frsrdg · GZ04RR5 · 2012-06-01 00:00:00 — För att uppnå besparingarna avbröts flera materielprojekt som rörde direktanskaffning av materiel, vilket inte överensstämmer med principerna i regeringens materielförsörjningsstrategi. Många av de materielprojekt som avbröts för att nå besparingarna har återkommit, ibland till en högre kostnad. Både regeringen och Försvarsmakten hade kunnat säkerställa att besparingarna togs ut på ett mer effektivt sätt genom ett mer utvecklat samarbete. Granskningen visar också att regeringen inte har gett tillräcklig information om innebörden av besparingarna. Den nordiska stridsgruppen Nordic Battlegroup 2011 (RiR 2012:11) EU-stridsgrupperna är en del av EU:s koncept för militär snabbinsatsförmåga och ska kunna användas inom ramen för EU:s krishantering. Kännetecknande är att de ska kunna sättas in för att verka . har tagit ansvar för att organisera och producera en sådan styrka, Nordic Battlegroup 2008 (NBG08) samt Nordic Battlegroup 2011 (NBG11). har tidigare granskat framtagandet av NBG08. granskning av den andra nordiska stridsgruppen, NBG11, visar att framtagandet av NBG11 sammantaget fungerade bättre än vad som var fallet för NBG08. NBG11 anmäldes utan begränsningar till EU, och har inte funnit grund för att ifrågasätta detta. menar dock att det är viktigt att komma ihåg att en styrka av denna storlek och sammansättning sannolikt är mindre effektiv i situationer där konfliktnivån är hög. Försvarsmakten har tillvaratagit erfarenheter från NBG08, men vissa brister kvarstår. Svag samordning inom Försvarsmaktens högkvarter medförde att myndigheten inte lyckades få fram styrande dokument för förbandet . Detta påverkade bland annat materielförsörjningen samt utbildning och övning. Vidare tog Försvarsmakten risker när man planerade för materiel med knapp tillgång, som till exempel fordon. Regeringen har skärpt styrningen. En ram fastställdes till 1 600 svenskar, men denna och övrig styrning skedde sent i förhållande till förbandsproduktionen. (SfU) Vad blev det av de misstänkta bidragsbrotten? (RiR 2011:20) I syfte att minska omfattningen av felaktiga utbetalningar från välfärdssystemen infördes bidragsbrottslagen . Regeringen framhöll i propositionen att mycket talar för att brottsligheten mot välfärdssystemen kan vara omfattande och att den leder till stora felaktiga utbetalningar. har granskat statens insatser mot bidragsbrott efter införandet av bidragsbrottslagen. Granskningen visar att det finns effektivitetsbrister i hela kedjan av myndigheter som hanterar bidragsbrott. Bidragsbrottsärenden blir liggande vid myndigheterna och genomströmningstiderna är långa. Många ärenden läggs ned i olika delar av utredningskedjan, och många bidragsbrott inte upp. Det saknas ett lärande i utredningskedjan, och granskningen visar brister både vad gäller handläggarnas utbildning och återkopplingen från de brottsutredande myndigheterna. Det faktiska antalet bidragsbrott avviker dessutom från regeringens bedömning av brottslighetens omfattning. Det finns därmed en risk för att regeringens styrning baseras på en föreställning om att bidragsbrotten är fler än vad de faktiskt är, vilket kan leda till felaktiga prioriteringar. bedömer vidare att det straffrättsliga systemet för bidragsbrott inte är effektivt, vilket kan minska den förebyggande effekt som var regeringens huvudsakliga motiv till kriminaliseringen. Arbetet med bidragsbrott är inte heller lönsamt på alla myndigheter, och myndigheterna har fått olika förutsättningar att tillämpa lagen och uppfylla kraven på kostnadseffektivitet. (SoU) Statens försäljningar av apotek (RiR 2012:10) beslutade att omreglera apoteksmarknaden. Centralt i omregleringen var patient- och konsumentperspektivet. Konsumenterna skulle få ökad tillgång till läkemedel, bättre service och tjänsteutbud samt lägre läkemedelskostnader. Apoteksförsäljningarna var en viktig del av omregleringen. De skulle ske affärsmässigt och verka för omregleringens mål. har granskat om regeringen genomfört försäljningarna i enlighet med intentioner och om de redovisats på ett transparent och ändamålsenligt sätt. bedömer att regeringens genomförande inte var ändamålsenligt i förhållande till försäljningens mål. Det hade varit ändamålsenligt om regeringen analyserat i vilka avseenden och inom vilka områden det fanns risker för att marknaden ensam inte skulle kunna leverera det önskvärda resultatet. Regeringens organisering och arbetssätt i vissa delar av försäljningarnas genomförande motverkade en effektiv användning av statens resurser. Detta dels genom hur villkoren för marknaden preciserades, dels genom styrningen av . Regeringens rapportering till om hur försäljningarna genomförts är knapphändig och otydlig. Efter omregleringens genomförande kontrollerar staten, i allt väsentligt, två apotekskoncerner, vilket inte framgår tydligt av redovisningen till . bedömer att den statliga koncern, som kontrollerar den nya detaljistkedjan, Apoteksgruppen, fått ett informationsövertag på apoteksmarknaden. Tandvårdsreformen 2008 når den alla? (RiR 2012:12) Regeringen genomförde en ny tandvårdsreform 2008. Syftet med reformen var att utvidga den förebyggande tandvården och att erbjuda tandvård till en rimlig kostnad för personer med stora tandvårdsbehov. Regeringen införde därför ett allmänt tandvårdsbidrag för att öka besöksfrekvensen och ett högkostnadsskydd för att minska de ekonomiska hindren att genomföra den tandvård som behövs för personer med stora tandvårdsbehov. I rapporten granskas om målen med reformen uppfylls och om statens insatser har varit effektiva medel för att bidra till att målen nås. Granskningen visar att besöksfrekvensen ökat marginellt sedan reformen infördes och att den inte når upp till de nivåer som regeringen hoppades på. Det allmänna tandvårdsbidraget är varken känt eller utformat på ett sätt som gör att det leder till fler besök. Högkostnadsskyddet utgör visserligen ett bra skydd mot höga tandvårdskostnader. Men den höga graden av självfinansiering leder ofta till att personer med låga inkomster och stora tandvårdsbehov fortfarande har svårt att ta del av skyddet. bedömer att en förklaring till att målen med reformen inte har uppnåtts är att en stor del av befolkningen varken känner till högkostnadsskyddet eller det allmänna tandvårdsbidraget. Patientens ställning som tandvårdskonsument har inte stärkts. (UbU) Användningen av basanslaget för forskning och forskarutbildning (RiR 2011:21) I rapporten granskas hur basanslaget för forskning och forskarutbildning används vid universitet och högskolor. Basanslaget ska ge universitet och högskola förutsättningar att fatta långsiktiga beslut om sin forskning och att värna lärosätets integritet gentemot samarbetspartners. Granskningen visar att det saknas övergripande kunskap om hur basanslaget används och vad forskarutbildningen kostar. Detta försvårar för lärosätena att fatta välgrundade beslut om dimensionering och långsiktiga forskningssatsningar. Åtaganden om framtida samfinansiering av forskningsprojekt binder upp en betydande andel av lärosätenas nuvarande och framtida basanslag, vilket inte framgår i redovisningen. Detta innebär en finansiell risk. Vidare har vissa mindre lärosäten svårt att få sitt basanslag att räcka till mer än samfinansiering och delar av forskarutbildningen. Sammantaget innebär det att lärosätena kan få svårt att uppfylla intentioner med basanslaget och att värna sin integritet gentemot sina samarbetspartner. konstaterar i granskningen att lärosätena behöver utveckla sin interna redovisning så att den ger bättre underlag för att bedöma risker, prioritera och följa upp basanslagets användning. Vidare konstateras att regeringen inte följer upp basanslagets användning, vilket enligt innebär en risk att regeringen saknar kunskap för att effektivt kunna styra tilldelningen av basanslag och att följa upp om de intentioner som har haft med basanslaget uppnås. Lika betyg, lika kunskap? En uppföljning av statens styrning mot en likvärdig betygssättning i (RiR 2011:23) I granskningen undersöks statens insatser för en likvärdig betygssättning i . Problemet med bristande likvärdighet i betygssättningen har varit känt , och omfattande insatser har vidtagits för att åtgärda problemet, utan uppenbara framgångar. granskning tyder på att de metoder som har använt för att styra mot en mer likvärdig betygssättning genom olika typer av stöd inte har fått ett tillräckligt genomslag bland de betygssättande lärarna. Någon bred utvärdering av orsakerna till att betygssättningen fortfarande inte är likvärdig har heller inte gjorts. Ansvaret för att betygssättningen sker på ett likvärdigt sätt är delat mellan staten och kommunala eller enskilda huvudmän. Det komplicerar styrningen. Den bild som framträder i granskningen är att staten inte fullt ut använder sitt mandat att styra mot en likvärdig betygssättning. stödmaterial har inte fått genomslag hos de betygssättande lärarna. De nationella ämnesproven har för många syften och mål för att stödja en likvärdig betygssättning. Skollagen har ändrats så att huvudmännens och rektorernas ansvar generellt har blivit tydligare. Det är viktigt att analyserar vad skolhuvudmännens tydligare roll innebär och utifrån den analysen inriktar sin styrning så att skolhuvudmännens ansvar för att skapa förutsättningar för en likvärdig betygssättning får effekt. Svensk klimatforskning Vad kostar den och vad har den gett? (RiR 2012:2) För att nå de långsiktiga klimatmålen är forskning och teknikutveckling väsentliga. I rapporten granskas hur mycket staten satsar på klimatforskningen, vilka områden forskningen är inriktad mot och vilka resultat forskningen har lett till. Granskningen fokuserar främst på klimatforskning som direkt eller indirekt handlar om att minska utsläppen av växthusgaser. övergripande slutsats är att klimatforskningen har potential att bidra till att klimatmålen kan nås. Granskningen visar att svensk klimatforskning fått mer pengar och producerar många vetenskapliga artiklar och patentansökningar. Men regeringens uppföljning av klimatforskningens omfattning, inriktning och resultat är otillräcklig. Därmed är det oklart i vilken utsträckning klimatforskningen faktiskt stöder klimatmålen och bidrar till minskade utsläpp samt om forskningsresultaten kommer till användning i näringslivet och samhället. Varken regeringen eller forskningsfinansiärerna har tagit fram en gemensam definition av klimatforskning i . Det finns ingen myndighet eller departement som har utpekat ansvar för att samordna klimatforskningen och dess resultat. Vidare saknar regeringen en samlad strategi för hur klimatforskningen ska bidra till att minska utsläppen av växthusgaser. För att klimatforskningen ska fungera som ett effektivt klimatpolitiskt styrmedel behövs en samlad strategi eller handlingsplan som konkretiserar forskningens bidrag till klimatmålen. Att styra självständiga lärosäten (RiR 2012:4) Högskolan är en av de största statliga sektorerna. Närmare en halv miljon människor har sin vardag, antingen som student eller anställd, vid något av landets cirka fyrtio universitet och högskolor. har inom ramen för sin strategi Statens roll i utbildningssystemet granskat regeringens styrning av verksamheten vid universitet och högskolor samt hur lärosätena leder och följer upp sin verksamhet. Denna avslutande granskningsrapport visar att systemen för resurstilldelning skapar risker som motverkar hög kvalitet och effektivt resursutnyttjande. Forskningen i högskolan finansieras med såväl direkta anslag till lärosätet som forskningsbidrag som beviljas av externa finansiärer. Detta tudelade system har medfört vissa effektivitetsproblem. Forskningsvolymen har inte expanderat i takt med att medel tillförts, varför de oförbrukade forskningsbidragen och lärosätenas myndighetskapital har ökat. Det finns risker för att kurser och program inom högskolan inte alltid genomförs med de krav på hög kvalitet och god resursnivå som bör ställas. Styrningen skapar drivkrafter mot likriktning, som den inte stödjer forskningsanknytning av grundutbildningen. Regeringen har inte tagit några initiativ för att närmare precisera begreppet forskningsanknytning. Granskningen visar brister när det gäller lärosätenas uppföljning av hur tilldelade resurser kommer till användning inom verksamheten. Det finns svagheter när det gäller uppdelningen mellan kostnader för grundutbildningen och kostnader för forskningen. () och järnvägen längs hur har det blivit och vad har det kostat? (RiR 2011:22) I rapporten granskas satsningen på , ett av största infrastrukturprojekt. Granskningen har inriktats på om ändamålen med banan nås och vad de totala kostnaderna blir för staten. drar slutsatsen att intentionerna med inte kommer att nås på det sätt som var tänkt. Underlaget inför beslutet om var inte rättvisande och innehöll stora fel, exempelvis om vilka restider som skulle bli möjliga att nå. Det saknades också information om att det skulle bli för många tåg på Ostkustbanan mellan och , vilket begränsar trafik. Även efter att beslutet fattades har regeringens och planering varit bristfällig. är beroende av omkringliggande banor för att fungera effektivt. Det krävs därför att planeringen av sammanhängande infrastrukturprojekt samordnas, det vill säga att man har ett systemperspektiv. Bristen på ett systemperspektiv har lett till att banan under inte kan användas som var tänkt. De sammanlagda kostnaderna för att uppnå ändamål uppgår till och är högre än vad som uppskattats inför beslutet om att bygga banan. Det beror på fördyringar och på behovet av ytterligare investeringar i omkringliggande järnvägsnät. Fördyringarna beror både på ökade samhällskrav och på underskattade kostnader. Medfinansiering av statlig infrastruktur (RiR 2011:28) Regeringen gav 2008 trafikverken i uppdrag att undersöka möjligheterna till medfinansiering av statens infrastrukturinvesteringar för perioden 20102021. Trafikverken slöt därför mellan och över 50 medfinansieringsavtal, som främst avsåg ekonomiska bidrag, trängselskatt samt väg- och banavgifter. Det var också vanligt att lokala intressenter lånade ut investeringsmedel räntefritt till trafikverken, så kallade förskotteringar, för att tidigarelägga vissa infrastrukturprojekt. I rapporten granskas effektiviteten i denna medfinansieringssatsning. Av granskningen framgår att och regeringen inte gav trafikverken några riktlinjer för hur målkonflikterna i uppdraget skulle hanteras. Trafikverken tog inte heller fram tydliga riktlinjer och principer för hur förhandlingarna om medfinansiering skulle genomföras. Detta ledde till att förhandlingarna inte bedrevs enhetligt och inte dokumenterades på ett tillräckligt bra sätt. Granskningen visar att medfinansierade projekt fått förtur framför andra projekt. Det leder till att mer kostnadseffektiva lösningar på existerande trafikproblem, exempelvis billigare ombyggnadsåtgärder eller trafikdämpande åtgärder, inte prövas i tillräcklig utsträckning. , och regeringen har därmed frångått den viktiga principen om högsta möjliga samhällsekonomiska effektivitet i användningen av statens medel. Medfinansieringssatsningen har visserligen lett till att utrymmet för investeringar i infrastruktur ökat. drar dock slutsatsen att tillskottet till de statliga medlen inte är så stora som regeringen rapporterat. Infrastrukturplanering på väg mot klimatmålen? (RiR 2012:4) Statens investeringar i infrastruktur ska bidra till ökad tillgänglighet och begränsad klimatpåverkan. Inför den senaste infrastrukturplaneringen för perioden 20102021 uttalade i sitt ställningstagande att investeringar i ny infrastruktur sammantaget behöver bidra till att minska koldioxidutsläppen och att det krävs en prioritering av objekt som bidrar till en sådan utveckling. I granskningen undersöks om styrningen mot klimat- och transportpolitiska mål är transparent och om rapporteringen till är rättvisande. Granskningen visar att regeringen inte har tydliggjort sambandet mellan lönsamhet, trafikökningar och ökade koldioxidutsläpp. Lönsamheten för många investeringsobjekt bygger på antaganden om trafikvolymer och trafikökningar som med nu tillgänglig kunskap sannolikt är svåra att förena med klimatmålen. Eftersom regeringen inte har tydliggjort sambandet mellan lönsamhet, trafikökningar och ökade koldioxidutsläpp blir rapporteringen till inte transparent, konsistent, eller rättvisande utifrån klimatmålen. Granskningen visar också att koldioxidutsläppen som följer av den nationella planen har underskattats. Enligt bedömning har både regeringens otydliga styrning av hur klimatmålen ska beaktas och trafikverkens tillämpning av prognosmodeller under åtgärdsplaneringen bidragit till underskattningen. Det är osäkert om den nationella planen sammantaget leder till minskade koldioxidutsläpp och därmed bidrar till klimatmålen. En rättvisande redovisning behövs för att ska kunna fatta välgrundade infrastrukturbeslut. regionala medfinansiering (RiR 2012:8) Regeringen gav 2007 en statlig förhandlare i uppdrag att förhandla med regionala företrädare för och om medfinansiering av . Förhandlingen resulterade i ett avtal som innebär att regionen bidrar med till byggandet av , men också i att staten åtar sig att bygga flera stora järnvägsprojekt i . I rapporten granskas om medfinansieringen av har varit effektiv. Granskningen visar att medfinansieringen har lett till att viktiga principer för planering och finansiering av transportinfrastruktur har frångåtts. Projekten som utgör statens övriga åtaganden i avtalet om medfinansiering av jämfördes inte med andra projekt i landet. gör bedömningen att om projekten prioriterats utifrån de samhällsekonomiska analyser som togs fram under den senaste planomgången hade de troligtvis prioriterats lägre. Medfinansieringen har vidare medfört risker och kostnader för både staten och den offentliga sektorn som helhet. Medfinansieringen har inte heller varit tillräckligt underbyggd och transparent. Regeringen har inte informerat om kostnaderna för de åtgärder som staten åtar sig att genomföra i och med avtalet om regionala medfinansiering. Vidare framgår inte i den kommunala redovisningen de faktiska kostnaderna för kommunerna som medfinansieringen leder till. Dessutom hade ingen statlig aktör ett tydligt ansvar för att tillgodose allmänintresset i förhandlingarna. () Regelförenkling för företag regeringen är fortfarande långt från målet (RiR 2012:6) I granskningen undersöks regeringens arbete att förenkla reglerna för företag . Granskningen visar att regeringen inte har uppnått det övergripande målet med regelförenklingsarbetet, nämligen att företagen ska uppleva en märkbar positiv förändring i sin vardag. upplever att regelverken har blivit enklare. Regeringens delmål att minska företagens administrativa kostnader har heller inte uppnåtts. Det finns flera problem i utformningen av regelförenklingsarbetet. Arbetet har i alltför stor utsträckning fokuserat på företagens administrativa kostnader, vilka endast är en delmängd av företagens totala kostnader till följd av regler. Endast två av fem företag anger de administrativa kostnaderna som mest betungande då de får välja mellan olika alternativ. Detta innebär en risk att arbetet inriktas på fel områden, det vill säga att åtgärder inte sätts in där de gör som mest nytta. bedömer att arbetsprocessen i regelförenklingsarbetet inte har utformats på ett strategiskt riktigt sätt och anser att arbetet skulle ha kunnat tjäna på en tydligare styrning uppifrån och ned där regeringen hade valt ut prioriterade regelområden. En fördjupad analys på skatteområdet visar också att de konsekvensutredningar som ligger till grund för införandet av nya regler har stora brister när det gäller att redovisa förslagens effekter för företagen. () DO och diskrimineringsfrågorna (RiR 2012:3) har granskat () för att analysera orsakerna till att myndigheten initialt haft problem att genomföra hela sitt uppdrag på ett sätt som motsvarar förväntningarna. Granskningen har också syftat till att bedöma vilka åtgärder som behövs för att DO ska kunna bedriva ett effektivare arbete mot diskriminering. Komplexiteten i att skapa en enda myndighet av fyra har präglat myndighetens möjligheter att forma sin verksamhet utifrån de krav som ställs. DO har haft problem med långa handläggningstider och låg aktivitet i det förebyggande arbetet. Granskningen visar att verksamheten kommit att bli ärendestyrd. Detta förhållande har gått ut över möjligheten att nå resultat inom de delar av DO:s uppdrag som är inriktat mot förebyggande arbete. bedömning är att DO, verksamhet, fortfarande står inför ett antal strategiska utmaningar när det gäller hur myndigheten ska utforma sina insatser och balansera dem mot varandra för att ge största möjliga effekt. DO behöver bland annat fortsätta att utveckla hur tillsynsarbetet och den främjande verksamheten kan samverka. DO saknar också fortfarande ett systematiskt arbete med riskanalys av förekomsten av diskriminering. Granskningen visar också att regeringens styrning av DO har varit återhållsam, och uppföljningen av myndighetens arbete bör utvecklas. Effektivitetsmätning som metod för att jämföra arbetsförmedlingskontor (RiR 2012:9) har granskat Arbetsförmedlingens resurseffektivitet genom jämförelser mellan arbetsförmedlingskontor. Granskningen har även undersökt hur regeringen styr Arbetsförmedlingens arbete för att åstadkomma en effektiv verksamhet. konstaterar att ett flertal av arbetsförmedlingskontoren bedriver sin verksamhet resurseffektivt och att de inte kan öka mängden prestationer utan att ytterligare resurser tillförs. Det finns dock arbetsförmedlingskontor med en förbättringspotential. Medeltalet för förbättringspotentialen är . En stor del av den beräknade förbättringspotentialen som observerats kan ha att göra med kontorens inre arbetssätt, såsom organisering, styrning och ledarskap. bedömer därför att Arbetsförmedlingen bör ha stor möjlighet att ta vara på förbättringspotentialen genom ett internt utvecklingsarbete. Den förbättringspotential som beräknats är inte jämnt fördelad mellan arbetsförmedlingskontoren, och effektiviseringsarbetet bör inriktas mot förmedlingskontor med stor förbättringspotential. anser även att Arbetsförmedlingen återkommande bör följa upp sin resurseffektivitet som ett komplement till det pågående arbetet med att analysera myndighetens kostnadseffektivitet. För att Arbetsförmedlingen ska kunna göra detta är det viktigt att nödvändig information sammanställs och kvalitetssäkras på ett systematiskt sätt på kontorsnivå. Enligt görs detta inte . , 15-2011-1446, yttrande över Europeiska kommissionens förslag om revision (dnr Ju2011/8676/L1). INTOSAI Task Force Global Financial Crisis. I en av skrivelserna behandlar regeringen två av granskningsrapporter.