frsrdg · H004JO1 · 2012-11-07 00:00:00 — I beslutet görs vidare vissa uttalanden rörande möjligheten för socialtjäns- ten att kräva att vårdnadshavarna talar svenska vid umgänge med ett omhän- dertaget barn samt rörande användningen av tolk under barnavårdsutred- ningen. kom det in en skriftlig anmälan till i kommun från en skolsköterska angående en 14-årig flicka, . Enligt anmälan hade R. uppgett till skolsköterskan att hon blev slagen av sina för- äldrar. Efter att anmälan kommit in till hade tre samtal med R. mellan och och ett samtal med skolsköterskan . Vidare tog man upp ären- det (anonymt) i Länsgruppen, övergrepp mot barn . fattades beslut om att inleda en s.k. barnavårds- utredning angående R. och fattades beslut om omhändertagande av henne enligt 6 § LVU. placerades hon på ett s.k. skyddat boende. Efter att R:s vårdnadshavare, . och S.A., någon vecka senare hade samtyckt till placeringen av dottern upphävdes omhändertagandet. R. var därefter placerad utanför hemmet på frivillig grund med stöd av bestämmel- serna i socialtjänstlagen (2001:453), SoL, fram till då O.M. Ett nytt beslut om omhändertagande fattades . Förvaltningsrätten i biföll ansökan om vård av R. med stöd av 1 och 2 §§ LVU. Någon polisanmälan angående misstankarna om misshandel gjordes aldrig av . 2 012 /1 3:JO1 framförde i anmälningar, som kom in till JO , klagomål mot angående handläggningen av ärendet om omhändertagande av dottern . Handlingar togs in från och från Förvaltningsrätten i . Vidare inhämtades upplysningar vid telefonsamtal med en handläggare inom . Kommunstyrelsen, som vid den aktuella tiden ansvarade för i kommunen, anmodades därefter att inkomma med utredning och yttrande över handläggningstiden och handläggningen i övrigt i ärendet. I remissen ställdes vissa frågor, vilka framgår av remissvaret som återges nedan. Kom- munstyrelsens omvårdnadsutskott överlämnade ett remissvar, i vilket följande anfördes. Kommunstyrelsen finner att den genom att svara på ställda frågor samt hänvi- sa till utredningar/journalanteckningar som tidigare skickats till JO, fullgjort begäran om utredning. I det följande anges kommunstyrelsens svar i direkt anslutning till de av JO ställda frågorna. Har vid ett möte med föräldrarna använt en tolk som är bekant till familjen? Vid bokningen av tolk frågade i efter klientens efternamn. Detta är rutin hos förmedlingen för att undvika att tolk som känner klienten bokas. Handläggaren uppgav då klientens efternamn. Förmedlingen återkom därefter till handläggaren och meddelade att en tolk bokats som inte känner familjen. Dessa åtgärder bedömdes som tillräckliga i syfte att uppfylla de krav som åligger vid bokning av tolk. Har ställt krav på att föräldrarna och dottern inte ska använda sitt modersmål utan prata svenska med varandra vid eventuella möten? Ja, det ingår i vårdplanen att samtalen skall ske på svenska eller att tolk skall användas, så att handläggare/behandlingspersonal hör vad som sägs mellan dotter och föräldrarna. Det är av vikt att så sker, eftersom dottern uppgett att det förekommit hot och kränkande tillmälen. En anmälan angående dottern kom in från en skolsköterska till . Flickans situation bedömdes vara allvarlig. Varför fattades beslut om att inleda utredning först ? 2 012 /1 3:JO1 bedömde vid tillfället anmälan om R:s hemsituation som all- varlig. Man gjorde också bedömningen att det utöver fysisk bestraffning ock- så kunde finnas inslag av hedersrelaterad problematik i hemmet. Socialtjäns- ten ansåg därför att man behövde vidta en del åtgärder, innan föräldrarna underrättades. Länsgruppen för övergrepp i konsulterades. Denna grupp har erfarenhet av handläggning av ärenden gällande fysiska och psykiska övergrepp. Gruppens medlemmar bedömde R:s situation som allvarlig. Läns- gruppen kom fram till att man inte heller kunde utesluta att R. kunde vara föremål för hedersrelaterat våld. Ytterligare experter inom området hedersrelaterat våld konsulterades, bl.a. en handläggare på region sydväst. Med utgångspunkt från dessa konsultationer genomförde handläggarna se- dan flera förtydligande samtal med R. De genomfördes med syftet att skapa underlag för bedömningen om hur allvarlig hennes hemsituation var samt om hon behövde skydd och i så fall vilket skydd hon behövde. Ett inplanerat samtal fick ställas in därför att R. blev sjuk. Detta fördröjde processen något. Efter samtalen med R. bedömde att man inte kunde utesluta att R. kunde befinna sig i en familj där det kan förekomma hedersrelaterat våld. Hemsituationen bedömdes som allvarlig. Man gjorde också bedömningen att det var av stor vikt att R. inte träffade sina föräldrar efter det att de underrättats om vad hon berättat för socialtjäns- ten. Det ansågs kunna föreligga än större risk för fysisk och psykisk bestraff- ning från föräldrarna efter den underrättelsen. Det fanns ett inplanerat datum då hade tänkt underrätta för- äldrarna, men detta ställdes in eftersom det kommit fram att R. denna dag skulle läggas in på sjukhus för operation av halsmandlarna. Det bedömdes inte som lämpligt att underrätta föräldrarna så länge R. be- fann sig i hemmet. väntade därför tills skolan började igen efter jullovet, så att hon kunde garanteras skydd vid underrättandet. Efter att dottern omhändertagits enligt 6 § LVU, fattades beslut enligt 11 § LVU om att placera henne "på skyddsboendet ". Borde det av beslutet ha framgått var hon skulle vistas? Svaret är nej. Flickan placerades just på ett skyddsboende, eftersom det fanns misstanke om att våldet hon beskrev, kunde vara hedersrelaterat. Under ut- redningstiden har boendet haft som uppdrag att göra en skyddsbedömning utifrån flickans situation. Känner till var flickan placerades? Svaret är nej. Det förekommer ingen rutinmässig information till socialtjäns- ten om var skyddsboendet har för adress. Men på förfrågan från lämnas alltid adressen. gjorde här valet att inte fråga om adres- sen, eftersom det förhållningssättet är förankrat hos i , som också är den myndighet som regelbundet besökte verksamhe- ten. 2 012 /1 3:JO1 Vissa ytterligare handlingar och upplysningar inhämtades från . kommenterade remissvaret och gav in kompletterande kla- gomål och handlingar. I ett beslut anförde JO följande. Jag vill inledningsvis framhålla att JO:s granskning främst avser en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet, dvs. att myndigheterna har agerat korrekt i formellt hänseende. JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters beslut och brukar inte ta ställning till om beslut är riktiga i sak eller uttala sig om de bedömningar en myndighet har gjort i ett enskilt fall. Huruvida det fanns skäl att omhänderta R. enligt LVU är således en fråga som jag inte uttalar mig om. Beträffande vad som framkommit om den formella handläggningen be- gränsar jag mina uttalanden till följande. Dröjsmål med att fatta beslut om att inleda en utredning ska utan dröjsmål inleda en utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden (11 kap. 1 § första stycket SoL). När det gäller utredningar av om nämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd kompletteras bestämmelsen av 11 kap. 2 § SoL. Den som berörs av en sådan s.k. barnavårdsutredning ska enligt paragrafens tredje stycke underrät- tas om att en utredning inleds. Med en utredning enligt 11 kap. 1 § SoL avses all den verksamhet som syftar till att göra det möjligt för nämnden att fatta beslut i ett ärende. Om nämnden anser att en anmälan inte bör föranleda ett ärende bör inte heller några utredningsåtgärder vidtas (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1995/96 s. 312). Huruvida det i det enskilda fallet finns anledning att inleda en utredning får avgöras efter en bedömning från fall till fall. Denna s.k. förhandsbedöm- ning måste i första hand grundas på innehållet i anmälan och förvaltningens tidigare kännedom om de personer som berörs av anmälan. Någon absolut tidsgräns för hur länge en förhandsbedömning får pågå kan inte uppställas. Det ligger i sakens natur att bedömningen av om en utredning ska inledas eller inte kan och bör ske skyndsamt. fick i det aktuella fallet kännedom om R:s situation . Trots att hon uppgav sig ha varit utsatt för misshandel av båda sina föräldrar dröjde det innan en utredning formellt inleddes. hade flera samtal med flickan. Såvitt jag har förstått var samtalen med R. inte begränsade till att inhämta mer allmänna uppgifter från flickan inom ramen för förhandsbedömningen eller att informera henne om verksamhet. Samtalen synes ha varit ett led i en faktisk utredning av om skulle vidta stöd- och hjälpåtgärder. borde därför än vad som blev fallet 2 012 /1 3:JO1 ha beslutat om att inleda en utredning. I detta sammanhang kan nämnas att även inhämtade kompletterande uppgifter från skolsköterskan. Även den kontakten synes ha varit sådan att den borde ha vidtagits först efter att nämnden hade beslutat om att inleda utredning. När en utredning har inletts ska bl.a. berörda vårdnadshavare underrättas om att så har skett. Bestämmelsen om nämndens upplysningsskyldighet har kommit till för att det inte ska råda något tvivel om att en utredning pågår. Familjen ska därför alltid informeras om nämndens beslut och avsikter i fråga om utredningens bedrivande (prop. 1996/97:124 s. 110). Det har ansetts otill- fredsställande att utredningsarbete skulle kunna bedrivas bakom ryggen på de berörda (a. prop. s. 109). Det har inte i lagen föreskrivits inom vilken tid en sådan underrättelse måste ske. Underrättelsen ska i normalfallet ske utan onödigt dröjsmål. Det kan visserligen finnas fall då nämnden kan avvakta något med att informera en vårdnadshavare om att en utredning har påbörjats. Det får emellertid aldrig bli fråga om som vårdnadshavaren hålls ovetande om en pågående utredning, och det måste finnas goda skäl till varför så sker (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1999/00 s. 243). Orsaken till att i detta fall underlät att inleda en utredning var att inte ville att R:s föräldrar skulle få vetskap om hennes kontakt med . Att således underlät att fatta ett beslut om att inleda en utredning för att kringgå bestämmelsen i 11 kap. 2 § tredje stycket SoL om skyldighet att informera vårdnadshavarna om utred- ningen är givetvis inte godtagbart. Placeringen i ett för socialnämnden okänt boende Av 11 § första stycket LVU framgår att socialnämnden bestämmer hur vården av den unge ska ordnas och var han eller hon ska vistas . Det följer således direkt av lagrummets ordalydelse att det av ett beslut om var den unge ska placeras måste framgå var han eller hon ska vistas , vilket i praktiken innebär att det ifrågavarande jourhemmet eller familjehemmet ska anges i beslutet (se även JO:s ämbetsberättelse 2004/05 s. 261). Beslutet att placera R. på skyddsboendet innebar i praktiken att nämnden överlämnade åt bolaget att fatta beslut om var R. skulle vistas. Som framgår av vad jag ovan anfört är det inte korrekt. Jag ser också allvarligt på att nämnden i detta fall har avstått från att ta reda på var flickan faktiskt vistades. Jag har svårt att se att socialnämnden under de omständigheterna har möjlighet att fullgöra sina skyldigheter att följa vården av det placerade barnet (jfr 11 § fjärde och femte styckena LVU). Att placeringen i detta fall skedde frivilligt och att vårdnadshavarna då gick med på att den faktiska vistelseadressen var okänd förändrar inte den saken. Krav på att tala svenska vid umgänge Såvitt framkommit har det i detta fall under den för granskningen aktuella tiden inte fattats några beslut enligt 14 § LVU om umgängesbegränsning. 2 012 /1 3:JO1 bl.a. journalanteckningar framgår emellertid att frågan om hur umgänge skulle ske var uppe till diskussion. Vidare har det upprättats åtmin- stone två vårdplaner där frågan om umgänge mellan R. och föräldrarna tagits upp. I en vårdplan som O.M. undertecknade och alltså inte samtyckte till anförs om umgänge bl.a. följande. Till en början bör umgänget [] ske på institutionen tillsammans med perso- nal, samtalet skall ske på svenska och umgänget skall också begränsas . I en vårdplan som handläggare undertecknade anges i stället att samtalet ska ske på svenska om föräldrarna inte öns- kar att tolk bokas. Om finner skäl att övervaka umgänge som sker mellan ett barn som är omhändertaget enligt LVU och dess föräldrar bör personalen ha möjlighet att förstå vad som sägs. Om det inte klart framgår att det är naturligt för barnet och dess anhöriga att tala svenska med varandra, och det inte heller finns någon kontaktperson eller annan personal som förstår familjens språk och som kan medverka vid umgänget, är det enligt min mening mest naturligt att en tolk anlitas för att tolka det som sägs åt den som övervakar umgänget. För det fall ensidigt förordnar att vårdnadshavarna till ett barn som vårdas med stöd av LVU ska tala svenska vid umgänget med barnet utgör förordnandet en sådan reglering av umgänget som ska komma till ut- tryck i ett överklagbart beslut enligt 14 § LVU. Det har inte framkommit i vilken utsträckning umgänge mellan R. och för- äldrarna skedde under de villkor som nämnts ovan eller om någon av parterna avstod från umgänge därför att de uppställda villkoren inte godtogs. Jag anser inte att utredningen ger mig underlag för att bedöma om det skulle ha funnits skäl att fatta beslut enligt 14 § LVU i frågan om att tala svenska vid umgänget. Det framgår emellertid att senare gav föräldrarna den valmöjligheten att tolk i stället kun- de förordnas. Mot den bakgrunden anser jag mig kunna lämna saken. Användande av en tolk som var bekant till familjen har i sin anmälan till JO anfört att vid det första mötet med dem, , hade anlitat en tolk som var bekant med dem och tvingat denne att tolka. Förutom vad som framgår av remissvaret har bl.a. följande framkommit om händelsen. I ett brevsvar till O.M. har förvaltningen anfört bl.a. följande. Påståendet att [socialförvaltningen] skulle ha tvingat tolken att tolka är fel. [Två tjänstemän vid förvaltningen] uppfattade att både tolken och O.M., efter en del diskussioner, gav sitt muntliga medgivande till att tolkningen kunde ske trots att de kände varandra. Något tvång var det inte frågan om. [Social- förvaltningen] vädjade dock till båda parter om att tolkningen skulle kunna ske eftersom det var nödvändigt att föräldrarna skulle bli underrättade. Det som avgjorde att det blev en tolkning var att tolken intygade att hon hade tystnadsplikt. Enligt 8 § förvaltningslagen (1986:223), FL, bör en myndighet, när den har att göra med någon som inte behärskar svenska eller som är allvarligt hörsel- 2 012 /1 3:JO1 eller talskadad, vid behov anlita tolk. Några för tolkar direkt tillämpliga jävs- bestämmelser eller dylikt finns inte i förvaltningslagen. Som jämförelse kan nämnas att det i förvaltningsprocesslagen (1971:291), FPL, finns en bestäm- melse om att den vars tillförlitlighet kan anses förringad på grund av hans ställning till någon som för talan i målet eller på grund av annan därmed jäm- förlig omständighet inte får anlitas som tolk (50 § tredje stycket FPL). Tolkar står inte under JO:s tillsyn. Jag känner inte heller till om den aktuel- la tolken var auktoriserad. Jag vill emellertid i sammanhanget nämna att det finns bestämmelser om bl.a. jävssituationer som auktoriserade tolkar har att förhålla sig till. I förordningen (1985:613) om auktorisation av tolkar och översättare föreskrivs således att auktoriserade tolkar ska avböja att utföra ett uppdrag om det finns särskilda omständigheter som kan rubba förtroendet för deras opartiskhet eller självständighet (9 § andra stycket). Kammarkollegiet har med stöd av förordningen utfärdat tolkföreskrifter (KAMFS 2004:1), vari bl.a. anges att en auktoriserad tolk, innan han åtar sig eller fullföljer ett upp- drag, noggrant ska överväga om han är lämplig att utföra uppdraget (13 §). Kammarkollegiet har vidare i en vägledning för auktoriserade tolkar, God tolksed (reviderad ), lämnat vissa rekommendationer. Under rubriken anförs bl.a. följande. För att tolken ska ha parternas förtroende är det viktigt att hon är och uppfat- tas som opartisk. Det finns många situationer då en tolks opartiskhet kan ifrågasättas. Exempel på sådana situationer är om: Ärendet angår tolken eller en nära släkting. Tolken genom skuldsättning eller av annan anledning är ekonomiskt beroende av någon av parterna. Det i övrigt finns någon särskild omständighet som kan rubba förtroendet för tolkens opartiskhet. Om jäv föreligger ska tolken avstå från uppdraget. Om hon är osäker om jäv föreligger bör hon meddela parterna detta och komma överens med dem om hur situationen ska bedömas. Detta gäller även när tolkningen redan påbör- jats. I den situation jag nu har att bedöma förefaller det inte i första hand ha varit fråga om att tolkens tillförlitlighet, dvs. förmåga att utföra sin uppgift, kunde ifrågasättas. Det som skulle kunna tala för att det i detta fall var olämpligt att den aktuella tolken anlitades var att det kunde ifrågasättas om O.M. kunde förväntas tala fritt om sin familjesituation inför en person som de kände. Vad gäller bokningen av tolken instämmer jag i den uppfattning som kommer till uttryck i remissvaret, nämligen att förvaltningen inte kan göra mycket mer än att uppge partens namn till tolken (alternativt tolkförmedling- en) och förlita sig på att tolken med ledning av detta upptäcker om det är olämpligt att åta sig uppdraget. Det är självfallet principiellt sett inte lämpligt att i ett LVU-ärende använ- da sig av en tolk som på något sätt är bekant med familjen. När en situation som den i det nu aktuella fallet uppstår, dvs. att det först vid själva tolknings- situationen visar sig att bekantskap föreligger, måste myndigheten utifrån 2 012 /1 3:JO1 omständigheterna i det enskilda fallet bedöma vad som är lämpligast att göra. Det får i detta fall vägas in att det var fråga om att skulle infor- mera om att man hade beslutat om ett omhändertagande, ett beslut som till sin natur är akut och alltså inte kan skjutas upp. Vad som har framkommit i ärendet i denna del ger mig inte underlag för att rikta någon kritik mot socialförvaltningen för att den aktuella tolken an- vändes. Med den kritik som uttalats ovan avslutas ärendet. riktade i samband med en inspektion allvarlig kritik mot ett HVB-hem; fråga bl.a. om det förelåg grund för kritik mot hemmet (Dnr 6003-2010) Beslutet i korthet: Efter en inspektion av HVB-hemmet Hoppet har Social- styrelsen i ett beslut riktat allvarlig kritik mot hemmet för att en ungdom skri- vits in i eller i vart fall inte skrivits ut från hemmet då ungdomen inte skulle ha samtyckt till att vårdas i hemmet. JO anser att inte har haft grund för att kritisera HVB-hemmet. Vidare är det, enligt JO:s mening, oac- ceptabelt att det av dokumentationen i tillsynsärendet inte går att utläsa vilket underlag hade för sitt beslut. Hoppet är ett hem för vård eller boende, ett s.k. HVB-hem, som drivs av SSK i . genomförde en inspektion av Hoppet . Under inspektionen hölls samtal med bl.a. N.N., som var och vårdades i hemmet. Enligt vad som antecknades i beslut med anledning av inspektionen uppgav N.N. att han hade uttryckt att han inte ville vara på institutionen, både till och till föreståndaren, och att han inte hade lämnat något sam- tycke till placeringen. I sitt beslut riktade allvarlig kritik mot Hoppet för bl.a. att N.N. vårdades i hemmet utan något samtycke. anförde bl.a. följande. Av intervjun med en av ungdomarna, som var , framkom det att han inte lämnat sitt samtycke till att vårdas på institutionen. Ungdomen kan därför inte vårdas med stöd av socialtjänstlagen och skulle därför inte ha skrivits in på institutionen eller i vart fall ha skrivits ut då samtycke till vården inte läng- re förelåg från ungdomens sida. Hoppet kan därför inte undgå all- varlig kritik, då detta förhållande har inneburit att den unge vårdats på institu- tionen mot sin vilja. ställde i beslutet krav på att Hoppet skulle tillse att ung- domar inte skrivs in i eller vårdas i verksamheten om samtycke 2 012 /1 3:JO1 från dem inte föreligger. Hoppet skulle redovisa sina åtgärder i denna del . I en anmälan till JO framförde H.S., ägare och biträdande föreståndare för Hoppet , klagomål mot handläggning av tillsynsärendet. Han anförde bl.a. följande. skrevs in i Hoppet vårdades han med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Vård enligt denna lag förutsätter inte något samtycke från den enskilde. Det var därför fel av Social- styrelsen att kritisera hemmet för att inskrivning hade skett. LVU-vården upphörde först . Det var först i samband med intervju som det kom fram att N.N. motsatte sig en placering i behandlingshemmet. hade inte fram- fört detta när han före inspektionen undertecknade den senaste behandlingsplanen och inte heller vid de enskilda samtal som hölls minst en gång eller under den vardagliga behand- lingen. beslut om att rikta allvarlig kritik mot Hoppet före- gicks inte av någon kontakt med den placerande eller N.N:s anhöriga. Efter mottagandet av beslut kallade hemmet till ett ut- skrivningsmöte med N.N:s nätverk och den placerande . Samtliga mötesdeltagare var upprörda över beslutet. framförde att det var inte det här han ville. Föreståndaren för hemmet ansåg dock att utskrivning var det enda möjliga i den uppkomna situationen. skrevs ut från hemmet . Det fanns inte några föräldrar eller andra anhöriga som hade möjlighet att ta emot N.N. Genom beslut tvingades Hoppet att ställa ungdomen på gatan utan boende, skydd, försörjning, tillsyn, fungerande um- gänge eller andra skyddsfaktorer och enligt en tjänsteman från Socialstyrel- sen är detta inte Hoppets problem. Inledningsvis inhämtades beslut i ärende dnr 9.1 27155/2010. anmodades därefter att inkomma med utredning och ytt- rande över vad H.S. hade framfört i sin anmälan till JO. Yttrandet skulle bely- sa vilket underlag som hade haft för att uttala allvarlig kritik mot HVB-hemmet. I sitt remissvar anförde bl.a. följande (åberopade bilagor har här utelämnats). 2 012 /1 3:JO1 En kontakt borde i förevarande fall ha tagits med socialnämnden och en granskning av vårdplanen och annan relevant dokumentation borde gjorts innan kritik kunde riktas. Någon tjänsteanteckning har inte gjorts av inspektö- rens samtal med föreståndaren angående 16-åringens samtycke till vård. En sådan anteckning borde ha gjorts och tillförts materialet i ärendet. Bakgrunden är att genom en av sina regionala tillsynsenheter (nedan kallad tillsynsmyndigheten) i bedömningen i ett beslut av den 30 sep- tember 2009 [rätteligen 2010; JO:s anm.] (bilaga 1) riktade allvarlig kritik mot ett hem för vård eller boende (HVB) då det vid ett tillsynsbesök på detta HVB, Hoppet , under en intervju med en 16-åring som var inskriven vid hemmet, framkommit att 16-åringen inte samtyckte till att vårdas på insti- tutionen. Efter att tillsynsmyndigheten meddelat beslutet skrev institutionen i samråd med socialnämnden ut den unge, vilket enligt anmälaren var mycket olyckligt för den unge då den unge inte hade någonstans att ta vägen samt att den unge uttalat att det inte var så han menade. Det följer av 13 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL, att har tillsyn över och verksamheten vid hem för vård eller boen- de, även då de bedrivs i enskild regi. Enligt 13 kap. 2 § första stycket SoL innebär tillsyn enligt lagen gransk- ning av att den verksamhet som avses i 1 § uppfyller krav och mål enligt lagar och andra föreskrifter samt beslut som har meddelats med stöd av sådana föreskrifter. Enligt 3 kap. 19 § socialtjänstförordningen (2001:937), SoF, ska Socialsty- relsen minst inspektera hem för vård eller boende som tar emot unga, den så kallade frekvenstillsynen för HVB. Enligt 13 kap. 4 § SoL får vid tillsyn som rör barns förhållanden barnet hö- ras om det kan antas att barnet inte tar skada av samtalet. Barnet får höras utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande.