· H01051 · 2012-11-15 17:20:40 — har frågat mig om jag gjort ställningstagandet att det är rimligt att människor tvingas teckna privata tilläggsförsäkringar för att de offentliga försäkringarna inte är tillräckliga. Vidare frågar hon om jag avser att ta några initiativ med anledning av det anförda.Det är min uppfattning att vi ska slå vakt om en allmän sjukförsäkring som ger ett gott skydd vid inkomstbortfall till följd av sjukdom. Det har också ingått i den svenska modellen att arbetsmarknadens parter kan avtala om kompletterande försäkringsskydd. Jag tycker att detta är bra.Det är också så att den som önskar ett skydd utöver de allmänna och kollektiva försäkringarna har möjlighet att på egen hand teckna sådana försäkringar mot inkomstbortfall. Det är också bra. Den här rosa broschyren, Länge leve brösten!, fick jag i brevlådan för sedan under bröstcancermånaden, då det uppmärksammas att väldigt många kvinnor tyvärr får bröstcancer. Men det är inte vilken reklambroschyr som helst. Det visade sig vara en försäkring, men inte för bröstcancervård utan mot inkomstbortfall i samband med att man mår dåligt under bröstcancervård, inte minst av cellgifter och den typen av behandlingar.Det skulle inte ha varit möjligt för bara att få en sådan här reklambroschyr i brevlådan. Det är så självklart att man vid cancer ska få inte bara vård utan även ersättning för inkomstbortfall. Det ska finnas en sjukförsäkring som leder till att man kan fortsätta att betala hyran och alla andra utgifter även om man är sjuk.Detta visar att våra trygghetssystem håller på att urholkas. Försäkringsbolagen utnyttjar den i många fall berättigade oron för att försöka sälja på människor sådana här försäkringar. Vi kan också se att det har ökat . Ända har det skett en rekordartad ökning för privata försäkringar gällande inkomstbortfall, arbetslöshet och sjukdom, men även rena sjukvårdsförsäkringar. Även där finns en oro: för att man inte ska få rätt sjukvård om man blir sjuk. Då kan man teckna en sådan här sjukvårdsförsäkring.Risken är att det blir en ond cirkel, så att trygghetssystemen urholkas ännu mer. Ju färre som känner trygghet med de offentliga systemen, ju fler som känner att de måste teckna privata tilläggsförsäkringar för att få vård eller för att få inkomst om man till exempel skulle bli sjuk, desto mindre blir viljan att avstå en del av sin lön, som man gör , för att betala våra gemensamma trygghetssystem. Då är risken att vi får ännu sämre utveckling när det gäller till exempel sjukförsäkring än vad vi redan har . Därför är detta en allvarlig utveckling.Vi kan också se att de privata försäkringarna inte ger samma skydd som offentliga försäkringar. Till exempel får man ingen bröstcancerförsäkring om man har fått bröstcancer eller har fått diagnosen tidigare, även om det inte har kommit tillbaka. Då är det kört. Jag pratade också med en kvinna som berättade att en nära anhörig dött i bröstcancer. Därför kan inte hon själv få bröstcancerförsäkring; försäkringsbolaget beräknar att det kan finnas en ärftlighet och en risk.Detta händer inte i offentliga system. I offentliga system bidrar alla efter förmåga. Sedan ska man få efter behov. Men det blir precis tvärtom med privata försäkringar. Det är de som har de ekonomiska möjligheterna att köpa dem som får dem, inte de som har dålig ekonomi, och det blir de friskaste som får dem; är man redan sjuk eller har anhöriga som är sjuka får man ingen försäkring. Likadant är det allmänt med försäkringar. Medfödda sjukdomar ger ingen rätt till försäkringsersättning. måste vi nog hålla lite ordning på vad vi egentligen argumenterar för. Vi börjar med det som jag uppfattar att frågan gäller, nämligen graden av offentligt skydd i den offentliga sjukförsäkringen. Det uppfattar jag som kärnan i detta.Jag förstår det som att interpellanten oroar sig över att det finns ett tak i sjukförsäkringen som innebär att man inte får ersättning när man är sjukskriven efter beslut av , som gäller utan begränsning. Det taket är sju och ett halvt basbelopp. Socialdemokraterna vill ha åtta. Vi har en skillnad på ett halvt basbelopp. Det ska inte underskattas - kanske inte heller överskattas.Därutöver har vi i haft kollektivavtalade försäkringslösningar som täcker mer än den offentliga försäkringen. Så har det i stort sett alltid varit i - lite olika i olika avtalsområden, med lite olika längder. Nio av tio människor som arbetar i har sådana kollektivavtalade sjukförsäkringstillägg.Om man är emot dem ska man naturligtvis agera och säga till facket och arbetsgivarna: teckna kollektivavtal! Jag tycker att det vore en dum idé. Jag har aldrig hört Socialdemokraterna göra politik på något rimligt sätt av ett förbud mot detta eller en skepsis mot detta. Det har varit den svenska modellen sedan åtminstone . Om det är det vi pratar om tycker jag att det är ogjort väder.Då har vi en diskussion om ett halvt basbelopp. Hur mycket skattepengar ska vi lägga på den svenska offentliga sjukförsäkringen - sju och ett halvt basbelopp eller åtta basbelopp? Det är en mycket seriös och rimlig diskussion, som jag gärna tar.Det andra är såvitt jag förstår en diskussion kring helt privat sjukvårdsförsäkring. Förutom att det formellt inte är min fråga i regeringen, vilket jag möjligen kan skarva på här just , kan jag säga att det såvitt jag vet är en relativt liten frågeställning i . Sjukvård får man i normalt sett väldigt väl. Vi har historiskt haft problem med köer och sådant. Det vet inte minst de socialdemokrater som styrt landet . De köerna är i en historisk jämförelse kortare . De flesta människor har bra tillgång till såväl primärvård som specialistvård. Min bild är att man får sjukvård mot allvarliga sjukdomar om det behövs. För detta behövs inga separata försäkringar.En del arbetsgivare väljer ändå att teckna sjukvårdsförsäkringar till sina medarbetare om de är rädda att dessa av någon anledning ska tvingas vänta orimligt länge på vård. Jag tycker att det då är ett tecken på att man inte lyckats bra nog i den offentliga sjukvården. Vi arbetar mycket intensivt med detta i och har gjort det . Det finns säkert fortfarande brister. Men detta ligger inte till grund för någon våldsam explosion av privata sjukvårdsförsäkringar.De som ändå vill ha privat sjukvårdsförsäkring har alltid, under såväl socialdemokratiska som borgerliga år, tvingats acceptera villkoren och göra hälsoundersökningar och sådana saker. Jag delar interpellantens uppfattning att den sortens krav är ett mycket starkt skäl till att ha allmän och obligatorisk sjukvårdsförsäkring och sjukförsäkring.Totalt sett funkar detta ganska bra i . Det saknas inte brister, men jag har inte bilden att detta skulle vara någonting som skiljer partierna åt, vilket jag tycker att interpellanten försöker antyda. Jag anser inte heller att skillnaden på ett halvt basbelopp skulle betyda en avgrund i synsättet på sjukförsäkringar. Det handlar inte bara om nivåerna i ersättningen. Det gäller också om man över huvud taget får någon ersättning. Det är många som inte har fått ersättning och som har blivit utförsäkrade. Det gäller även cancersjuka människor.Det är ett av problemen när man ser att svårt sjuka människor inte får ersättning och blir utförsäkrade. Det kan vara människor i ens närhet. Då blir man så klart orolig för sin egen skull. Vad händer om jag blir sjuk? Kommer jag då att få ersättning?Ett speciellt dilemma har varit de som jobbar deltid. Det kan vara så att man är sjuk men ändå klarar att jobba deltid, kanske . Det blir ett rejält avbräck i ekonomin om man förlorar sjukersättningen utöver den nivån. Även i de fallen kan det bli stora ekonomiska problem för den personliga ekonomin.Det allra största problemet är egentligen att man inte får ersättning över huvud taget eller att man bara får det bara under en väldigt begränsad tid. Det är mycket det som försäkringsbolagen kan utnyttja när det gäller både sjukvårdsförsäkring och vanlig sjukförsäkring.Vi kan som exempel ta cancervården. Den varierar över landet. Det har också visat sig att överlevnaden kan skilja med till och med månader och år mellan olika landsting. Det leder till att människor känner en oro när inte ens cancervården är högsta prioritet överallt.Man kan också se på de övriga partierna i regeringen att det nu finns skillnader. gick ut och krävde att vi skulle höja taken i sjukförsäkringen och arbetslöshetsförsäkringen med motiveringen att människor känner att de måste teckna privata försäkringar.Därmed urholkar man värdet av det gemensamma så att det är allt färre som vill vara med och bidra till det gemensamma när de känner att de inte får del av det. Man kan se att det inte bara är vi i oppositionen som vill ha höjda tak, utan nu finns även den uppfattningen från borgerligt håll.Det gäller även differentierade avgifter inom till exempel a-kassan. , och vill få bort det. Det blir väldigt orättvist att man betalar mer ju större risk man har att drabbas.Det är lite samma princip som de privata försäkringsbolagen har. Den som är mest utsatt är den som får betala mest eller som utestängs helt och hållet. Det finns goda skäl att se över hela skyddet när det gäller ersättning vid sjukdom och arbetslöshet och hela försäkringssystemet. Det är inte bara en sak som är problemet.Det man i första hand borde se över är att människor inte får någon ersättning alls och att de inte får bli sjukskrivna eller får bli det under en väldigt så att det inte täcker den tid de inte kan arbeta fullt ut, inte kan arbeta alls eller bara kan arbeta deltid. Det är det första problemet att ta tag i. Är man tillräckligt sjuk ska man givetvis ha ersättning.Sedan är de andra frågorna är väldigt intressanta. Det finns en riksdagsmajoritet, och även i det borgerliga lägret, för att höja taken i socialförsäkringarna och att ta bort differentierade avgifter.Det hoppas jag att regeringen tar tag i. Det minskar också behovet eller tvånget som många känner att teckna tilläggsförsäkringar för att de slår i taket. Det är alltför många som gör det. Detta är alldeles uppenbart många olika interpellationer. Det handlar i huvudsak inte alls om den som är inlämnad utan om sjukförsäkringsreformen och om den är bra eller dålig. Jag tar gärna också en sådan diskussion. Men det är inte det som frågan uppenbarligen förefaller gälla.Om vi börjar i den änden tycker vi olika om sjukförsäkringsreformen. Det är jag helt medveten om. Vi står för den reform som ni analytiskt delade beskrivningen av . Vi genomförde den reformen. antyder ni utan att ta konsekvenserna av det att ni vill riva upp reformen och återgå till det gamla.Där tycker vi helt enkelt olika. Oavsett om man tycker att det var bättre förr eller bättre nu har det alltid funnits regelverk som styr när sjukförsäkringen ska användas. Man ska ha oförmåga att arbeta till följd av sjukdom. Det har alltid funnits regler för detta.Det har alltid varit så med den försäkring som beslutar om. Det är inte så att den enskilde själv bestämmer när och hur länge man ska vara sjukskriven. Det kommer alltid att finnas människor som anser att de ska vara sjukskrivna som inte får vara det.I grund och botten är min mycket bestämda bild att vi har en sjukförsäkring som i stort sett alltid och för alla människor fungerar utmärkt väl. Sedan kommer vi då och då att ha oenighet. Det ska lösas i domstol vid överklagande.Ibland har fel. Det är jag helt medveten om, och ska det rättas till. Den diskussionen kan vi ta separat. Det var inte det jag var inställd på här.Om vi går tillbaka till sjukvårdsförsäkringen kan man också diskutera den och om sjukvården fungera bra eller inte och i vilka landsting det fungerar bra eller inte. Den diskussionen tycker jag att du ska ta med som är ansvarig för de frågorna.Sedan gäller det taken. Det är en mycket legitim diskussion hur höga taken ska vara. Jag ironiserar inte när jag säger att Socialdemokraterna vill ha åtta basbelopp, och har vi sju och ett halvt basbelopp. Det är en legitim ståndpunkt. Man kan argumentera för att åtta är bättre än sju och ett halvt, och man kan argumentera för att sju och ett halvt är bättre än åtta.Det handlar om hur man vill prioritera offentliga skattemedel här och . Det påverkar inte några principer. Vi kommer fortsatt att ha avtalsförsäkringar som täcker upp över i det här fallet åtta basbelopp. Tycker man att det är angeläget att använda offentliga försäkringspengar för att höja ersättningen för dem som tjänar mest ska man höja taken här och . Tycker man inte det kan man lägga pengarna på andra saker. Det är en legitim uppfattning. Den förändrar inte i sig någonting över huvud taget.Det har dessutom alltid varit så - och detta är viktigt att påpeka - att vill man få ersättning från sina kollektivavtalade försäkringar som nio och tio har är själva förutsättningen att man får ett beslut av att den allmänna försäkringen träder in först. Det är alltid själva förutsättningen för att de avtalade försäkringarna över huvud taget ska vara aktuella. Annars skulle privata företag få bygga upp separata försäkringskassor. Det existerar såvitt jag vet inte i över huvud taget, och det tror jag inte alls är aktuellt.Vi talar om ganska många olika saker. Jag tar gärna också diskussionen om de andra delarna. Men för dagen nöjer jag mig med att konstatera att vi tycker olika om ett halvt basbelopp i sjukförsäkringen. Det kan vi båda acceptera. Min fråga handlar inte om en enda detalj i vårt gemensamma försäkringssystem. Min fråga handlar om den utveckling vi har sett ända sedan regeringen började ändra reglerna. Alltmer styrs över till privata försäkringar, och urholkas det gemensamma.Ju mer man urholkar det gemensamma, desto starkare går strömmen till de privata tilläggsförsäkringarna. Det finns många problem med detta som jag har varit inne på. Ett av problemen är att jobbskatteavdraget skulle leda till att människor fick mer pengar att röra sig med.Människor som har jobb känner: Okej, jag fick jobbskatteavdraget, och jag är glad över det. Men försämrar regeringen skyddet vid sjukdom och arbetslöshet. Vad ska jag då göra? Jo, jag tecknar en privat försäkring som en extra grundtrygghet.Då blir jobbskatteavdraget helt förfelat. Det leder till att pengar som tidigare gick in i de gemensamma systemen i stället går in i privata system vid sidan om. Det blir dessutom dyrt för den enskilde och också orättvist. Det blir bara de som kan betala som får det.Det är de som är friskast som får dessa försäkringar och som framför allt får det utbetalt om de väl blir sjuka. Vi får mer ett amerikanskt samhälle. Där kan man se att de som inte har privata försäkringar är chanslösa. Till och med för dem som har försäkringar förekommer det att försäkringsbolagen hittar kryphål så att så att de slipper betala ut.Jag undrar: Vill vi verkligen gå åt det hållet? Det krävs inte bara en åtgärd. Det krävs att man höjer tak, tar bort differentierade avgifter och framför allt att människor får ersättning när de är sjuka så att de inte med cancer kastas ut ur systemet, vilket faktiskt förekommer . Jag tycker att det i grund och botten är en ohederlig beskrivning. Jag förstår själva syftet: att antyda att det nu sker någon mystisk krypvägsförändring av sjukförsäkringen bort från den vanliga svenska modellen och att Socialdemokraterna står för någonting annat. Det kanske funkar på ett torgmöte. Jag tycker inte att det är riktigt värdigt i denna diskussion, för jag tror inte att interpellanten tror att det är på detta sätt.Vi har gjort två väsentliga förändringar. Den ena förändringen handlar om att vi inte längre har närmast oändliga sjukskrivningstider. Vi har en ganska normaleuropeisk sjukfallslängd på vanliga diagnoser. Den andra stora förändringen är att man inte väldigt lätt och väldigt gärna förtidspensionerar bort människor från arbetsmarknaden. Det är kärnan i sjukförsäkringsreformen. Om ni är emot det tycker jag att det vore hederligare att säga: Vi vill ha tillbaka det gamla! Det vore enklare, det vore begripligare och det vore ärligare. Vi gillar inte att det är kortare sjukfall, och vi gillar inte att det är färre förtidspensioneringar. Vi vill tillbaka till det gamla! Så borde ni säga. Detta är sjukförsäkringsförändringen.Den andra skillnaden är att vi har sju och ett halvt basbelopp som tak i sjukförsäkringen. Socialdemokraterna vill hellre ha åtta basbelopp. För nio av tio löntagare har det ingen betydelse eftersom de ändå har avtalsförsäkringar som täcker upp. Skillnaden är att man lägger ett större betalningsansvar på det offentliga och ett något mindre betalningsansvar på arbetsmarknadens parter.Det är, som sagt, en legitim ståndpunkt. Jag delar den inte. Men låtsas inte att det är här avgrunden går i svensk välfärdspolitik och att detta skulle landa i privata försäkringsbolag som står och hälsokontrollerar människor! Det är inte alls det som frågan handlar om. Jag känner inte till ett enda kollektivavtal som har individuell hälsoprövning innan rätten att få tillägg till sin sjukförsäkring, som vi har haft i . Jag tycker att detta är på gränsen till skrämselpropaganda, och jag hoppas att du säger det mot bättre vetande.