frsrdg · H004JO1 · 2012-11-07 00:00:00 — Någon hänvisning till byggnadsordning görs inte i beslutet från av det skälet att det inte är en sådan bestämmelse eller före- skrift som kan ligga till grund för ett ingripande enligt 10 kap 1 § . I underrättelsen som skickades klargörs det och det hade lämpligen kunnat göras tidigare. Vidare borde stadsbyggnadskonto- rets underrättelse ha åtföljts av ett överklagbart beslut i sakägarfrågan. Att P.H:s skrivelser lämnats obesvarade är självfallet inte förenligt med den serviceskyldighet som följer av 4 § FL. Den stora ar- betsbelastningen synes vara en förklarande orsak till detta. Företagen omor- ganisation kan förhoppningsvis leda till att tjänstemän inte drabbas av arbets- toppar med stora balanser och lång handläggningstid som följd. Juridiska avdelningens erfarenhet är att behovet av utbildning om förvalt- ningslagen fortlöpande bör ses över av de kommunala myndigheterna bl.a. med inriktning på hur relevanta bestämmelser ska tillämpas i praktiken. I tjänsteutlåtandet anfördes bl.a. följande. delar helt juridiska avdelningens utredning och be- dömning. Kontoret har i sitt brevsvar till P.H., bilaga F, framfört ursäkt för den oförsvarligt långa handläggningstiden. Sedan omorganisationen har ärenden för olovligt byggande fördelats till fler personer för att påskynda handläggningen av alla ärenden. Enligt tidplan ska dessa ha kommit till avslut senast . Avdelningens tre jurister fick i samband med omorganisationen också ett tydligare uppdrag att ansvara för rutiner, bedömningar och utveckling i nära samarbete med övriga handläggare. En av dem fick ett särskilt ansvar för just tillsynen. Detta har följts upp med flera möten om juristrollen på avdelningen. fick hela avdelningen en halvdagsutbildning inom för- valtningsrätt, kommunallag etc. av SKL:s (Kommuner och Lands- ting) chefsjurist. hölls också med fokus på plan- och bygglagens bestämmelser om utformning kopplat till rättsfall och praktik. Därefter har det juridiska fokuset på avdelningen legat på den nya som började gälla , bland annat ge- nom tre heldagars utbildning och workshops. Kontoret delar juridiska avdelningens erfarenhet att fortlöpande utbildning behövs inom förvaltningsrättens område och kommer i verksamhetsplanen att särskilt planera in detta. Kontoret har också i samband med detta ärende förändrat rutinerna så att prövning om anmälaren är part eller inte ska göras särskilt i varje ärende. I ett beslut anförde JO följande. trädde den nya (2010:900) i kraft. Av övergångsbestämmelserna (punkten 2) framgår att äldre föreskrifter fortfa- 2 012 /1 3:JO1 rande ska gälla för mål och ärenden som påbörjats före . P.H:s klagomål avser ett ärende som påbörjats före lagändringen. Det är således den äldre (1987:10, ÄPBL) som är tillämplig i ärendet. Av 10 kap. 1 § ÄPBL framgår att ska ta upp frågan om påföljd eller ingripande så snart det finns anledning att anta att en överträdelse har skett av bestämmelserna om byggande i lagen eller av någon föreskrift eller något beslut som har meddelats med stöd av dessa bestämmelser. Mot- svarande reglering finns i 11 kap. 5 § (2010:900). Partsbegreppet är centralt i förvaltningslagen. Den som är part har rätt att ta del av det som tillförts ärendet (16 §), att lämna uppgifter muntligt (14 §), att bli kommunicerad (17 §) och att bli underrättad om beslut (21 §). Den som är sökande eller klagande har alltid partsställning. Däremot anses den som tar ett faktiskt initiativ till ett ärende genom en anmälan utan att ha någon närma- re anknytning till ärendet inte ha partsställning (SOU 2010:29 s. 246). JO har dock i flera beslut ansett att en person i egenskap av ägare till en grannfastig- het har rätt att påfordra prövning i sak av en begäran om ingripande mot en olovlig byggnadsåtgärd (se t.ex. JO 1990/91 s. 337). En sådan person ska alltså anses som part i förvaltningslagens mening. Den som är part har också rätt att överklaga myndighetens beslut, om det gått honom eller henne emot (22 §). Enligt 7 § förvaltningslagen ska varje ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten efter- sätts. Av 4 § förvaltningslagen framgår att frågor från enskilda ska besvaras . Av utredningen framgår att nämnden prövat en tidigare anmälan från P.H. avseende altanen och i det ärendet behandlat honom som part bl.a. genom att avsluta ärendet med ett beslut som var försett med anvisning hur man över- klagade. Med anledning av P.H:s nya anmälan av övervägde nämnden på nytt frågan om tillåtligheten av den aktuella altanen. Nämnden skrev till P.H. att det inte fanns skäl för omprövning av det tidigare beslutet. Det dröjde alltså 15 månader från det att den nya anmälan gjordes till dess att den över huvud taget prövades. Den tidsutdräkten ska kritiseras men i övrigt föranleder handläggningen så långt ingen kritik. återkom emellertid och begärde beslut varvid handläggningen fortsat- te. Det har framgått att nämnden i detta ärende hade en annan uppfattning i partsfrågan än i det tidigare ärendet. Handläggningen avslutades med att nämnden som den gav till känna att den inte ansåg att det fanns grund för ingripande mot altanen fattade ett beslut av följande lydelse: bedömer att anmälaren inte är sakägare då avståndet på ca 100 m mellan den klagandes adress och åtgärden är betydande och att fastigheterna inte är rågrannar. I beslutet angavs att beslutet kunde överklagas hos . Nämnden har hänvisat till att handläggningen skedde i enlighet med tidigare uttalande av JO (dnr 3554-1997). 2 012 /1 3:JO1 Den rättsliga betydelsen av detta beslut är oklar. När beslutet fattades åter- stod ingenting för nämnden att göra i ärendet. Den enda tänkbara konsekven- sen av om P.H. inte ansågs vara sakägare är att nämndens beslut att inte ingri- pa mot altanen då inte skulle angå honom i den mening som avses i 22 § för- valtningslagen och att han därför inte skulle ha rätt att överklaga detta beslut. Frågan om vem som hade rätt att överklaga beslutet om altanen var emellertid ingenting som ankom på nämnden att avgöra. hade överklagat nämndens beslut om altanen, skulle nämnden enligt 24 § förvaltningslagen ha prövat om överklagandet kommit in i rätt tid och i så fall enligt 25 § samma lag ha skickat överklagandet till överinstansen. Frågan om beslutet om alta- nen angick P.H. på så sätt att han hade rätt att överklaga skulle det ha varit överinstansens uppgift att ta ställning till. Det som jag nu har beskrivit är alltså enligt min mening det riktiga sättet att hantera situationer där den enskilde anser sig vara part men nämnden är av motsatt uppfattning. Det motsvarar den alternativa rutin som stadslednings- kontorets juridiska avdelning beskrivit i sitt yttrande för de fall där anmälaren inte är sakägare. i övrigt har anfört föranleder ingen ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. Kritik mot Lantmäteriet för bristfällig handläggning av en brevfråga och utebliven handläggning av ett överklagande (Dnr 4903-2010) framförde i en anmälan till JO klagomål på Lantmäteriets handläggning av ett ärende rörande hans jordbruksfastighet Vånga 1:5 i . I anmälan uppgav han bl.a. att han ställt några frågor om en vägsamfällighet. Han fick inget svar på frågorna från Lantmäteriet, men fick en del material tillsänt sig, bl.a. två kartor i A2- och A3-format. En tid senare fick han en faktura för utskick av kartmaterial och utredning angående vägen. När han bestred fakturan fick han till svar att han hade lämnat någon sorts uppdrag till myndigheten och att han därför var betalningsskyldig. Han överklagade be- slutet till och begärde återbetalning av inbetalat belopp. Över- klagandet var daterat . och skickade han skriftliga frågor till Lantmäteriet om sitt överklagande, men fick inget svar. Av till anmälan fogade handlingar samt från Lantmäteriet infordrade hand- lingar i ärendena dnr 2009/00207 och dnr 205-2010/00105 framkom bl.a. följande. 2 012 /1 3:JO1 inkom med en dagtecknad skriftlig förfrågan, rubricerad Fastigheten 1:5, enligt föl- jande. Jag är ägare av rubricerade fastighet. I samband med byggandet av den nya allmänna vägen över fastigheten lades den gamla byvägen med huvudsakli- gen samma sträckning ner och vägmarken ombildades till samfällighet. Jag är nu intresserad av ett uttalande om vilken mark som omfattas av det samfällda ägandet. Är det något utöver marken för den nedlagda vägen? Ingår stickvä- garna från den gamla vägen eller delar av stickvägarna? Jag är tacksam för om möjligt skriftligt svar. för utskick av kartmaterial och utredning angående väg över Vånga 1:4. Beloppet uppgick till sammanlagt . bestred betalningsskyldighet i en skrivelse daterad och hänvisade till att han inte hade gjort någon beställning. skickades ett svar från lantmäterikontoret i Vä- nersborg. Av detta framgick bl.a. följande. Lantmäteriet ansåg att han hade beställt kompletterande uppgifter som krävde en mindre utredning för att svara på. Normalt upplyser Lantmäteriet kunden om att sådana utredningar är uppdrag som man tar betalt för, och är det frågan om utredningar som kostar eller mer krävs en skriftlig ansökan med uppgift om att det är en utredning som debiteras. Handläggaren i ärendet hade försökt få tag på K.K., men inte lyckats. Hon gjorde utredningen och sände över materialet till ho- nom i tron att han ville ha uppgifterna och att han var införstådd med att Lantmäteriet tar betalt för denna form av utredningsarbete. bestred åter betalningsskyldighet och svarade Lantmäteriets huvudkontor. Lantmäteriet ansåg att han beställt uppdraget som utförts och debiterats enligt myndighetens uppdragstaxa och uppmanade ho- nom att betala fakturan. Ärendet dnr 205-2010/105 avslutades i och med svaret . in en skrivelse till Lantmäteriet. Denna diariefördes som överklagat beslut; lantmäteriets fakturabeslut. I skrivelsen, som var ställd till , skrev han att han anhöll om återbetalning av . I två skrivelser, vilka inkom och , ställde han frågor om detta överklagande. Någon ytterligare åtgärd vidtogs, såvitt framgår, inte i ärendet. Ärendet remitterades till Lantmäteriet, som anmodades att yttra sig mot bakgrund av bestämmelserna i 4 § förvaltningslagen (1986:223). Lantmäteriet (generaldirektören ) kom in med ett remissvar. Lantmäteriet anförde, efter att ha redogjort för bakgrunden och den rättsli- ga regleringen, följande under rubriken bedömning. K.K:s ärende påbörjades genom hans skrivelse till Lantmäteriet i . Lantmäteriets handläggare bedömde inledningsvis att det inte var möjligt att tillgodose K.K:s begäran genom att enbart kopiera och översända allmänna handlingar i enlighet med offentlighetsprincipen. En viss utredningsinsats rörande de aktuella sakfrågorna måste genomföras för att det skulle vara möjligt att ge ett korrekt svar på hans frågor. Det är således denna utredningsinsats som senare debiterades K.K. som ett uppdrag. 2 012 /1 3:JO1 Viss enklare rådgivning i form av upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp av begränsad omfattning faller under myndigheternas service- skyldighet enligt 4 § FL och om så är fallet har myndigheten inte rätt att ta betalt för rådgivningen. Lantmäteriet har dock genom reglerna i lant- mäteriinstruktionen givits rätt att genomföra uppdrag mot betalning. Det kan ibland vara svårt att bedöma om en begäran faller in under serviceskyldighe- ten som den beskrivs i förvaltningslagen eller om begäran ska anses utgöra ett uppdrag. Vår bedömning i det nu aktuella ärendet är dock att K.K:s begäran utgjorde en beställning av ett uppdrag. För detta talar karaktären av uppdra- get, att utreda förhållanden av fastighetsrättslig art och bedöma om viss mark utgjorde en del av en samfällighet eller inte. Vidare talar tidsåtgången för denna slutsats. En timmes arbetstid har åtgått för att utreda förhållandena samt för att framställa nödvändiga underlag i form av kartor för att åskådlig- göra resultatet av utredningen. Enligt Lantmäteriets mening kan inte en sådan utredning av sakförhållanden utgöra något annat än ett uppdrag, för vilket vi har rätt att ta betalt. Nästa fråga som uppstår är om Lantmäteriet borde ha vidtagit ytterligare åtgärder för att komma i kontakt med K.K. innan uppdraget genomfördes. Närmast är att bedöma om myndigheten i tillräcklig mån har beaktat reglerna om serviceskyldigheten i 4 § FL. Av lagkommentaren till förvaltningslagen, /2003 sidan 68 m, framgår följande: Serviceskyldigheten är vidsträckt men inte obegränsad. I första stycket andra meningen sägs att hjälpen ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Myndighe- ten har alltså att göra en allmän lämplighetsbedömning från fall till fall av hur långt den ska sträcka sin service. Förenklat uttryckt kan konstateras att om- fattningen av serviceskyldigheten gjorts till en avvägningsfråga där myndig- heten får väga in olika kriterier vid bedömningen av hur långt serviceskyldig- heten sträcker sig i det enskilda fallet. I det nu aktuella ärendet var det handläggarens avsikt att kontakta K.K. för att upplysa honom om att hans förfrågan utgjorde ett uppdrag för vilket Lantmäteriet debiterade kostnaderna för utredningen. Som nämnts ovan lyck- ades inte handläggaren via telefon komma i kontakt med K.K.. Om man först beaktar kriteriet med hänsyn till frågans art kan konstateras att uppdraget ändå var av begränsad omfattning och inte skulle föranleda frågeställaren några större kostnader. Frågorna var även preciserade i en skrivelse och det förelåg inga tveksamheter om vad K.K. önskade få utfört och det fanns även en begäran om att få ett skriftligt svar. Det andra kriteriet med hänsyn till den enskildes behov av hjälp är även av intresse att belysa i sammanhanget. K.K:s fastighet Vånga 1:5 är en lantbruksfastighet som åsatts typkod 120. Ägaren av en sådan fastighet kan normalt sett anses vara mer insatt i de förhållanden som råder i fastighetsförhållanden och att Lantmäteri- et är en myndighet som tar ut avgifter för genomförda uppdrag. Även det förhållandet att K.K. är advokat och inträdde som ledamot av 1963 bör vägas in i bedömningen av det aktuella kriteriet. En erfaren advokat får helt naturligt anses ha bättre förutsättningar att bedöma konsekvenserna av olika handlingsalternativ än en person som inte besitter den kompetensen. En sammanvägd bedömning av omfattningen av service- skyldigheten i den aktuella frågan bör enligt Lantmäteriets mening leda till ett konstaterande att det rimligen inte kan krävas att Lantmäteriet skulle ha vid- tagit ytterligare åtgärder i den beskrivna situationen. Lantmäteriet anser dock att det är av största intresse att få ett klarläggande av JO hur situationen bör bedömas eftersom omfattningen av serviceskyldigheten ytterst är en avväg- ningsfråga som ibland kan vara svår att bedöma. Vidare kan konstateras att K.K. erhållit två utförliga skrivelser från Lant- mäteriet, dels från länslantmätaren vid det aktuella lantmäterikontoret, dels från Lantmäteriets chefsjurist. I båda skrivelserna redovisas tydligt Lantmäte- riets ställningstagande till K.K:s bestridande av betalningsskyldigheten. 2 012 /1 3:JO1 re redovisas grunderna för Lantmäteriets ställningstagande, som härigenom har klargjort inställningen till K.K:s bestridande. väljer senare att under protest betala fakturan. I den situationen bör K.K., om han inte vill acceptera fakturan, välja att föra frågan vidare till all- män domstol, tingsrätt, för fastställande av om han är betalningsskyldig för uppdraget eller inte. yttrade sig över remissvaret och efterlyste svar på vad som hänt med hans överklagande. I ett beslut anförde JO följande. Förvaltningslagen (1986:223), FL I 4 § FL föreskrivs att en myndighet ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksam- hetsområde. Hjälpen ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hän- syn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksam- het. Vidare ska frågor från enskilda besvaras och om någon enskild av misstag vänder sig till fel myndighet, bör myndigheten hjäl- pa honom eller henne till rätta. Enligt 23 § FL ska en skrivelse med överklagande ges in till den myndighet som har meddelat det överklagade beslutet. När skrivelsen har kommit in har myndigheten först att överväga om beslutet ska omprövas enligt 27 § FL. Om beslutet inte ändras på det sätt klaganden begär, ska myndigheten enligt 24 § FL pröva om skrivelsen med överklagandet har kommit in i rätt tid. Har skri- velsen kommit in , ska överklagandet avvisas. Om skrivelsen inte avvisas, ska den och övriga handlingar i ärendet överlämnas till överinstansen enligt 25 § FL. Överlämnandet bör normalt ske inom från det att överklagandet kommit in till beslutsmyndigheten (se t.ex. JO 2002/03 s. 359). Finns inga särskilda regler för vilken instansordning som gäller, är förvalt- ningsrätten rätt överklagandeinstans enligt 22 a § FL. Enligt 4 § andra stycket FL ska frågor från enskilda besvaras . Bestämmelsen innebär att en myndighet måste lämna någon form av svar. Om myndigheten finner att den inte kan eller bör stå till tjänst med t.ex. en begärd upplysning, ska den i varje fall tala om detta (jfr och , Förvaltningslagen med kommentar, 2010, s. 86 samt JO 2002/03 s. 147). Skulle myndigheten anse att en förfrågan är för omfattande för att rymmas inom serviceskyldigheten, ska den enskilde underrättas om den saken. Om en myndighet, som i detta fall, även bedriver uppdragsverksamhet, är det ange- läget att den enskilde får klart för sig i vilken egenskap myndigheten agerar. Lantmäteriet skulle således ha meddelat K.K. att myndigheten ansåg att hans 2 012 /1 3:JO1 brev inte kunde besvaras inom ramen för den allmänna serviceplikten och tagit reda på om han i stället ville ge myndigheten ett uppdrag att utreda saken mot betalning. Lantmäteriet kan inte undgå kritik för den bristande handlägg- ningen i denna del. JO:s granskning är inte avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. Mot denna bakgrund har min granskning inte avsett huruvida K.K:s specifika förfrågan i övrigt faller in under serviceskyldigheten enligt förvaltningslagen eller ska uppfattas som ett uppdrag. bestred fakturan men betalade den sedan. läm- nade han in en skrivelse till Lantmäteriet ställd till och uppställd som ett överklagande av fakturabeslutet. Såvitt framkommit av utredningen har Lantmäteriet inte vidtagit någon åtgärd i anledning av denna skrift. bad två gånger om bekräftelse på att överklagandet motta- gits, besked om Lantmäteriet omprövat beslutet samt besked om när hand- lingarna sänts till , men fick inget svar. Av Lantmäteriets remissvar kan utläsas att myndigheten ansåg att K.K. borde ha vänt sig till allmän domstol för fastställande av om han är betal- ningsskyldig för uppdraget eller inte. Här vill jag framhålla följande. I normalfallet inskränker sig beslutsmyn- dighetens handläggning till en kontroll av att skrivelsen med överklagandet har kommit in i rätt tid och att inga uppenbara felaktigheter förekommer i det överklagade beslutet. Därefter återstår bara att överlämna överklagandeskri- velsen och övriga handlingar till den myndighet som ska pröva överklagan- det. De övriga förutsättningarna som måste vara uppfyllda för att överklagan- det ska kunna tas upp till prövning, t.ex. om beslutet är sådant att det över huvud taget får överklagas och om den som klagar har klagorätt, prövas av överklagandeinstansen, se prop. 1985/86:80 s. 44. Jämför även JO:s beslut i dnr 5768-2009. Lantmäteriet skulle därför, enligt förvaltningslagens regler, ha prövat om överklagandet kommit in i rätt tid. Om det inte hade gjort det, skulle Lantmä- teriet ha avvisat det. I annat fall skulle Lantmäteriet ha lämnat över ärendet till överklagandeinstansen. Om det är oklart vilken instans som är rätt forum för överklagandet, bör det enligt min mening överlämnas till den myndighet klaganden ställt det till (jfr JO:s beslut i dnr 1990-2007). Jag ser allvarligt på att Lantmäteriet ännu inte har handlagt K.K:s över- klagande och att myndigheten dessutom inte besvarat hans förfrågningar . Lantmäteriet förtjänar kritik för det inträffade. 2 012 /1 3:JO1 Kritik mot en ledamot i en av en jävsfråga (Dnr 5247-2010) I en anmälan till JO framförde J.D. klagomål mot , ledamot i i . uppgav i huvudsak föl- jande. hade vid handläggningen av ett detaljplaneärende un- derlåtit att iaktta gällande bestämmelser om jäv. Han hade deltagit i hand- läggningen av ärendet vars utgång riskerade att väsentligt gynna eller skada honom själv genom den värdeförlust på hans fastighet som riskerades om broalternativet i ärendet valdes. hade vid stadsbyggnadsnämn- dens besiktning på plats förevisat alternativ som gynnade eller missgynnade honom själv. Han hade vidare vid beslut i stadsbyggnadsnämn- den röstat emot förslag som väsentligt kunde missgynna honom själv och för förslag som väsentligt kunde gynna honom själv. Handlingar i stadsbyggnadsnämndens ärende Stbn/2007:128 begärdes in och granskades. Därefter remitterades ärendet till stadsbyggnadsnämnden som anmodades att mot bakgrund av bestämmelserna i 6 kap. 24-25 §§ kommu- nallagen (1991:900) redogöra för handläggningen och myndighetens bedöm- ning av denna. gav in remissvar beslutat till vilket fogades en reservation mot beslutet från vissa ledamöter. Vidare bifo- gades ett yttrande från . I nämndens beslut angavs att inte deltagit i behandlingen av remissärendet. Stadsbyggnadsnämn- den yttrade bl.a. följande. Då befintligt järnvägsspår delvis bildar en barriär till det tänkta utbyggnads- området Herrgårdsgärdet framgår det tydligt att trafikförsörjningen till områ- det är den mest kritiska frågan i denna planprocess. Redan i planprogrammets samrådsmaterial beskrevs 4 olika alternativ för trafikförsörjning [] Efter samrådstidens utgång fick därför i uppdrag att utreda närmare vilket av ovanstående alternativ som var lämpli- gast att jobba vidare med. var klar med sin utredning som även gjorts i samarbete med . Tjänstemännens förslag förordade alterna- tiv 3 ovan med motiv som framgår av tjänsteskrivelsen. På stadsbyggnads- nämndens sammanträde återremitterades ärendet för besiktning på plats. 2 012 /1 3:JO1 En besiktning på plats genomfördes av stadsbyggnadsnämnden 2010-06- 14 då de olika alternativen för trafikförsörjning kunde studeras på plats. På stadsbyggnadsnämndens sammanträde fattades ett beslut som innebar att nämnden beslutade enligt tjänstemännens förslag om att jobba vidare med alternativ 3 ovan och att påbörja förhandling om markinköp av berörda fastigheter. I detta beslut deltog även (MP) vilket denna JO-anmälan handlar om. Vid detta beslut reserverade sig (S)-gruppen som utgör 5 ledamöter av 13 till förmån för alternativ 2 ovan. Jäv enligt kommunallagens 6 kap. 24-25 §§ föreligger ej för (MP) i denna fråga av följande skäl. Enligt 25 § stycke 1 framgår att jäv föreligger om ärendets utgång kan väntas medföra synnerligen nytta eller skada för honom själv eller någon närstående. De 4 olika trafiklösningar som beskrivits ovan som diskuterats i debatten påverkar totalt stora delar av hela samhälle. Alternativ 2 Broalternativet som diskuterats innehåller dessutom två olika lägen där ännu inte något val mellan dessa två lägen är gjort. Det ena alternativet ligger då ganska långt bort från fastighet. Sammantaget finns det inget som säger att det i detta läge kan avgöras huruvida fastighet skulle ha väsentlig nytta eller skada vad gäller fastighetsvärden etc. beroende av vilket trafikalternativ som väljs. Följande övrigt finns att yttra i sakfrågan: Utfallet av stadsbyggnadsnämndens beslut skulle med stor sannolikhet blivit samma även om inte deltagit i besiktning och beslut. Det fanns en ganska betryggande majoritet på 8-5 till förmån för tjäns- temännens förordade förslag. Det beslut som JO-anmälan avser utgör inget formellt beslut om myndig- hetsutövning enligt PBL som är överklagningsbart.