· H010134 · 2012-11-29 12:48:29 — har ställt ett antal frågor till mig inom området psykisk ohälsa som bland annat handlar om ifall jag har gjort ställningstagandet att personaltäthet, utbildningsgrad och antal sängplatser är till fyllest inom psykiatrin och om organisationen av den psykiatriska vården och dess resurser är till fyllest för patienternas behov och personalens förväntningar.Jag vill börja med att säga att det är landstingen och kommunerna som har huvudansvaret för att organisera sina verksamheter så att alla invånare får tillgång till en god vård och omsorg. Statens roll är att sätta ramarna för verksamheten genom lagstiftning samt att utöva tillsyn och följa upp verksamheten. För detta har vi myndigheter som till exempel som har rätt att ingripa om vården inte håller tillräcklig kvalitet eller på annat sätt brister.Statens roll är också att stödja och stimulera till utveckling av hälso- och sjukvården, till exempel genom att stödja arbetet med kvalitetsutveckling, tillgänglighet och öppna jämförelser. Dessutom bidrar staten med medel genom det kommunala utjämningssystemet samt med riktade medel till olika satsningar i landstingen och kommunerna.Under perioden 2007-2012 har regeringen gjort en omfattande satsning på att åstadkomma konkreta och varaktiga förbättringar för personer med psykisk ohälsa. Ca har avsatts för insatser på området. Aktiviteterna och den kraftsamling som har påbörjats fortsätter nu och intensifieras för att vården och omsorgen för personer med psykisk ohälsa ska fungera på en nivå som svarar mot samhällets ambitioner och som motsvarar de krav som medborgarna ställer. Regeringen avsätter därför ca för insatser på området. Målet med vår satsning är att personer med psykisk ohälsa ska ha samma tillgång till en jämlik, kunskapsbaserad, säker och tillgänglig vård och omsorg av god kvalitet som personer med somatisk ohälsa.I maj 2012 beslutade regeringen om handlingsplanen PRIO Psykisk ohälsa - en plan för riktade insatser inom området psykisk ohälsa 2012-2016. I handlingsplanen redogör vi för ett antal mål och strategiska områden som kommer att utgöra grund för vårt arbete på området . För att öka tydligheten i regeringens ambition har också delmål formulerats. Dessa tydliggör således våra mål och förväntningar. Bland delmålen märks frågan om samordning mellan kommuner och landsting, kompetens- och kvalitetsutveckling samt frågor om boende och sysselsättning för personer med omfattande eller komplicerad psykiatrisk problematik.För att säkerställa en stabil plattform för arbetet med att utveckla insatserna på området träffade regeringen och Kommuner och Landsting 2012 en överenskommelse om stöd till riktade insatser inom området psykisk ohälsa. Genom överenskommelsen fördelar regeringen till kommuner och landsting som lever upp till vissa definierade prestationsmål. Ett av prestationsmålen i årets överenskommelse handlar om samverkan mellan huvudmännen. träffas en ny överenskommelse där ambitionen i prestationsmålen ökar. Tanken är att denna typ av överenskommelse ska träffas , vilket skapar en tydlighet för huvudmännen och för en verklig förbättring av de insatser som efterfrågar.Flera av de senaste årens insatser har resulterat i att kunskapsstödet har ökat på området. har tagit fram flera nya nationella riktlinjer och vägledningar, och har i uppdrag att inrätta ca 30 forskartjänster för kliniskt verksamma i psykiatrin.För att ytterligare stärka arbetet med en stabil och långsiktig utveckling har regeringen inrättat en tillfällig samordningsfunktion på som har i uppdrag att driva på utvecklingen på området och följa upp regeringens PRIO-satsning. En motsvarande samordningsfunktion har inrättats vid Kommuner och Landsting. Jag vill tacka socialminister för det utförliga och innehållsrika svaret. Det visar att har förstått att vården för de psykiskt sjuka inte är likvärdig med den vård som somatiskt sjuka har. Ambitionen är dock att göra den likvärdig, och det är bra nog.Utgångspunkten för mina tankar var just den likvärdiga vården. Jag är inte psykiater, men jag har verkat inom sjukvården , då som infektionsläkare. Det innebär att man får besöka psykiatriska avdelningar eftersom de psykiskt sjuka får somatiska sjukdomar mer än vi andra medborgare. Genomsnittsöverlevnaden för den psykossjuka människan är kortare än för oss andra. Det beror delvis på att de får komplikationer av sina mediciner. De har också en större missbruksproblematik, ofta i kombination med psykisk sjukdom. Det handlar alltså om sådana svåra saker.Jag har därför ganska ofta kommit att besöka psykiatriska avdelningar under min verksamhet både i och i andra länder och kunnat konstatera att de psykiskt sjuka har det betydligt värre än de somatiskt sjuka. Det är mycket beklagligt. Inte minst tänker jag på miljön. Den är så påver att även vi som är psykiskt friska blir nedstämda av att komma till en psykiatrisk avdelning. Det är sådant som borde kunna åtgärdas ganska lätt. Till de öppna psykiatriska mottagningarna finns exempelvis ingångsspärrar. Hur ska en prepsykotisk ung man, kanske paranoid, vilja besöka en sådan enhet om den inte är mer välkomnande än så?Jag är mycket glad över att det nu satsas på psykiatri. Det har varit neddragningar, omorganisationer och så vidare som gjort att den blivit uttröttad, men verkar det som om det satsas en hel del. Det sker väl delvis mot bakgrund av den utredning som gjorde 2005. börjar det hända något.Eftersom det satsas så pass mycket - ja, mycket vet jag inte, men det satsas en hel del - vill jag gärna veta om det kommer de psykiskt sjuka till del. Får de en bättre vårdnad så att de tillfrisknar mer än tidigare? Det är ju förhoppningen. Det är viktigt att veta att de psykiska sjukdomarna går att förbättra med den vård som finns tillgänglig. Om den vården kommer de sjuka till del, om de får den i rätt form och under rätta omständigheter, kommer det att vara framgångsrikt och ge resultat bland dessa medmänniskor. Det är kanske lite grann det jag efterlyser.Vi vet att många uppföljningar är på gång, ända , vilket är mycket ambitiöst. Kan vi få lite handfasta bevis för att de verkligen kommer de psykiskt sjuka till del? Har socialministern några sådana studier på gång? Det skulle jag och säkert också de psykiskt sjuka och deras anhöriga gärna vilja veta. Det är mycket viktiga frågor som lyfter fram i sin interpellation. Psykisk ohälsa ökar bland populationen, och orsakerna är varierande. Vi måste ställa oss frågan: Vad är psykisk ohälsa, och vem drabbas av det? Psykisk hälsa har alla människor. Det finns en myt om att psykiska problem bara drabbar vissa, men det kan drabba oss alla.Enligt WHO är psykisk ohälsa ett av de snabbast växande hoten mot folkhälsan i världen. Speciellt gäller det depressioner och ångestsjukdomar. Många människor skäms över att vara psykiskt sjuka. De skäms och vill inte berätta om sin ohälsa. Det är förståeligt eftersom det finns fördomar i samhället. I dagens kan var femte person inte tänka sig att bjuda hem någon med psykisk ohälsa. Det är tyvärr vanligt att människor med psykisk ohälsa stigmatiseras. De känner sig diskriminerade och möts alltför ofta av en attityd som uppfattas som nedlåtande, ifrågasättande och rent av kränkande. Därför måste attityderna mot människor med allvarlig psykisk ohälsa förbättras, vilket också regeringen uppmärksammat.Det finns även en annan myt om psykisk ohälsa, nämligen att den som en gång fått psykiska problem kommer att vara sjuk resten av livet. Sanningen är den att de flesta återhämtar sig helt eller får hjälp till ett fungerande liv. Det gäller även tyngre diagnoser, såsom schizofreni.Fru talman! Det finns oroande trender bland barn och ungdomar . Många upplever stress, ångest, huvudvärk, sömnbesvär och svårigheter att hantera sin vardag. De vanligaste tillstånden är depression, ångest, schizofreni och andra psykoser samt missbruk. Regeringen har uppmärksammat detta, vilket också styrks av den stora psykiatrisatsningen på som gjordes mellan 2007 och 2011.Psykisk ohälsa är ett av regeringens mest prioriterade områden. Mycket har gjorts från regeringens sida, men mer behöver göras inom området. Det är målet med den nya satsningen PRIO psykisk ohälsa. Där fortsätter regeringen att satsa . Med PRIO psykisk ohälsa får vi en större satsning på förstärkt vårdgaranti inom den specialiserade barn- och ungdomspsykiatrin. Det innebär att ett första besök ska fås och ett andra besök , då med fördjupad utredning.Regeringen har också initierat , som ska leda till att allt fler läkare väljer att göra sin specialisttjänstgöring inom barn- och ungdomspsykiatrin eller inom vuxenpsykiatrin. Man ser också behovet av tidiga insatser för att jobba mer preventivt och för att fånga upp barn och ungdomar som mår psykiskt dåligt och ge dem rätt vård för att vända den negativa trenden.Regeringen har också ställt krav på landstingen och kommunerna att samarbeta för att stötta och hjälpa människor med psykiska funktionsnedsättningar. Ingen ska hamna mellan stolarna.Vi har jobbat med frågan om samarbete mellan landsting och kommun i . Vi anser att det fungerar bra. Människor får den hjälp de behöver. Precis som jag sade tidigare ska ingen hamna mellan stolarna. Det är viktigt att dessa människor uppfattar att vi ser dem, tar hand om dem och hjälper dem på alla sätt och vis. Jag är för det första glad att har tagit upp den fråga som jag känner är oerhört angelägen att jobba med. Bland annat för att vi talar om många av vårt samhälles allra mest sköra personer. Det är personer som sällan har tillgång till de största megafonerna eller har möjlighet, ork och kraft att formulera sina krav och förhållanden för beslutsfattare.För det andra handlar det om faktiska omständigheter. Under en lång följd av år har psykiatrin varit satt på undantag. Här fanns fantastiska idéer om att riva de stora opersonliga mentalsjukhusen och bygga små fantastiska vårdenheter där de var sysselsatta och kunde känna trivsel i de små sammanhangen. Man klarade den första delen, men man klarade inte den andra delen. Många enskilda personer hamnade mellan stolarna. Det fanns ingen tillhörighet. En del hamnade i en situation där de inte hade någonstans att bo, ännu mindre något att sysselsätta sig med. Många drabbades av missbruksproblem och så vidare.Jag tror att alla som instämmer i den här bilden är överens med mig om att dessa problem inte återställs i brådrasket. Det fordras av uthålligt arbete från oss på den nationella nivån och av kommunföreträdare och landstingsföreträdare. Här är det precis som väl har beskrivit, nämligen att det finns många olika huvudmän där var och en måste dra sitt strå till stacken för att vi ska lyckas.Här finns en del åtgärder som är av karaktären att det tar innan de ger genomslag. ställer på goda grunder frågan om dessa åtgärder kommer de personer som drabbas av psykisk ohälsa till del.En del av åtgärderna kommer dessa personer snabbt till del, andra tar . tog upp problemen med utbildningssituationen. Det har varit en situation med problem att få läkare att specialisera sig inom psykiatrin, men med hjälp av kraftfulla insatser har vi kommit dithän att har antalet specialistläkarbevis i psykiatri ökat och antalet läkare som gör ST i psykiatrin har ökat mer än för någon annan specialitet . Det är en fantastisk utveckling för ett område där vi tidigare såg ett förstrött intresse. Fler har riktat in sig på området. Kommer detta patienterna till del? Ja, men det tar tid. vet mer än de flesta hur det tar innan en läkare har gått igenom utbildningen och har blivit en fullständig specialist.Förstärkningen av vårdgarantin har belysts tidigare. Det gäller inte minst insatserna gentemot barn. Vårdgarantin gällde tidigare . Vi sade att det duger inte. Det kan inte vara så att den lilla tjej eller kille som behöver hjälp av psykiatrin ska få beskedet att komma tillbaka . Vi har sagt . Vi ser nu remarkabla förbättringar. Vi är inte ända framme, men det har medfört att av landstingen klarar av målet att ta emot barn och ungdomar som söker specialiserad psykiatrisk barn- och ungdomsvård . Det är bra.Det finns ytterligare saker som vi behöver lyckas med innan vi kan säga att vi är nöjda - om det någonsin kommer att inträffa. Jag känner en viss förtröstan inför de ambitioner som regeringen har uttryckt.Nu har som tillsynsmyndighet påvisat en mängd brister, framför allt på kommunnivå, när det gäller boendeformer och sysselsättning för de psykiskt långtidssjuka. De kan inte göra så mycket mer än att påvisa detta. Sedan är det för kommunerna att efterleva kraven. Det vet jag inte om de har gjort på det sätt man kunde hoppas. Kommunerna har fått lite sämre ekonomi i och med att skatteintäkterna har minskat lite på grund av jobbskatteavdragen. De har kanske svårt att tillgodose dem.Jag skulle vilja veta om utvecklingen är positiv även på det området. Jag tror att de psykiskt sjuka har det sämre än till exempel utvecklingsstörda, som omfattas av omsorgslagen och därmed i det avseendet har lite bättre förmåner. Jag är angelägen om att påpekanden verkligen åtgärdas. Det gäller också de kontrakt som landsting och kommun ska upprätta när det gäller de psykiskt sjuka. De görs tydligen inte alls i den utsträckning som förväntas. Likaså ska det finnas behandlingsplaner för dessa patienter så att vardera sidan vet vad som ska ske.Ambitionerna är höga. Men jag återkommer till frågan om ambitionerna verkligen genomförs så att de kommer de psykiskt sjuka till del.Nu har det varit lite svårt med psykiatrin eftersom det till skillnad från de somatiska sjukdomarna har funnits två skolor, nämligen den biologiska psykiatrin och socialpsykiatrin. Det har tagit lite kraften ur vården. Jag tror att det håller på att förbättras, att man förstår inom specialiteten att det behövs en samverkan mellan bägge två enheterna för att det ska bli så bra som möjligt för de psykiskt sjuka. Den insikten kommer allt mer och mer på bägge håll. Det är till glädje för de psykiskt sjuka människorna.De psykiska sjukdomarna ökar i hela världen, inte minst i utvecklingsländerna och då framför allt hos kvinnor. Är de psykiska sjukdomarna en mätare på hur världen mår och hur människorna i vår tillvaro mår? Det kan vara så. I så fall är det här ett allvarligt tecken som man ska ta ett lite större grepp om. Det kan vi inte gå in på här. får vi lite mer handfasta belägg för att de psykiskt sjuka verkligen kommer i åtnjutande av och förbättras av de många fina insatser som är på gång. Jag gläder mig åt att de är på gång, men jag vill gärna se lite bevis på det. Det ska väl inte vara så svårt att åstadkomma.Jag gläder mig också åt att unga läkare vill bli psykiatrer. De är många, och det är positivt. Sedan får vi inte glömma att vi måste vidareutbilda de äldre psykiatrerna. Det händer en hel del. Patienterna ska få tillgång till de framsteg som görs inom psykiatrin. Det är positivt att det är fråga om så många unga läkare och även sjuksköterskor, sjukgymnaster och psykologer. Det är ju fråga om teamwork. Regeringen har många projekt på gång. Vi kommer att göra en resultatuppföljning och se vad som har fungerat och vad som inte har fungerat. Då kan medlen styras lite bättre.Statskontoret har presenterat en slutrapport, , med anledning av den stora psykiatrisatsningen. Där kan man utläsa att satsningen har gett bra resultat i form av ett ökat och mer varierat utbud av sysselsättning för psykiskt funktionsnedsatta. När det gäller vården får fler ungdomar och barn vård i rätt tid inom vårdgarantin, , och sedan en fördjupad analys inom ytterligare 30 dagar.Regeringen har också förbättrat förutsättningarna för en mer kompetent vård och omsorg genom att 100 000 nya utbildningsplatser ordnas för personal så att de kan vidareutbilda sig inom psykiatrin. Det är ett sätt att jobba preventivt också. Man utbildar exempelvis kuratorer i skolorna, där de upptäcker ungdomar i ett tidigt skede och kan hjälpa dem . har det gått , och hjälpen har nästan kommit , vilket har fördjupat den psykiska ohälsan. Det är någonting som regeringen har lyckats väldigt bra med.Det finns dock mer att göra på psykiatriområdet, vilket man är fullt medveten om. Därför fortsätter satsningarna med närmare 900 miljoner . gjorde, som nämndes tidigare i debatten, en oerhört bred utredning som kom fram efter många samtal och mångas medverkan för att få fram en bra bild av situationen. Där kom långt över hundra förslag till förstärkningar och förbättringar.Regeringen har försökt genomföra det här tillsammans med kommuner och landsting. En av de sakerna har belysts här, och det handlar om att vi måste få verksamheterna att bygga på vetenskap och beprövad erfarenhet och att de arbetssätt som vi har är evidensbaserade. Här finns, precis som sades, ganska många olika skolor och en hel del gamla teorier som hänger kvar som kanske borde ha mönstrats ut i takt med att nya forskningsrön har lagts till de gamla. Här finns fortfarande mycket att göra, förstås.Socialstyrelsen har gjort en hel del viktigt arbete som rör kunskapsöversikter när det gäller hur man behandlar olika sjukdomstillstånd och har tagit fram nationella riktlinjer för såväl schizofreni som schizofreniliknande tillstånd, depression och ångestsyndrom. Det gör att man får en bättre tillämpning av den kunskap som finns ute i verksamheterna.En annan viktig sak som har belysts handlar om sysselsättningen för personer som har drabbats av psykisk ohälsa. Det är ett svårt område. Men man kan utan vidare säga att flera hundra personer har hjälpts att komma tillbaka i studier och arbete. Mycket finns kvar att utveckla på det området, också den allmänna utbildningsnivån, kunskapsnivån och kompetensen bland människor som arbetar inom den psykiatriska vården som inte är läkare. De har gjort stora insatser som har stor betydelse. Lagstiftningen har i vissa avseenden skärpts och förbättrats, just för att åstadkomma den individuella planen för varje person.Där fullgör kommunerna ett åtagande: Det här är vår sak. Kommunerna har ansvar för boendet och för sysselsättningen medan landstingen svarar för vårdinnehållet. Då måste man komma överens med den enskilda personen, som utgångspunkt, om vad var och en ska göra. Där ser vi också betydande framsteg.Attityder är förstås, som har sagts, fantastiskt viktiga i sammanhanget. Här har vi bland annat ett projekt som kallas , som genomförs tillsammans med patientorganisationer, som vi tror är väldigt viktiga. Deras erfarenheter kan tillföra väldigt mycket när det gäller utvecklingen av den framtida vården. Det är inte bara patientorganisationer utan också anhörigorganisationer och andra som berörs i sammanhanget.Jag gissar att det arbete som rör psykiatrin, som handlar om så många olika fält och berör så många olika nivåer och så många yrkesgrupper, kommer att behöva bedrivas under all den tid som vi kan överblicka. Vi har mycket kvar att göra, men jag är glad över att vi ser framsteg och att det förbättras. Det går inte längre nedåt, utan det går uppåt. Vi kan bocka av saker och ting som betydelsefulla. Men vi har ett fortsatt arbete att bedriva innan vi kan säga att vi är nöjda med hur det fungerar. Jag ska inte förlänga debatten så mycket. Jag tycker att det finns en stor enighet om att vi måste hjälpa de psykiskt sjuka, och den hjälpen är på gång.Men när vi då försöker ta reda på om hjälpen verkligen har kommit menar jag att det är viktigt att vi främst bygger det på patienterna själva och deras anhöriga, på deras åsikter, och inte åsikterna bland dem som har vårdansvaret, som kanske vill ge en lite förskönande bild. Man ska komma ned på den nivå där problemen finns och be att få ett svar där. Det ska vara möjligt, och det är det som jag längtar efter att se. Och får vi då se att det håller på att bli bättre känner vi att vi gör någonting för dem.Precis som socialministern säger är det här personer som inte har så lätt att föra fram sin åsikt, och kanske inte heller deras anhöriga, som har talat om. Man vill inte gärna prata om att det finns psykiskt sjuka i släkten. Det är viktigt att vi kommer ned på den nivån så att vi verkligen får se att dessa medmänniskor får det bättre. I ett civiliserat samhälle som vårt måste vi hjälpa just dessa människor som har det svårt. Som mycket riktigt säger finns det bra metoder, och människor kan bli mycket bättre och bli friska. Vi har de arsenalerna, och får de bara komma patienterna till del ska det kunna bli mycket bättre.Jag hoppas och tror att vi ska kunna få bevis för att de psykiskt sjuka människorna och de som behandlar dem verkligen har känt att det har blivit en förbättring. Då kommer åtminstone jag att bli väldigt nöjd. Jag tror också att det är väldigt viktigt att vi bedriver uppföljningsarbete i flera olika former, och en är naturligtvis en ständig dialog med patienter, patientorganisationer, brukarorganisationer, anhörigorganisationer och andra. Det är en viktig faktor.Vi följer också upp på andra sätt. En slutsats vi har dragit är att vi förmodligen håller på med lite för många saker. Vi måste koncentrera oss lite för att bli riktigt bra på några områden som är de riktigt centrala. Där försöker vi styra om arbetet just nu.Jag tror också att det är viktigt att vi orkar göra saker utifrån två perspektiv, dels det som vi nu kan se en nytta av, dels sådant som är långsiktigt nödvändigt. Till det hör forskning, att satsa på forskning, för detta är ett område som är mindre beforskat än den somatiska vården. Man får nog säga att många av dem som bär upp forskningen inom psykiatrin är sådana som kommer att kunna dra sig tillbaka efter väl förrättat värv. Då börjar det komma nya, unga, hungriga forskare som vill vara med och utveckla.Det andra handlar om, som jag har varit inne på, läkare med den här specialiseringen för att ta över där andra går i pension. Det har vi lyckats väl med så här långt, och där gäller det naturligtvis att hålla i.Vi behöver alltså ha ett par olika perspektiv: ett på kort sikt och ett långsiktigt där vi ser hur vi säkerställer att vi får strukturer som fungerar så bra som de någonsin kan göra, fru talman.