frsrdg · H004JO1 · 2012-11-07 00:00:00 — Det är endast ett inrikt- ningsbeslut hur ska jobba vidare med den aktuella planfrågan. Detta beslut är också senare ändrat av stadsbyggnadsnämnden som framgår nedan. För demokratin måste det anses väsentligt att även de som är bosatta lokalt i olika kommundelar aktivt kan delta i de beslut som berör den egna kom- mundelen. Det stöder närhetsprincipen och minskar klyftan mellan förtroen- devalda och medborgare. har jobbat för denna princip genom inrättande av kommundelsråd i de olika kommundelarna. Som upplysning i sakfrågan om de olika trafikalternativen kan nämnas att trafikalternativ 3 nu bedömts inte vara genomförbart av olika skäl (markin- lösning, tekniska frågor, opinion etc). har därför fattat ett nytt beslut om att ge i uppdrag att noggrant utreda trafikalternativ 2 och 4 ovan. Denna utredning pågår . Den formella planprocessen har därmed ännu ej kommit vidare. I det reservationsvis framförda yttrandet framfördes bl.a. följande. För att undvika att jävsfråga uppstår, är det varje enskild ledamots ansvar att bedöma huruvida han/hon ska delta i behandling av ärende som kan leda till misstanke om jäv. För nämnder finns sju olika jävsgrunder (ref. Axel Dani- elsson; Nämndadministration) sakägarjäv, intressejäv, släktskapsjäv, ställfö- reträdarjäv, ombuds- respektive biträdesjäv och delikatessjäv. Under en man- datperiod torde det vara få ärenden som berör enskild ledamot. Uppstår fun- dering om huruvida man är jäv eller inte är vår uppfattning att jäv bör anmä- las vid behandling av ärendet. I det aktuella jävsärendet har ledamoten, precis som hans grannar, fått in- formationsbrev angående ärendet samt inbjudan till samrådsmötet. Dessa brev skickas till de som av bedöms vara sakägare. 2 012 /1 3:JO1 inte kan vara okänt när man suttit i stadsbyggnadsnämnden under flera man- datperioder. bestred att jäv förelegat och framförde bl.a. följande. I så fall skulle jäv föreligga i varje beslut jag medverkar i som handlar om vägar jag kan fara på eller varje beslut om taxor för sophantering eller vatten och till och med om höjning eller sänkning av kommunalskatten. Ofta tillgrips att viss byggnation påverkar fastigheters värde, och mycket ofta är det då förskolors eller särskilda boendens placering som någon inte vill ha i sin närhet. Jag tror inte på detta. Jag tror inte heller att en bro, som när- mast från fastigheten vi bor i, skulle påverka fastigheten negativt i värde. Inte desto mindre finns det i vår kommun, , ett stort behov av lä- genheter och en del av dessa skulle kunna byggas i . Så därför kom från tjänstemännen på stadskontoret förslag om en planprocess för Herrgårds- . Efter information senvåren 2009 om en sådan och hur många lägenhe- ter det skulle kunna innebära beslöts att förslaget skulle gå vidare för bearbet- ning. Och redan där fanns alternativa tillfarter till planområdet beskrivna, och bland dessa den tidiga broskissen som anmälarna hänvisar till. Just p.g.a. broalternativet, som jag förstod skulle kunna ge upphov till en jävsdebatt, tog jag kontakt med såväl ansvarigt kommunalråd som vår kom- munstyrelseordförande och även kommunens chefsjurist för konsultation. Samtliga hade samma syn jäv föreligger ej, men för att stämma i bäcken borde jag inte delta om bron var det alternativ det handlade om. Liknande uppfattning hade även vår nämndsordförande. Så förenklat kan man säga att jag kunde vara med om att besluta om att området ska bebyggas eller ej, om processen skulle gå vidare eller ej, eller vilka alternativ till väganslutning som skulle beslutas om såvitt de inte var ställda mot broalternativ. Och så skedde fram till det famösa beslutet åter- kommer om detta. Jag deltog inte vid nämnden när vägar till området diskute- rades, så länge broalternativet levde. Jag har i hela processen ansett att de befintliga gatorna ska användas för att de redan finns och därmed skapar ett naturligt inlemmande av ett nytt område till ett befintligt, istället för en isolerad satellit utanför. Vår trafikavdelning anser det däremot inte görligt. Jag har även ansett att en bro är ett alldeles för stort ingrepp i landskapsbilden, dessutom kostnadskrävande och platskrävan- de. Bron tvingas från låglänt terräng upp över en förhöjd banvall och kommer bli hög. Av de två skissade alternativvägar som då åter- står är inlösen av två hela fastigheter och viss mark från några fastigheter längs med järnvägen, eller en dragning av tillfartsvägar långt öster om sam- hället. Det senare vore att isolera den nya byggnationen från samhället och medverkar inte till att samhället drar särskilt god nytta av den nya bebyggel- sen. Den förra, den med inlösen, som bland andra skulle drabba de två anmä- larna med förlust av mark, anser jag nu som då som ett alltför stort ingrepp, en åtgärd som inte står i relation till bostadstrycket. Processarbetet löpte på och var nämnden framme vid att ta be- slut. Då förelåg endast ett tjänstemannaförslag om anslutningsväg som inne- bar inlösen av mark och fastigheter. I överensstämmelse med vad jag här ovan anfört så ansåg jag då att det vore ett onödigt stort ingrepp, och ville ha en återremiss för besiktning och ytterligare syn om befintliga vägar. Trots att samtliga partier då ansåg sig redo att gå till beslut så beslöts om återremiss. Besiktning genomfördes, genom att tjänstemän och företrädare för samtliga partier kollade samtliga alternativ och dess på- eller inverkan. Med måttband, planchefen i ena ändan och jag i den andra, mättes samtliga gators bredder upp. Månaden därpå, , så skulle ärendet ånyo upp. var det samma alternativ som var gällande. Jag sa att jag får ge upp och acceptera att det inte går att komma längre, dock ville jag ha med en skrivning om att viss genomfartstrafik skulle kunna ordnas via befintliga tillfartsvägar. 2 012 /1 3:JO1 det också beslutat. Men här förordades helt plötsligt av oppositionspartiet att broalternativet skulle vara det nämnden gick fram med. Analogt, med hur jag gjort tidigare när brofrågan funnits med, så borde jag lämnat mötet. blev en votering mellan bro och inlösen till själva planen. Här har jag alltså gjort mig skyldig till tanklöshet genom att bryta mot det jag själv ställt upp om att inte delta när brofrågan fanns med. Tanklösheten sked- de i pur förvåning över att ett parti helt plötsligt och samfällt ändrat sig. Bara någon vecka senare, så meddelade jag ansvarigt kommunalråd, sedan nämndsordförande och företrädare för partierna för mitt parti samarbetar med att jag kommer att gå emot i KF. Det var alldeles för stort att ta till inlösen. Redan vid första nämndsmötet togs ett nytt beslut om att inte gå vidare med inlösen och söka gå vidare med något annat eller nytt alternativ till att lösa trafikfrågan. Men, sammanfattningsvis, jäv har aldrig funnits. Däremot har jag haft en ambition till att inte ens misstanke om jäv ska kunna uppkomma, och där har jag fallerat. Att två som känner sig förfördelade i processen använder sig möjligheten att anmäla en beslutande för jäv har jag full förståelse för. yttrade sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. JO:s granskning är inte avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. Frågor om jäv kan åberopas vid ett överklagande och med hänsyn till detta avser jag inte att i detta beslut ta ställning till frågan om huruvida jäv föreligger i ärendet hos nämnden. Min granskning gäller i stället den formella handläggningen. I 6 kap. kommunallagen finns bestämmelser som reglerar kommunstyrel- sens och övriga nämnders verksamhet. I 2427 §§ finns bestämmelser om jäv. I 6 kap. 24 § föreskrivs bl.a. att en förtroendevald som är jävig i ett ärende hos en nämnd inte får delta eller närvara vid handläggningen av ärendet. Den som känner till en omständighet som kan antas utgöra jäv mot honom ska självmant ge det till känna. Har det uppkommit en fråga om jäv mot någon och har någon annan inte trätt i hans ställe, ska nämnden besluta i jävsfrågan. En förtroendevald är enligt 6 kap. 25 § jävig om 1.saken angår honom själv eller hans make, sambo, förälder, barn eller syskon eller någon annan närstående eller om ärendets utgång kan väntas medföra synnerlig nytta eller skada för honom själv eller någon närstå- ende, 2.han eller någon närstående är ställföreträdare för den som saken angår eller för någon som kan vänta synnerlig nytta eller skada av ärendets ut- gång, 3.ärendet rör tillsyn över sådan verksamhet som han själv är knuten till, 4.han har fört talan som ombud eller mot ersättning biträtt någon i saken, eller 5.det i övrigt finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till hans opartiskhet i ärendet. 2 012 /1 3:JO1 Enligt 6 kap. 26 § bortses från jäv när frågan om opartiskhet uppenbarligen saknar betydelse. Bestämmelserna är ett uttryck för den övergripande objektivitetsprincipen som är fastlagd i grundlag och syftar till att garantera att myndigheternas handlande präglas av objektivitet och opartiskhet (1 kap. 9 § regeringsfor- men). Regleringen i 6 kap. kommunallagen avser all handläggning hos den kommunala nämnden oavsett om det är fråga om ärenden som avser myndig- hetsutövning mot enskilda eller inte. Med handläggning avses inte enbart beslutsfattande utan även utredning, beredning och föredragning. De personer som åsyftas är de som tar sådan befattning med ett ärende att de kan tänkas inverka på ärendets utgång. Allmänt sett gäller att reglerna om jäv inte tar sikte på en befattningshava- res moral och kompetens utan på förekomsten av sådana yttre faktorer som placerar honom eller henne i situationer, där det allmänt sett oberoende av vem det gäller föreligger en risk för att ovidkommande hänsyn skulle kunna spela en roll. Befinner sig vederbörande i en sådan situation spelar det ingen roll om man efteråt kan konstatera att han eller hon ändå handlat helt klander- fritt (jfr betänkande, SOU 2010:29 s. 327). Det saknar även betydelse om den person, vars opartiskhet kan sättas i fråga, själv anser sig objektiv eller av den ansvariga myndigheten anses vara det. Det är tillräckligt att det föreligger någon omständighet som utifrån sett är ägnad att negativt påverka tilltron till att handläggningen sker utan påverkan av ovid- kommande hänsyn (jfr JO:s beslut dnr 5192-2009). Det är viktigt att myndigheterna iakttar jävsreglerna. Annars finns det risk att allmänhetens förtroende för verksamheten påverkas. I förarbetena till 6 kap. 24 § kommunallagen (prop. 1993/94:188 s.102) anges att ett konstaterat jäv normalt ska leda till att den jävige inte längre tar befattning med ärendet. I de flesta fall behöver nämnden inte heller fatta ett formellt beslut i jävsfrågan. Den jävige avstår självmant och ersätts med an- nan person. kan det hända att den som utpekas som jävig inte anser sig jävig. I så fall måste nämnden avgöra jävsfrågan genom ett formellt beslut. Enligt egna uppgifter förstod han att situationen skulle kunna ge upphov till en jävsdebatt. Därför kontaktade han ansvarigt kommu- nalråd, kommunstyrelseordföranden samt kommunens chefsjurist för konsul- tation. har också hänvisat till nämndordförandens uppfattning i frågan. insåg alltså att det kunde finnas andra uppfattningar än hans egen i frågan om jäv. Om han inte självmant ville avstå från att delta i handläggningen av ärendet, borde han för nämnden ha redovisat det som skulle kunna medföra att han var jävig. Då hade nämnden fått ta ställning till om det förelåg jäv. Jag anser alltså inte att frågan om jäv har skötts på rätt sätt. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det nu sagda. 2 012 /1 3:JO1 Kritik mot i , som k-märkt en byggnad utan lagstöd (Beslut av JO Axberger , dnr 5716-2010) Beslutet i korthet: Kulturhistorisk klassificering av byggnader svarar mot ett allmänintresse, som kommer till uttryck på olika ställen i lagstiftningen. Bland annat kan kulturhistoriskt värdefulla byggnader skyddas enligt be- stämmelser i . Lagstiftaren har däremot avvisat förslag om införande av kulturminnesmärkning. Icke författningsreglerad kulturminnesmärkning av enskilda byggnader som syftar till bygglovsrestrik- tioner bör därmed inte förekomma, särskilt inte om det sker utan beaktande av enskilds rätt. I detta fall har i k-märkt ett hus, på ett sätt som varit avsett att fungera som en bygglovsrestriktion. Hans Bååth anmälde till JO. Han bifogade ett brev som han fått från , där det framgick att det hus han ägde hade k-märkts. Märkningen innebar att fastigheten förlorade i värde. Värde- minskningen kunde enligt Hans Bååth uppskattas till mellan två och tre mil- joner kronor. Beslutet innebar även att nödvändiga renoveringsåtgärder blev väsentligt dyrare. Beslutet hade fattats utan kontakt med honom. Han påtala- de att för vanliga människor är anskaffandet av en egen bostad den största affär de gör i sitt liv. Med framhållande av särskilt de ekonomiska aspekterna anförde han att känslan av konfiskering av ens fortsatta liv är fruktansvärd. i yttrade sig. Av vad som anfördes från nämndens sida framgick bl. a. följande. ska utgöra stadens kompetens i arkeologiska och stads- byggnadshistoriska frågor. Nämnden har hand om förvaltningen av stadsmu- seet. Inom finns kulturmiljöenheten. Där arbetar man bl.a. med att göra bedömningar av byggnaders och bebyggelsemiljöers kulturhistoriska värden, s.k. kulturhistoriska klassificeringar. Bedömningarna redovisas ge- nom att det för varje bedömd fastighet anges en av fyra färgkategorier: Blå färg innebär att byggnad inom fastigheten enligt be- dömning motsvarar fordringarna för byggnadsminnen enligt kulturmin- neslagen. Grön färg innebär att bedömt bebyggelsen som särskilt vär- defull från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig syn- punkt. Detta motsvarar kravet i 3 kap. 12 § (PBL). färg innebär att anser att bebyggelsen är av positiv be- tydelse för stadsbilden och/eller av visst kulturhistoriskt intresse. För övriga byggnader, som inte klassificeras, används grå färg. Anmälarens fastighet är belägen i stadsdelen , som är ett små- stugeområde . Det byggdes ut genom sats- 2 012 /1 3:JO1 ning på s.k. självbyggeri med ett antal typiserade småstugor av en utpräglat enhetlig karaktär. Stadsdelen är av utpe- kad som ett område av riksintresse för kulturmiljövården. Den ingick i ett klassificeringsprojekt, som beskrevs enligt följande. arbete med att inventera och klassificera ytterstadens byggna- der, det s.k. , påbörjades och avslutades . I , som omfattade byggnader som uppförts , har totalt 59 av stadens 97 ytterstadsdelar behandlats. Arbetet har alltså omfattat ett mycket stort antal fastigheter. Totalt i ytterstaden lär det finnas ca 60 000 byggnader. Enbart i stadsdelen har ca l 500 byggnader inventerats. Klassificeringen av byggnader föregås av att först utför en in- ventering av byggnaderna. Inventeringsarbetet innebär i korthet att man sam- lar information och material om varje byggnad såsom uppgifter om byggna- dens tillkomsttid, byggherre, arkitekt, ritningar, bygglovspliktiga om- och tillbyggnader m.m. Vidare studerar man byggnaden exteriört på plats och fotograferar den. Inventeringsarbetet har utförts av en projektgrupp om ca 7 personer byggnadsantikvarier och fotografer inom kultur- miljöenhet, under ledning av stadsantikvarie och enhetschefen för kulturmiljöenheten samt ansvarig projektledare för . Inventeringsmaterialet har ställts samman och beretts inom projektgruppen som föredragit materialet, inkluderande förslag till bedömning- ar/klassificeringar av varje fastighets kulturhistoriska värde, för en särskild klassificeringsgrupp (expertgrupp) bestående av stadsantikvarien och ca 45 av kulturmiljöenhetens byggnadsantikvarier, samtliga med lång erfarenhet av kulturhistoriska bedömningar. Stadsantikvarien har med stöd av gällande delegationsordning fattat de formella besluten om klassificering för varje fastighet. Klassificeringarna har föredragits och beslutats etappvis, huvudsak- ligen stadsdel för stadsdel. Stadsantikvariens beslut rörande klassificeringen/bedömningen av fastig- heternas kulturhistoriska värden har noterats i föredragningsmaterialet till klassificeringsgruppens möten. Uppgifter om klassificeringsnivå med moti- vering, tidpunkter för inventeringen och klassificeringsbeslutet m.m. har också, av , förts in i RAÄ:s Bebyggelseregister (dock utan att direkt göras allmänt tillgängliga, se nedan). Besluten om de kulturhistoriska klassificeringarna har sedan etappvis, normalt ca 5 stadsdelar åt gången, anmälts till kulturnämnden. Efter att kul- turnämndens protokoll från det sammanträde där besluten anmälts hos nämn- den justerats, har uppgifterna i gjorts tillgängliga för allmänheten. Klassificeringarna har också gjorts tillgängliga för allmänheten bl.a. hos i det s.k. Faktarummet. Det ovan beskrivna förfarandet har huvudsakligen skett i enlighet med en av stadsmuseinämnden godkänd beslutsordning beträffande kulturhistorisk klassificering. Några särskilda underrättelser till varje enskild fastighetsägare under pågå- ende inventerings- och klassificeringsarbete har inte gjorts. Löpande under hela projektets gång har emellertid funnits information på hem- sida och generell information har också skett genom anslag på stadsdelarnas anslagstavlor, tidningsartiklar osv. lämnar också upplysningar när enskilda hör av sig t.ex. på telefon till museet. erhöll resurser för och påbörjade ett ut- skick av information till varje enskild fastighetsägare i ytterstaden vars fastig- het erhållit en grön- eller blåmarkerad klassificering. Informationen till fas- tighetsägare i stadsdelen skickades ut . 2 012 /1 3:JO1 Klassificeringsbeslutet beträffande bebyggelsen i fattades enligt vad som uppgavs i utredningen av stadsantikvarien . Det anmäldes till kulturnämnden, som godkände anmälan . Av utredningen framgår att eventuella ekonomiska konsekvenser för be- rörda fastighetsägare inte vägdes in. I sitt yttrande över JO-anmälan har det från kulturnämndens sida i denna del anförts att den inte kan bedöma huruvi- da värdet påverkas för en fastighet som blir kulturhistoriskt klassificerad. hade särskilt anmodats att yttra sig över vilka möjligheter fastighetsägare har att överklaga besluten om kulturhistoriska klassificeringar. I utredningen konstaterades därvid inledningsvis att kulturnämndens beslut om kulturhistoriska klassificeringar inte utgör beslut som äger någon rätts- kraft gentemot andra myndigheter eller enskilda; besluten är inte bindande eller verkställbara. Sammanfattningsvis ansågs besluten om kulturhistoriska klassificeringar inte utgöra sådana beslut enligt som kan överklagas genom förvaltningsbesvär. Möjligheten att överklaga de kulturhi- storiska klassificeringarna skulle därför avgöras enligt bestämmelserna i 10 kap. kommunallagen om laglighetsprövning. De kunde enligt utredningen därför inte omprövas eller överklagas enligt förvaltningslagens bestämmelser. I tjänsteutlåtandet från kulturförvaltningen angavs att förvaltningen skulle se över sina rutiner för kulturhistorisk klassificering och den information som lämnas om den rättsverkan som besluten har m.m. Förvaltningen skulle däref- ter informera kulturnämnden om detta. kommunstyrelse gav 2004 stadsmuseinämnden i uppdrag att göra en kulturhistorisk klassificering av bl.a. . Den inventer- ing som följde pågick och omfattade ett mycket stort antal byggnader. Den innebar att detaljerad information om varje byggnad inhämtades samt att byggnaden studerades på plats och foto- graferades. Information om projektet gjordes tillgänglig för allmänheten på olika sätt, men berörda fastighetsägare underrättades inte om inventeringen, och gavs följaktligen inte heller tillfälle att yttra sig över de överväganden som gjordes beträffande deras respektive hus. På grundval av inventeringen tog stadsantikvarien ställ- ning till klassificering av enskilda byggnader. Något formligt beslut existerar dock inte. Stadsantikvariens ställningstagande anmäldes därefter till kultur- nämnden , varvid nämnden, som det får förstås, god- kände detsamma. Nämnden beslöt även att handlingarna i ärendet skulle till- ställas . erhöll anmälaren i detta ärende en skrivelse undertecknad av stadsantikvarien . Den var rubricerad Ni äger en K-märkt fastighet! och innefattade en underrättelse om att hans fastighet, Vikingatåget 3, klassificerats som kulturhistoriskt värdefull i den näst högsta klassen, grönt. Av skrivelsen framgick att många byggnader i området blivit 2 012 /1 3:JO1 förändrade, vilket gjorde att de få välbevarade stugorna har ett dokument- värde och att Vikingatåget 3 var en stuga av det slaget. I skrivelsen angavs vidare: I och med att byggnaden är grönklassad kan 3 kap. 12 § i tillämpas, dvs. byggnadens kulturhistoriska värde får inte förvanskas genom ombyggnad eller andra förändringar. [] Tänk på att alla yttre förändringar kräver bygglov och för väsentliga inre förändringar ska en bygganmälan gö- ras. I ett till underrättelsen bilagt faktablad fanns allmän information. Där stod bl.a. att begreppet k-märkt inte hade någon juridisk innebörd. Det angavs även att för en byggnad som i likhet med anmälarens hus grönmarkerats gällde 3 kap. 12 § (numera 8 kap. 13 §) , varefter bl.a. den bestämmelsen återgavs med tillägget att den gällde såväl interiör som exteriör. Den klassificering som gjorts i det här aktuella ärendet svarar inte mot någon rättslig reglering. Den kulturhistoriska klassificeringen av byggnader i all- mänhet utgör dock ett allmänintresse, som kommer till uttryck i bl.a. plan- och bygglagstiftningen. Klassificeringsverksamheten som sådan har därige- nom ett övergripande lagstöd. Det frågan här gäller är vilken skyldighet det allmänna har i förhållande till en enskild fastighetsägare, som motsätter sig en k-märkning. Av intresse för den bedömningen är bl.a. hur den intresseav- vägning som därvid måste ske har hanterats i lagstiftningssammanhang. I kulturminneslagen och finns bestämmelser som re- glerar hur särskilt skydd för byggnader som är av kulturhistoriskt värde ska åstadkommas. En byggnad kan enligt närmare bestämmelser i kulturminneslagen av läns- styrelse förklaras för byggnadsminne. Ägarens rättigheter ska beaktas, se 3 kap. 3 § kulturminneslagen. Beslut om byggnadsminnesförklaring kan över- klagas till domstol. I 8 kap. finns bestämmelser till skydd för kulturhisto- riska intressen. Enligt 13 § får en byggnad som är särskilt värdefull från kul- turhistorisk synpunkt inte förvanskas (förvanskningsförbud). Enligt 14 § ska ett byggnadsverks underhåll anpassas till omgivningens karaktär och bygg- nadsverkets värde från kulturhistorisk synpunkt. Om byggnadsverket därvid är särskilt värdefullt, ska det underhållas så att de särskilda värdena bevaras. En ändring eller flyttning av en byggnad ska vidare utföras varsamt så att hänsyn tas till dess kulturhistoriska värden (17 §). Tillsyn över förvanskningsförbudets efterlevnad sker som regel i samband med byggnadsnämndernas prövning av bygg- och rivningslov m.m. (se 9 kap. ). Prövningen sker i former där den enskildes rätt beaktas och med möjlighet till överklagande. En kommun kan vidare i detaljplan utöka skyldigheten för en fastighetsägare att söka bygglov, 4 kap. 15 §. I detaljplanen kan kommunen också ställa upp varsamhets- eller skyddsbe- stämmelser och rivningsförbud för kulturhistoriskt värdefull bebyggelse 2 012 /1 3:JO1 2009:10:170 s. 191 f.). Detta regleras närmare i 4 kap. 16 § 2 och 3. Avsikten är att reglerna ska kunna användas även för att skydda enstaka byggnader. Förfarandet, inklusive tillvaratagandet av berörda fastighetsägares rättigheter, regleras i 5 kap. Beslut om detaljplan får överklagas enligt vad som närmare anges i 13 kap. Sammanfattningsvis föreligger det ett antal möjligheter att till skydd för kulturhistoriskt värdefull bebyggelse inskränka fastighetsägarens rätt. Gemen- samt för dessa är dock som framgått att de föreskriver ett förfarande där äga- rens rättigheter beaktas. Lagstiftaren har övervägt om särskilda regler om kulturminnesmärkning bör införas.