyfter upp väldigt viktiga frågor i sin interpellation. Det är inte första gången. Vi hade ett seminarium, som var med och arrangerade, som handlade om just den nya hotbilden och att den ser annorlunda ut . är det här en försvarspolitisk diskussion, men man kan säga att dessa frågor är viktiga för hela samhället och berör så många fler än enbart oss som är försvarspolitiskt intresserade. Det handlar om utrikespolitik, bistånd, miljö och klimat, it-frågor etcetera.Vi är väl ganska överens om att hoten mot ser annorlunda ut än vad de har gjort tidigare. Det är nog inte heller blockskiljande, som jag uppfattar det, utan här finns en stor samsyn. Verkligheten är ju tydlig. Precis som försvarsministern redogjorde för kan kriser och katastrofer drabba på ett annat sätt än tidigare, alltifrån nya influensor till askmoln, terrordåd och oljeutsläpp på . Tittar man globalt ser man fler exempel på det.Frågan jag ställer mig är om det finns en gemensam nämnare här, och det tror jag att det kan finnas på flera sätt. Vi talar till exempel om gränsöverskridande faktorer. Det är inte längre nationella kriser eller hot, utan globaliseringen som gör att vi blir alltmer påverkade och beroende av varandra. Jag tror att vi möter det bäst genom mer av gemensamt arbete, inte minst inom EU, som är en viktig partner i detta. Lyckligtvis bygger säkerhet med andra på ett helt annat sätt . Det är tydligt att dessa frågor diskuteras inte bara hemma i utan på många andra håll också.Ett exempel ligger inte så öster om oss, i , där Nato utvecklar ett centrum för cybersäkerhet och där man har tagit en internationell ledartröja. Det är ett område där jag hoppas att genom vårt partnerskap med Nato ska kunna vara med, och både bidra till och dra nytta av det arbete som sker.Jag tycker också att många av dessa aspekter ryms på ett bra sätt i de insatser som gör . Där är ett exempel, med en plågsam lärdom om att det inte bara räcker med militära medel för att lösa en konflikt utan att det handlar om en lång rad olika saker, alltifrån utvecklingsbistånd till statsbyggande och kunskapsutbyte mellan länder.Att upprätthålla säkerhet tror jag alltid kommer att vara en faktor i det här sammanhanget. Bredvid den som arbetar med att bygga upp civila institutioner går inte sällan en soldat. Det kan man tycka vad man vill om, men det är också en följd av hur världen ser ut . Här finns inte alltid en tydlig rågång, och det måste man vara öppen för att se.Det nya reformerade försvar som vi nu är på väg att bygga upp ska vara anpassat för att se hela hotbilden, mer flexibelt användbart för att kunna användas nationellt men också internationellt, i hela det spektrum vi talar om, från väpnad strid till fredsbevarande och till katastrofhjälp.När vi talar om hotbilden tror jag sammanfattningsvis att vi måste tala om olika typer av hotbilder och såväl hård som mjuk säkerhet - hård utifrån perspektivet med en försvarsmakt som kan hantera direkta hot mot vår säkerhet, men mjuk utifrån att kunna arbeta med civila medel för att förhindra uppkomsten av hot och kriser, alltifrån utvecklingsbistånd till fattiga länder och till att kunna samarbeta inom EU för att lösa olika former av kriser. Tack för de vänliga orden från ! Och tack till , som deltar i debatten!Jag tänkte utveckla en del av detta och ta upp några trådar som inte minst tog upp. Det är just de mål som riksdag och regering har satt upp, för det är ju de mål som man har satt upp för samhällets och befolkningens säkerhet som är styrande både för det militära försvarets förmåga och för den civila krisberedskapen i Sverige.Precis som båda talarna har varit inne på är både utmaningarna och hoten mot vår säkerhet föränderliga, och de känner inga nationsgränser. Gränsöverskridande samarbete, handel och integration främjar en positiv utveckling i stora delar av världen, och den ska vi välkomna. innebär den fortsatta globaliseringen - det ser vi - en ökad sårbarhet, genom att enskilda händelser snabbt kan få regionala eller globala återverkningar. Medan den gamla tidens hot var mer entydiga och existentiella är dagens hot komplexa och kan få konsekvenser för breda samhällssektorer.Väpnade konflikter och deras spridningseffekter kommer även fortsättningsvis att utgöra ett hot mot vår egen säkerhet. Storskalig terrorism är ett annat exempel på när icke statliga aktörer kan utgöra ett hot mot vår säkerhet, oavsett var den attacken inträffar.Klimatförändringar, naturkatastrofer, organiserad brottslighet, epidemier, pandemier och spridning av massförstörelsevapen är också några exempel på hot som är mer eller mindre synliga eller förutsägbara. I en globaliserad värld ökar risken för att en ekonomisk kris kan få konsekvenser för det säkerhetspolitiska läget. Hot mot vårt allt större it-beroende informationssamhälle utgör också en del av den bredare hotbilden.Fru talman! Vi ser alltså hur hoten mot ständigt förändras. Det är nya risker och utmaningar som tillkommer. Ett brett perspektiv på utmaningar och hot måste därför prägla den säkerhetspolitiska analysen. Jag håller med om att det är viktigt att bibehålla en öppenhet för vad som kan komma att bli ett hot och försöka förbereda sig på det oväntade genom just samarbete och åtgärder nationellt och internationellt.Här, fru talman, måste vår säkerhet därför försvaras med både militära och civila medel. Allt fler måste involveras och ta ansvar för samhällets säkerhet, vare sig det gäller ett väpnat hot, en allvarlig olycka eller en samhällskris. Vår beredskap ska anpassas kontinuerligt till den rådande hot- och risknivå som finns i vårt närområde. De reformer som genomförs för att uppnå ett mer användbart och tillgängligt försvar behövs för att skapa en större handlingsfrihet.Sedan har också, gemensamt och systematiskt, byggt upp just en krisberedskap för att kunna förhindra och hantera olika hot mot människors liv och hälsa, hot mot samhällets funktioner och hot mot samhällets grundläggande värden. De resurser som utgör samhällets krisberedskap finns ju inom ett stort antal sektorer och på flera samhällsnivåer.Här ser jag att såväl offentliga som privata aktörer inklusive den enskilde individen ingår i den sammanlagda krisberedskapen. Det ställer, precis som sade, krav på samverkan mellan våra myndigheter och mellan civila och militära aktörer. Den breda hotbilden måste mötas med en bred beredskap.Inte minst genom skapandet av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har man försökt få ihop så många sektorer som möjligt. Det är också genom MSB som vi har gjort en insats i . Jag är positivt inställd till att är så positivt inställd till EU:s battle group och att kunna använda den. Tack för svaret! Försvarsministern målar upp den bild som egentligen finns i svaret och säger att hotbilden är bred och måste mötas brett och så vidare. Men min fråga var egentligen: Hur? var inne på samma sak, att vi är rörande överens.Men någonstans måste man ta ett politiskt ansvar och komma med några politiska förslag på hur detta ska ske och inte bara konstatera att det är en bred hotbild, vilket vi alla har insett , som jag , , besökte försvarsutskottet och redogjorde för sin senaste rapport om den ryska militära förmågan i ett tioårsperspektiv. Jag tar upp detta, för om vi har någon form av hotbild eller något vi kan rädda för gäller det kanske just Ryssland.Den enkla och snabba sammanfattningen av FOI:s rapport är förvisso att har ganska höga ambitioner om att öka sin försvarsförmåga men att ekonomin enligt FOI troligtvis kommer att kanske inte sätta käppar i hjulet men åtminstone få stora konsekvenser för försvarsmakten även i . Men framför allt kommer medborgarna att, precis som i västvärlden, kräva helt andra satsningar än de rent militära.Den stora fråga som FOI ställde var att det egentligen inte fanns någon riktig politisk vilja att satsa så mycket pengar på just försvaret. Det handlar inte bara om , utan det finns en hel del andra som vill göra andra satsningar.Jag reagerade ordentligt när FOI gjorde sin dragning och sade att i och för sig ser som ett fredligt land men knappt nämner vid namn och knappt nämner vid namn. Så ser alltså verkligheten ut.De hot som har enligt FOI gäller Nordkaukasien, och , även om de i och för sig nämnde också Nato. Så ser verkligheten ut.Då tycker jag att Försvarsmakten och försvarsministern ska ta initiativ till att "förvandla" Försvarsmakten och ge dem helt andra uppgifter.Efter direktiv från regeringen som jag tycker är bra har Försvarsmakten återupptagit den nationella försvarsplaneringen. Det tycker jag är mycket positivt. Som en konsekvens av detta kommer fyra militära regionala staber att organiseras , 2013.En central del i den nationella försvarsplaneringen är just samverkan mellan Försvarsmakten och civila myndigheter. Det är ju själva poängen. Men som alla förstår är det inte möjligt att återgå till metoder och organisatoriska lösningar som användes inom totalförsvaret under , utan Försvarsmakten kommer att mer och mer bli beroende av det civila samhället.Jag menar att samverkan mellan den civila och militära delen måste stärkas för att kunna möta de hindren och hoten såväl nationellt som internationellt. Flexibilitet och utvecklingsförmåga måste därför utgöra en integrerad del av det framtida försvaret. Jag skulle vilja påstå att Försvarsmakten inte skulle klara sig utan det civila samhället om en allvarlig kris skulle uppstå eller om det skulle bli en invasion av landet.Därför återkommer jag till frågan: Vilka tankar och förslag har regeringen och försvarsministern kring de konkreta åtgärderna, för det civila samhället blir faktiskt en förutsättning för Försvarsmakten, oavsett vad du tycker om det i sak. Jag tycker återigen, försvarsministern, att är inne på många viktiga frågor i sitt svar.Peter säger att han inte är säker på att Försvarsmakten skulle klara sig utan det civila samhället vid olika kriser och situationer som kan uppstå. Jag skulle kunna vända på det och säga att jag inte är säker på att det civila samhället skulle klara sig utan Försvarsmakten vid många kriser och allvarliga situationer som kan uppstå. Här lämnar Försvarsmakten ett mycket värdefullt bidrag.Det är också så att soldatutbildningen inte ser riktigt likadan ut som . Den är breddad. , till och med om man tittar på den grundläggande militära utbildningen, finns det moment som dockar in i mycket av den diskussion som vi har kring just samhällets sårbarhet, demokrati och en breddad hotskala. Det är moment som sedan också fortsätter längre fram i utbildningen.Jag tycker att det är viktigt att vi har med oss detta i diskussionen. Rågången mellan civilt och militärt finns på plats i verkligheten. Jag tycker att det är bra utveckling.Jag tycker att vi ibland ställer saker och ting mot varandra på ett lite olyckligt sätt. Bara detta att man ser att det finns andra typer av hot mot innebär inte att de mer traditionella hoten eller riskerna per definition har försvunnit. Vi kan gå tillbaka till den senaste Försvarsberedningen, där också var med, och se att man där sade att militära angreppshot mot aldrig kan uteslutas på . Det tycker jag är viktigt att ha med sig.Det är onödigt att försöka ställa saker mot varandra. Jag tror personligen att vi måste utveckla nya kapaciteter för att möta den här typen av hot. Men som vi säger det behöver vi också stärka vår försvarsförmåga, som ligger i försvarsreformen. Den har - om man ska tala klarspråk - varit alltför låg under alltför många år.Låt oss inte välja, utan låt oss försöka göra båda sakerna! Jag skulle vilja inleda med att fundera över den lätt absurda tanke som framför, att vi skulle ha ett militärt försvar som är som en egen, isolerad ö utanför resten av samhället. Så ser jag det inte alls.Det är delar som är helt beroende av varandra. De måste kunna understödja varandra beroende på vilken kris det handlar om. Även om det handlar om ett rent militärt angrepp säger det sig självt att det är hela samhället som måste vara berett att på olika sätt anpassa sig, stödja och finnas bakom. Det kanske inte var så menade, utan självklart är vi helt beroende av varandra. Ett militärt försvar kan aldrig fungera utan ett samhälle bakom sig.Men för att gå tillbaka till huvudfrågan om hur, som ställer: Hur ska vi då möta hoten? Med risk för att gå tillbaka till något som vi känner igen vill jag påminna om att vår säkerhet är starkt kopplad till omvärlden och framför allt till våra närmaste grannländers och säkerhet i stort.Om vi börjar i det stora: bygger säkerhet tillsammans med andra länder. Vi ska vara med och ta ansvar för säkerheten i genom att stödja andra EU-länder eller nordiska länder om de utsätts för katastrofer eller olika former av angrepp. Ett sådant åtagande är det mest grundläggande uttrycket för europeisk solidaritet. Därför är det en naturlig utveckling av vår säkerhetspolitiska linje.Den säger också att vi ska ha förmåga att ta emot militär hjälp och annan typ av hjälp av andra länder när hotas.Solidaritetsförklaringen täcker ett brett spektrum av händelser - det är poängen. Det är allt från allvarliga civila olyckor, naturkatastrofer och terrorangrepp till just militära kriser och angrepp.Går man till hur det ser ut i vårt närområde ser man dynamiken i närområdet och utvecklingen i . De är centrala faktorer för säkerhet. Precis som jag tror att FOI sade i sin rapport är utvecklingen i svår att förutsäga. Men helt tydligt är att de står inför betydande utmaningar och att vi ständigt behöver följa både den politiska utvecklingen och den militära utvecklingen.Bedömningen är ändå att utvecklingen i närområdet och vår omvärld kräver att vi har ett starkt försvar med hög tillgänglighet. Då blir vår militära förmåga och vårt militära agerande en viktig faktor för den säkerhetspolitiska stabiliteten i området, särskilt då flera länder nära oss just nu planerar för reducerade försvarsanslag.Vår solidaritetsförklaring ställer också nya och delvis kanske högre krav på att ska kunna ge och ta emot stöd. Vi säger också att förmågan att genomföra fredsfrämjande insatser ska öka.Men jag vill ändå vara klar och tydlig och säga att säkerheten i närområdet inte främst handlar om militära hot, utan i närområdet ser vi miljöhot, riskfyllda energitransporter på och störning av handelsflöden som skulle kunna leda till svåra påfrestningar för Sverige.Där har vi ett utmärkt exempel på hur vi har ökat samarbetet mellan länderna i för att kunna bemöta de breda hoten genom luftövervakning, gemensam sjöövervakning, sjöräddning, miljösamarbete och utbyte av information. Det säkrar att vi är bättre förberedda om en katastrof eller olycka skulle äga rum.Just den samverkan mellan myndigheter och nationer är helt avgörande. Vi kan återkomma till det. Min poäng, försvarsminister , var just att det civila samhället och Försvarsmakten är helt beroende av varandra. uttryckte att vi måste ha både och, men grejen är att vi har en ekonomi. Även om regeringen tillför några kronor till kommer ekonomin att sätta gränser för vilket försvar vi kan ha. Då måste vi få välja, precis som man får göra på andra områden och i sin privatekonomi. Man kan inte köpa allting.Den intressanta frågan blir då vad regeringen och Försvarsmakten ska satsa på. Blir det traditionellt försvar? Vi ska inte ha en JAS-diskussion, men gör man den satsningen på 30-40 miljarder får det såklart konsekvenser för annan verksamhet i Försvarsmakten och kan slå ut materielanskaffning eller något annat.Ytterst handlar det om vilken försvars- och säkerhetspolitik ska ha och framåt.Jag tog upp det nordiska samarbetet, och jag tog upp Östersjösamarbetet som är centralt för vårt närområde. av allt materiel går ju på båtar . Då krävs en ganska intensiv bevakning för att skydda mot oljeutsläpp och annat. Här skulle och Försvarsmakten kunna ta ett initiativ till ett samarbete med och de nordiska länderna.Solidaritetsklausulen är jättebra, men det finns en hake. Vi vet inte vad vi ska göra när krisen kommer. har sagt att när det händer något ska vi ta egna beslut om vad vi ska göra eller inte göra, och vi bör nog utveckla vad vi vill med solidaritetsklausulen. tar upp många och viktiga frågor, för visst är det vägval som måste göras. I mina tidigare inlägg har jag försökt beskriva behovet av att kunna möta det brett. Vi vet inte vad som kommer att hända. Jag kan inte säga hur nästa extrema påfrestning eller hot kommer att se ut. Jag kan inte heller säga när det kommer att inträffa. Men oavsett var, när och hur det äger rum ska vara bättre förberett avseende militär förmåga och inte minst när det gäller den allmänna krisberedskapen.Här finns goda exempel på samarbete, men det kan självklart utvecklas. Till exempel kunde vi genom MSB, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, bistå japanska myndigheter med skyddsmateriel efter jordbävningen och . Vår kustbevakning ska ha beredskap för oljekatastrofer i men också kunna bekämpa sjöröveri utanför . Vi har också det militära försvaret som gör insatser internationellt, som har sin nationella förmåga och som ska kunna stödja samhället vid olika typer av katastrofer. Jag hoppas att vi inte får jordbävningar men vid översvämningar, skogsbränder och så vidare.Vi har en flexibel organisation, men precis som säger måste man alltid prioritera. Man har aldrig råd med allt. Då gäller det, fru talman, att ha en mix av militär och civil förmåga. Att vi ska en mix är vi överens om, men andelarna i mixen får vi fortsätta att diskutera.