· H0106 · 2012-11-06 14:47:09 — har frågat mig om jag ämnar vidta några åtgärder för att förbereda för ett eventuellt sammanbrott av euron. är en liten, öppen ekonomi som påverkas av krisen i euroområdet. När konjunkturavmattning och finansiell oro slår mot våra grannar drabbas vi av svallvågorna. Därför följer vi noga utvecklingen. På två viktiga områden har regeringen arbetat för att göra mindre sårbart vid ekonomiska och finansiella kriser i omvärlden. Det gäller de offentliga finanserna, och det gäller stabiliteten i vår finansiella sektor.Regeringen bedriver en ansvarsfull finanspolitik, som värnar uthålliga offentliga finanser, med trygga säkerhetsmarginaler. Detta görs för att vi ska ha handlingsutrymme att motverka effekter på jobb och välfärd som en fördjupad kris skulle kunna föra med sig. Vår starka position ger oss goda förutsättningar för detta.Fördjupade problem inom euroområdet skulle få långtgående konsekvenser för globala finansiella marknader. De svenska bankernas storlek och betydande gränsöverskridande verksamhet gör dem särskilt utsatta. Arbetet med att säkerställa ett stabilt finansiellt system är därför högt prioriterat. Regeringen har exempelvis tillsammans med och aviserat höjda krav på bankernas kapitaltäckning. Därmed blir bankerna mer motståndskraftiga mot förluster. Den så kallade stödlagen, lagen om statligt stöd till kreditinstitut, ger regeringen stora möjligheter att vidta åtgärder för att motverka allvarliga störningar i det finansiella systemet i . Vi kan också snabbt återinföra ett garantiprogram om så behövs för att säkerställa att bankerna kan finansiera sig. Genom att hålla god ordning på vår ekonomi och vårt finansiella system har vi bra förutsättningar att hantera en eventuellt fördjupad kris i euroområdet. Jag tackar finansministern för svaret. Denna debatt har sin bakgrund i den mycket allvarliga ekonomiska utveckling vi ser i stora delar av euroområdet, där den ekonomiska krisen fortsätter att fördjupas trots en rad olika krispaket och andra åtgärder. Vi kan se att flera ekonomier befinner sig i recession och att många av bankerna har stora förluster som måste hanteras. Situationen i kan, förutom att det är en social katastrof för människorna i landet, närmast betecknas som en sorts uppskjuten statsbankrutt. Man skjuter den framför sig därför att man inte vet hur man ska hantera den när den kommer att ske, men den framstår alltmer som oundviklig. I kan vi se att förlusten inom banksektorn är större än man först befarade, och risken är uppenbar att den spanska krisen kommer att fördjupas ytterligare.Det går inte att tänka bort risken för att euron bryter samman som valuta. Det går inte att tänka bort risken att den statsfinansiella krisen också blir en finanskris i bemärkelsen att den slår mot banksystemet och att det kommer att drabba stora delar av det europeiska banksystemet. Många har tänkt det länge, men få har sagt det högt. börjar det dock sägas öppet: Det är dags att hitta en väg ut ur den gemensamma valutaunionen.Detta är naturligtvis ingenting någon av oss önskar ska ske. Vi inser att det kan få mycket allvarliga sociala konsekvenser, men det är ändå någonting man måste ha beredskap för. Ganska tidigt under eurokrisen kom det fram att förberedde sig för ett eurosammanbrott och att de till och med hade planer på hur man skulle bistå medborgare i euroländer om krisen blev akut. Det har framkommit att har planer på hur de ska hantera ett uppbrott från euron. Härommånaden gjorde den finske utrikesministern en intervju i en brittisk tidning, där han talade om att har en sorts plan B ifall euron inte kommer att fungera som valuta.Häromveckan var det finansminister tur att komma ut på banan. I en intervju från ett toppmöte i talade finansministern om möjligheten att skulle kunna lämna valutaunionen. Jag tycker att det är välgörande och klargörande att man tar bladet från munnen och säger att det faktiskt är en möjlighet att lämnar euron. Det skulle ge det landet saknar , nämligen konkurrenskraft, större turistintäkter och möjlighet att bygga upp en inhemsk produktion.Alternativet är sannolikt att fastna i den mycket djupa ekonomiska kris redan har suttit fast i. Det är fem eller av djup ekonomisk nedgång. Man kan lite drastiskt säga: Hellre ett fasansfullt slut på euron än en fasa utan slut med euron.Hur ska då detta gå till? Är det inte bättre att ta upp frågan om en ordnad väg ut ur euron i EU? Det handlar om att öppna en legal möjlighet att träda ut ur valutaunionen. Är det inte betydligt farligare om valutaunionen imploderar i kaos? Dessa frågor vill jag ställa till finansministern. Är det inte dags att ta upp dem inom den europeiska unionen?Sedan är det uppenbart att inte har planer motsvarande de talar om eller de har talat om. Frågan är om det är så klokt ifall det värsta scenariot skulle uppstå. Vad kommer att hända med , pensionssystemet och andra saker ifall vi går mot en sådan, större kris? Den kanske allvarligaste delen berör finansministern i sitt svar, och det gäller banksystemet och hur det kan påverkas. Vi har en väldigt stor banksektor i förhållande till vår bnp. Andra länder som har en likartat stor banksektor, som och , diskuterar i termer av bankdelning - att skilja bankernas finansiella handel från deras egentliga bankverksamhet, för att försöka förhindra att skattebetalarna blir så att säga ersättningsskyldiga för förluster inom det som är finansiell handel. Jag tycker att det är en mycket klok inriktning på politiken. Är det inte dags att på allvar börja diskutera en bankdelningslag även i , för att minska skattebetalarnas risker vid en eventuell europeisk bankkris? Hur ska vi i , EU:s sannolikt mest framgångsrika ekonomi, klara av fortsatta skuldproblem i andra europeiska länder och situationen om mot sin vilja skulle tvingas lämna walk over och lämna eurosamarbetet? När tar upp frågan skulle man kunna vänta sig att han skulle föreslå olika åtgärder för att på europeisk nivå motverka problemen och krisförloppet samt ta ställning till många av de förslag som har kommit. Det har i och för sig gjort; det genomgående svaret har varit nej, nej, nej. Det är dock inte dessa förslag fokuserar på, utan det är i stället mot ett redan välmående han riktar sin oro. Detta trånga nationella fokus känner jag naturligtvis igen. Dels är det styråra i EU-politiken, dels påminner det oss om nej till att i krisens mest akuta skede sträcka ut en hjälpande hand till . Det gällde alltså, , om det välmående skulle vilja ställa lån till förfogande för att mildra krisen på den gröna ön. Till detta förslag sade , tillsammans med , nej. är ett demokratiskt land. Det är en demokratiskt vald regering. Den demokratiskt valda regeringen bad om solidaritet. Det var alltså fråga om solidaritet i praktiken, inte solidaritet på första maj eller sång om Internationalen på partimöten. För gällde det solidaritet i handling, i praktiken, i en krissituation. Då sade nej. har utnyttjat av den svenska krediten, vilket naturligtvis har minskat åtstramningen på . Med politik hade åtstramningen på varit hårdare, och fler människor hade drabbats. Det är facit av europolitik i praktiken. , fru talman, lyser samma hållning igenom i den skadeglädje som präglar interpellation. Vi har alltså en mycket allvarlig europeisk kris, som man kan säga har fyra dimensioner. En dimension är offentliga finanser, där vi har haft en mycket kraftig ökning av skuldsättning. Vi har stora underskott i ett antal av länderna. Skuldsättningen är så hög att den i praktiken utgör en allvarlig risk för hela den ekonomiska stabiliteten. Vi har haft ett långsiktigt konkurrenskraftsproblem för framför allt länder som , och , där kostnadsläget ligger väsentligt högre än i andra länder. Jämfört med talar man om högre kostnader. Skillnaden har inte primärt varit att man har haft väldigt mycket större löneökningar utan att man helt enkelt haft väldigt dålig produktivitet. Genomreglerade, förstelnade strukturer och hinder för företagsamhet har undergrävt konkurrenskraften. Vi har också haft en alldeles för hög skuldsättning i den privata sektorn. Kanske framför allt i ett land som kan man notera att både hushåll och företag är skuldsatta långt bortom vad som har varit rimligt. De flesta av dessa länder har också utlandsskuldsatts genom stora bytesbalansunderskott. Till detta kommer en väldigt inflexibel arbetsmarknad där man har sett en mycket kraftig ökning av arbetslösheten. Detta är komplexa krisorsaker. Vi har upplevt dem genom decennier runt om i världen, med eller utan euro. Det är inte så att ekonomiska kriser har uppkommit med euron. Det är inte så att man enkelt skulle kunna slippa ekonomiska kriser om man inte hade euron, utan det vi har upplevt tidigare och 90-talet - i alltifrån till och i vår egen närhet - är att länder som har bristande konkurrenskraft och tappar kontrollen över hushållen och banksystemet får för hög skuldsättning. Har de därtill en arbetsmarknad som inte sätter löner så att de bygger på fundamental produktivitet får de bekymmer. Jag kan alltså inte riktigt se att man kan göra beskrivningen att krisen i grunden beror på euron, utan den har i grund och botten väldigt komplexa orsaker. Vad värre är att den också har väldigt komplexa lösningar. Det är inte så att problemen om vi på något mirakulöst sätt kunde säga att vi avskaffar euron skulle vara borta. Man skulle fortsatt ha grundläggande problem med bristande produktivitetstillväxt i , och man skulle fortsatt ha en för hög skuldsättning i hushållssektorn i . Arbetsmarknaden skulle fortsatt inte fungera på det sätt man skulle önska. Krisen beror alltså inte på euron, och lösningen är inte så enkel att man kan hantera det på detta sätt. Vägen framåt tycker jag att vi i stället ser i en hel del av de steg som tas i EU: Man förstärker ramverket för finanspolitiken, man ökar graden av öppenhet i hur statistik och underlag produceras, man förstärker kraven på banksystem och man bygger mekanismer för att få ett mer stabilt finansiellt system. Inget av detta gör att man kan trolla bort krisen. Krisen finns där, och den kommer att vara med oss . Man kan inte knäppa med fingrarna eller uttala en trollformel och så är man ur skuldsättningsbekymren, utan det är ett långsiktigt, slitsamt och mycket plågsamt gnetande som leder till att man gradvis tar tillbaka detta. När det gäller situation i detta är ett litet och utsatt land. Det är klart att vi alltid måste bygga skyddsvallar och försvarslinjer för att säkra att inte drabbas av internationell oro. Det har inte så mycket att göra med den ena eller andra tekniska förberedelsen; där tror jag att vi är i utmärkt ordning jämfört med nästan alla. Det handlar om den grundläggande stabiliteten i samhällsekonomin. Jag är övertygad om att oavsett hur kriser ter sig kommer att klara sig bättre än många andra länder därför att vi har dragit lärdomar av våra egna erfarenheter. Vi har större finansiell stabilitet i banksystemet, vi har en bättre och mer flexibel arbetsmarknad och vi har starkare konkurrenskraft än de flesta andra länder. Det är de yttersta försvarslinjerna för välfärd och jobb i ett land som . Jag tackar finansministern för svaret. Jag måste säga att jag inte är helt enig när det gäller beskrivningarna av eurons roll. Jag tror inte heller att finansministern kan förneka att det spelar roll vilken växelkurs man har och vilken ränta man har beroende på ekonomisk utveckling. Vi har haft en situation där många euroländer på vägen in i krisen hade en alltför låg ränta i av ekonomisk överhettning, spekulation och fastighetsbubbla. Det är klart att det spelar roll. Och det är klart att det spelar roll att inte har någon konkurrenskraft och har en valuta som är kraftigt övervärderad i förhållande till den egna ekonomin. Det är grundläggande ekonomiska fakta som det här handlar om.Kanske allra mest pedagogiskt har det här uttryckts av komikern , som har sagt att det är ungefär lika klokt att ha gemensam valuta i som att ha centralvärme i hela och en termostat i , varifrån man styr elementen över hela området.Euron är därmed en del av problemet, inte en del av lösningen. Jag tycker att hade rätt när han var på resa och pekade på att konkurrenskraften i de här länderna är ett huvudproblem, att de nu inte kommer ur krisen och att en lösning faktiskt är att man återupprättar egen valuta. Har man den insikten, är det då inte dags att tala klarspråk i den europeiska unionen och finna en ordnad reträtt ur en misslyckad valutaunion? Det är inte första gången i historien som en valutaunion överges, ska man veta. Det finns en del erfarenhet på det området. Jag skulle vilja återkomma till mina frågor. Den andra frågan som jag ställde gäller bankdelning, och jag tycker att det är en relevant fråga som regeringen ofta smiter ifrån. Självklart måste samhället garantera ett fungerande banksystem. Det är viktigt inte minst i kristider. Jag är helt överens om att man ska höja kapitaltäckningskrav och kräva kompensation i form av ägande om man ska gå in med pengar i banksystemet. är det ju så att vi inte bara garanterar banksystemet, utan vi garanterar också en omfattande finansiell spekulation och handel. Vi gör den billigare genom de implicita garantierna för bankernas upplåning. värderar stödet till storbankerna till . Det är ett stöd som får bankerna att ta större risker, och därmed blir vi mer exponerade vid en ekonomisk kris. Hur kan det som är rätt för schweizare och för britter och som var rätt i , att man ska skilja spekulation från bankverksamhet, vara fel i ? Är det inte dags att ta i en här frågan för att få en mer sund banksektor och därmed en mer robust finansiell sektor om krisen skulle slå emot oss på allvar? Jag skulle gärna vilja höra finansministerns kommentar till det. Det finns en annan fråga som kan bli aktuell. Det handlar om insättningsgarantin, som är uttryckt i euro i svensk lagstiftning, inte i kronor. , som också är EU-medlem och har en egen valuta, har motsvarande lagstiftning fast uttryckt i brittiska pund. Är det inte rimligt att insättningsgarantin uttrycks i kronor så att den inte blir beroende av eurons utveckling framöver? Man kan till och med tänka sig en kombination där man anger kronor till minst det belopp som finns angivet i direktivet i euro.Jag ska säga några ord om inlägg. Det är som ett eko av det förgångna, måste jag säga. är bekymrad över att vi säger nej. Nej, jag är inte bekymrad över att vi sade nej till euron. Jag är glad över att vi sade nej till euron. Jag tycker att det var ett klokt beslut, och de flesta i svensk debatt inser det, utom möjligen . är anhängarna av euron färre än de som tror på ufo i , och det tycker jag säger en del om hur opinionsläget är. Jag tycker att ska ta till sig att det ibland är klokt att tacka nej till saker. Den solidaritet som talar om är en solidaritet med de europeiska bankerna. Det är de som har fått hjälp. Enda gången vi hör ta ordet solidaritet i sin mun är när bankerna ska hjälpas, aldrig när de arbetslösa eller pensionärerna ska hjälpas runt om i . Det grundläggande problemet för och i detta sammanhang är följande. Här finns ett antal länder med demokratiskt valda regeringar som försöker att undvika krisen, mildra krisen och lösa krisen. Man har infört, som finansministern var inne på, olika typer av budgetramverk, budgetkontroll, reformkrav, examination av varandra, och diskuterar man att införa banktillsyn. Men alla dessa ansträngningar som dessa demokratiskt valda regeringar med stöd av sina parlament försöker genomföra säger ni i nej till. Vid vartenda möte i är ni emot alla sådana program och ansträngningar. För ni tycks veta bättre, enligt er egen mening. Ni anser er veta mer än regeringarna i , och så vidare. Jag tycker att det är överbeskäftigt och en övermaga hållning att säga: Nej, vi vet bättre än de i de andra länderna. Jag tror inte att de är dummare än vad vi är i . Jag tror att de förstår sin egen situation betydligt bättre. Det är möjligt att de har lite vidare motiv för sitt eurosamarbete än vad tror och talar om som även inkluderar utrikespolitik, säkerhetspolitik, den allmänna europeiska sammanhållningen och historien inte minst. Därför blir det konstigt om föreslår att ska gå i bräschen och säga: Återupprätta den egna valutan. Det är för mig en otroligt övermaga hållning. Den är så övermaga att jag är förvånad att någon vågar uttrycka den, men man överraskas aldrig riktigt till fullo av . Jag tror att irländarna vet bäst beträffande . Jag tycker att man ska se på den här krisen i ett bredare historiskt perspektiv. Det som har hänt i , och är att deras ekonomier har vuxit väldigt snabbt, så snabbt att de lite kanske tappat perspektiven på vad som är på riktigt och när fötterna börjat röra sig i luften. Det påminner mycket om det som skedde i i grund och botten välfungerande ekonomier som växte så snabbt att man lite tappade fotfästet. Man slirar till och faller omkull, men eftersom de grundläggande strukturerna i ekonomin är rätt välfungerande reser man sig upp, tar ansvar och gör förändringar. Det var många som sade om att det aldrig skulle gå att få ordning på det. Krugman och andra var ute och sade att den tänkta medicinen aldrig skulle fungera, man skulle få ett svart decennium för . Det blev en genomsnittlig tillväxt på i som följde. Några av de ekonomierna, som och , är bland de starkaste därför att man absolut inte är beredd att någonsin sänka garden.Sedan har vi länder som och som delvis kanske mer påminner om de kriser man upplevde i - långsiktig brist på kontroll över skuldsättning, bytesbalansunderskott, man dolde kanske mer strukturella fundamentala problem med överskuldsättning och låga räntor som höll uppe konsumtionen.Låt oss komma ihåg att även i har det skett förskjutningar, mycket komplexa och komplicerade sådana, men vi har exempel från i söder och lite längre norrut från eller ännu längre ut från , där man under gradvis strukturerat och under Dilma fortsatt att utveckla en ekonomi som faktiskt växer och som rör sig framåt.Man ska inte skriva av länder därför att de har problem, men man ska vara medveten om att det inte bara finns en orsak till problemen. En poäng med den historiska exposén är att många av de här länderna har haft euro, några har inte haft det. , , har väldigt olika växelkursregimer men har drabbats av rätt likartade problem. Jag tror inte att man ska förenkla den här diskussionen till att tro att det finns något enkelt svar på svåra ekonomiska misstag som heter att ha eller inte ha euron. Jämför oss själva med , eller jämför oss själva med . och har utvecklats som siamesiska tvillingar. , med en rörlig växelkurs och en mycket kraftig depreciering, står och stampar och har gjort det . Bankerna sedan: Jag tror inte riktigt på den lösning som talar om när det gäller att dela banker. Man kan föra en sådan diskussion, men enligt min bild av bankkrishistorien har det aldrig varit en typ av banker som är ett problem. Alla banker är farliga, det finns ingen ofarlig banktyp. Man kan inte säga att vi låter investmentbankerna stå på en sida, och dem räddar vi inte, och så har vi hushållsbankerna på andra sidan, och dem räddar vi. LTCM-kraschen, long-term capital management-kraschen, som utlöste Rysslandskrisen var ett sådant mycket renodlat institut, men det var för stort och för komplext för att man skulle låta det gå i konkurs.Det vi gör i är att förstärka kapitaltäckningskraven, skärpa riskvikterna för bankernas bolån och, utifrån utredning, titta på om vi behöver göra någonting för att klämma åt bankerna på finansieringssidan där de är alldeles för valutaberoende och har alldeles för mycket kortsiktig finansiering. Det är möjligt att vi behöver göra någonting där också, och ska naturligtvis bankerna betala för det.Jag vill nog ändå säga att står relativt skyddat här, delvis tack vare den nuvarande regeringens arbete men också därför att vi har skyddat , byggt de här skyddsvallarna och inte fått en hybris där vi tror att just vår ekonomi är skyddad mot en besvärlig omvärld. I grund och botten kan detta bara göras genom att ha en fundamental ordning på konkurrenskraft, skuldsättning och offentliga finanser. Jag beklagar att finansministern inte är lika öppenhjärtig i den här debatten som han var i intervjun om att det skulle vara en möjlighet för att återupprätta en egen valuta. Jag tycker att det är en god spegel av den brist på klarspråk som finns i den europeiska debatten om EU:s valutaunion. Många inser att den var ett misstag. Många inser att om man ska upprätta konkurrenskraften i flera av de här länderna vore det bra med en nationell valuta. Men den politiska prestigen som styr gör att man inte fattar nödvändiga politiska beslut om att skapa en väg ut ur en misslyckad valutaunion.En bankdelningslag är inte den enda lösningen för att skydda oss mot möjliga kriser, men den nuvarande ordningen gör att skattebetalarna subventionerar storbankernas finansiella handel och ett riskbeteende via våra garantier för inlåningen. Kan man hindra det och dessutom minska riskerna för skattebetalarna på det sättet menar jag att det är samhällets sak att göra det. Det är rimligt att bankerna tjänar mer pengar på att vara banker än på att vara finanshandelsinstitut.Finansministern nämner som exempel. Man ska veta att har en fast växelkurs mot euron. I den meningen fungerar man som ett euroland, och landet har fortfarande inte återhämtat sig från det läge man befann sig i före krisen. Det är tvärtom symtomatiskt att det är , som har haft en rörlig växelkurs, som har haft den bästa vägen ut ur krisen, utöver att man har haft en vänsterpartist som finansminister på Island.Slutligen vill jag säga någonting om inlägg också. Varför har vi varit emot EU:s krispolitik? Jo, därför att den ensidigt har lagt bördorna på vanligt folk men skyddat bankerna och gått in och betalat deras förluster, därför att den är misslyckad i allt väsentligt och därför att den bygger på att ge EU mer makt när maktens centralisering till EU är en del av problemet. Man släcker inte en eld med bensin, vilket man försöker göra i Europeiska unionen. Detta känns som en ovanligt svår debatt att klara av på en-, två- och treminutersinlägg, men låt mig ändå göra ett försök.Fru talman! Låt oss minnas hur det var före euron och de kriser vi själva vi gick igenom. försökte vi försvara växelkursen och tömde i praktiken nästan balansräkning för att göra till slut helt fruktlösa interveneringar. På räknade man fram att man skulle behöva gå upp till 2 000-3 000 procents ränta för att klara av detta, och till slut fungerade det inte. och följde efter och var lika maktlösa mot valutamarknaderna. Efter detta drabbades precis innan eurons införande av liknande spekulativa attacker. Det var inte ordnade och enkla processer som vi hade då, utan det var komplexa och besvärliga situationer.Jag tror att man gör det alldeles för enkelt för sig om man drar slutsatsen att hade haft en enklare väg genom de här fundamentala problemen utan euron. Jag skulle snarare säga att det faktum att har etablerat en ordning där vi har prisstabilitet i , att vi har fått ramverk för finanspolitiken som gör att man försöker hålla budgetar bättre i balans och att man gemensamt jobbar med ökad konkurrenskraft gör att står lite bättre rustat.Jag vill inte ge bilden av att jag inte ser stora bekymmer och besvär i detta. Det här är en plågsam tid för världsekonomin. Det kommer att vara plågsamt , och för många länder . Det finns fundamentala bekymmer i euroländer som till slut måste hanteras.Sedan gäller det bankerna, och det ska jag nu klara av . Det som är specifikt för det svenska systemet är att vi har haft ett behov av att stärka kapitalet därför att det inte bara handlar om hushållen utan också om storleken. Vi måste göra någonting åt de här riskvikterna och få ordning på finansieringssidan. Det är de saker som måste komma först. Vi måste alltid ha en sådan ordning att vi inte vidtar åtgärder på de här områdena som stryper efterfrågan för mycket. Det är en avvägning som är svår.