frsrdg · H004JO1 · 2012-11-07 00:00:00 — Så har konventionen även tolkats i det för- slag om rätt till advokat i straffrättsliga förfaranden som be- handlas inom EU (se Förslag till och rådets direktiv om rätt till tillgång till advokat i straffrättsliga förfaranden och rätt att kommuni- 12 Originalets text (även citerad ovan): access to a lawyer should be provided as from the first interrogation of a suspect by the . 2 012 /1 3:JO1 cera vid frihetsberövande från Europeiska kommissionen, , KOM (2011)326 slutlig, artikel 3). Kravet innebär inte att en försvarare måste närvara vid förhör; det avgö- rande är att de brottsutredande myndigheterna sett till att den misstänkte före förhöret erhållit rättsligt biträde, såvida han eller hon inte på det sätt som tidigare beskrivits avstått från detta. Som framgår av prax- is gäller därutöver att ett avstående från den som är underårig bara godtas om myndigheterna först vidtagit alla rimliga åtgärder för att säkerställa att den unge är fullt medveten om sina rättigheter och så långt möjligt kan bedöma konsekvenserna av det han eller hon gör (Panovits, § 68, citerad ovan). Det torde i praktiken innebära att en underårig misstänkt måste ha haft tillgång till någon form av juridiskt biträde innan ett förhör med honom eller henne kan hållas utan försvarare. Det är klarlagt att J. han befann sig hos polisen och under vilken tre förhör genomfördes aldrig fick tillgång till advokat. Av de upplys- ningar som de brottsutredande myndigheterna lämnat framgår att J. inte i enlighet med krav avstått från försvarare. Hans rättig- het i detta hänseende har alltså inte tillgodosetts. Enligt tolkning av konventionen är det en viktig uppgift för försvararen att säkerställa respekten för den misstänktes rätt att förbli tyst och inte belasta sig själv. I detta fall har J. varken haft tillgång till försvarare eller, såvitt framkommit, underrättats om sin rätt att inte säga något. Att han därvid som frihetsberövad underårig befunnit sig i ett särskilt utsatt läge när han underkastades förhören är från konventionssynpunkt försvårande. Även andra omständigheter talar för att den konventionskränkning som förekom var av så grundläggande slag att den innebär att även J:s rätt till en rättvis rätte- gång kränktes. Av praxis framgår emellertid också att bedömningen av om rätten till en rättvis rättegång kränkts ska göras utifrån den rättsliga pro- cessen som helhet, vilket betyder att en brist i en del kan botas i en annan del. Hela det rättsliga förfarandet måste alltså beaktas. Förundersökningen resulterade i att sex pojkar åtalades för att ha varit in- blandade i framställningen och spridningen av en eller flera av de filmer sa- ken gällde. Bevisningen utgick från uppgifter pojkarna lämnat i polisförhör. Enligt tingsrätts dom (mål B 2580-09) genomför- des endast ett av samtliga förhör med försvarare närvarande. Tingsrätten ansåg, som dess domskäl får förstås, att detta avvek från vad som är önskvärt, men fann ändå anledning att fästa tilltro till förhörsutsagorna. J. fälldes i tingsrätten under en åtalspunkt mot sitt nekande. Som skäl åbe- ropades att han för polisen detaljerat berättat om sin medverkan och att det han sagt bekräftades av vad två medtilltalade uppgett. Även beträffande den andra åtalspunkten blev domen fällande. Här medgav J. dock att han befunnit sig på platsen och att han även skrivit en text, som kom att ingå i den aktuella filmen. Polisförhören åberopades inte specifikt av tingsrätten i denna del. 2 012 /1 3:JO1 J. överklagade till Hovrätten för , som under rubriken gångspunkter för hovrättens överväganden bl.a. anförde (dom i mål B 2111-10): Som [] framgår av tingsrättens dom har förhören hos polisen i flera fall hållits utan att någon försvarare varit närvarande. Det kan innebära en kränk- ning av rätten till en rättvis rättegång enligt artikel 6.1 i att använda uppgifter som den misstänkte lämnat i polisförhör till stöd för en fällande dom, om hans eller hennes rättigheter enligt konventionen inte har iakttagits vid förhöret. I rätten till en rättvis rättegång enligt nämnda artikel anses vidare ingå bl.a. en rätt för den misstänkte att vägra uttala sig, göra medgivanden eller lämna belastande uppgifter (se exempelvis Europadom- stolens dom [] i målet Panovits mot ). Vidare konstaterar hovrätten att det inte framgår att förhörsledaren försäk- rat sig om att respektive tilltalad, som var och en var , förstått att de haft rätt att inte uttala sig. Det kan därför övervägas om förhören med dem genomförts på ett sätt som är förenligt med artikel 6 i . Redan med dessa utgångspunkter anser hovrätten att uppgifterna i polisförhö- ren har ett lägre bevisvärde än vad tingsrätten kommit fram till. Hovrätten frikände J. på den av de två åtalspunkterna där bevisningen väsent- ligen grundades på polisförhören. Domstolen ansåg att bevisvärdet av det erkännande han där lämnat var lågt, varvid man bl.a. hänvisade till att de medgivanden J. gjort skett i ett förhör där han saknat försvarare. Bland det som domstolen beaktade fanns också J:s uppgifter om att han känt sig pressad att erkänna samt att han gjort så för att bli frisläppt och för att han uppmanats därtill av sin mor, som berättat att de andra pojkarna var släppta. Däremot dömdes han även i hovrätten på den andra åtalspunkten. Bevisningen bestod där av medgivanden han gjorde inför domstol. De kränkningar av J:s rätt till försvar som förekom under polisutredningen synes alltså ha reparerats i förfarandets avslutande del, inom ramen för hov- rättens bevisvärdering. Utifrån det som sammantaget framkommit vid denna granskning anser jag därför att det inte föreligger något brott mot rätten till en rättvis rättegång enligt artikel 6 i . Gällande regler om underrättelser och kallelser till vårdnadshavare och soci- alnämnd efterlevdes inte. är ansvarig för att rutinåtgärder av detta slag utförs korrekt. i kritiseras därför för de grundläggande brister som förekom i dessa delar. De inledande åtgärderna. Det var olämpligt men inte lagstridigt att låta J. inställa sig på polisstationen i tron att han skulle få besked om sin moped, när avsikten var att förhöra honom om ett brott. Det första förhöret avbröts sedan J begärt biträde av försvarare. Förhörsle- daren fortsatte emellertid att samtala med honom om brottsutredningen och ställa frågor om denna. kritise- ras för att hon i realiteten fortsatte förhöret formlöst och för sin brist på re- spekt för J:s rätt till biträde av försvarare. Rätten till försvarare; vissa allmänna förutsättningar. Även om en miss- tänkt uppger att ett förhör kan genomföras utan försvarare ska en förunder- 2 012 /1 3:JO1 sökningsledare på objektiva grunder bedöma om så är fallet. Huvudsyftet med att en misstänkt ska ha rätt till försvarare tidigt i en brottsutredning är att han eller hon inte ska komma i kunskapsmässigt underläge mot polis och åklaga- re. Försvararen fyller under brottsutredningen och rättegången även en mer vidsträckt kontrollfunktion. Det talar typiskt sett för att försvararen ska närva- ra vid förhör. Den misstänkte kan avstå från sin rätt. Det ska i så fall ske på ett otvetydigt sätt under rättssäkra former; förfarandet ska dokumenteras. J:s rätt till försvarare. En offentlig försvarare behöver inte alltid vara när- varande vid förhör med den misstänkte. J. var dock underårig. Bevisläget var på flera sätt komplicerat och det kunde förutses att förhörsutsagorna skulle kunna komma att åberopas som bevis inför domstol. J. och hans vårdnadsha- vare hade inte under godtagbara former avstått från sin rätt till juridiskt biträ- de. Av bl.a. dessa skäl borde samtliga förhör med J. ha hållits i närvaro av försvarare. Det låg inte heller i rättvisans intresse att genomföra förhören utan försvarare, eftersom det som framkom vid dem därigenom fick ett begränsat bevisvärde. Förundersökningsledaren kritiseras för de allvarli- ga fel som begicks. Enligt är rätten till försvarare vid polisförhör en grundläggande del av rätten till en rättvis rättegång. Detta innefattar ett krav på att den misstänkte de facto får tillgång till juridiskt biträde. Detta krav uppfylldes inte vid förhören med J. Den enskilde kan avstå från en konven- tionsrättighet, men då gäller särskilda villkor, som inte var tillgodosedda i detta fall. Flera omständigheter talar för att J:s rätt till en rättvis rättegång kränktes. Bedömningen av om så skett ska emellertid göras utifrån det rättsliga förfa- randet som helhet. Hovrätten frikände J. på den av de två åtalspunkterna där bevisningen väsentligen grundades på polisförhören. Domstolen ansåg att förhörsuppgifternas bevisvärde var lågt, bl.a. med hänvisning till att de kom- mit fram i förhör där J. saknat försvarare. De kränkningar av J:s rätt till för- svar som förekom under polisutredningen synes alltså ha reparerats i förfa- randets avslutande del. Något brott mot rätten till rättvis rättegång enligt arti- kel 6 i föreligger därför inte. (Se även JO:s beslut , dnr 4553-2010, där en anmälan från en annan av de pojkar som var föremål för utredning i samma ärende granskats.) 2 012 /1 3:JO1 Kritik mot i , som inte låtit en anhållen person samtala ostört med en offentlig försvarare (Beslut av JO Axberger , dnr 3551-2011) Beslutet i korthet: En arrestvakt har låtit dörren till det rum där en anhållen förde telefonsamtal med sin förvarare stå öppen. Den som är frihetsberövad har emellertid rätt att ostört samtala med sin offentliga försvarare per tele- fon. I en polisarrest eller liknande lokaler där anhållna eller häktade förvaras måste det finnas utrymmen eller anordningar som säkerställer att de frihets- berövades rättigheter i detta avseende kan upprätthållas. I en anmälan till JO anförde advokaten kritik mot Polismyndighe- ten i enligt följande. Han var förordnad som offentlig försvarare för ., som befann sig i polisarresten i såsom anhållen. När han skulle tala med sin klient i telefon uppmärksammade han att . kommunicera- de med honom via högtalartelefon. Det framkom att dörren till det förhörs- och samtalsrum där . befann sig stod på glänt och när hon stängde den öppnades den av arrestvakten, som upplyste om att den inte fick vara stängd. hade då påtalat för arrestvakten att han hade rätt till samtal med sin klient i enrum och uppmanat denne att lösa situationen. När han blev uppringd informerades han om att telefonen som använts var den enda som fanns att tillgå och att ett samtal med . i enrum var möjligt endast om han själv infann sig på polisstationen. Under det korta samtal han sedan hade med . fick han uppgifter av henne som indikerade att såväl arrestvakten som andra personer befann sig utanför rum- met och kunde överhöra telefonsamtalet. Vidare kunde han under samtalet själv höra arrestvaktens röst. i (biträdande länspolismästaren ) ytt- rade sig. Av upplysningar som myndigheten inhämtat från arrestvakten fram- gick bl.a. att anledningen till att dörren inte kunde hållas stängd var dels att det i rummet fanns datorutrustning, dels att ., som var belagd med restriktioner, inte skulle få möjlighet att kontakta någon annan än sin försva- rare. Även behovet av att kunna garantera säkerhet framhölls. Po- lismyndigheten gjorde följande bedömning. konstaterar att rätten för en offentlig försvarare att tala i enrum med en anhållen är ovillkorlig. Detta gäller även om samtalet äger rum genom elektronisk kommunikation, som t.ex. per telefon. Myndigheten kon- staterar också att en anhållen ska få möjlighet att stå i förbindelse med sin offentlige försvarare per telefon om det lämpligen kan ske. Utredningen visar att . förhindrats att i enrum per telefon samtala med sin offentlige försvarare. Detta är självfallet oacceptabelt och strider mot ovan nämnd bestämmelse (21 kap. 9 §) i . Ett telefonsamtal mellan . och har lämpligen kunnat ske. Av (arrestvaktens) uppgifter framgår att denne kontaktade sin närmsta chef när påpekade att telefonsamtalet inte ägde rum i enrum. (kriminalinspektör och inre befäl vid tillfället) var ansvarig för beslu- tet att arrestantpersonal skulle övervaka . under telefonsamtalet, genom 2 012 /1 3:JO1 att personal befann sig utanför rummet men att dörren skulle stå på glänt. Enligt polismyndighetens mening åvilade det att tillse att tele- fonsamtalet kunde genomföras i enrum. Ett sådant telefonsamtal ska självfal- let ske i ett rum där dörren kan hållas stängd, oavsett om telefonen är en hög- talartelefon eller en vanlig telefon. Att det finns ett ansvar för den anhållnes säkerhet och att det finns en skyldighet att tillse att beslutade restriktioner upprätthålls är inte skäl för att förhindra den anhållne att samtala i enrum med sin försvarare. Frågorna om den anhållnes säkerhet och restriktioner kunde ha lösts på annat sätt. borde ha tillsett att ett lämpligt rum fanns tillgängligt där . i enrum per telefon kunde samtala med . För att förhindra att liknande misstag begås igen har ledningen för polis- område mellersta tillsett att arrestantavdelningen i polishuset i försetts med en telefon med trådlös hörsnäcka och mikrofon, vilket innebär att den intagne kan ta emot samtal i en väntarrest, utan att någon övervakning behöver ske. avser att tillse att liknande utrustning även anskaffas till övriga polishus i myndigheten där arrester finns. Enligt 21 kap. 9 § får den som är försvarare för en anhållen eller häktad person inte förvägras att sammanträffa med denne. Av samma paragraf framgår vidare att en offentlig försvarare har en ovillkorlig rätt att få tala med den anhållne eller häktade i enrum. Av 3 kap. 4 och 5 §§ häkteslagen (2010:611) framgår att en intagen får stå i förbindelse med en annan person genom elektronisk kommunikation dvs. bl.a. per telefon i den utsträckning det lämpligen kan ske och att elektronisk kommunikation mellan en intagen och hans eller hennes offentliga försvarare inte får avlyssnas. . hade rätt att i enrum samtala med sin offentliga försvarare per telefon. Åtgärden att under telefonsamtalet låta dörren till förhörs- och samtalsrummet vara öppen med en arrestvakt, som kunde höra samtalet, stående utanför var således inte förenlig med gällande rätt. Som polismyndigheten funnit borde säkerhets- och restriktionsaspekterna ha tillvaratagits på annat sätt. Det ligger i sakens natur att det i en polisarrest eller i liknande lokaler där anhållna eller häktade förvaras måste finnas utrymmen eller anordningar som säkerställer att de frihetsberövades rättigheter i nu aktuellt avseende kan upp- rätthållas. Enligt vad som framgår av remissvaret har polismyndigheten nu vidtagit åtgärder för att bereda dem som är intagna i polisarrest möjlighet att samtala med en offentlig försvarare per telefon utan att samtalet avlyssnas av annan. måste dock kritiseras för att en sådan möjlighet inte bereddes . vid det aktuella tillfället. 2 012 /1 3:JO1 Anmälan mot en åklagare för att hon i samband med åtal till rätten gett in förhör som gällt misstankar om andra brott än det som åtalats (Beslutat av JO Axberger , dnr 2773-2010) Beslutet i korthet: En man misstänktes för våldtäkt mot barn. Under utred- ningen påträffades hos mannen bilder som bedömdes vara barnpornografis- ka. Åtal väcktes för barnpornografibrott, men inte för våldtäkt mot barn. I det förundersökningsprotokoll som gavs in till domstolen ingick förhör som hål- lits i anledning av misstankarna om våldtäkt. Åklagaren bedöms inte ha age- rat på ett sätt som kan föranleda kritik. S.L. anmälde kammaråklagaren till JO. S.L. hade varit före- mål för en brottsutredning om grov våldtäkt mot barn. Under utredningen uppkom misstankar om barnpornografibrott. Förundersökningen om grov våldtäkt mot barn lades ned, men åtal väcktes för barnpornografibrott. I det förundersökningsprotokoll som gavs in till domstolen fanns två förhör som hållits i anledning av misstanken om grov våldtäkt mot barn. Materialet inne- höll känslig information av privat karaktär som inte berörde barnpornografi- brottet. Trots detta gavs det in i sin helhet. De känsliga uppgifterna blev här- igenom kända och kom att användas mot honom i andra sammanhang. Efter att handlingarna i ärendet granskats anmodades att lämna upplysningar om vilka överväganden som gjorts beträffande de förhör som gavs in till rätten och att redovisa myndighetens bedömning av det som framkommit. (vice riksåklagaren ) anförde bak- grundsvis följande. Sedan S.L. polisanmälts misstänkt för grov våldtäkt mot barn, fattade åklagare beslut om att han skulle anhållas i sin frånvaro samt om husrannsakan i hans bostad. S.L. greps och delgavs vid förhör misstanke om grov våldtäkt mot barn. I förhöret uppgav S.L. bl.a. att det fanns erotiska bilder och tecknade bilder av nakna tonåringar i hans bostad. Detta förhör finns intaget i det aktuella förundersökningsprotokollet. Vid den husrannsakan som genomfördes påträffades bl.a. en stor mängd japanska serieteckningar, s.k. mangateckningar. I S.L:s datorer anträffades i ett senare skede 51 tecknade bilder som bedömts vara barnpornografiska. hördes S.L. på nytt angående misstanken om grov våldtäkt mot barn. Förhöret är redovisat i dialogform och omfattar drygt 17 sidor. Det är detta förhör som S.L. menar innehåller uppgifter som inte borde ha ingått i förundersökningsprotokollet och som åklagarens upplysningar avser (se nedan). I förhör delgavs S.L. misstanke om barnpornografi- brott och hördes om detta. Även det förhöret är intaget i förundersökningspro- tokollet. lades förundersökningen avseende grov våldtäkt mot barn ned. Åtal väcktes för barnpornografibrott . Av upplysningar framgår följande. 2 012 /1 3:JO1 I förundersökningsprotokollet ingår tre förhör med den misstänkte S.L. Ett av förhören är ett utskrivet dialogförhör i vilket han delgavs misstanke om grov våldtäkt mot barn. Under förhörets gång har han bland annat berättat om sitt intresse för japansk kultur och sitt yrke som översättare samt om den litteratur han förvarade hemma och de bilder han laddat ner på sina datorer. förelåg ännu ingen misstanke om barnpornografibrott, varför förhöret inte kom att delas upp eller redovisas i två förhör. Mot bakgrund av att förhöret är utskrivet i dialogform och att de för utred- ningen om barnpornografibrott relevanta uppgifterna lämnades i det löpande samtalet med den förhörande polisen valde jag att låta hela förhöret ingå i förundersökningsprotokollet med anledning av att det ger en helhetsbild av förhörssituationen. Framför allt framkommer där under vilka omständigheter, i vilket skede och i vilka sammanhang uppgifterna lämnades. Under förundersökningen har S.L. förnekat misstanke om barnpornografi- brott. Inför huvudförhandlingen var det därför viktigt att ha tillgång till hela förhöret för det fall uppgifter i förhöret skulle komma att bli processmaterial. För att undvika att det under processen skulle uppstå diskussion eller frågor om till exempel innehållet i förhöret eller hur förhöret avlöpt valde jag att inte dölja någon text i förhöret. Delar av förhöret rörande barnpornografibrottet lästes också senare upp inför domstolen av åklagaren. Jag utgick vidare från att tingsrätten vid förfrågan om utlämnande av för- undersökningen skulle göra sedvanlig och, för ärendet, erforderlig sekretess- prövning. gjorde följande bedömning. De nu aktuella förhören har gällt ett allvarligt brott av känslig karaktär för vilket åtal inte har väckts. I framförallt dialogförhöret framkommer uppgifter som är mycket personliga och det framstår som uppenbart att S.L. kan upple- va det som integritetskränkande om uppgifterna sprids. Uppgifterna i denna del synes som sådana inte ha haft någon direkt betydelse för åtalet gällan- de barnpornografibrott. Det har därför varit särskilt viktigt att noga överväga behovet av att ta in förhören i protokollet. Förhören har emellertid också innehållit uppgifter som rört det brott som S.L. åtalades för. I dessa delar har förhören inte varit utan betydelse för åtalet. Detta bekräftas av att åklagaren upplyst om att delar av dialogförhöret lästes upp vid huvudförhandlingen i tingsrätten och således har blivit processmate- rial. En åklagare är skyldig att se till att det som förekommit av betydelse för utredningen redovisas i förundersökningsprotokollet. Åtminstone dessa delar av förhöret har alltså varit helt nödvändiga att ta in i protokollet. Frågan är då om åklagaren borde ha avskilt eller täckt över andra delar av förhören innan de redovisades i förundersökningsprotokollet eller innan pro- tokollet gavs in till rätten. Regelverket som styr hur åklagaren ska hantera dylika frågor innehåller inte några absoluta regler, utan det ger uttryck för att en lämplighetsbedöm- ning ska göras där olika intressen ska vägas mot varandra. Det synes också vara svårt att uppställa några mer tydliga regler om hur sådana bedömningar ska göras. Detta gäller bl.a. om det finns ett visst samband mellan olika brottsmisstankar vad gäller exempelvis platsen för det ifrågasatta brottet eller brottsmisstankarnas karaktär. Det är naturligtvis lättare att särskilja uppgifter om brottsmisstankar som inte har något samband, t.ex. en stöld på en plats och ett rattfylleri på en annan plats och . I allmänhet bör förhör som hållits under förundersökningen redovisas i sin helhet i protokollet. Detta framförallt för att förhörets gång ska kunna följas och för att det ska framgå i vilket sammanhang relevanta uppgifter har läm- nats, så att det går att få en helhetsbild av förhöret. Särskilt får detta anses gälla vid förhör som redovisas i dialogform. Det är också svårt att på förhand göra en säker bedömning av exakt vilka uppgifter i ett förhör 2 012 /1 3:JO1 som kan komma att få betydelse i målet. Ofta är det alltså inte tydligt vilka uppgifter i ett förhör som i och för sig skulle kunna utelämnas. När det gäller de nu aktuella förhören har redogjort för varför hon ansåg det nödvändigt att redovisa i vart fall dialogförhöret i dess helhet. Även om förhöret innehåller personliga och känsliga uppgifter, som inte direkt rör det brott åtalet gällde, kan jag på de skäl åklagaren angett och mot bakgrund av det jag tidigare anfört godta åklagarens bedömning. Utredningen hos JO har varit begränsad till det som anmälts, dvs. frågan om åklagaren förfor felaktigt när hon, i samband med att hon väckte åtal mot S.L. för barnpornografibrott, till domstolen gav in protokoll från förhör som föran- letts av misstankar rörande grov våldtäkt mot barn. Något formellt hinder mot att i ett brottmål åberopa utredning som föran- letts av en annan brottsmisstanke än den målet gäller föreligger inte; det följer av principen om fri bevisföring. Huvudregeln är att det som förekommit under en brottsutredning som lett till åtal ska redovisas för domstol och parter. Att den redovisning som sker är fullständig utgör ett vitalt rättssäkerhetsintresse. Endast sådant som inte rör åtalet, dvs. saknar betydelse för bedömningen av detta, kan uteslutas (jfr 45 kap. 7 § ). Då åklagaren överväger att inte redovisa do- kumentation från förundersökningen i det protokoll som ges in till rätten bör han eller hon ha i åtanke att såväl rätten som motparten kan göra en annan bedömning av vad som är av betydelse för saken än den åklagaren gör (se bl.a. JO 1964 s. 212 och 2007/08 s. 87). Sådant som belyser invändningar som den tilltalade sannolikt kommer att göra, liksom annat som kan aktualise- ras i målet, ska inte uteslutas. Jag gör sammanfattningsvis ingen annan bedömning än den som redovisats av . Någon rättslig grund för kritik mot åklagaren i an- ledning av att hon gav in de aktuella förhörsprotokollen i deras helhet förelig- ger således inte. 2 012 /1 3:JO1 Anmälan mot två åklagare i anledning av resningsärendena gällande / (Beslut av JO Axberger , dnr 4356-2011) Beslutet i korthet: En anmälan mot åklagare för att de varit alltför passiva m.m. i samband med att den för ett flertal mord dömde , nume- ra , beviljats resning har inte föranlett någon utredning. En mer allmän utvärdering av de rättsliga förfarandena gentemot /ter sig i och för sig angelägen.