frsrdg · H004JO1 · 2012-11-07 00:00:00 — Övervä- gande kan även ske utan att berörda parter är medvetna om det. I de tre ären- den som JO lyfter fram har samtal kring omprövning av vården ägt rum. JO:s granskning och de synpunkter på handläggningen som lämnats har i arbetsgruppen diskuterats. I dessa diskussioner har de juridiska aspekterna och rutinerna kring handläggningen lyfts, däribland den väsentliga skillnaden mellan ett övervägande och en omprövning. I ett beslut anförde JO följande. Insatser inom för barn och ungdom ska göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen (2001:453). Under vissa förutsättningar kan det bli aktuellt med vård utan samtycke. Bestämmelser om sådan vård finns i LVU. Vård med stöd av LVU ska beslutas om det på grund av fysisk eller psy- kisk misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller ut- veckling skadas (2 § LVU). Vård ska också beslutas bl.a. om den unge utsät- ter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende (3 § LVU). ska noga följa vården av den som får vård med stöd av LVU. Har den unge beretts vård med stöd av 2 §, ska socialnämnden minst en gång var sjätte månad överväga om vård enligt lagen fortfarande behövs (13 § andra stycket LVU). Har den unge beretts vård med stöd av 3 §, ska social- nämnden för verkställighet av vårdbeslutet pröva om vård med stöd av lagen ska upphöra. Denna fråga ska därefter prö- vas fortlöpande från senaste prövning (13 § tredje stycket LVU). Ett beslut om omprövning enligt 3 § LVU kan överklagas till förvalt- ningsrätten. har i de aktuella fallen endast övervägt om vården skulle fortgå. Nämnden har emellertid varit skyldig att fatta formellt överklagbara beslut. Ärendena har vid förvaltningen handlagts som omprövningsärenden. För- valtningens utredningar har dock kommit att rubriceras som övervägande vid placering enligt 13 § LVU. Dessa misstag har lett till att nämnden i sina protokoll angav att det varit fråga om överväganden. Genom att utskottet således enbart övervägde om vården skulle fortgå fattades inte några över- klagbara beslut. Det kan givetvis hävdas att felen uppstått på grund av ett rent förbiseende. Det är dock fråga om misstag i tre olika fall. Jag vill framhålla att nämnden vid handläggningen av ärenden som rör tvångsvård måste iaktta särskild nog- grannhet. Det finns därför skäl att se allvarligt på det inträffade. Med den kritik som uttalats avslutas ärendet. 2 012 /1 3:JO1 (Dnr 2605-2012) Vid en inspektion av i kommun granskade JO bl.a. akterna beträffande barn och ungdomar som var föremål för vård med stöd av 3 § LVU. I JO:s protokoll från inspektionen anförde JO följande under rubriken ning av vården: När barn eller ungdomar har beretts vård med stöd av 3 § LVU ska, enligt 13 § tredje stycket LVU, nämnden för verkstäl- lighet av vårdbeslutet pröva om vård med stöd av lagen ska upphöra. Denna fråga ska därefter prövas fortlöpande från senaste pröv- ning. Nämndens lagstadgade skyldighet att fortlöpande ompröva vården utgör [ ] ett led i den kontroll som är nödvändig för att nämnden ska kunna ta sitt ansvar för att barn och ungdomar som vårdas utanför hemmet tillförsäkras en god vård och att vården inte bedrivs längre än nödvändigt. Till skillnad från ett övervägande enligt 13 § andra stycket LVU ska nämndens ompröv- ning av vård med stöd av 3 § LVU föranleda ett formellt beslut. Beslutet ska fattas efter att nämnden har utfört en utredning. fattar beslut i saken ska de berörda få tillfälle att yttra sig över utredningen (17 § FL). Den som är part i ärendet har rätt till företräde inför socialnämnden i enlighet med vad som sägs i 11 kap. 9 § SoL. Granskningen av akter rörande barn och ungdomar som vårdades med stöd av 3 § LVU visade att det förelåg stora brister när det gällde nämndens skyl- dighet att ompröva vården. I ett flertal fall hade det dröjt drygt mellan omprövningarna och det fanns även exempel där det gått utan omprövning. I två av de granskade ärendena tog det ännu läng- re tid. A.A., född : Förvaltningsrätten biföll nämndens ansökan om vård en- ligt 3 § LVU i en dom . Vården omprövades första gången . Det dröjde således från det att ansökan om vård bifölls till dess att vården omprövades. A.G., född : Förvaltningsrätten biföll nämndens ansökan om vård en- ligt 3 § LVU i dom . Vården verkställdes och någon omprövning av vården hade ännu inte gjorts för inspektionen. Här har det således gått från det att vården verk- ställdes och vården har ännu inte omprövats av nämnden. Vid det avslutande mötet uppgav förvaltningen när det gällde A.G:s ärende att ett handläggarbyte hade skett och att det inte hade lagts in någon bevak- ning i det digitala systemet. Underlåtenhet att ompröva vård som ges med stöd av 3 § LVU kan föran- leda ansvar för tjänstefel enligt 20 kap. 1 § . Det som kommit fram vid inspektionen ger anledning misstänka att underlåtenheten att omprö- va vården med stöd av 3 § LVU kan hänföras till bristfälliga rutiner. Ansvaret för att vården inte har omprövats ligger på nämnden, arbetsledningen och 2 012 /1 3:JO1 Det ter sig ogörligt att försöka klarlägga vem som ska anses ha ansvaret för att omprövning inte skett i ett enskilt ärende. Jag har, om än med viss tvekan, inte funnit skäl att inleda en förundersökning i syfte att utkräva ett straffrättsligt ansvar för bristerna när det gäller underlåtenheten att i de aktuella fallen ompröva vården. Som jag anfört i det föregående avsnittet kommer jag att begära en redo- visning av nämnden beträffande vilka åtgärder som nämnden avser att vidta när det gäller övervägandena av vården. Den redovisningen ska omfatta även omprövning enligt 13 § tredje stycket av vård som ges med stöd av 3 § LVU. Fråga om beräkning av den frist inom vilken en socialnämnd enligt 13 § tredje stycket LVU första gången ska ompröva vård som ges med stöd av 3 § LVU (Dnr 1781-2012) Vid en inspektion av i granskade JO bl.a. ärenden som rörde barn och ungdomar som var fö- remål för vård med stöd av 3 § LVU. I samband därmed uppkom fråga om beräkning av tidsfristen inom vilken nämnden enligt 13 § tredje stycket LVU första gången ska ompröva vården. I inspektionsprotokollet anförde JO bl.a. följande. Tidsfrist för omprövning av vård enligt 3 § LVU En utgångspunkt för socialnämndens verksamhet är att erforderlig vård ska beredas barn och ungdomar på frivillig väg med stöd av bestämmelserna i socialtjänstlagen. Under vissa förutsättningar kan det dock bli aktuellt med vård utan samtycke. Bestämmelser om sådan vård finns i LVU. Vård enligt LVU kan beslutas på grund av brister i den unges hem (2 § LVU) eller på grund av den unges eget beteende (3 § LVU). Beslut om vård med stöd av LVU fattas av förvaltningsrätten efter en an- sökan av socialnämnden (4 § första stycket LVU). Om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU kan socialnämnden med stöd av 6 § LVU besluta att den unge ska omhändertas om rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till bl.a. risken för den unges hälsa eller utveckling. Har den unge beretts vård med stöd av 2 §, ska socialnämnden minst en gång var sjätte månad överväga om vård enligt lagen fortfarande behövs (13 § andra stycket LVU). Om den unge har beretts vård med stöd av 3 §, ska soci- alnämnden enligt 13 § tredje stycket LVU för verkställighet av vårdbeslutet pröva om vård med stöd av lagen ska upphöra. Vid det avslutande mötet uppkom fråga om fristen för den första ompröv- ningen av vård som ges med stöd av 3 § LVU ska räknas för verk- ställighet av rättens beslut om vård eller från ett eventuellt beslut om omedel- bart omhändertagande. 2 012 /1 3:JO1 Av 13 § andra och tredje stycket LVU framgår att skyldigheten att övervä- ga/ompröva vård enligt 2 eller 3 § inträder efter att den unge har beretts vård. Härmed avses rättens beslut om vård. Med den utgångspunkten ska fristen för den första omprövningen räknas för verkställighet av rättens dom om vård och inte från verkställigheten av ett beslut om omhändertagande enligt 6 § LVU. I denna del kan hänvisas till specialmotiveringen till 13 § tredje stycket LVU där det anfördes att Som framgår av lagtexten avser bestämmelsen, liksom i fråga om miljöfallen, inte den vård som ges efter ett beslut om omhändertagande (prop. 1989/90:28 s. 115). Frågan om beräkningen av fristen för omprövningen kompliceras emeller- tid av ordalydelsen av bestämmelserna i 10 § LVU. Enligt 10 § första stycket LVU ska vården med stöd av LVU nämligen anses påbörjad när den unge på grund av ett beslut om omhändertagande eller ett beslut om vård har placerats utanför sitt eget hem. För vårdens innehåll och utformning gäller enligt 10 § andra stycket LVU bl.a. föreskrifterna i 1120 §§ LVU, dvs. bl.a. bestämmelserna i 13 § LVU om övervägande och omprövning av vård. Be- stämmelserna i 1120 §§ LVU gäller därför i tillämpliga delar både den vård som ges efter ett beslut om att bereda någon vård och den vård som ges efter ett beslut om omhändertagande (prop. 1989/90:28 s. 112). I propositionen till LVU behandlas inte närmare hur bestämmelserna i 10 § och 13 § förhåller sig till varandra. JO har i ett par äldre beslut ansett att 10 § LVU medför att bestämmelserna om övervägande/omprövning i 13 § LVU blir tillämpliga när ett beslut om omhändertagande har fattats (JO:s beslut , dnr 4151-1995, och , dnr 338-1996). Det synsättet har kommit till uttryck även i senare JO-praxis. LVU är en tvångslagstiftning och det ligger därför i sakens natur att man i första hand ska se till utformningen av bestämmelserna när man tar ställning till hur de ska tillämpas. När det gäller frågan om när skyldigheten att övervä- ga/ompröva vård enligt LVU inträder måste man givetvis ta hänsyn till vad som är bäst för den unge. Jag ansluter mig därför till de uttalanden som JO har gjort i frågan. Det finns emellertid, mot bakgrund av det ovan redovisade uttalandet i förarbetena till LVU, utrymme för en annan stånd- punkt. Det är således inte helt givet hur bestämmelsen om övervägan- de/omprövning ska tillämpas. Med hänsyn till att tveksamheten rör en central bestämmelse i en lagstiftning som avser tvångsvård är det förhållandet inte tillfredsställande. När det gäller skyldigheten att ompröva vård med stöd av 3 § LVU skulle i och för sig kunna hävdas att diskussionen i praktiken inte har någon egentlig betydelse eftersom det i de flesta fall rör sig om kanske någon månads skill- nad mellan tidpunkterna för den första omprövningen. Jag vill dock peka på den situationen att den unge avviker efter att ett beslut om om- händertagande har verkställts men innan förvaltningsrätten har beslutat om vård. Om man skulle utgå från verkställigheten av själva vårdbeslutet skulle således någon skyldighet för nämnden att ompröva vården inte inträda. Lik- nande situationer kan inträffa när ett barn har omhändertagits med stöd av 6 § LVU på grund av sådana omständigheter som avses i 2 § LVU. 2 012 /1 3:JO1 Frågorna om övervägande/omprövning av vård har behandlats i Barn- skyddsutredningens betänkande (SOU 2009:68) Lag om stöd och skydd för barn och unga (LBU). Förslaget bereds inom Regeringskansli- et. Mot bakgrund av de uttalanden som jag har gjort ovan skickar jag därför en kopia av protokollet i denna del till för kännedom. Fråga om en ersättare i en stadsdelsnämnd fattat s.k. ordförandebeslut enligt LVU och LVM utan att vara behörig (Dnr 2180-2011) har i en anmälan, inkommen till JO , påkallat JO:s granskning av det förhållandet att ordföranden vid den sociala delegationen vid stadsdelsnämnden, , fattat s.k. ordförandebeslut enligt LVU och LVM trots att han inte var ledamot i nämnden. Inledningsvis inhämtade JO vissa handlingar från nämnden. Härefter anmodade JO stadsdelsdirektören vid stadsdelsför- valtning att inkomma med upplysningar om huruvida efter har fattat beslut om omhändertagande med stöd av 6 § andra stycket LVU eller 13 § andra stycket LVM samt om placering av unga med stöd av 11 § tredje stycket LVU. I ett remissvar anförde stadsdelsdirektören följande. Ordförande i sociala delegationen, , har 01-252011-02-16 fattat fyra beslut om flytt enligt 11 § 1 st. LVU. Dessa beslut fattades på nytt av vice ordföranden 2011- 02-23 och anmäldes vid delegationens sammanträde. utsågs av Kommunfullmäktige till ledamot i . fattade beslut om vilka som har delegation att fatta ordförandebeslut. bereddes tillfälle att kommentera stadsdelsdirektörens svar. I ett beslut anförde JO följande. Med stöd av 6 § första stycket LVU får en socialnämnd besluta att den som är ska omhändertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU, och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. I 13 § LVM finns en liknande bestämmelse om möjlighet att om- händerta en person som missbrukar bl.a. alkohol och narkotika. 2 012 /1 3:JO1 första stycket LVU bestämmer socialnämnden hur vården av den unge ska ordnas och var han eller hon ska vistas . Enligt 6 kap. 33 § kommunallagen (1991:900), KL, får en nämnd uppdra åt ett utskott, åt en ledamot eller ersättare eller åt en anställd hos kommunen att besluta på nämndens vägnar i ett visst ärende eller i en viss grupp av ärenden. Från denna möjlighet att delegera beslutanderätten finns i 6 kap. 34 § KL vissa undantag. Nämnden får enligt den bestämmelsen inte delegera beslutanderätt bl.a. i vissa ärenden som anges i särskilda föreskrifter (5 p.). En sådan särskild föreskrift är bestämmelsen i 10 kap. 4 § socialtjänst- lagen (2001:453), av vilken framgår att socialnämnden kan delegera bl.a. rätten att fatta beslut om omhändertagande enligt 6 § LVU re- spektive 13 § LVM samt placering enligt 11 § LVU endast till en särskild avdelning som består av ledamöter eller ersättare i nämnden. Det ligger i sakens natur att behovet av ett omhändertagande kan vara brådskande och att det inte alltid är möjligt att avvakta att nämnden eller ett utskott inom nämnden sammankallas för att fatta ett omhändertagandebeslut. Därför får ordföranden, enligt 6 § andra stycket LVU respektive 13 § andra stycket LVM, fatta beslut om omhändertagande när nämndens beslut inte kan avvaktas. Detta gäller, enligt 11 § tredje stycket LVU, även beslut om placering av unga. Nämnden har också möjlighet att förordna nå- gon annan ledamot att besluta om omhändertagande och placering i sådana fall. Med ledamot avses endast den som är ledamot i nämnden men inte den som är ersättare. är ordförande i sociala delegationen som är ett utskott inom . Han var ersättare i stadsdelsnämnden från till då han av kommunfullmäktige valdes till ledamot. Det framgår inte huruvida stadsdelsnämnden hade förord- nat att han som ersättare skulle ha rätt att fatta s.k. ordförandebe- slut om bl.a. omhändertagande enligt 6 § LVU eller placering med stöd av 11 § LVU. Oavsett hur det förhåller sig med den saken skulle nämnden inte ha kunnat ge honom ett sådant förordnande eftersom han inte var ledamot i nämnden utan endast ersättare. som var ersättare fattade han fyra beslut om placering av unga som vårdades med stöd av LVU. Det är givetvis djupt otillfredsställande att så har skett. Jag har inte anledning att anta annat än att det varit fråga om ett rent förbiseende. När misstaget uppmärksammades fattades nya beslut, av en behörig besluts- fattare. är ledamot av nämnden med särskilt förord- nande att fatta ordförandebeslut. Jag anser mig därför kunna lämna saken med en kritik som ligger i det anförda. Avslutningsvis vill jag, till undvikande av framtida misstag, påpeka att när nämnden ger en ledamot ett förordnande att fatta beslut om bl.a. omhändertagande med stöd av 6 § andra stycket LVU ska ledamotens namn anges i förordnandet. Det är i princip inte tillräckligt att nämnden knyter för- ordnandet till en viss befattning, t.ex. ordföranden i sociala delegationen (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 2008/09 s. 317). 2 012 /1 3:JO1 När en socialnämnd beslutar att vård med stöd av LVU ska upphöra ska nämnden se till att de berörda utan dröjsmål underrättas om beslutet (Dnr 832-2011) framförde i en anmälan till JO klagomål mot stadsdels- förvaltning i avseende handläggningen av ett ärende rörande H.A., som är född . I anmälan anfördes bl.a. att H.A., vårdnadshavare och det hem där H.A. var placerad inte underrättats om att stadsdelsnämnden beslutat att vården av henne med stöd av LVU upphört. Inledningsvis inhämtades vissa handlingar från stadsdelsförvaltningen. Vidare inhämtades upplysningar per telefon från förvaltningen. Härefter anmodades i att inkomma med utredning och yttrande över omständigheterna kring hur H.A. och det jourhem där hon vistades underrättades om att nämnden beslutat att vården med stöd av 3 § LVU skulle upphöra. Yttrandet skulle också behandla hur nämnden dokumenterar att underrättelse av beslut om upphörande av vård har skett. I ett remissvar anförde nämnden bl.a. följande. Utredning och yttrande över omständigheter besöker två utredare . i jourhemmet L.K. Under besöket in- formeras H.A. och jourhemmet om att utredarna kommer att lämna ett förslag till sociala delegationen gällande upphörande av LVU-vård för H.A. samtycker till nödvändig vård. och jourhemmet informeras om att socia- la delegationen kommer att fatta beslut i ärendet . Detta under förutsättning att situationen inte förändras. fattar sociala delegationen beslut att LVU-vården skall upphö- framkommer med anledning av att socialjouren kontaktas i ärendet, att varken H.A. eller jourhemmet uppfattat att utredarna informerat om att LVU kommer att upphöra . Det framkommer inte av jour- nalanteckningarna huruvida H.A. har fått information genom skriftlig under- rättelse efter nämndsammanträde. som förvaltningen får känne- dom om ovan finns att läsa i journaler att handläggare avser kontakta jour- hemsförmedling, jourhem samt H.A. Det framgår sedan av journa- len att jourhemsförmedling samt jourhem informeras. Det framgår inte huru- vida H.A. informeras eller om försök gjorts för att få tag i H.A. för att kunna informera. Dock kan det förväntas att jourhemmet informerat H.A. om detta så snart de fick kännedom. Rutiner vid dokumentation av underrättelse om beslut Efter sammanträde med stadsdelsnämnds sociala delegation ex- pedieras de beslut som i enlighet med stads och stadsdelsförvalt- ningens rutiner skall expedieras med eventuella besvärshänvisningar. När det avser detta specifika fall, upphörande av vård enligt LVU, har beslut samt 2 012 /1 3:JO1 besvärshänvisning expedierats till H.A. dagen efter sociala delegationens sammanträde, . (Utdrag från delgivningsbok bifogas.) Stadsdels- förvaltningen dokumenterar expediering av beslut dels genom att eventuellt rekommenderat kvitto biläggs akt eller genom de böcker som styrker att ett brev gått iväg rekommenderat. Efter sociala delegationens sammanträde återsänds beslut samt beslutsun- derlaget till ansvarig socialsekreterare. Socialsekreterare registrerar beslutet i journalföringssystem samt lägger handlingarna i akten. Då beslut skickas med rekommenderat brev kontrollerar socialsekreterare inte att beslutet delgivits. Om det rekommenderade brevet inte hämtas ut kommer försändelsen åter till förvaltningen. Socialsekreterare får då ansvar att försöka kommunicera beslutet muntligen. I detta specifika fall kom inte försändelsen åter vilket innebär att H.A. har hämtat ut försändelsen. bereddes tillfälle att kommentera nämndens remissvar. I ett beslut anförde JO följande. Enligt 21 § förvaltningslagen (1986:223) ska en sökande, klagande eller an- nan part underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Parten be- höver dock inte underrättas, om det är uppenbart obehövligt. Myndigheten bestämmer om underrättelsen ska ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. Av utredningen i ärendet framgår att stadsdelsnämnden underrättade H.A. om sitt beslut att avsluta vården enligt 3 § LVU genom att sända en kopia av beslutet till H.A. i ett rekommenderat brev. Jag har inte några invändningar mot att nämnden sände beslutet per post till H.A. En skriftlig underrättelse kan dock inte anses utgöra en tillräcklig åtgärd för att upplysa någon om att han eller hon inte längre står under tvångsvård. Nämnden borde efter sitt beslut ha sett till att H.A. och jourhem- met utan dröjsmål informerades om nämndens beslut. I sammanhanget bör noteras att H.A. och jourhemmet i förväg hade informerats om förvaltningens avsikt att föreslå för nämnden att LVU-vården skulle upphöra. Till undvikan- de av misstag borde H.A. och hemmet likväl ha underrättats omgående om att beslutet verkligen hade fattats. anfört i övrigt föranleder inte någon ytterligare åtgärd från min sida. Med den kritik som ligger i det anförda avslutas ärendet. 2 012 /1 3:JO1 Kritik mot bl.a. en tjänsteman vid en socialförvaltning för att denne begärt handräckning med stöd av LVM trots att domen om vård ännu inte kunde verkställas (Dnr 6513-2009) Beslutet i korthet: I en ansökan till förvaltningsdomstol om att en ung kvinna skulle beredas vård med stöd av 4 § LVM saknades ett yrkande om omedelbar verkställighet. Domstolen biföll ansökan om vård. Inget förordnande om omedelbar verkställighet av beslutet meddelades i domen. som domen inkom till i sändes en begäran om handräckning till polisen för att kvinnan skulle föras till ett LVM- hem. Till följd av denna begäran fördes kvinnan till LVM-hemmet där hon togs in. Den enhetschef vid förvaltningen som, trots att hon undertecknade ansö- kan om vård och förde nämndens talan i domstolen, inte uppmärksammade att det saknades ett yrkande om omedelbar verkställighet kan, med hänsyn till att det rörde en så viktig fråga, inte undgå kritik för sin försumlighet. Den tf. enhetschef som skickade handräckningsbegäran till polisen och som därvid tog del av domen, men inte uppmärksammade att det saknades ett förordnan- de om omedelbar verkställighet, kritiseras för att han förbisåg en så viktig förutsättning för verkställighet av domen. Under en inspektion av i (JO:s dnr 6383-2009) granskade JO bl.a. akten i ett ärende rörande F.O. angående vård enligt LVM. Vid granskningen fram- kom bl.a. följande. Nämnden ansökte hos dåvarande Länsrätten i län, numera Förvaltningsrätten i , om att F.O. skulle beredas vård med stöd av 4 § LVM. I en dom biföll länsrätten nämndens ansökan. Länsrätten förordnade inte att beslutet om tvångsvård skulle gälla . Domen var således inte verkställbar i denna del. Domen kom in till stadsdelsförvaltningen . begärde tf. enhetschefen med stöd av 45 § LVM biträde av polis för att föra F.O. av polis till LVM-hemmet där hon togs in. överklagade länsrättens dom till Kammarrätten i , som i dom fastställde beslutet om tvångsvård. Domen vann laga kraft . Mot bakgrund av vad som kommit fram om verkställigheten av länsrättens beslut om tvångsvård beslutade dåvarande JO att ta upp saken till utredning i ett särskilt ärende (JO:s dnr 6513-2009). 2 012 /1 3:JO1 Akterna rörande F.O. inhämtades från stadsdelsnämnden, Statens institutions- styrelse (SiS) och Kammarrätten i . Det som kom fram vid granskningen av akterna gav anledning att anta att befattningshavare som stod under JO:s tillsyn hade gjort sig skyldig till tjäns- tefel enligt 20 kap. 1 § . JO beslutade därför att inleda förundersökning angående sådant brott. Förundersökningen omfattade inledningsvis befattningshavare vid stadsdelsförvaltningen och SiS. utvidgades förundersökningen till att avse även tre ledamö- ter vid Kammarrätten i som hade prövat överklagandet av länsrät- tens dom om vård enligt LVM. Under förundersökningen hölls förhör med flera befattningshavare vid stadsdelsförvaltningen, SiS och kammarrätten.