· GZ10203 · 2012-02-28 14:27:32 — har frågat mig om jag avser att fortsätta med den förda politiken som hon anser har lett till ökade ekonomiska skillnader. Hon har också frågat vilka åtgärder jag avser att vidta för att minska utanförskapet.Trots att inkomstskillnaderna i har ökat har fortfarande en av de jämnaste inkomstfördelningarna i världen.Inkomsterna har ökat för alla inkomstgrupper . För dem i den högsta inkomstgruppen skedde den största ökningen under socialdemokratiska regeringar. Ökningen motsvarar medan ökningen fram motsvarar 3 100 kronor.OECD har konstaterat att utjämningsstrategier som enbart vilar på skatter och bidrag inte är tillräckligt effektiva. Sysselsättningen för svaga grupper på arbetsmarknaden måste också öka.Regeringen har sedan den tillträdde 2006 fört en politik för att stärka arbetslinjen och sänka trösklarna in på arbetsmarknaden, i syfte att bryta de senaste decenniernas växande utanförskap.Jag avser att fortsätta med den politiken. Det är genom att fler arbetar och färre är bidragsberoende som inkomstfördelningen hålls samman. Den långsiktigt bästa fördelningspolitiken är därför att få fler i arbete. har utanförskapet, mätt som helårsekvivalenser, minskat med 164 000 personer.En central del i att utjämna livschanser och välfärd har även den omfördelning som äger rum genom offentligt finansierad vård, skola och omsorg. Ojämnheten i inkomstfördelningen minskas med cirka en femtedel om även den offentliga konsumtionen beaktas. Tack, finansministern, för svaret. Vi har lite olika politiska uppfattningar. Det märks tydligt i svaret.Sedan den borgerliga regeringen tillträdde 2006 har man fört en medveten politik för ökade ekonomiska skillnader, något som har gett resultat. Jag nämner i min interpellation att de fattiga har blivit fattigare , jämfört med . De rika har blivit rikare.Samtidigt som denna utveckling skett har det så kallade utanförskapet ökat. Jag pekade på siffror som då var tillgängliga. , 2012, är utanförskapet i linje med 2006.Jag frågade: Avser finansministern att fortsätta den förda politiken och vidta ytterligare åtgärder för att öka de ekonomiska skillnaderna? Finansministern har svarat att han vill fortsätta den förda politiken.När det gäller min fråga om vilka åtgärder finansministern avser att vidta med den ekonomiska politiken för att minska utanförskapet är det lite oklart. Jag har tittat på inkomstförändringarna. De är ganska tydliga. De som tjänar minst har alltså förlorat och de som tjänar mest har vunnit mest på regeringens politik.Moderata riksdagsledamöter har tidigare framfört i kammaren att det är bra att vi får ökade inkomstskillnader. Min bild är att ökad ojämlikhet medför negativa effekter på samhället. Ökade inkomstskillnader är något negativt för mig. Det får effekter på hela samhället.Statsministern - jag tror även - använder begreppet ökade drivkrafter. Egentligen handlar det om att om de ekonomiska skillnaderna blir större ska den ökade drivkraften leda till att människor tar sig ur fattigdom och försöker skaffa sig jobb.65 000 personer har utförsäkrats med den här politiken. Många av de personerna har inte kommit tillbaka vare sig till sjukförsäkringen eller till arbetslöshetsförsäkringen - inte ens till socialbidrag. Många av dem som har blivit utförsäkrade lever tillsammans med någon. De kanske bor i ett hus eller i en bostadsrätt. Då har man inte rätt till försörjningsstöd. Det betyder att man kommer att bli fattig pensionär så småningom.Finansministern pekar på att det här är en politik som han tänker fortsätta att föra. Varför stoltserar han inte med det? Varför är han inte riktigt nöjd? I en intervju säger finansministern: Det är naturligtvis besvärande om man ser indikationer på motsatsen, det vill säga att inkomstskillnaderna ökar. I svaret till mig säger finansministern att det är bra med ökade ekonomiska skillnader och att han avser att fortsätta den politiken. Men i intervjun säger han att det kanske inte är så bra. Det vore intressant att höra vad finansministerns bud är. Är det bra med ökade ekonomiska skillnader? Är det bra för samhället? Jag tror inte det.I interpellationen har jag inte nämnt det, men vi ser att skillnaderna ökar också mellan könen. Kvinnorna blir fattigare och männen blir rikare. Statsministern har sagt att det inte beror på att det är kvinnor och män utan på att män jobbar mer, har mer förmögenhet och tjänar mer. Det är därför inkomstskillnaderna ökar. Vi vet att pensionärer betalar högre skatt än löntagare.Den medvetna politiken fortsätter. Är finansministern stolt över att de ekonomiska skillnaderna ökar? Jag skulle vilja ha svar på det. Tänk er en flicka som kommer till . Hon kommer från ett land som har drabbats av våld och oro. Hon kommer till med ett fåtal släktingar. Hon lär sig snabbt svenska språket. Hon tar sig igenom den svenska skolan och får ganska bra betyg. När hon blir lite äldre jobbar hon extra som diskare och servitris som hon går i skolan. Man märker sedan ganska snabbt att den här flickan har stort intresse och talang för design. Hon går kvällskurser som hon betalar med de pengar hon tjänar som diskare och servitris. Hon kommer att bli praktikant på ett designföretag. Hon lär sig mer. Hennes talang blir alltmer uppenbar.Uppmuntrad av Ung företagsamhet startar hon ett designföretag. Hon kämpar och arbetar för att företaget ska ta fart. Till slut tar det fart. Företaget går bra. Hon lyckas bra med sina designprodukter. Hon anställer fyra personer på sitt företag. Hon lyckas också ta ut en ganska hög lön som hon delvis använder till att konsumera saker som hon som ung flicka inte trodde var möjligt. Hon går på restaurang . Hon kan unna sig en resa . Hon använder också pengarna till att betala av sina studieskulder, och hon använder pengarna till att hjälpa några gamla släktingar från hemlandet.Den här historien är för mig en fantastisk berättelse. Den handlar om en person som kommer från enkla omständigheter, som kämpar, som lyckas och som får en hög inkomst. Till vänster i politiken, hos Socialdemokraterna, säger man: Hon är problemet. Den här kvinnan är ett problem. Hon har nämligen en hög inkomst. Hon tillhör dem som skapar inkomstskillnader. Hon tillhör dem som sliter isär landet, som man brukar säga. Hon är problemet.För mig är den här kvinnan löftet. Jag vill ha flera sådana här historier. Jag vill att alla som kommer från enkla omständigheter ska ha både en och två chanser att lyckas. Till vänster i politiken pekar man finger och säger: Hon tillhör de rika. Detta ska vi bekämpa. Hon är problemet.Hur ska de bekämpa det? Jo, naturligtvis genom att göra företagande krångligare. Man ska också höja skatten för henne så att man beskattar bort den höga lön som hon äntligen kan ta ut så att hon får ungefär samma standard som hon hade när hon var diskare och servitris. Man ska ha det ungefär likadant oavsett hur mycket man kämpar.Så här ser debatten om inkomstskillnader ut. Antingen är man för en social rörlighet där människor får kämpa och får lyckas och får belönas för att de lyckas eller också är man emot det och säger att vi inte ska ha några inkomstskillnader. Allt ska utjämnas. Det ska inte spela någon roll vad man gör i livet. Så ser debatten ut.Min fråga till vänstern och Socialdemokraterna är: Vad säger ni till den här kvinnan som har kämpat hela livet och äntligen lyckats för att motivera att ni ska ta hennes pengar ifrån henne och för att motivera att det är hon som är problemet? Den här interpellationen är en favorit i repris. Jag tycker att det är bra att den här typen av debatter sker i denna kammare. Det blir tydligt vad det kommer att handla om när vi närmar oss valet , nämligen om vi primärt ska syssla med en bidragslinje eller om vi ska stödja alliansregeringens arbetslinje.För mig är det viktigt att konstatera att utgångspunkten för politiken ska vara starka och stabila statsfinanser, vilket är grunden för en generös välfärdspolitik. Den skapar sammanhållning i stället för klyftor i samhället.När vi började den här debatten framställdes det ibland som om alliansregeringen bedrev en medvetet ondskefull politik. har debatten nyanserats och handlar just om huruvida vi har ökade klyftor eller inte.Enligt prognos är det enda land i EU som har minskat sin bruttoskuld under finanskrisen och det enda land i EU som går in i 2012 med överskott i de offentliga finanserna. Genom den grunden har vi råd och möjlighet att inte bara bevara generös välfärdspolitik som håller samman landet utan vi kan, under den stormande finanskrisen i vår omvärld, till och med bygga ut välfärdspolitiken.Hur kan det uppnås? Är det primärt genom att syssla med den tidigare bidragslinjen? Nej, genom att vi har gått över till en arbetslinje. Det är en politik som innebär att fler är friska och kan och vill arbeta. Det har åstadkommits genom Alliansens parallella reformsatsningar på en bättre fungerande sjukvård - som finansministern nämnde - en bättre fungerande sjukförsäkring och en bättre fungerande arbetslinje. De minskade ohälsotalen och den ökade sysselsättningen gör sammantaget att utanförskapet har visat en kontinuerligt minskad trend på av befolkningen till och med en prognos till 2014 ned mot om den inslagna politiska linjen fullföljs.Detta skapar inte klyftor, det minskar klyftor i ett samhälle. När man tittar på klyftorna är det ofta skillnader i hushållens inkomster som betraktas, och vi använder ett begrepp som man ofta hör i denna debatt, så kallade Gini-koefficienter. Jag vill poängtera det som finansministern nämner i sista meningen i sitt svar. Om man tar hänsyn till offentlig konsumtion i form av välfärdsmöjligheter, skola, vård och omsorg, ligger i särklass bäst till med de allra minsta skillnaderna mellan hushållens disponibla inkomster. Man blir då lite förvånad när man reflekterar över det alternativ som kommer från Socialdemokraterna och vänsterhåll. De hade en tidigare finansminister, , som myntade det ofta citerade begreppet att fattigdomen fördrages med jämnmod då den delas av alla. Detta kanske är den typ av Gini-koefficient som man vill ha från Socialdemokraterna. Man vill ha noll i Gini-koefficient. Man ska alltså ha den allra fattigaste som rikslikare för vad målet för politiken är. Det blir en besvärande insikt om det inte är så att vi, när vi för in arbetslinjen, ger stimulanser till arbetslivet. Människor kommer ut med större rörelsefrihet genom att de också har större disponibla inkomster. drar de med sig de som har det sämre ställt. Det är klart att under en sådan förändring kommer det att finnas en skillnad. Skillnaden som finansministern belyste i sitt svar kommer alla till gagn. Så är det alternativet i politiken som en tidigare socialdemokratisk finansminister har myntat på ett så dramatiskt sätt. Jag tackar finansministern för svaret och möjligheten till debatt om denna viktiga fråga. I svaret tar finansministern upp några punkter för att besvara interpellation. Bland annat säger finansministern att har konstaterat att en politik som vilar bara på skatter och bidrag inte är tillräckligt effektiv. Det är någonting som man kan konstatera. Det är bara att titta sig omkring här i landet. Då kan man konstatera att den politik som finansministern står för inte är effektiv. Han säger också att sysselsättningen för svaga grupper måste öka. I är det precis tvärtom. Finansministerns politik innebär att långtidsarbetslösheten ökar, inte sysselsättningen för de svaga grupperna. Det innebär att denna fråga blir ännu mer aktuell, viktig och riktig att debattera här i kammaren. fråga bekräftas av finansministern. Den politik och den situation som vi har är skadlig och farlig eftersom den enligt finansministerns egen definition inte är korrekt. Om man ska bekämpa inkomstklyftor genom att sysselsättningen för svaga grupper måste öka och den inte gör det då har vi ett problem. Det måste finansministern vara bekymrad över. Eller också har finansministern hittat på något sätt att statistiskt trolla bort det faktum att långtidsarbetslösheten har ökat i . Det är nämligen så som finansministern hanterar politiska problem, alltså genom statistiskt trolleri och genom att vimsa runt och tala om äpplen och päron.Finansministern säger att fler arbetar och färre är bidragsberoende. Det är samma situation. Det är faktiskt tvärtom. Det är fler av de arbetslösa som tvingas till bidragsberoende med finansministerns politik.I detta svar sägs också att omfördelning genom offentligt finansierad vård och skola är en viktig faktor för att motverka ökade inkomstskillnader. Där delar jag också finansministerns uppfattning. Men i verkligheten vältrar finansministerns politik över kostnader på kommunerna som är stora bärare av den medborgarnära välfärden, det vill säga äldrevård, barnomsorg och skola. Därmed dräneras den offentligt finansierade välfärden genom finansministerns politik. Det är detta som gör att hela denna debatt och frågan blir så viktig och aktuell. Det är detta som blir lite konstigt när man läser svaret. Det är två saker som gör mig lite förvånad i detta svar. Det ena är att finansministern på ett sätt delar oro och bild genom att förklara att sysselsättningen måste öka för svaga grupper. I verkligheten är det precis tvärtom. Då är detta ett gigantiskt problem som finansministern uppenbarligen inte har några som helst förklaringar till eller svar på hur man ska ta sig ur. Men den andra och viktigaste frågan från vill jag ytterligare belysa och förstärka så att vi kanske får ett svar på den . Den handlar om det som finansministern säger om att trots att inkomstskillnaderna i har ökat har fortfarande en av de jämnaste inkomstfördelningarna i världen. Det är säkert ett helt korrekt påstående. Men det intressanta är om ordet trots innebär att finansministern anser att det är ett misslyckande att vi har en av de jämnaste inkomstfördelningarna i världen och om målet med finansministerns politik är att försöka förändra detta faktum så att vi inte ska leda denna liga framöver. Vad är egentligen målet med den moderatledda regeringens politik? Det skulle vara den riktigt viktiga cloun att diskutera. Om målet är att vi ska ändra på det faktum att vi fortfarande har en av de jämnaste inkomstfördelningarna i världen, då kan jag lättare förstå finansministerns politik. Annars blir det svårt. Jag har med intresse läst interpellationssvar och tackar för det. problematiserar inte de ökade inkomstklyftorna. Jag avläser detta som ett ställningstagande. Det är oproblematiskt. Ökande inkomstklyftor skapar ökade spänningar i samhället. Skillnaderna tillsammans med segregation i boende, skola och så vidare gör att själva limmet i samhället löses upp och samhället riskerar att bli så att säga ett särhälle. Då minskar beredskapen att hjälpa sin nästa, då ökar risken för egendomsbrott, kriminaliteten ökar, och alla förlorar. Att då inte problematisera utvecklingen tycker jag är ett tydligt ställningstagande. Utvecklingen är inte problematisk. Regnar det på prästen, skvätter det på klockaren, verkar vara devis. Om, som statsrådet verkar uttrycka det i interpellationssvaret, regeringens hela politik för att motverka de ökande klyftorna är den så kallade arbetslinjen är den mycket ihålig när denna misslyckats, om den innebär att människor ska få ett arbete, för det verkar de inte få enligt den statistik som finns att läsa. är ett bra affischnamn för de nya . Jag hoppas att de säljer in honom. Han tydliggör partiets grundläggande ställningstaganden och verkar interpellera oppositionen och säger egentligen indirekt vad vi tycker. Då kanske mitt partis politik genom alla år talar emot hans sanning, där kanske inte skulle ha varit ett av de rikare länderna i världen om vi hade bedrivit den politik som säger att vi står för. Vårt partis meriter kanske alltså talar emot påhopp. Jag tycker inte heller att visar någon förståelse för att ökade skillnader sliter sönder samhället. Det tycker jag är en mycket problematisk inställning från en riksdagspolitiker. I en sådan här debatt tycker jag att man kan ta upp tre eller fyra punkter. Den första punkten är att man kan jämföra med andra länder. Det har redan gjorts här. ligger väl till om man nu är ute efter att man ska ha så små klyftor som möjligt och en så hoppressad förmögenhetsstruktur som möjligt. Den andra punkten är att den helt avgörande faktorn för hur det ser ut med förmögenhets- och inkomstfördelningen i ett land är det antal som är i arbete, alltså sysselsättningspolitik och bekämpande av arbetslöshet. Lyckas man med det lyckas man med grundproblemet. Den tredje punkten, och problemet, är det som och andra tar upp: Är det orättvist med klyftor? Den fjärde punkten gäller naturligtvis vad Socialdemokraternas alternativ är. Men det kan jag just hoppa över. Dessutom tycker jag att det är ganska tomt.Men vad är rättvisa? Är det att alla så att säga vid livets slut eller när de går i pension har samma inkomst? Är det likhet i resultatet av livsinsatsen som är målet? Det kan man ju tycka. Å andra sidan kommer man då till ganska konstiga resultat, nämligen att den som studerar, den som är flitig och den som anstränger sig inte ska ha betalt för detta, utan det ska utjämnas av staten. När man , eller vad det är, går i mål ska man ha samma standard och samma villkor som de som gjort motsatsen - som varit lata, som inte utbildat sig eller vad det nu kan röra sig om.När man lyssnar på märker man att kärnan är att alla klyftor är orättvisa; de sliter isär samhället. Men i all enkelhet skulle jag nog vilja hävda att om man drev den linje som och några andra från Socialdemokraterna driver skulle det slita isär samhället ännu mer. Man skulle därmed säga till folk: Nej, du får ingen avkastning på din utbildning, på att du jobbar övertid eller på att du jobbar på obekväm arbetstid.Ökade drivkrafter är för detsamma som ökade klyftor. Jo, men om ökade drivkrafter faktiskt leder till fler jobb, till att människor arbetar mer - sysselsättningsfrågan är ju helt avgörande för den övergripande frågan om förmögenhets- och inkomstfördelningen - leder det också till minskade olikheter.Ytterligare ett exempel på det absurda i inställning här: Om det nu är så, vilket det varit i , att de rikare männens arbetslöshet ökat snabbare än kvinnornas - så var det eftersom män i större utsträckning än kvinnor är anställda i industrin - minskar klyftorna. med sin logik tycker då att det är bra - ju mer männen drabbas av arbetslöshet och sämre inkomster, desto bättre är det eftersom männen ligger före kvinnorna.Ni hör själva hur absurt detta resonemang är, men det som är kärnan i budskap är just att alla klyftor är orättvisa och leder till ökade spänningar i samhället.Jag tror att det vore bättre om både män och kvinnor fick fler jobb och bättre arbetsmöjligheter. Att se till att männen blir fattigare och mer arbetslösa för att därigenom minska klyftorna tror inte jag är en bra väg att gå, men det är logiken i argumentation. Låt oss först konstatera hur det har sett ut under . I har vi haft förhållandet att det varit ett ständigt ökande utanförskap. Det är intressant att lite grann titta på orsakerna till klyftor.Vi har haft ökade klyftor ända , som finansministern redogjort för, och det har varit klyftor under socialdemokratiskt styre. Detta har, menar jag, till stor del berott på förhållandet att allt fler människor hamnat längre bort från arbetsmarknaden.Ska man komma till rätta med utanförskapet och klyftorna måste man, tror jag, se till att ha en politik för att få folk i arbete. Det jag tycker är det allra allvarligaste i Socialdemokraternas argumentation är att man verkar ha synen att det alltid är ett statiskt förhållande, att samma människor alltid är utsatta. Det finns ingen chans att förändra sin situation. Det finns ingen chans att utvecklas eller att komma tillbaka efter ett utanförskap.Vi har tydligt sett att den politik som regeringen fört faktiskt har luckrat upp det stora utanförskap som tidigare byggts upp av Socialdemokraterna. Vi ser nu att fler människor med förtidspension eller människor i långvarig sjukskrivning eller i arbetslöshet får chansen att komma tillbaka. Vi har inriktat insatserna på att göra människor anställbara, att sänka trösklarna för att människor ska få en chans att komma tillbaka.Det är väl detta som egentligen skiljer Socialdemokraternas politik från vår politik. Vi tror på den enskilda individens förmåga att själv förändra sin situation, på att det hos varje enskild individ finns en inneboende kraft. Jag tror att det är väldigt olyckligt att lyssna på det Socialdemokraterna står för - att det skulle vara ett statiskt förhållande utan en chans för dessa människor att kunna förändra sin situation, utan en möjlighet att komma tillbaka och få en ny chans. Socialdemokraterna väljer här i inlägg efter inlägg att hävda dels att Alliansens företrädare och Alliansens politik medvetet syftar till att försämra förhållandena för utsatta människor, till att öka rika människors ekonomiska tillgångar och därigenom till att öka klyftorna, dels att är ett land där allting går åt fel håll och där välfärden nedmonteras och närmast är på väg mot ett sammanbrott.Jag välkomnar naturligtvis att Socialdemokraterna väljer den här ingången i debatten eftersom det är en så grov karikatyr av verkligheten och så långt från den vardag som vi upplever i det här landet och från det allianspartierna står för att det kommer att leda till att nästa valrörelse mycket kommer att påminna om hur det var 2010. Man kan inte komma längre än och i svartmålning. Det fungerade inte den gången, och sådant kommer inte att fungera nästa gång.Sanningen är att vi från alliansregeringens sida anser att vi ska hålla samman . Vi tycker att det är bra om vi har bra villkor för alla medborgare och om skillnaderna inte är alltför stora. Vi tror att det viktigaste medlet för att uppnå det är att vi ger alla människor möjligheter att arbeta, att vi ger människor goda förutsättningar för utbildning och att vi har en omfördelning som gynnar dem som har det allra sämst. Det är den utgångspunkt vi har!Det är alldeles uppenbart att Socialdemokraterna försöker tillskriva oss i allianspartierna åsikter som vi inte företräder. Men väljarna är naturligtvis alldeles för kloka för att luras av denna ständigt upprepade felaktighet.En annan sak som Socialdemokraterna gör är att de hävdar att är landet på väg mot sammanbrott. Jag kan till och med tillåta mig att le åt den beskrivningen då jag tvingas följa hur andra länder i upplever den ekonomiska krisen.I har andelen människor med svåra materiella förhållanden minskat , under krisåren, medan det i , , och många andra europeiska länder har skett dramatiska ökningar av andelen människor med svåra materiella förhållanden - länder som hårt drabbats av den ekonomiska krisen.Sverige är det OECD-land som tillsammans med de andra nordiska länderna har de minsta ekonomiska skillnaderna. En lång rad olika mått på det kan användas.Vårt problem var att Socialdemokraterna byggde ut omfördelningen och skatterna så långt att man skapade ett utanförskap. Man trängde undan företagsamhet. Man trängde undan arbete. Man undergrävde drivkraften i ekonomin. Då byggde man ett utanförskap. Det har vi nu medvetet och långsiktigt försökt motverka genom att förstärka möjligheterna att få arbete och genom att ha bättre företagsvillkor och bättre drivkrafter för arbete.Tre gånger upprepar att , att Alliansen och regeringen, medvetet har en politik för att öka skillnaderna. Det här är en intressant härledningsförmåga som man måste få diskutera lite grann.Skillnaderna har ökat . av ökningen skedde under de socialdemokratiska åren. Som jag redovisat i svaret här ligger den stora ökningen för dem med de högsta inkomsterna - nu mot förra mandatperioden, under Socialdemokraterna. Men det gäller inte bara de här måtten. Tittar man på de mått som alltid redovisats i regeringarnas fördelningspolitiska bilaga ser man att lönespridningen kraftigt ökade under de socialdemokratiska åren och att könslöneskillnaderna ökade under de socialdemokratiska åren.