frsrdg · H004JO1 · 2012-11-07 00:00:00 — Frågan har även uppmärksammats av JO i ett ärende som gällde intagning av en flicka vid ett s.k. särskilt ungdomshem trots att det inte fanns en dom om vård med stöd av 3 § lagen (1992:52) med särskilda be- stämmelser om vård av unga (LVU), se JO:s ämbetsberättelse 2010/11 s. 368 (särskilt s. 383). Det som har kommit fram i detta och det tidigare ärendet väcker frågan om det inte borde tydliggöras, i socialtjänstförordningen eller andra föreskrifter, vilket ansvar SiS har för att kontrollera att det finns förutsättningar för tvångsvård av den enskilde. Jag sänder därför en kopia av detta beslut till för kännedom. Jag finner även skäl att för kännedom tillställa , som har tillsyn över bl.a. LVM-hemmen, en kopia av beslutet. Jag har i ett särskilt beslut denna dag uttalat kritik mot två befattningshava- re vid för deras handläggning av ärendet avseende F.O. (dnr 6513-2009). Vidare har JO i ett beslut denna dag uttalat sig om handläggningen vid Kammarrätten i av F.O:s överklagande (dnr 6485-2010). Kritik mot en socialnämnd som underlåtit att vidarebefordra ett överklagande till förvaltningsrätten därför att det överklagade beslutet enligt nämndens mening inte gick att överklaga (Dnr 889-2011) I en anmälan, som kom in till JO , framförde A.P. och S.E. klagomål mot i kommun rörande handläggningen av ett ärende angående umgänge med deras barnbarn. De anförde bl.a. följande. gjorde de en ansökan till socialnämnden om att nämnden skulle föra talan i domstol om umgänge mellan dem och deras barnbarn. Först vid socialnämndens sammanträde fattades beslut om att inte föra en sådan talan. bedömning bortsåg från barnbar- nens behov av att träffa dem. De överklagade beslutet men överklagandet vidarebefordrades inte till förvaltningsrätten eftersom förvaltningen ansåg att beslutet inte var överklagbart. 2 012 /1 3:JO1 i kommun anmodades att inkomma med yttrande i fråga om A.P:s och S.E:s överklagande borde ha vidarebefordrats till förvalt- ningsrätten. Som sitt remissvar lämnade nämnden ett yttrande som hade upprättats vid socialförvaltningen. I yttrandet anfördes i huvudsak följande. Makarna inkommer med en ansökan om att socialnämnden ska föra talan mot vårdnadshavaren enligt 6 kap. 15 a § för att de skall få ett umgänge med sina barnbarn. inledde utifrån detta en utredning. Nämnden har prövat ärendet och fattat beslut . A.P. begärde och fick företräde inför socialnämndens beslut. Hon hade tidigt i utredningsskedet informerats om att de vid ett för dem negativt beslut inte hade möjlighet att överklaga det enligt förvaltningslagen och att de inte kunde få laglighetsprövning av beslutet eftersom de inte är kommuninnevånare. Då beslutet inte går att överklaga (prop. 2005/06:99 sid 56 och 57) har ingen besvärshänvisning (Förvaltningsbesvär) lämnats med beslutet. Den enskilde har efter det att de erhöll beslutet, skickat in en överklagan och socialnämn- den har åter informerat dem om att beslutet inte kan överklagas genom för- valtningsbesvär. Hänvisningar har gjorts till prop. 2005/06:99. Överklagandet har inte lämnats vidare till Förvaltningsdomstolen eftersom beslutet inte får överklagas. Enligt 22 § Förvaltningslagen, ett beslut får överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom emot och beslutet kan överklagas. Aktuellt beslut kan inte överklagas. Regler om hur beslut överklagas med laglighetsprövning finns i 10 kap. 4 och 5 §§ Kommunallagen. Varje medlem av en kommun har rätt att få lag- ligheten av ett beslut prövad genom att överklaga till förvaltningsrätten. Vem som är medlem i en kommun regleras i l kap. 4 § KL. Begäran om laglighets- prövning ska alltid insändas direkt till förvaltningsrätten. Av Förvaltningsla- gens 4 § följer en allmän serviceplikt för myndigheten vilket inbegriper en skyldighet att om en handling felaktigt skickats till nämnden så ska nämnden ombesörja att den översändes till rätt instans. Den nu aktuella överklagan kan inte tolkas på annat sätt än att det var en överklagan om en önskan om änd- ring i själva sakfrågan (umgänget). Det faktum att de klagande inte är kom- munmedlemmar men dock haft partsställning i sakärendet tillsammans med att varje ärende där någon enskild är part skall handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersatts (7 § FL) vilket får anses ha skett i detta ärende, kan ha bidragit till att handlingarna inte skicka- des till förvaltningsrätten. Det får dock anses att i mål gällande laglighets- prövning i stort också inbegriper momentet att göra en prövning om någon är behörig att anföra laglighetsbesvär. A.P. och S.E. yttrade sig över remissvaret. Av yttrandet framgick bl.a. att deras överklagandeskrivelse hade översänts till Förvaltningsrätten i . A.P. och S.E. inkom därefter med ytterligare synpunkter. JO inhämtade Förvaltningsrättens i beslut i mål nr 1603-11 och Kammarrättens i protokoll i mål nr 1205-11. Av handlingarna framgick bl.a. att förvaltningsrätten hade avvisat överklagandet eftersom nämndens beslut inte var överklagbart och då A.P. och S.E., som folkbokförda i , saknade rätt att begära laglighetsprövning av beslut fattade av kommun. Kammarrätten bevil- jade inte prövningstillstånd. I ett beslut anförde JO följande. 2 012 /1 3:JO1 JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndig- heterna har följt de regler som gäller för förfarandet, dvs. att myndigheterna har agerat korrekt i formellt hänseende. Jag anlägger inte några synpunkter på den bedömning som låg till grund för nämndens beslut att inte väcka talan om umgänge. Min granskning har inriktats på handläggning av A.P:s och S.E:s överklagande. Av 6 kap. 15 § (FB) följer att ett barn ska ha rätt till um- gänge med föräldrar som det inte bor tillsammans med samt att vårdnadsha- varna har ett gemensamt ansvar för att barnets behov av umgänge med någon annan som står det särskilt nära så långt som möjligt tillgodoses. Enligt 6 kap. 15 a § andra stycket FB får rätten på talan av socialnämnden besluta om umgänge mellan barnet och någon annan än en förälder. Vid be- dömningen av om en sådan talan ska föras ska socialnämnden särskilt beakta barnets behov av umgänge med sina morföräldrar och farföräldrar och andra som står barnet särskilt nära. En närstående som vill ha umgänge med barnet kan inte själv väcka talan vid domstol utan det är socialnämnden som beslutar om talan ska föras. Soci- alnämndens beslut i saken kan inte överklagas enligt reglerna om s.k. förvalt- ningsbesvär. I förarbetena till lagstiftningen uttalade regeringen följande (prop. 2005/06:99 s. 56 f.). Regeringen delar kommitténs bedömning att det inte heller nu bör ges en talerätt för närstående. Det är av största vikt att barnet inte utsätts för fler processer, kanske med åtföljande umgängesutredningar m.m., än som är abso- lut nödvändiga. Av naturliga skäl är en sådan avvägning inte lätt att göra för en utomstående person, som vill ha ett umgänge med barnet men som inte får detta till följd av motstånd från barnets vårdnadshavare. får förutsättas på ett mera objektivt sätt överväga om de nackdelar som en pro- cess för med sig från barnets synpunkter vägs upp av de fördelar som ett um- gänge kan leda till. Av samma skäl bör det inte heller som ett par remissin- stanser föreslår införas någon möjlighet att överklaga nämndens beslut att inte väcka talan. En nämnds beslut att inte väcka talan kan således inte överklagas i sak av den enskilde, dvs. det är inte möjligt att få till en prövning genom förvaltningsbe- svär. Beslutet kan endast överklagas för laglighetsprövning enligt bestämmel- serna i 10 kap. kommunallagen (1991:900), KL. Detta förutsätter att den som klagar är medlem i den kommun som har fattat beslutet. När ett beslut överklagas genom förvaltningsbesvär ska enligt 23 § andra stycket (1986:223), FL, överklagandet ges in till den myndighet som har meddelat beslutet. prövar om skrivelsen med överkla- gandet har kommit in i rätt tid. Har skrivelsen kommit in , ska myn- digheten enligt huvudregeln avvisa den (24 § FL). Om skrivelsen inte avvisas ska myndigheten i enlighet med 25 § FL överlämna skrivelsen och övriga handlingar i ärendet till den myndighet som ska pröva överklagandet, dvs. I förarbeten till FL anfördes bl.a. följande (prop. 1985/86:80 s. 44 f.). 2 012 /1 3:JO1 För att ett överklagande ska tas upp till prövning är det inte tillräckligt att klagandens skrivelse har kommit in i rätt tid. Vissa andra förutsättningar mås- te också vara uppfyllda: beslutet ska vara sådant att det över huvud taget får överklagas, endast den får överklaga som har ett visst intresse i saken osv. Dessa förutsättningar kan vara svåra att bedöma och kräver då särskilda över- väganden som i allmänhet görs bäst i samband med prövningen i högre in- stans. De bör därför liksom prövas av den instansen. När överklagandet inkom till förvaltningen borde överklagandet efter rätt- tidsprövning ha överlämnats utan dröjsmål till förvaltningsrätten. Det hade därefter ankommit på domstolen att ta ställning till om beslutet kunde över- klagas. Av förvaltningsrättens beslut framgår att så också skett. Nämnden har i sitt remissvar även uttalat att eftersom en laglighetspröv- ning av beslutet inte var möjlig, mot bakgrund av att A.P. och S.E. inte var kommuninnevånare, så vidarebefordrades överklagandet inte heller av den anledningen till förvaltningsrätten. När ett beslut överklagas för laglighetsprövning ska överklagandet, enligt 10 kap. 57 §§ KL, ges in till förvaltningsrätten. Överklagandet ska ha kom- mit in till förvaltningsrätten från den dag då det tillkännagavs på kommunens, eller kommunalförbundets anslagstavla att pro- tokollet över beslutet justerats. Om överklagandet före klagotidens utgång har kommit in till kommunen, eller kommunalförbundet i stället för till förvaltningsrätten ska överklagandet ändå prövas. I 4 § tredje stycket FL föreskrivs att om någon enskild av misstag vänder sig till fel myndighet, bör myndigheten hjälpa honom till rätta. I detta ligger bl.a. att om det till myndigheten inkommer en felsänd handling, bör hjälpen i regel lämnas genom att myndigheten sänder handlingen vidare till rätt myn- dighet. Ofta är det lämpligt att myndigheten underrättar den enskil- de om vart den har vidarebefordrat handlingen. Förvaltningen borde således i nära anslutning till att överklagandet inkom, som en serviceåtgärd, ha över- lämnat detta till förvaltningsrätten om förvaltningen bedömt att skrivelsen utgjorde en begäran om laglighetsprövning. Det ankom inte på förvaltningen att bedöma huruvida A.P. och S.E. Den frågan skulle förvaltningsrätten ta ställning till. Det kan således konstateras att det ålåg förvaltningen att vidarebefordra A.P:s och S.E:s överklagande till förvaltningsrätten. Det har framkommit att förvaltningen vidarebefordrade överklagandeskrivelsen till förvaltningsrätten , dvs. efter det att den inkom till förvaltningen. Förvaltningens handläggning förtjänar kritik. Vad A.P. och S.E. har anfört i övrigt ger inte anledning till något uttalande från min sida. 2 012 /1 3:JO1 Stöd och service till vissa funktionshindrade En socialförvaltning som informerar en enskild om förutsättningarna för att bevilja en insats måste uttrycka sig så, att den enskilde inte känner sig pressad att återta ansökan eller får uppfattningen att saken redan är avgjord (Dnr 714-2011) I en anmälan, som kom in till JO , framförde , som är god man för E.O., klagomål mot Myndigheten för personer med funk- tionsnedsättning i kommun. Klagomålen gällde förvaltningens handläggning av ett ärende rörande insatser enligt LSS. Hon uppgav bl.a. följande. hjälpte hon E.O. med att ansöka om insatser enligt LSS. Myndigheten gjorde en utredning och ett hembesök med ADL-terapeut . kallades hon och E.O. till ett möte med handläggaren i ärendet. Vid mötet informerades hon om att E.O:s ansökan inte skulle beviljas. Hon uppmanades därför att ta till- baka E.O:s ansökan, vilket också skedde. Genom att ta tillbaka ansökan kun- de E.O., som hon uppfattade det, erhålla andra insatser. Hon förstod inte att E.O. hade rätt att få ett beslut som kunde överklagas. När hon förstod konse- kvenserna av sitt handlande bad hon att förvaltningen skulle återuppta E.O:s ansökan om personlig assistans enligt LSS och meddela ett beslut i ärendet. Då fick hon besked om att en ny ansökan måste göras. Inledningsvis inhämtades vissa handlingar från förvaltningen. Därefter anmo- dades i kommun att inkomma med utredning och yttrande över vad som hade framförts i anmälan till JO. I remissvaret anförde nämnden bl.a. följande. Myndigheten har som målsättning att slutföra den här typen av utredning . Om den enskilde under utredningens gång uppger att han eller hon vill återkalla sin ansökan och är intresserad av någon insats ska ärendet avslutas genom ett beslut. Beslutet måste vara formulerat så att det inte råder någon tvekan om att den enskildes önskemål har beaktats. E.O:s ansökan om personlig assistans enligt 9 § 2 LSS inkom till myndig- heten . Därefter påbörjades en utredning som uppenbarligen aldrig fullföljdes utan den enskilde uppmanades att återta ansökan med motivering- en att det sannolikt skulle fattas ett avslagsbeslut. Den enskilde valde då att återta ansökan. ångrade den enskilde återtagandet och ville ha ett beslut. Då fick hon beskedet att hon ska lämna in en ny ansökan avseende insatsen personlig assistans enligt 9 § 2. En ansökan lämnades muntligt , utredning inleddes och avslagsbeslut fattades (se bilaga 2 här utelämnad; JO:s anmärkning). 2 012 /1 3:JO1 När det gäller huruvida handläggare har uppmanat sökande att återta sin ansökan framkommer följande: kontaktar utredaren god man per telefon. Utredaren meddelar att utifrån de uppgifter som inkommit under besöket på Myndighe- ten 09-07-28 är bedömningen att E.O. inte har rätt till personlig assistans enligt 9 § 2 LSS. Utredaren frågar om hon med bakgrund av det faktum att det med stor sannolikhet kommer att bli ett avslag vill återta ansö- kan om personlig assistans och det vill är inte ett lämpligt förfaringssätt. Den enskilde har inte fått sådan information att han eller hon kan förstå utredningsprocessen och tillvarata sina intressen. Myndigheten kommer att upprätta en skriftlig rutin gällande återtagande av ansökningar för att detta inte skall uppstå igen. När det gäller att den sökande tvingades att på nytt lämna in en ansökan om personlig assistans samt att hon ännu inte erhållit beslut. Här har nämnden brustit i sin serviceskyldighet. Sektionsledaren borde inte ha begärt in en ny ansökan utan borde ha återupptagit den tidigare utredningen om personlig assistans. Den nya ansökan om personlig assistans inkom och utredning inleddes . skickas utredningen för kommunicering och beslut om avslag på insatsen fattas . Se bilaga 2 (här utelämnad; JO:s anmärkning). Det innebär att utredningsförfarandet tog närmare 7 månader vilket är oac- ceptabelt . Myndigheten har haft hög arbetsbelastning. Trots det är det oacceptabelt att den enskilde drabbas av den här sortens felak- tig handläggning. Vidtagna samt planerade åtgärder Myndigheten har förstärkts med handläggningsresurser, dels en tillsvidare- tjänst samt en tillsvidaretjänst . Dessutom två tjänster som tillfällig förstärkning med förlängning . Myndigheten följer kontinuerligt upp att handläggningsresurserna är tillräck- liga i förhållande till uppdraget. har arbete pågått kontinuerligt med att utforma riktlin- jer och rutiner till stöd i handläggningsarbetet. En kvalitetsutvecklare är an- ställd på myndigheten och börjar . Det innebär ytterligare resurser att sammanställa och utveckla arbetet med att stärka rättssäkerheten. arbetar myndigheten också med att utveckla metodstöd med syfte att höja kompetens avseende handläggning och dokumentation. Myndigheten har också genomgått två organisationsutvecklingar det senas- te året för att stärka brukarens rättssäkerhet. där samtliga handläggare samt arbetsledning deltagit har arrangerats . Inriktningen har varit aktuell lagstiftning, såväl LSS som socialtjänstlagen, samt handläggning och dokumentation. bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. En ansökan om insats enligt LSS ska alltid leda till ett beslut som, om beslutet går den enskilde emot, kan överklagas till en förvaltningsdomstol. Om den enskilde under utredningen av ärendet tar tillbaka ansökan ska förvaltningen givetvis avsluta ärendet. Det finns inte något hinder mot att den som handläg- 2 012 /1 3:JO1 ger ett ärende om en insats informerar den enskilde om förutsättningarna för att en insats ska beviljas. Förvaltningen måste dock vara mycket försiktig under diskussionen med den enskilde så att han eller hon inte känner sig pres- sad att återta en ansökan eller att den enskilde får uppfattningen att saken redan är avgjord. Förvaltningen måste vinnlägga sig om att upplysa den en- skilde om att han eller hon alltid har rätt att få ett beslut i saken och om möj- ligheten att få rätten till en insats prövad av domstol. I det nu förevarande fallet upplyste handläggaren vid förvaltningen E.O. om att ansökan inte skulle beviljas och uppmanade henne att ta tillbaka den. Enligt anmälan fick E.O. inte information om att hon kunde få ett formellt avslagsbeslut och att hon hade rätt att överklaga beslutet. Som nämnden har medgett i sitt remissvar var det inte ett lämpligt förfaringssätt. Myndighetens agerande har medfört att handläggningen av E.O:s ärende dragit ut . Nämnden har i sitt remissvar anfört att handläggningstiden i det aktuella ärendet har kommit att bli oacceptabelt lång. Jag delar den upp- fattningen. Enligt nämnden har organisatoriska och resurstilldelande åtgärder vidtagits för att förbättra handläggningsrutinerna kring inkomna ansökningar. Vidare ska en skriftlig rutin upprättas gällande handläggningen vid återtagan- de av ansökningar. Mot den bakgrunden anser jag mig kunna lämna saken. Vad som i övrigt framkommit föranleder inte någon åtgärd eller något utta- lande från min sida. Med den kritik som har uttalats ovan avslutas ärendet. Utformningen av beslut om insatser enligt LSS; fråga om nämnden i sitt beslut borde ha angett var insatser i form av korttidstillsyn och korttidsvistelse skulle utföras (Dnr 6845-2010) framförde i en anmälan, som kom in till JO , klagomål mot tjänstemän vid i angå- ende handläggningen av ett ärende om insatser enligt LSS till hennes son, J. (född ). Hon anförde bl.a. följande. Efter att de flyttat in från en annan stadsdel i kommunen har hon haft kontakt med stadsdelsförvalt- ning . Hon har ansökt om bl.a. fritidsverksamhet för J. på den friskola (Ikasus) där han går (framställningen handlades som en ansökan om korttidstillsyn för skolungdom utanför det egna hemmet i an- slutning till skoldagen samt under lov enligt 9 § 7 LSS; JO:s anmärkning). Ansökan avslogs med hänvisning till att kostnaden var för stor. I stället har andra lösningar föreslagits som inte alls passar för pojken. Det beslut som fattades går inte att förstå, t.ex. vad avser hur tiden för beviljade insatser för- håller sig till hennes arbetstid, som innefattar tjänstgöring och nät- ter. När hon frågar handläggarna om vad som ska gälla när hon jobbar natt får hon inget svar. Utredningen inför beslutet har varit mycket långdragen och komplicerad. 2 012 /1 3:JO1 gav senare in ytterligare klagomål. JO hämtade från förvaltningen in handlingar i ärendet. Utifrån vad som kom fram anmodades stadsdelsnämnden att komma in med utredning och yttrande beträffande handläggningen av ansökningarna om insatser enligt LSS till J. I svaret skulle särskilt bl.a. följande frågor belysas. Såvitt har kunnat utläsas av handlingarna har U.K. önskat att insatsen kort- tidstillsyn enligt 9 § 7 LSS skulle utföras vid sonens skola (Ikasus). Borde beslutet av ha innehållit ett uttryckligt avslag i den delen? Även beträffande korttidsvistelse (jfr 9 § 6 LSS) synes det ha förelegat oli- ka uppfattningar om var den skulle anordnas. Borde det ha fattats ett uttryck- ligt beslut i frågan om var korttidsvistelse beviljades? I ett remissvar anförde stadsdelsnämnden, sociala delegationen, följande när det gäller de frågor i remissen som redovisats ovan (åberopade bilagor har här uteslutits). Frågan om beslut skulle fattats gällande verkställighetsansökan Den första frågeställningen gäller huruvida U.K:s begäran om att korttidstill- syn enligt 9 § p. 7 LSS borde innehållit ett uttryckligt avslagsbeslut gällande verkställigheten vid Ikasus skola. Förvaltningen medger att beslut gällande önskad adress borde ha fattats från nämndens sida, samt ser vidare allvarligt på den uppkomna bristen. Tele- fonkontakt har tagits med U.K., och hon har tillfrågats om hon önskar skriftligt beslut gällande sin begäran om verkställighet vid Ikasus skola. önskade ett skriftligt beslut, varpå förvaltningen fattade ett skriftligt avvis- ningsbeslut gällande detta. Beslutet fattades , varpå be- slutet skickades till sökande per post med bifogad besvärshänvisning, bila- ga 2. Förvaltningen beklagar den uppkomna bristen och kommer att vidta för- bättringsåtgärder i syfte att liknande händelser ska undvikas. På frågan om beslut borde fattats avseende verkställighet av korttidsvistel- se, anser förvaltningen att den handläggningen varit korrekt, trots att uttryck- ligt beslut inte fattats. framförde att hon önskade att sonen skulle byta från korttidshemmet till korttidshemmet . Då hennes önskemål tillgodosågs, utan invändningar från förvaltningen, fanns inget skäl att fatta ett uttryckligt avslagsbeslut, bilaga 3. I ett beslut anförde JO följande. Enligt 27 § första stycket LSS får bl.a. beslut som avser insatser för en enskild enligt 9 § i lagen överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. När LSS inför- des och bl.a. ersatte den tidigare gällande lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl. (omsorgslagen) uttalades i förarbetena i anslutning till 27 § följande (prop. 1992/93:159 s. 189 f.). Om den enskilde överklagar ett avslagsbeslut avseende rätt till insats skall domstolen avgöra om rätt till den begärda insatsen föreligger. 2 012 /1 3:JO1 föreligger kan domstolen förplikta den ansvarige huvudmannen att tillhanda- hålla insatsen eller visa målet åter till den ansvarige huvudmannen. Det torde normalt inte finnas anledning för domstolen att vid bifall till överklagandet gå närmare in på utformningen av den avsedda stödinsatsen. Det ankommer i första hand i stället på vederbörande nämnd att bestämma det närmare inne- hållet i stödinsatsen. Lagrådet framhöll vid tillkomsten av nu gällande omsorgslag att det emel- lertid kan tänkas fall då den enskilde visserligen kommer i åtnjutande av viss omsorg, men gör gällande att innehållet i den lämnade omsorgen inte fyller lagens krav på hur en sådan omsorg bör vara beskaffad. Om t.ex. en person är missnöjd med en viss stödinsats som erbjuds honom och önskar tillgång även till annan eller mer kvalificerad hjälp måste han rimligen ha rätt att av dom- stolen få prövat om det han erhåller uppfyller lagens krav eller om lagen för- utsätter en högre nivå på insatsen. Domstolsprövningen kommer i dessa fall sålunda att avse just utformning- en av den särskilda insatsen, i vart fall på det sättet att domstolen uttalar sig om den lämnade insatsen är tillräcklig med beaktande av innehållet i 3 och 5 §§ omsorgslagen (motsvaras närmast av 57 §§ i den nya lagen). Jag gör samma bedömning när det gäller insatser enligt den nya lagen. Jag vill tillägga att detta torde innebära att beslut om viss utformning av en insats eller om ändring av en tidigare lämnad insats i regel måste anses utgöra för den enskilde överklagbara beslut. Regeringsrätten (numera ) har vid prövning av mål om insatsen korttidsvistelse utanför det egna hemmet enligt 9 § 6 LSS uttalat följande (RÅ 2007 ref. 62 I och II). Frågan i målet gäller omfattningen av den prövning som domstolarna skall göra i mål om särskilda insatser enligt LSS.