· H01031 · 2012-11-13 13:03:34 — har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att socialsekreterare ska kunna efterleva socialtjänstlagen samt om jag är beredd att ta initiativ för att nationellt se över läget i och arbetssituationen för socialsekreterare.Att arbeta inom är ett viktigt och ansvarsfullt uppdrag. Inte sällan ställs man inför svåra beslut som kan få avgörande betydelse för enskilda människor och deras familjer. Naturligtvis är det därför angeläget att socialsekreterare och andra yrkesgrupper ges förutsättningar att utföra sitt arbete på ett sådant sätt att bestämmelserna i socialtjänstlagen kan efterlevas.Det är kommunen som har det yttersta ansvaret för att enskilda får den hjälp och det stöd som de behöver. I det ligger att kommunen har ett ansvar för att utformas och bedrivs på ett sätt som lever upp till bestämmelserna i socialtjänstlagen.Kommunen ska bland annat se till att det finns personal med lämplig utbildning och erfarenhet för de uppgifter som ska utföras och att personalen tillförs de resurser som behövs.Kommunen har också som arbetsgivare ett ansvar för att socialsekreterare och andra personalgrupper inom erbjuds en god arbetsmiljö i enlighet med gällande regler. För regeringen är det en prioriterad fråga att fortsätter att utvecklas. Ytterst handlar det om att erbjuda brukare bästa möjliga insatser. Regeringen genomför därför en rad satsningar som handlar om att underlätta och stärka förutsättningar för att leva upp till bestämmelserna i socialtjänstlagen. Flertalet av dessa görs tillsammans med Kommuner och Landsting genom överenskommelser med dem.Ett exempel är satsningen på en evidensbaserad praktik för god kvalitet inom . Genom den har regeringen satsat för att tillsammans med Kommuner och Landsting stödja strategisk utveckling inom område.Ett annat exempel är satsningen Kunskap till praktik där regeringen satsat ca för att tillsammans med Kommuner och Landsting bidra till att bygga ett långsiktigt kvalificerat stöd för utveckling av missbrukar- och beroendevården.Satsningarna har bland annat gjort det möjligt att använda särskilda utvecklingsledare för att underlätta förbättringsarbetet inom den sociala barn- och ungdomsvården och missbruksvården.Genom satsningen på evidensbaserad praktik bidrar regeringen också till att bygga regionala stödstrukturer som ska underlätta för utveckling, spridning och implementering av kunskap inom socialtjänsten.I anslutning till de satsningar som görs följer regeringen naturligtvis upp utvecklingen inom noga. Det görs också löpande uppdateringar av överenskommelserna med Kommuner och Landsting. Syftet är att på bästa möjliga sätt stödja arbetet inom på angelägna områden.Slutligen vill jag kommentera vad framfört om ökade klyftor och andelen som försörjer sig med ekonomiskt bistånd. Jag kan därvid konstatera att risken för fattigdom och social utestängning i är en av de lägsta inom EU.Även inkomstojämlikheter i är bland de lägsta inom EU. Den ökning av inkomstojämlikhet som ändå kan ses är också avsevärt lägre än den utveckling som var under oppositionens sista fyra år.När det gäller ekonomiskt bistånd var det av befolkningen som mottog sådant bistånd . Det framgår av officiella statistik. De uppgifter om ekonomiskt bistånd som lämnat stämmer således inte med denna statistik. Jag tackar statsrådet för svaret. Ja, jag råkade uppfatta några siffror fel, och det är helt rätt att det ska vara av befolkning som har ekonomiskt bistånd. Bland barn är det och bland unga . Något som oroar mig, och som jag utgår från också oroar statsrådet, är att andelen med långvarigt bistånd har ökat med närmare 3 procentenheter.Bakgrunden till min interpellation är att allt fler socialarbetare slår larm om en ohållbar arbetssituation. Det har bildats tvärfackliga nätverk i , , och och på många fler ställen. De säger att det får vara nog . De bryter tystnaden och talar om hur de ser verkligheten dagligdags, att allt fler människor far illa när välfärdens revor blir större och att deras arbetsvillkor blir alltmer orimliga. Det drabbar de människor som de ska stödja, människor i utsatta livssituationer.Akademikerförbundet gjorde med hjälp av Novus en intervjuundersökning om socialsekreterarnas arbetssituation. Endast en tredjedel svarade att de kunde leva upp till intentionerna i socialtjänstlagen. I upplever sju av tio socialsekreterare att det i första hand är kommunens ekonomi och inte klienternas behov som styr valet av insatser. Undersökningen visade att arbetsbelastningen är hög runt om i hela landet, men allra värst är det i storstäderna. I var det och i som ansåg att de inte kunde leva upp till socialtjänstlagen i sitt arbete. Det tycker jag är allvarligt.Man visade också på att det finns en ambition att göra mer dokumentation, att utreda bättre och att arbeta med barns behov i centrum. Det är många saker som är bra, men det har inte tillkommit mer resurser. Det här tar mer tid och för socialsekreterarna och därmed får de mindre tid för sina klienter. Resursbrist och överutnyttjande av personalen riskerar att hota rättssäkerheten. Vad ser jag då i svaret från ? Hon lyfter upp att det mycket riktigt är kommunernas ansvar. Kommunerna är den yttersta tryggheten och nätverket för människor som far illa och inte kan försörja sig. vet vi att när det händer något här i form av regeringsbeslut och beslut i som innebär att färre människor får a-kassa när de är arbetslösa, att människor åker ut från sjukförsäkringen och att bostadsmarknaden utestänger många så att man inte hittar någonstans att bo slår det direkt på socialkontoren och socialsekreterarnas arbete eftersom det drabbar de människor som de arbetar med.Jag tycker därför att det behövs mer än de insatser som pekade på - evidensbaserat arbete, kunskap och insatser för att utveckla missbruksvård. Det kommer en del för att höja ambitionen när det gäller barn och unga. Vi kan se att basarbetet i på många håll inte fungerar. Det finns inte en rimlig arbetssituation. Från alltför många håll säger man: Vi jobbar inte rättssäkert. Vi kan inte leva upp till socialtjänstlagen.Jag undrar om är nöjd med de insatser man gör på nationell nivå, eller behövs det mer? De nationella besluten påverkar arbetssituationen på socialkontoren och allra mest påverkar de de människor i vårt land som är mest utsatta. Jag vill tacka för möjligheten till denna så aktuella debatt om socialarbetarnas situation och inte minst om de människor som socialarbetarna jobbar med. Av egen erfarenhet som socionom vet jag att man, när man är myndighetsutövare, inte vill jobba med budgeten. Det handlar om att hålla budgeten nere. Man tänker inte i första hand på de människor som socialarbetare jobbar med; man tänker på budgeten. Man har en press på sig.Det är viktigt att tänka på att socialarbetare till övervägande delen är kvinnor, och det är kvinnor som har låg lön. De har inte så mycket att röra sig med. Därför är de väldigt tysta. De hinner inte eftersom förhållandena på jobbet är som de är, och hemma ska de sköta barn och familj. Mycket hänger ihop med könsskillnader och maktrelationerna på jobbet och hemma. Situationen blir mycket svårare för de kvinnor som är socialarbetare. Det påverkar också rättssäkerheten. Man ska ta hänsyn till de lagar och normer som styr arbetet. Det är socialtjänstlagen och en massa andra föreskrifter som man måste ta hänsyn till.Man måste ha människan i centrum. Det handlar om människor som är i kris. lyfte upp hemlösheten. Det är många som söker bostad. Många har blivit utskrivna från Arbetsförmedlingen. Var får de stöd? De kommer naturligtvis till . finns de kanske inte i statistiken. Vi ska inte hävda att är mycket bättre än andra länder. Befolkningsmässigt är vi inte bättre än många andra EU-länder. Men vi har fortfarande en välfärd som är bra, och vi ska fortfarande vara stolta. Jag hoppas att och regeringen kommer att satsa mer på kommunerna. Ansvaret ligger inte bara hos kommunerna. Om kommunerna inte har medel och möjlighet hur ska de då uppnå målet? Regeringen måste se till att de har resurser i dessa svåra tider där ungdomsarbetslösheten är stor och där hemlösheten är stor. Både ungdomar och äldre söker bostad. Många immigranter kommer till . Var hamnar de? Jo, hos den yrkesgrupp som vi talar om , nämligen socialarbetarna.Det finns många anledningar att lyfta upp den yrkesgruppen som har drabbats av låga löner och en ohållbar arbetssituation. De människor som är utsatta och söker stöd hos ska ha rättssäkerhet. Rättssäkerheten ska inte urholkas på grund av att vi inte har möjlighet att stödja utan lägger ansvaret på kommunerna. Vi måste se till att regeringen tar ansvaret. Man ska kunna känna sig stolt och glad och inte bara jobba administrativt utan med människan i centrum. I nio kommuner av tio har försörjningsstödet ökat. Det hänger nära samman med arbetslösheten i vårt land och med nedskärningarna inom a-kassan och . Det har gjort att många har hamnat utanför systemen. Det är ett hårt tryck på kommunernas ekonomi. Det går ut över såväl personalen som jobbar inom som över de hjälpbehövande människorna.I , som jag kommer från, är det ett extremt tryck. Man har kunnat se, inte bara i , att trycket ökar också när det gäller välgörenhet. När resurser inte räcker till söker man sig till välgörenhet. Kyrkan delar ut matpaket. Man söker stipendier. Det har varit en möjlighet för familjer där barnen inte har fått glasögon, vilket de inte får inom överallt i . Man får söka och hoppas få det. Det är ett skriande behov.Kostnader som har legat på staten som a-kassa och sjukförsäkringar skjuts nu över på kommunerna i form av försörjningsstöd. En annan sak är bostadsbristen. Det byggs tyvärr alldeles för lite. Inom behövs framför allt hyresrätter. Det byggs för lite, och det lilla som byggs har höga hyror. Det sker också ombildningar. Det har blivit lättare att ombilda från hyresrätt till bostadsrätt. Därför krymper bestånden.Socialtjänsten har ett tak för hur mycket hyra man betalar. Jag tror att det ligger . Jag hörde ett exempel. Det var en kvinna som hade fått hyreshöjning. Hyran gick från drygt 5 000 till . Hon gick till och sade: Vad ska jag ta mig till? De svarade: Vi är villrådiga. Vi har regler som vi måste följa för att inte spränga budgeten totalt. Rådet är att försöka hitta en ny bostad.Hur gör man det på en bostadsmarknad som redan är trängd? Om man har ett jobb kräver många hyresvärdar att man ska tjäna minst dubbelt så mycket som hyran är; många kräver till och med så mycket som hyran är. Den som har försörjningsstöd är väldigt svag på hyresmarknaden. Det är inte många hyresvärdar som vill ta in dem. Då står man där.Vi kan se att hemlösheten är stor. I är drygt 900 personer hemlösa. Alla sover inte utomhus. Det är betydligt färre som gör det. Men hemlös är man om man inte har en fast adress att bo på utan flyttar runt och bor på hotell eller hos bekanta. Dessa hotell kostar en del, och det kan faktiskt vara fråga om ganska dåliga hotell. Det är alltså inga lyxhotell. Men det kostar betydligt mer i längden att ha människor på hotell. När barn drabbas av hemlöshet är det orimligt att de ska behöva bo på hotell. Detta äter också upp budget. Därför behöver vi även en bostadspolitik där vi kan satsa på att bygga mer och att även renovera alla nedgångna lägenheter där till exempel barn tvingas bo i mögel och bland kackerlackor. Det är alltså ett stort problem, men jag är glad att vi tar upp det här . I detta anförande instämde Amineh Kakabaveh (V). Detta har utvecklats till att bli en mycket bred debatt som handlar om både det ena och det andra. Men jag väljer att fokusera på det som är interpellantens kärnfråga, nämligen socialsekreterarnas villkor. Jag upplevde att det var det som interpellanten ville debattera. Jag har träffat representanter från ungefär 30 olika socialtjänster . Jag reser runt mycket i landet och besöker . träffade jag från , och kommuner. Det är intressant att träffa både små och stora kommuner eftersom det är mycket olika förutsättningar för deras arbete. Låt mig säga att socialsekreterare gör ett fantastiskt arbete. De har en mycket svår arbetsuppgift och kan känna både vånda och problematik som kryper inpå bara kroppen. Jag skulle vilja säga att de gör ett fantastiskt arbete och borde ha guldstjärna allihop. Jag är imponerad över deras arbete. Det är också viktigt att skilja mellan vad som är statens uppgift och vad som är kommunernas uppgift. Statens uppgift är att lägga fast en lagstiftning, och när vi lägger nya uppgifter på tillämpar vi finansieringsprincipen, och då skickar vi också med nya pengar för att fullgöra dessa uppgifter. Det är precis vad vi gör nu när det handlar om förbättrad social barn- och ungdomsvård. Då skickar vi med pengar för att göra det möjligt för varje barn att få en egen socialsekreterare. För alla nya uppgifter följer det med pengar. Men sedan är det kommunerna som har ansvaret för att se till att lagstiftningen följs och att man naturligtvis upprätthåller en rättssäkerhet. Man ska se till att man har personal som har betalt så att den stannar och att den får förutsättningar för kompetenshöjningar. Det är kommunerna som har huvudansvaret. Jag har inte heller förstått att vill att staten tar över anställningsansvaret för socialsekreterare utan att det är en bra ordning som vi har att kommunerna ska sköta detta. Sedan handlar det om hur kommunerna prioriterar. Det ser jag också olika exempel på när jag är ute i kommunerna. Kommunsektorn prognostiserar ett överskott på 18 miljarder, tror jag, . Resurser finns alltså. Men det handlar mycket om prioriteringar. Staten lägger fast lagar, och vi skickar med pengar från staten när vi gör det. Vi har en tillsyn för att tillse att rättssäkerheten finns på plats. Upplever man att den inte finns är det naturligtvis skäl för tillsyn att titta på huruvida den upprätthålls eller inte. Det är statens ansvar. Det som jag har velat göra genom att sjösätta flera utvecklingsprojekt är att hjälpa att på ett nationellt plan ta fram både en stödstruktur för ny kunskap och för nya metoder. Det är vad vi kallar för evidensbaserad praktik. Vi började med att göra det inom missbruks- och beroendevården där uppdraget heter Kunskap till praktik. Vi gör det tillsammans med Kommuner och Landsting. När jag nu reser runt och träffar säger man att detta har betytt mycket för att man ska kunna professionalisera sitt arbete och för att man ska känna att statusen faktiskt växer. Vi kopplar ihop den nya forskningen med det utvecklingsarbete som pågår inom en socialtjänst som är fantastiskt receptiv och som har utfört ett fantastiskt utvecklingsarbete . Jag tror att de flesta socialsekreterare hellre skulle vilja ha fler arbetskamrater än guldstjärnor. Det är riktigt att jag har tagit upp denna situation, men den är mycket bredare än socialsekreterarnas arbetsvillkor. Det handlar om möjligheterna att göra ett bra jobb med de människor som behöver stöd. Det handlar om att man har ansvar för människor som befinner sig i ett svårt och tungt missbruk. Det kan handla om liv och död. Det handlar om barn som far illa och om att kunna ingripa tidigt och ta svåra och tuffa beslut. Det handlar om människor som lever i ekonomisk utsatthet. Jag tänkte återkomma till några av kraven och konsekvenserna av att det ser ut på detta sätt på många håll inom och kanske alldeles speciellt i de större städerna. Detta är krav som har förts fram i och de flesta även i . Man har bland annat lyft fram att man behöver bli fler för att kunna följa lagen. Personalomsättningen behöver minskas till en rimlig nivå. Man behöver vikarier när några är lediga eller sjuka. Man har ställt krav på att man ska få behålla erfaren personal. Det måste finnas tid och pengar för yrkesintroduktion, en bra ledningsstruktur och administrativt stöd. Det måste satsas pengar på socialt arbete så att det finns resurser att möta medborgarnas behov. Sedan har det naturligtvis kommit upp frågor om lön, processhandledning och kompetensutveckling.Jag ska berätta lite grann om hur det kan bli när det inte fungerar så värst bra. Det fungerar naturligtvis bättre på flera håll, som ministern sade. På en enhet som jobbar med barn och unga har den som har jobbat längst på enheten jobbat där . Personalomsättningen är stor. De erfarna socialsekreterarna söker sig till bättre betalda och lugnare arbeten. Man får rekrytera ganska nya och oerfarna personer, och man har inte tid och resurser att ge dem det stöd och den introduktion som de har rätt till. De slängs ganska direkt in i jobbet. Då blir det sjukskrivningar och ytterligare personalomsättning.För att ändra på detta tror inte jag att det räcker med de satsningar som regeringen har aviserat . Det behövs mycket mer. Ett annat exempel är Tensta-Rinkebys rapport om arbete med barn och unga. uppgav man att man hade tagit emot 1 400-1 600 anmälningar . hade man 52 anmälningar när det gäller barn och unga . Sedan ökade det till 85-90 anmälningar . hade man för barn och unga mellan 181 anmälningar . Sedan ökade det till 255. Hur ska man klara det i en stadsdel och på en enhet där man har försökt omfördela? Man har flyttat resurser från förebyggande åtgärder trots att man vet att förebyggande åtgärder verkligen behövs där. Man har vänt ut och in på sig för att klara detta. börjar en mycket bra och sammanhållen arbetsgrupp också där att få en rörlighet. Personal börjar söka jobb på andra håll. I där socialsekreterarna demonstrerade har majoriteten tillsatt en arbetsgrupp för att se över arbetssätt och struktur. I denna arbetsgrupp kommer det att finnas representanter från de båda facken och , representanter för de närmaste enhetscheferna, forskare och naturligtvis representanter för i . Här ska man alltså ordentligt se över hela . Skulle vara beredd att göra något motsvarande på nationell nivå? Jag tänkte, precis som , säga att det handlar om en mångfaldig debatt. När vi diskuterar arbetssituationen för yrkesgruppen socialarbetare eller socionomer vet vi vilket enormt arbete som ligger på deras bord och på deras axlar. Majoriteten är kvinnor, och de jobbar med människor med missbruk, med hemlösa och med människor som är traumatiserade på grund av att de har kommit från krigsdrabbade länder, har drabbats av tortyr och så vidare. Det ligger faktiskt på deras bord. Det ligger också på deras bord att ta hand om människor som är bostadslösa eller hemlösa. Därför är det av stor vikt att riksdag ägnar detta en massa debatter till den dag då både och regeringen inser att denna yrkesgrupps status ska ökas - det är en annan aspekt vi måste tänka på - och att vi måste se till att kommunerna får tillräckligt med resurser när det gäller bostäder, missbrukssituationer, ungdomar och kriminalitet. Jag tror att statsrådet själv är väldigt medveten om vem det är som jobbar med det arbete man har satt i gång för att bekämpa brottslighet. Det är socialarbetarna. Därför finns det massor av andra anledningar att se till att rättssäkerheten kring de människor socialarbetare jobbar med ska garanteras för att man ska utföra ett arbete och inte bara jobba med administration, vilket är ofrivilligt. Jag tackar så mycket, och jag hoppas att vi fortsätter och får svar på frågorna. Det är många kommuner som har höjt skatten - till och med borgerligt styrda kommuner där det sitter långt inne att höja skatten. Det visar att många kommuner är hårt pressade. Det har inte bara med arbetslösheten att göra utan även med att staten har övervältrat kostnader på kommunerna, inte minst från sjukförsäkringen och a-kassan som är försörjningsstöd.Vi kan också se att det är bra att regeringen har en ambition och inte bara säger att det är kommunernas ansvar. Man har ändå en ambition att göra vad man kan och ta sitt ansvar. Tyvärr har det inte fungerat så bra . Om man tar sociala stödinsatser till missbrukare som exempel är det tyvärr många missbrukare som inte får stöd eller får väldigt dåligt stöd. Det finns forskning som visar att det ökar möjligheten att leva och leva ett bra liv att man får detta stöd. Det gäller oavsett om man får behandling med läkemedel vid sidan om. Det behövs mycket mer sådant.Det är som vanligt de som är svagast som är på botten, och det är där de största nedskärningarna syns. Jag skulle alltså önska att man tog tag i detta. Vi kan jämföra med , där regeringen nu har kommit med en massa kvalitetssäkringsarbete för att försöka förhindra att det händer igen. Sedan är frågan om Carema mycket större än så, men det är ett exempel. Man skulle faktiskt kunna göra likadant med - kvalitetssäkra verksamheten. Det är omodernt på många håll, och personalen har inte de resurser de behöver. Det är även alldeles för lite personal på många håll. Det har att göra med hur mycket kommunerna får. Att öka statsbidragen och förändra inom a-kassan, sjukförsäkringen och bostadspolitiken - allt detta skulle gynna de anställda inom . Det skulle också öka möjligheten att få högre lön om kommunerna får mer pengar. Jag vill börja med att upplysa kammaren om att kommunerna har egen beskattningsrätt, om någon har glömt bort det.Eva ! Min uppfattning är också att det behövs fler socialarbetare i en hel del kommuner i . Det är många som behöver fler kamrater. Det är dock kommunernas uppgift att se till att man har en kvalitet på sitt arbete som innebär att man kan göra det på ett rättssäkert sätt. Jag tycker också att det behövs erfaren personal och att man ska vara rädd om sin personal samt skapa goda ledarstrukturer och goda arbetsförhållanden som gör att man har kontinuitet i personalstyrkan. Det är nämligen en viktig kvalitetsfaktor. Jag träffar också kommuner som lyckas behålla kontinuitet även i den sociala barn- och ungdomsvården, där vi kanske har allra störst omsättning . Det är väldigt glädjande; det finns modeller för detta.Jag kan när jag tittar på vad som händer i notera att jag är glad att nu äntligen har sett detta. De har börjat säga: Vi kan inte skicka ut nyanställda socialsekreterare att hantera barnutredningar som sitt första jobb. Det borde ha gjorts tidigare i och på många andra platser. Att kvalitetssäkra arbetet är precis det vi försöker stödja kommunerna i att göra genom den evidensbaserade praktiken. Där ser jag att är så otroligt beredvillig att ta till sig ny kunskap som kommer. Titta på de nya riktlinjerna på missbrukarvården, där vi hade seminarier runt om i landet som så många deltog i! Totalt har 16 000 personer gått utbildningen kring nya riktlinjer för att kunna göra ett kvalitetssäkert jobb och för att veta att man använder sig av bästa tillgängliga kunskap. möter nämligen människor som är i ett utsatt läge. Då måste det vara så att de får del av både professionellt bemötande och bästa tillgängliga kunskap för att få hjälp med det de behöver. Därför har min vision varit att försöka bygga de stödstrukturer som gör att ny kunskap kan nå ut på fältet. Vi har 290 kommuner, och fungerar olika i stort sett i alla. Att få ett mer likvärdigt bemötande oavsett var man bor i landet är en målsättning.Sedan måste vi skilja på vad som är vems ansvar och se till att arbetsförhållandena är goda. Vi måste se till att man har tillräckligt många medarbetare. Det är kommunernas ansvar, och det är inte statens uppgift att överta det. Däremot gör vi allt vi kan för att hjälpa och stödja med bra kunskap och bra metodutveckling - det är ett nationellt ansvar - samt se till att finansieringsprincipen tillämpas, så att pengar följer med ny lagstiftning. Det är kommunernas ansvar, men deras möjlighet att ta ansvar påverkas väldigt mycket av den nationella politiken. När väldigt få i förhållande till tidigare är med i a-kassan, när det är svårt att komma in där och dyrt att vara med, får man väldigt många människor som inte har sin försörjning genom a-kassan. När människor ramlar igenom sjukförsäkringen och är för sjuka för att jobba men ändå inte får ersättning kommer en del av dem till .