frsrdg · H004JO1 · 2012-11-07 00:00:00 — Slutligen bör tingsrätten, i enlighet med vad som följer av 30 kap. 13 § fjärde stycket RB, i de fall då det är möj- ligt, även förse eventuella kopior av avgörandet med en anteckning om rättel- sen. kan inte undgå kritik för den bristfälliga hanteringen av frågan om rättelse av domen när det gäller punkterna 24 ovan. Vad anmäla- ren i övrigt framfört rörande tingsrätten och vad som i övrigt kommit fram föranleder inte någon ytterligare åtgärd från min sida. 2 012 /1 3:JO1 Kritik mot en beredningsjurist vid med anledning av handläggningen av en fråga om försvarare (Dnr 5876-2011) framförde i en anmälan klagomål mot och uppgav följan- de. Han inställde sig till en huvudförhandling i ett brottmål som privat försva- rare för den tilltalade. Han uppfattade att han där avvisades som försvarare av rättens ordförande på den grunden att behov av försvarare saknades. Han blev hänvisad till att sitta och lyssna på åhörarplats. Handlingar i mål B 6432-10 begärdes in och granskades. Av handlingarna framgick följande. var åtalad vid för ett ringa narkotikabrott. Den 3 no- vember 2010 ringde C.D. till tingsrätten och anmälde sig som privat ombud för U.N. Vid huvudförhandlingen var beredningsjuris- ten ordförande. I tingsrättens anteckningar från huvudförhand- lingen står följande: Det antecknas att C.D. anmäler sig som privat försvara- re för [U.N.]. Efter samråd med C.D. och [U.N.] konstaterar ordföranden att behov av försvarare inte finns. Dom i målet meddelades . I domen finns ingen uppgift om att U.N. Ärendet remitterades till tingsrätten, som anmodades att lämna uppgifter om handläggningen av frågan om försvarare vid huvudförhandlingen samt redogöra för de överväganden som gjorts. Tingsrätten skulle vidare redovisa sin bedömning av vad som kommit fram. Tingsrätten (lagmannen ) kom in med ett remissvar, till vilket fogades ett yttrande från bered- ningsjuristen . Inledningsvis vill jag uttrycka att jag tycker att den uppkomna situationen är beklaglig och att det är väldigt olyckligt att C.D. uppfattat det som att han blev avvisad som försvarare vid den aktuella förhandlingen. Jag är väl medve- ten om att det inte ska göras någon prövning om det föreligger behov av en privat försvarare. Jag redovisar nedan min syn på det hela och mina minnesbilder av vad som hände på förhandlingen. Målet ropades på och [U.N. ], åklagaren och C.D. Ganska om- gående, i samband med närvarokontrollen, uppger C.D. att [U.N.] inte vet hur en rättegång går till och att det var en av anledningarna till att han hade för- svarare. I samtliga förhandlingar som jag är ordförande i är jag noga med att inledningsvis förklara för den tilltalade hur en förhandling går till. Så skedde även , även fast det fanns en privat försvarare i rättssalen. Efter- som det i detta fall hade framkommit att [U.N.] inte visste hur rättegången skulle gå till förklarade jag förhandlingens upplägg och gång på ett mycket lugnt, lättförståeligt och pedagogiskt sätt. [U.N.] tog detta till sig och verkade förstå och blev som jag uppfattade det mer lugn och trygg med situationen i rättssalen. 2 012 /1 3:JO1 När detta moment var avslutat framkom det, jag är osäker på om det var [U.N.] som uppgav detta, att [U.N.] inte hade för avsikt att berätta om händelsen som åtalet avsåg, utan att det var C.D. som skulle prata för [U.N.]. Jag uppfattade det som att det var C.D. som istället för [U.N.] själv som skulle höras över åtalet. Jag förklarade med anledning av detta för [U.N.] att det som rör själva händelsen, hörandet av honom över åtalet, kan inte C.D. göra i hans ställe, utan själva händelsen måste han själv berätta om i förhör. Jag uppfattade det som att [U.N.] tog det jag sa till sig. [U.N.] sa sedan något i stil med, men med innebörden, Ja men då så, då behöver jag inte hjälp av dig och riktade det mot C.D. Anledningen till att jag valde att förklara detta för [U.N.] i inledningsskedet av förhandlingen var för att det inte vid hållan- det av förhör med honom skulle uppstå problem och förvirring angående vem som skulle höras. Jag kan nu i efterhand, trots [U.N:s] uttalande, se att jag ändå skulle ha upplyst honom om hans rätt att ha försvarare och frågat honom om han ändå inte ville att C.D. skulle sitta kvar i rollen som hans försvarare. Jag vill förtydliga att jag inte har avvisat C.D. Jag har inte heller gjort någon bedömning om det fanns behov av privat försvarare. Jag har utifrån vad [U.N.] själv uppgav om hans behov av försvarare, konstaterat att han inte ansåg att han behövde ha försvarare. Vad gäller att C.D. under förhandlingens genomförande satt på åhörarplats kan jag säga följande. På C.D:s fråga om han ändå, trots att han inte skulle vara försvarare fick sitta kvar bredvid [U.N. ], sa jag att jag inte tyckte det var lämpligt utan att han fick sätta sig på åhörarplats. Detta gjorde jag för att [U.N.] skulle kunna berätta på ett självmant sätt i det kommande förhöret. Jag vill i samband med detta säga att jag, då C.D. frågade om han ändå fick sitta kvar bredvid [U.N. ], inte frågade [U.N.] själv vad han ansåg om det och det kan jag i efterhand se att jag nog skulle ha gjort. Jag kan inte annat än beklaga hur situationen uppfattats av C.D. I övrigt vill jag anföra att förhandlingen genomfördes utan några som helst problem. Hörandet av [U.N.] gick bra och stämningen var god. Det är självfallet olyckligt att C.D. vid förhandlingen bibringades uppfatt- ningen att han avvisades som försvarare. Jag gör dock bedömningen att The- rese Häägg inte hade någon sådan avsikt med sitt agerande utan att hon istäl- let vidtog de åtgärder som hon ansåg nödvändiga för att förhandlingen skulle kunna genomföras på ett bra sätt. Precis som själv anfört i sitt yttrande hade det varit önsk- värt att hon i det sammanhanget hade upplyst [U.N.] om hans rätt att biträdas av försvarare. Det hade även varit önskvärt att hon mera ingående hade un- dersökt om [U.N.] verkligen avsåg att inte längre biträdas av C.D. Att så inte skedde är naturligtvis olyckligt men bör i någon mån ändå kunna tillskrivas relativa oerfarenhet. bereddes tillfälle att yttra sig över tingsrättens remissvar. I ett beslut anförde JO följande. Enligt 21 kap. 3 § har den som är åtalad för ett brott rätt att ha hjälp av en försvarare vid huvudförhandlingen. Det kan antingen vara en försvarare som han själv har anlitat eller en offentlig försvarare som fått sitt uppdrag av domstolen. En privat försvarare måste uppfylla vissa krav. Dom- stolen kan avvisa en privat försvarare som är olämplig. 2 012 /1 3:JO1 len inte bestämma att den åtalade över huvud taget inte får ha en försvarare till sin hjälp. förklarade att det inte behövdes något försvar samt sade till honom att lämna den åtalades bänk och sätta sig på åhörarplats. version är något annorlunda; enligt henne uppfattade hon att U.N., efter att ha fått klart för sig att han själv skulle höras över åtalet, sade till C.D. att han i så fall inte behövde dennes hjälp varefter hon på fråga från C.D. hänvisade honom till att sätta sig på åhörarplats. Anteckningarna från huvudförhandlingen kan sägas ge visst stöd åt C.D:s version; där står att det är ordföranden som konstaterar att det inte finns behov av försvarare. Det är inte meningsfullt att , efter händelsen, försöka skapa ytterligare klarhet i hur det gick till. Klart är dock att C.D. anmälde sig som privat ombud för U.N. före huvudförhand- lingen, att U.N. infann sig till huvudförhandlingen med C.D. som privat för- svarare, att efter vissa diskussioner hänvisade C.D. att sätta sig på åhörarplats och att C.D. fick uppfattningen att han avvisades som för- svarare för att det inte behövdes någon försvarare. infann sig till huvudförhandlingen tillsammans med C.D. kan det alltså inte ha rått någon tvekan om att U.N. ville att C.D. skulle vara hans försvarare. Av anteckningarna från huvudförhandlingen framgår inte att han ändrat uppfattning. Inte heller enligt version framgår att U.N. uttryckligen sagt att han inte längre önskade att ha C.D. som sin försvarare. Det var därför fel av att be C.D. lämna sin plats vid U.N:s sida och sätta sig på åhörarplats. För detta förtjänar hon kritik. 2 012 /1 3:JO1 Åklagar-, polis- och tullärenden Användning av okonventionella utredningsmetoder för att förmå en brottsmisstänkt att lämna uppgifter om egen brottslighet (Beslut av JO Axberger , dnr 731-2010) Beslutet i korthet: Under utredningen av en mordbrand kom misstankarna att riktas mot R. Sedvanliga utredningsvägar, såsom förhör m.m. bedömdes inte vara framkomliga. I stället genomfördes en särskild insats som innebar att R. på olika sätt manipulerades och slutligen fick genomgå en fingerad anställningsintervju. Under denna lämnade han uppgifter om sin roll vid branden. På grundval av dessa uppgifter dömdes R. till fängel- se för grov mordbrand. Förfarandet innebar att R:s rättigheter som misstänkt avsiktligt kringgicks. De samlade åtgärderna utgjorde vidare ett ingrepp i rätten till respekt för privatlivet enligt artikel 8 i . För ett sådant ingrepp krävs enligt konventionen stöd av lag som tillgodoser grundläggande rättssäker- hetsintressen. Något sådant stöd fanns inte. Om den använda metoden ska förekomma fortsättningsvis krävs rättssäker lagstiftning som klargör vad som gäller. stacks Centralhotellet i i brand. Ingen omkom men många människor fick brådstörtat evakueras. Större delen av det kvarter där hotellet var beläget förstördes. Försäkringsskadorna uppskattades enligt upp- gift till i vart fall . Under den brottsutredning som följde uppstod misstankar mot R. Misstankarna hade sin grund i tips och bilder från övervakningskameror. Bilderna visade R. då denne anlände till centralstatio- nen i före branden och på samma plats strax efter att den brutit ut. Enskildheter i bilddokumentationen som att R. efter branden gjor- de sig av med en ryggsäck, m.m. var förenliga med antagandet att denne var gärningsman. Utredningen visade även att personer i den lokala restaurang- branschen haft motiv att angripa den verksamhet som bedrevs i hotellet och att R kunde knytas till dessa personer. Förundersökningsledaren, dåvarande vice chefsåklagaren , har beskrivit att han i det läget av utredningen, dvs. i relativt nära anslutning till händelsen, ställdes inför två alternativ. Antingen kunde man hålla förhör med R. och göra husrannsakan hos denne eller också kunde man avvakta. Mot ett ingripande talade att R. skulle kunna vägra att säga något. Bevisningen vore då inte tillräcklig för fällande dom. Förunder- sökningsledaren valde att avvakta och invagga den eller de misstänkta i den falska insikten om att polisen inte var honom eller dem på spåren. Han har i ett yttrande till JO närmare utvecklat skälen för sitt beslut. Utredningen fortsatte med spaningsinsatser mot R. be- slutade tingsrätten om avlyssning av R:s telefon. 2 012 /1 3:JO1 lismyndigheten i till , , för utred- ningshjälp. Av handlingarna i RKP:s ärende framgår följande. Logglistan över operationen har löpande noteringar till sep- tember 2009. Ärendet inleddes omgående med en kartläggning av R. Den pågick under ungefär innan operationen formaliserades. Av dokumentationen framgår bl.a. att R. tidigare hade avtjänat ett fängelsestraff men att han sedan tagit avstånd från sitt tidigare leverne och levde under ordnade förhållanden. fattade polisöverintendenten , RKP, formellt beslut om operationen i enlighet med en upprättad operationsplan. I planens bakgrundsbeskrivning anges: Under ett drygt års tid har underrättelser för att möjliggöra en operation sam- lats via teleutdrag, fysisk spaning och särskild inhämtning. Det har visat sig att bästa underlaget kommit genom att en källdrivare har kultiverat målperso- nen med en legend då de haft en etablerad kontakt. En psyko- logisk profil har tagits fram av psykolog [] i syfte att närma sig och kultive- ra målpersonen på bästa sätt, samt använda operatör med den bäst matchande profilen. I operationsplanen beskrivs vidare att målet var att infiltrera målpersonen för att inhämta underrättelser som kunde förstärka brottsmiss- tankarna eller medföra att dessa kunde avskrivas samt att därvid få fram be- visning av värde för förundersökningen. Själva operationen pågick ungefär . Redan innan operationsplanen an- togs, , förmåddes R. delta i en fiktiv marknadsundersökning. Ge- nom sitt deltagande vann R. en resa, vars syfte var att etablera kontakt mel- lan R. och RKP:s operatörer (en operatör är i detta sammanhang en polis som under fiktiv identitet nästlar sig in i miljöer av intresse för polisen). Resan var av nöjeskaraktär och innebar att R. tillsammans med ett antal andra vinnare åkte till över en helg under vilken de bl.a. gick på en fotbollsmatch mellan de engelska lagen Arsenal och . En av operatörerna gjorde sig särskilt bekant med R. och förespeglade i det umgänge som fortsat- te efter hemkomsten R. att det fanns intresse för dennes tjänster. Bland de aktiviteter som sedan förekom kan nämnas en resa till , vid vilken R. som provjobb ombads köra en båt därifrån till . Resan genomfördes men båten visade sig vara trasig, varför R. fick återvända utan den. Han erhöll dock utlovad ersättning (ca svart och ersättning för utlägg). Dessa och andra aktiviteter utgjorde förberedelser inför operationens slutmål, som var att erbjuda R. anställning i ett fiktivt holländskt bolag, varvid han skulle förmås att lämna information av intresse för utredningen av mordbran- den i . Slutfasen genomfördes genom att R. fick träffa operatörer som utgav sig för att företräda det holländska bolaget på ett hotell i och där fylla i ansökningshandlingar, för att senare tillsammans med de deltagande operatörerna resa till för en anställningsintervju med ytterligare operatörer, vilka uppträdde som företrädare för det holländska bolaget. Under denna fas fattade tingsrätten beslut om av- lyssning av R:s telefon (den 25 maj1 juni och den 22 juni20 juli). Anställ- ningsintervjun genomfördes . 2 012 /1 3:JO1 Under operationens gång hade R. successivt bearbetats så att han skulle lockas av möjligheten att tjäna pengar samt förstå att den anställning han var aktuell för förutsatte att han inte var främmande för olagliga handlingar och att den krävde obrottslig lojalitet mot uppdragsgivaren. Målet i denna del beskrivs i dokumentationen bl.a. så här: Fördjupa relationen och kultivera [R. ], för att successivt implementera en diskret men mer kriminell framto- ning, samt värdet av lojalitet, och på annat ställe: Att på ett konkret sätt väcka [R:s] girighet. I den sammanfattande återrapporteringen (PM 2009-07- 02) anges att R. vid den slutliga anställningsintervjun skulle ha skapat en sådan bild av företaget och väckt girighet vilket skulle hjälpa honom till att få honom att erkänna tidigare skulder och kriminalitet. Enligt återrapporteringen från intervjun tillfrågades R. om branden genom att operatörerna sade att de hört något om en brand och att han utfört den åt någon. R. berättade då att han anlagt branden, hur han gjort, av vem han fått uppdraget och att han erhållit i ersättning. R. åtalades vid . De omständigheter som ovan redovisats finns även beskrivna i domen (B 2119-09, domsbilaga 4). Tingsrätten ansåg inte att det som hade förekommit varit otillbörligt. R. dömdes för grov mord- brand till fängelse. Tingsrättens dom överklagades. Hovrätten behandlade i sin dom, som meddelades (Hovrätten för Nedre , B 644-10, RH 2010:62), en invändning från R. om att den fingerade anställningsinter- vjun var att betrakta som ett förhör genomfört i strid med regler. Efter en utförlig diskussion om detta fann sig hovrätten, med hänvis- ning till principen om fri bevisprövning, oförhindrad att lägga det som fram- kommit till grund för bedömning av åtalet. Det gällde även om polisens spa- ningsmetod vid den fingerade anställningsintervjun inte stått i överensstäm- melse med regler om hur en förundersökning ska bedrivas. Huruvida det som förekommit var lagstridigt bedömdes därmed inte. Frågan om det rättsliga förfarandet som helhet innefattat en kränkning av R:s rätt till en rättvis rättegång enligt prövades däremot. Efter en redogörelse för konventionens innehåll och praxis uttalade hovrätten följande. I förevarande mål har de personer som medverkade vid anställningsintervjun och vid vistelsen i övrigt i [] lämnat en på det hela taget samstäm- mig bild av vad som utspelade sig. Med ledning av dessa uppgifter och mot bakgrund av praxis gör hovrätten följande överväganden i frågan om artikel 6 har kränkts. Hovrätten konstaterar till en början att anställningsintervjun var fingerad och att R således under vilseledande förutsättningar kommit att åka ner till och medverka vid intervjun i tron att han möjligen skulle få ett välbe- talt arbete. Under dessa felaktiga förutsättningar har hans medverkan emeller- tid varit frivillig och han har inte varit pressad eller tvingad att lämna några uppgifter om branden vid intervjun. Det har vidare framkommit att avsikten med provokationen från polisens sida inte i första hand var att förmå R att erkänna anläggandet av branden utan i stället att mera öppet söka efter infor- mation som antingen kunde binda honom eller fria honom från misstankarna att han kunde vara inblandad. Intervjun skedde i foajén på ett hotell och, en- ligt vad de hörda har berättat, i en lugn och behaglig atmosfär. 2 012 /1 3:JO1 ställde frågan till R om han hade haft något att göra med en brand nämnde de inte särskilt att det gällde branden på i . Det var R själv som kopplade ihop polisens fråga med branden i och som därefter lämnade uppgifterna om sin egen medverkan. Polisen ställde därpå några följdfrågor med anknytning till branden som R också svarade på. Det har vidare upplysts i målet att såväl R som [de medåtalade] före huvudförhandlingen vid tingsrät- ten i detalj blivit informerade om hur själva provokationen gick till. De tillta- lade har således i efterhand haft full insyn vad avser provokationsåtgärderna och de har inte på grund av bristande information varit berövade möjligheten att ifrågasätta autenticiteten, tillförlitligheten eller kvalitén i övrigt av bevisen. Åklagaren har i målet åberopat ytterligare bevisning till stöd för att R anlagt branden som tingsrätten funnit ge stöd för åtalet mot de tilltalade. Det gäller bl.a. muntlig bevisning, den tekniska utredningen om brandorsaken och bran- dens förlopp samt utredningen om R:s närvaro och uppträdande vid central- stationen i den natt då branden ägde rum. Som hovrätten redan varit inne på kan prövningen av om de tilltalades rät- tigheter enligt artikel 6 i har kränkts inte enbart begränsa sig till frågan om den bevisprovokation som skett ska anses tillåten eller inte. Prövningen enligt artikel 6 sker i stället med hänsyn tagen till rättegångsförfa- randet i dess helhet och vid en samlad bedömning av om de tilltalade har haft möjligheter att på ett tillfredsställande sätt försvara sig mot de anklagelser som riktas mot dem. Vid en sådan bedömning står det klart att såväl R som [de medåtalade] haft goda möjligheter att ifrågasätta den bevisning som kom fram genom provokationen och att den psykologiska påverkan som R utsattes för vid provokationen får anses ha varit tämligen begränsad. R:s erkännande i samband med bevisprovokationen utgör visserligen en viktig del av åklaga- rens bevisning men åklagaren åberopar också annan betydelsefull bevisning till stöd för åtalet. Vad som framkommit om bevisprovokationen ger därför enligt hovrättens uppfattning inte grund för påståendet att provokationen oåterkalleligen undergrävt R:s möjligheter till en rättvis rättegång och vid en samlad bedömning av omständigheterna i rättegångsförfarandet kan hovrätten inte heller finna att förfarandet stått i strid med artikel 6 i Europakonventio- nen. Bevisprovokationen mot R har inneburit att han i ett skede när han var skäli- gen misstänkt för delaktighet i mordbranden inte har tillförsäkrats de rättssä- kerhetsgarantier som följer av ett polisförhör enligt . Detta har medfört att hans möjligheter att försvara sig mot de misstankar om brott som har funnits mot honom har försämrats, vilket skulle kunna tala för att i vart fall en lindring av påföljden kunde komma i fråga. I samma riktning talar det förhållandet att R:s berättelse och de frågor som ställdes till honom från polisernas sida i samband med den fingerade anställningsintervjun i inte har dokumenterats på det sätt som är vanligt vid ett ordinärt polisförhör. Någon möjlighet för domstolar eller myndigheter inom rättsväsendet att i efterhand kontrollera hur bevisprovokationen gick till finns därmed inte. Det finns t.ex. ingen inspelning från vad som sades under anställningsintervjun som tydligt klargör att de frågor och följdfrågor som poliserna ställde till R. inte var ledande eller otillbörliga i någon mening. Å andra sidan har de poliser som medverkade vid anställningsintervjun och som har hörts i målet uppgett att det redan före intervjun var bestämt att de skulle låta R berätta fritt och att de inte skulle pressa honom eller påverka honom att göra uttalanden i någon viss riktning. Enligt poliserna genomfördes också anställningsintervjun i enlighet med dessa riktlinjer. R har inte heller själv i domstolarna invänt att polisernas frågor eller följdfrågor i någon mening skulle ha varit otillbörliga. Vid ett övervägande av det anförda har hovrätten kommit till slutsatsen att R:s och även [den medåtalades] möjligheter att tillvarata sina rättigheter i angivna hänseenden inte har försvagats i en sådan utsträckning att det finns 2 012 /1 3:JO1 tillräckliga skäl att lindra påföljden. Det betyder att straffet för dem båda ska bestämmas till fängelse . Hovrättens dom vann laga kraft. Anmälan till Riksenheten för polismål Advokaten , som var offentlig försvarare för R, anmälde de åt- gärder som vidtagits mot R till , Riksenheten för polis- mål. beslutade chefsåklagaren att inte inleda förun- dersökning. Som motivering uppgavs bl.a. att det som förekommit var en tillåten bevisprovokation. Per konstaterade därvid att utrymmet för straffbart tjänstefel i bedömningsfrågor är mycket litet. Beslutet överprövades av överåklagaren , som inte ändrade det. Han ansåg att polismännens åtgärder inför och under intervjun inte hade skett vid myndighetsutövning. Advokat anmälde därefter ärendet till JO. Dåvarande chefsjusti- tieombudsmannen beslutade , efter att ha grans- kat det som dittills framkommit, att förundersökning inte skulle inledas. Han hänvisade bl.a. till att det i stor utsträckning saknas i författning givna före- skrifter om vad som är ett rättsenligt handlande från en befattningshavares sida i samband med genomförandet av infiltrationsoperationer och provoka- tioner. Han fann inte anledning anta att straffbart tjänstefel begåtts av befatt- ningshavare under JO:s tillsyn. Han beslutade däremot att granska åklagares och polisens handlande i samband med anställningsintervjun i inom ramen för ett ordinärt tillsynsärende. och anmodades att yttra sig. De inkom med svar den 21 respektive . lämnade sitt uppdrag som chefsjustitieombudsman /2011. Ärendet har sedermera överlämnats till mig för bedömning. Advokat har hos JO gjort gällande att den fingerade anställ- ningsintervjun var ett förhör. Skälen till detta är att den genomfördes av polis som ett led i en pågående förundersökning och riktades mot R som skäligen misstänkt för det brott förundersökningen gällde. Han underrättades vid detta förhör inte, på det sätt som föreskrivs i , om brottsmisstanken och fick inte möjlighet att biträdas av försvarare eller att använda sin rätt att inte svara på frågor. Förfarandet innebar enligt anmälaren att R:s rättigheter enligt artikel 6 i kränktes. , som genom sin tillförordnade chef yttrat sig för räkning, har bl.a. anfört följande. Förhörs- reglerna i är enligt inarbetad praxis typiskt sett inte avsedda att tillämpas på samtal som förs i polisens dolda spaningsverk- samhet. En motsatt ordning skulle innebära att stora delar av polisens spa- 2 012 /1 3:JO1