frsrdg · H004RS1 · 2012-10-08 00:00:00 — Samma ordning bör gälla i fråga om beslut med anledning av kommunala myndigheters framställningar. När det å andra sidan gäller statliga myndigheters framställningar om att få ut en allmän handling som förvaras hos nämnden kan det konstateras att sådana framställningar kan förväntas vara ytterst ovanliga. I praktiken synes det inte förekomma några sådana framställningar. När det gäller myndigheter under regeringen har sådana frågor lösts så att frågan om myndigheten ska lämna ut handlingen prövas av regeringen. I den nu aktuella och det ska understrykas högst hypotetiska situationen finns dock inte något motsvarande organ som lämpligen bör anförtros prövningen. Att låta frågan avgöras i domstol skulle dessutom avvika från hur saken har lösts i övrigt. Sammantaget bör detta leda till att avslagsbeslut som nämnden fattar med anledning av en begäran från en statlig myndighet inte bör kunna överklagas. För att tydliggöra det bör ett tillägg göras i 4 § andra stycket överklagandelagen. Remissinstanserna Remissinstanserna har inte haft några synpunkter på förslagen. Riksdagsstyrelsens ställningstagande Riksdagsstyrelsen delar utredarens bedömning. Beslut om ersättning för inställelse Riksdagsstyrelsens förslag En uttrycklig bestämmelse bör införas med innebörden att beslut som rör ersättning för inställelse hos överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Gällande bestämmelser kan enligt gällande bestämmelser bevilja ersättning för inställelse för den som har kallats att höras inför nämnden. Utredarens överväganden och förslag Beslut av det angivna slaget bör enligt utredaren kunna underkastas en rättslig kontroll i form av överklagande hos domstol. Av 11 kap. 2 § regeringsformen följer att sådana bestämmelser ska meddelas i form av lag. När det gäller beslut om sådan ersättning som har fattats av vars instruktion inte ges i lag har frågan om överklagande lösts så att det i nämndens instruktion har tagits in en hänvisning till 22 § förvaltningslagen. Enligt den paragrafen överklagas beslut hos allmän förvaltningsdomstol. Denna lösning bör dock inte användas i fråga om överklagande av beslut av . I den nämndens instruktion kan i enlighet med vad som föreskrivs i regeringsformen regleringen ske direkt i lag genom bestämmelser i nämndens instruktion. Remissinstanserna Remissinstanserna har inte haft några synpunkter på förslagen. Riksdagsstyrelsens ställningstagande Utredarens förslag bör genomföras. Gällande ordning och bestämmelser nämnder har inga egna anslag för sina förvaltningskostnader. Sådana kostnader belastar anslaget 2:2 förvaltningsanslag (utgiftsområde 1). Det är en uppgift för att upprätta förslag i statsbudgeten för det berörda anslaget. Nämnderna lämnar inte några budgetunderlag och några underhandskontakter om kommande resursbehov förekommer inte i någon större utsträckning. Av det berörda anslaget framgår att det bekostar nämndernas verksamhet. I internbudget finns en budgetpost som tar sikte på nämnderna. Det finns vissa bestämmelser som har betydelse för den ekonomiska ansvarsfördelningen mellan nämnderna och . Av 1 § första stycket 1 lagen (2011:745) med instruktion för följer att förvaltningen ska tillhandahålla resurser och stöd för förutom exempelvis utskotten övriga riksdagsorgans verksamhet. Av lagmotiven (framst. 2010/11:RS3 s. 23) framgår att härmed också avses nämnder. Lagen (2006:999) med ekonomiadministrativa bestämmelser m.m. för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och (ekonomiadministrationslagen) innehåller bestämmelser om användandet av de anslag som har anvisat de myndigheter som lagen gäller. Till lagen anknyter . Detta regelverk gäller inte för nämnderna. I årsredovisning lämnas vissa uppgifter om nämndernas verksamhet och kostnader för dem. ansvar ska förtydligas Riksdagsstyrelsens förslag instruktion förtydligas så att det framgår att förvaltningen ska biträda nämndmyndigheter. Av instruktionen ska det framgå vilka nämndmyndigheterna är. ska svara för de utbetalningar som krävs med anledning av beslut som fattas av nämndmyndigheter. Förvaltningen ska ge nämndmyndigheterna tillfälle att lämna synpunkter på sina resursbehov. Utredarens överväganden och förslag Det förhållandet att nämnderna inte förfogar över egna anslag för sin verksamhet medför att de i viss utsträckning kan sägas vara beroende av . Det är förvaltningen som har anvisats det anslag som finansierar nämndernas förvaltningskostnader. Regleringen i instruktion som går ut på att förvaltningen ska tillhandahålla resurser och stöd är allmänt hållen. Texten som ansluter till budgetförslaget i budgetpropositionen innebär visserligen att förvaltningen ska använda anslaget för att finansiera nämndernas verksamhet men i vilken utsträckning klargörs inte. Det kan enligt utredaren tänkas uppkomma situationer där och en nämnd har olika uppfattningar när det gäller frågan om en kostnad är befogad eller inte. I ekonomiska termer är detta kanske inte något stort problem eftersom kostnaden för nämnder utgör en mycket liten del av det anslag som belastas av kostnaderna. Utredaren anser dock att det rent principiellt är en brist att det inte finns någon reglering som klargör vad som gäller om en nämnd och skulle ha skilda uppfattningar om en kostnad är befogad. Det finns därför ett behov av att klargöra den ekonomiska ansvarsfördelningen mellan och nämnderna. Vid övervägandet av hur ansvarsfördelningen ska utformas finns det flera intressen att ta hänsyn till. har ett intresse av förutsebarhet inom budgetprocessen. Det ska också beaktas att förvaltningen har ett ansvar för det anslag som har anvisat. För nämndernas del står intresset av oberoende i förgrunden. De måste kunna bedriva sin verksamhet utan att i förväg behöva förankra beslut som leder till kostnader. Nämnderna har också ett behov av en enkel och smidig hantering. Mot bakgrund bl.a. av nämndernas egen inställning i frågan och den arbetsinsats som skulle krävas anser utredaren inte att nämnderna bör ges egna anslag eller att det bör inrättas ett gemensamt anslag för dem. Utredaren anser inte heller att nämndernas kostnader bör framgå av en särskild anslagspost i det anslagsdirektiv som beslutar om i fråga om anslaget som finansierar nämnderna. En sådan lösning tydliggör i och för sig hur anslaget används, men den är opraktisk eftersom riksdagsstyrelsen måste fatta ett nytt beslut om ytterligare medel skulle behövas. Dessutom tillgodoser den inte nämndernas intresse av oberoende. Utredaren överväger även om det i anslagsdirektivet skulle kunna anges att kostnader för nämnder får avräknas från anslaget. Modellen används för en del nämndmyndigheter under regeringen. nämnder lyder dock inte under vare sig eller riksdagsstyrelsen. För att modellen ska fungera för nämnderna skulle därför , som ett överordnat organ, behöva besluta att kostnaderna för nämnderna ska avräknas från förvaltningsanslag. Denna lösning är enligt utredaren tänkbar men är mindre tydlig än en lagreglering. Sammanfattningsvis anser utredaren att den bästa lösningen är att lagreglera ansvarsförhållandet. En sådan reglering bör innebära ett förtydligande i förhållande till dagens reglering i fråga om i vilken utsträckning nämnderna ska ges resurser. Vidare måste nämndernas behov av oberoende beaktas. Den administrativa bördan för nämnderna bör inte utökas. Utredaren föreslår mot denna bakgrund att det i instruktion föreskrivs att förvaltningen ska svara för de utbetalningar som krävs med anledning av beslut som fattas av nämnder. Vilket anslag som ska belastas bör inte lagregleras utan det bör kunna framgå av budgetförslaget som behandlas av . Det bör dock tydliggöras att det bara är fråga om kostnader som ska belasta anslag som har anvisat till . Den lösning som föreslås kräver att intresse av förutsebarhet inom budgetberedningen tillgodoses på något sätt. Det kan ske genom att nämnderna ges tillfälle att lämna synpunkter på sina resursbehov inför upprättandet av anslagsförslaget. Nämndernas uppgifter bör sedan ligga till grund för upprättandet av internbudget. I lagen med instruktion för anges att förvaltningen ska tillhandahålla resurser till riksdagsorganen. Av lagmotiven framgår att därmed också avses nämndmyndigheter. För att tydliggöra att ska biträda nämndmyndigheterna bör en uttrycklig bestämmelse om det införas. I en sådan bestämmelse bör det dessutom klar-göras vilka nämndmyndigheterna är. Remissinstanserna delar bedömningen att det inte är lämpligt att nämnderna anvisas egna anslag eller att det förs upp ett gemensamt anslag för dem. Det är dock viktigt att reda ut oklarheterna i ansvarsförhållandena mellan och nämnder. ifrågasätter om den ordning som har föreslagits ger tillräcklig tydlighet, dels vad gäller de uppskattade kommande kostnaderna för nämndernas verksamhet, dels vad gäller användningen av anslag. anser att en anslagspost för nämndmyndigheterna som har beslutats av är att föredra. Risken för att en sådan ordning skulle inkräkta på nämndernas oberoende genom att anslagsposten kan bestämmas på ett sätt som innebär att nämndernas verksamhet påverkas är liten. Den ordning som föreslås innebär att ingen egentlig prövning av nämndernas kostnader kommer att göras, vare sig av , riksdagsstyrelsen eller . Övriga remissinstanser har inte haft några synpunkter på förslagen. Riksdagsstyrelsens ställningstaganden Utredaren har utförligt redovisat de olika sätt på vilket det ekonomiska ansvaret kan fördelas mellan och nämnder, och föreslagit att instruktion förtydligas så att det framgår att förvaltningen ska svara för de utbetalningar som krävs med anledning av beslut som fattas av nämndmyndigheter. har å sin sida förordat en lösning där genom riksdagsstyrelsen beslutar om en särskild anslagspost för nämndmyndigheterna. Riksdagsstyrelsen anser som utredaren att en ordning med en särskild anslagspost för nämnders förvaltningskostnader inte är lämplig med hänsyn till vikten av att upprätthålla nämndernas oberoende ställning. Styrelsen ser vidare praktiska problem med en särskild anslagspost. För det fall en nämnd skulle överskrida det belopp den har tilldelats krävs ett nytt beslut i riksdagsstyrelsen innan ytterligare medel kan tas i anspråk. Vidare inställer sig frågan hur man ska hantera ett överskott i anslagsposten. Sammanfattningsvis anser riksdagsstyrelsen att den ekonomiska ansvarsfördelningen bör förtydligas i enlighet med utredarens förslag. Utredaren föreslår att det i instruktion tydliggörs vilka nämndmyndigheter är. är en myndighet under . Även om denna framställning inte omfattar ett förslag om instruktion för ska den nämnden ändå ingå i uppräkningen. Detta innebär att den föreslagna regleringen i instruktion om förvaltningens skyldigheter i förhållande till nämnder kommer att omfatta även den nämnden. Ekonomiadministration Riksdagsstyrelsens förslag ska utföra ekonomiadministrativa uppgifter för nämndmyndigheter. Bestämmelserna om resultatredovisning i lagen (2006:999) med ekonomiadministrativa bestämmelser m.m. för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och ska inte tillämpas av när det gäller nämndmyndigheter. Gällande bestämmelser Med ekonomiadministrativa uppgifter avses sådant som rör användandet av ekonomiska resurser. Som exempel kan nämnas redovisning, hantering av fakturor m.m. I praktiken sköter dessa uppgifter för nämndmyndigheter. Bestämmelser finns i lagen (2006:999) om ekonomiadministrativa bestämmelser m.m. för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och (ekonomiadministrationslagen). Lagen innehåller bestämmelser om användandet av de anslag som har anvisat de myndigheter som lagen gäller för. Till lagen anknyter . Utredarens överväganden och förslag Utredaren anför att nämnderna i praktiken saknar förutsättningar att sköta utbetalningar och andra ekonomiadministrativa uppgifter. bör därför även i fortsättningen svara för detta. Detta bör framgå av instruktion. En annan fråga är vad som närmare bestämt ska gälla när utför dessa uppgifter. Ekonomiadministrationslagen innehåller bestämmelser som gäller i den verksamhet som ansvarar för, 1 § andra stycket. Det är emellertid inte rimligt enligt utredaren att förvaltningen ska ha det ansvar som följer av den lagen fullt ut när det gäller redovisning. Bestämmelser om redovisning finns i 3538 §§. Av 37 § följer att en årsredovisning ska lämnas och att den ska innehålla bl.a. en redovisning av resultatet. har emellertid inget ansvar för den verksamhet som bedrivs av nämnderna. Att förvaltningen ska redovisa deras resultat framstår mot den bakgrunden som mindre lämpligt. Det ansvaret bör i stället åvila nämnderna själva. Ett förslag av den innebörden lämnas i avsnitt 5.8. Eftersom nämnderna ska lämna en årlig verksamhetsredogörelse finns det inget behov av att redovisar nämndernas resultat i sin årsredovisning. Frågan är då om det behöver göras någon ändring i ekonomiadministrationslagen. Här ska då inledningsvis påminnas om att det i lagen med instruktion för bör framgå att förvaltningen ska ombesörja de utbetalningar som följer av nämndernas beslut samt att förvaltningen ska sköta nämndernas ekonomiadministration. Vidare ska nämnderna själva redovisa sina resultat. Mot denna bakgrund skulle det kunna hävdas att innebörden av 1 § andra stycket ekonomiadministrationslagen kan anses vara att inte har något ansvar för nämndernas resultatredovisning. En sådan tolkning är dock inte självklar. Av tydlighetsskäl bör det därför uttryckligen framgå av ekonomiadministrationslagen att bestämmelsen om resultatredovisning inte ska gälla för i fråga om nämndmyndigheter. Remissinstanserna konstaterar att den årliga revision som utför består av två delar. Dels granskas och bedöms om myndigheternas redovisning med underliggande räkenskaper är rättvisande, dels granskas om ledningen följer tillämpliga regler och särskilda beslut som påverkar årsredovisningen. Enligt 3 § lagen (2002:1022) om revision av statlig verksamhet m.m. ska granska årsredovisningen för bl.a. . Förslaget i promemorian innebär att förvaltningens ansvar för redovisningen av nämndernas verksamhet begränsas till den finansiella redovisningen och alltså inte omfattar resultatredovisningen. Detta kommer att innebära en begränsning i möjligheter att bedriva årlig revision av nämndmyndigheter. anser dock att den möjlighet som ges att genomföra den årliga revisionen är tillräcklig för att kunna ge en rättvisande bild, med hänsyn tagen till att den verksamhet som bedrivs av nämndmyndigheterna är av mindre omfattning. Den granskningsverksamhet som bedriver inom ramen för effektivitetsrevisionen torde också omfatta nämndmyndigheternas verksamhet även om någon sådan granskning inte ägt rum. Övriga remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft några synpunkter på förslagen. Riksdagsstyrelsens ställningstagande Riksdagsstyrelsen delar utredarens bedömning, men gör följande överväganden. Riksdagsstyrelsen lämnar inom ramen för denna framställning inte något förslag om instruktion för . Någon bestämmelse om skyldighet för nämnden att lämna en verksamhetsredogörelse till föreslås därför heller inte. Mot denna bakgrund bör ha en skyldighet att alltjämt redovisa resultat. Den nämnden ska därför, till skillnad från övriga nämnder, inte undantas från det krav att redovisa resultat som enligt ekonomiadministrationslagen gäller för . Styrelsen föreslår att detta uttryckligen anges i det föreslagna 1 § 3 ekonomiadministrationslagen. Kanslistöd Riksdagsstyrelsens förslag Riksdagsförvaltningens kanslistöd till nämndmyndigheter ska regleras i en överenskommelse. får efter samråd med en nämndmyndighet träffa överenskommelse med en annan myndighet under , en domstol eller en förvaltningsmyndighet som lyder under regeringen om att den myndigheten ska lämna kanslistöd till nämndmyndigheten. När lämnar kanslistöd till nämndmyndigheter ska förvaltningen beakta nämndmyndigheternas intresse av oberoende. Gällande bestämmelser Av 1 § första stycket 1 lagen (2011:745) med instruktion för följer att förvaltningen ska tillhandahålla resurser och stöd för förutom exempelvis utskotten övriga riksdagsorgans verksamhet. Av lagmotiven framgår att härmed också avses nämnder. , till ombudsmän och riksrevisorerna, , och finns ingen reglering av frågan om vilken myndighet som svarar för kanslistödet. Utredarens överväganden och förslag Utgångspunkten för hur kanslistödet ska utformas och vilken omfattning det ska ha måste enligt utredarens uppfattning vara att det är nämndernas sekreterare, föredragande, m.fl. som svarar för kansligöromålen i nämnderna. I praktiken är nämnderna dock beroende av stöd och service i flera avseenden. Nämnderna får stöd från som i huvudsak svarar mot deras behov. Visst ytterligare stöd bör dock lämnas, bl.a. bör den externa informationen om nämnderna förbättras. Vidare bör nämnderna kunna använda för sina sammanträden och de bör tillhandahållas kopieringspapper, kuvert och frimärken. Kanslistödet bör också kunna omfatta att ta hand om allmänna handlingar för en nämnds räkning, antingen permanent eller tillfälligt när behov uppkommer. bör också, vilket redan sker avseende vissa nämnder, kunna bistå nämnderna med diarieföring av allmänna handlingar. Behovet av stöd varierar mellan nämnderna. Frågan om kanslistödets innehåll och form lämpar sig således inte för en författningsreglering. En mer ändamålsenlig lösning är att stödet regleras genom överenskommelser mellan berörd nämnd och . Det bör vidare finnas en möjlighet för att överlåta ansvaret på någon annan myndighet. En sådan överenskommelse bör kunna ingås med en myndighet under , en domstol eller en förvaltningsmyndighet under regeringen. Innan ingår en sådan överenskommelse bör samråd ske med den nämnd som berörs. För att förvaltningen ska kunna ingå en sådan överenskommelse med en annan myndighet bör frågan regleras i lag och då lämpligen i lagen med instruktion för . I syfte att säkerställa att nämnderna får det stöd de behöver av bör det inrättas en funktion för nämndsamordning hos . Bestämmelser om en sådan samordningsfunktion kan tas in i en föreskrift som meddelas av . Det bör i instruktionen för föras in en bestämmelse med innebörden att förvaltningen, när den lämnar kanslistöd, ska beakta nämndens intresse av oberoende. Behovet av en sådan bestämmelse skulle kunna ifrågasättas eftersom det framstår som osannolikt att skulle ha något intresse av att inkräkta på nämndernas oberoende. I de avseenden som är aktuella rör det sig dessutom inte om nämndernas kärnuppgifter varför behovet av en särskild reglering också av det skälet kan ifrågasättas. ska betydelsen av en bestämmelse av angivet slag inte underskattas. Den markerar att nämnderna ska vara oberoende. I sammanhanget kan det också påpekas att en liknande bestämmelse finns i 1 § andra stycket förordningen (2007:1073) med instruktion för . Enligt den bestämmelsen ska verket i sitt arbete med att ge administrativt stöd åt domstolarna iaktta deras självständighet enligt regeringsformen. instämmer i bedömningen att det mest ändamålsenliga är att respektive nämnd träffar en överenskommelse med för att fastställa formen och innehållet för det kanslistöd som nämnden behöver. till ombudsmän och riksrevisorerna välkomnar att det föreslås tydligare regler om vilket stöd nämnderna kan räkna med från . Kvarstående problem kan lösas genom de överenskommelser om kanslistöd som föreslås. Det är också positivt att det föreslås en funktion för samordning av stödet till nämndmyndigheter. Övriga remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft några synpunkter på förslagen. Riksdagsstyrelsens ställningstagande Riksdagsstyrelsen finner på av utredaren angivna grunder att förslaget bör genomföras. Det innebär att regleringen även bör omfatta . Arkivfrågor Riksdagsstyrelsens förslag I arkivlagen (1990:782) införs en bestämmelse som upplyser om att det i fråga om överlämnande av allmänna handlingar finns särskilda bestämmelser för myndigheter under . Gällande bestämmelser I arkivlagen (1990:782) finns bestämmelser som är tillämpliga på alla statliga myndigheter. I 6 § 2 föreskrivs att det ska upprättas en arkivbeskrivning och en arkivförteckning. Här ska också nämnas 12 § som innebär att en statlig myndighet inte får avhända sig allmänna handlingar i andra fall än de som anges i arkivlagen. Det får dock därutöver ske med stöd i lag eller på vissa andra sätt som saknar praktiskt betydelse här. Enligt 6 § första stycket förordningen (2009:1593) med instruktion för framgår bl.a. att arkivet får ta emot arkivhandlingar från och dess verk. För myndigheter finns bestämmelser i föreskrift (RFS 2004:4) om arkiv och gallring för och dess organ. Föreskriften är inte tillämplig på och . Bestämmelserna innebär bl.a. att det ska finnas dokumenthanteringsplaner samt diarie- och dossierplaner (14 §) samt att arkiv ska överlämnas till arkiv och registratur varvid ansvaret för handlingarna övergår dit (18 §). Utredarens överväganden och förslag Bestämmelsen om dokumenthanteringsplaner m.m. i föreskrift fyller samma funktion som bestämmelserna i arkivlagen om arkivbeskrivning och arkivförteckning. Såvitt känt har dock endast några av nämnderna dokumenthanteringsplaner samt diarie- och dossierplaner. Det tycks bero på att nämnderna saknar kunskap om innehållet i föreskriften. Något behov av ytterligare författningsreglering finns enligt utredaren dock inte i denna del. Bestämmelsen i 12 § arkivlagen ger inte stöd för att nämndmyndigheter lämnar över sina allmänna handlingar till arkiv och registratur. Ett sådant stöd finns dock i den ovan angivna föreskriften om arkiv och gallring för och dess organ. Denna ordning innebär att det kan förefalla oklart vad som gäller. Det bör klargöras att nämndmyndigheter kan lämna ifrån sig allmänna handlingar till en annan myndighet som förvarar nämndens arkiv. Frågan blir då hur det bör ske. En lösning är att placera en bestämmelse om detta i arkivlagen. Ett alternativ skulle möjligen kunna vara att regler i stället placeras i lagen med instruktion för . För en reglering i arkivlagen talar att 12 § i den lagen närmast ger intryck av att uttömmande reglera i vilken utsträckning en myndighet får avhända sig allmänna handlingar. Med en reglering i arkivlagen åstadkommer man alltså en sammanhållen reglering. Här ska också framhållas att det i lagen med instruktion för inte rimligen bör införas bestämmelser som i praktiken riktar sig till nämndmyndigheter. Sammantaget anser utredaren att det bör göras ett tillägg i arkivlagen. Regleringen bör utformas så att den informerar om att särskilda bestämmelser gäller för myndigheter under . Remissinstanserna Remissinstanserna har inte haft några synpunkter på förslaget. Riksdagsstyrelsens ställningstagande Riksdagsstyrelsen föreslår att utredarens förslag genomförs. Regleringen bör därför gälla även . Ikraftträdande och övergångsbestämmelser Riksdagsstyrelsens förslag Lagändringarna träder i kraft . Bestämmelserna i nämndmyndigheternas instruktioner som tar sikte på verksamhetsredogörelser tillämpas första gången i fråga om . Från och med ska , med undantag för , inte längre redovisa resultatet för nämndmyndigheter. Riksdagsstyrelsens överväganden och förslag Det finns flera skäl som talar för att samtliga författningsändringar bör träda i kraft . Förslaget till ändringar i lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ innebär att årsarvode ska betalas i vissa fall. Det är därför lämpligt att de lagändringarna träder i kraft . Det kan tidigast bli fråga om . Dessutom innebär förslagen bl.a. att befintliga instruktionsförfattningar ska ersättas med nya. I de författningar som föreslås bli upphävda finns bestämmelser som ger författningsstöd för att betala ersättning till ledamöter. Dessa författningar måste åtminstone i fråga om ersättningarna fortsätta att gälla till dess att ändringarna i arvodeslagen träder i kraft. Härtill kommer att nämndmyndigheterna föreslås bli skyldiga att lämna en verksamhetsredogörelse och att inte längre ska redovisa nämndernas resultat, med undantag för .