frsrdg · H004JO1 · 2012-11-07 00:00:00 — Det vill med andra ord säga att i av ledigkungörelserna fanns ej krav på ansökningar på engelska. Det finns alltså inget slentrianmässigt användande av krav på engelska vilket också med all tydlighet framgår om man beaktar att ledigkungörelsen av anställningen som universitetslektor i kulturvård, särskilt landskapsvård (Dnr E 324 3978/09) från 2009-12-17 som [anmälarna] hänvisar till i sin anmälan följdes av en systerutlysning vid samma institution. Den 2009- 12-17 utlystes nämligen också ett annat lektorat i kulturvård, närmare bestämt en anställning som universitetslektor i kulturvård, särskilt trädgårdens hant- verk och odling (Dnr E 324 3980/09). Här fanns ej krav på engelska. Nio av tio ledigkungörelser vid Naturvetenskapliga fakulteten innehåller alltså inget krav på att ansökningarna ska vara på engelska. När det gäller den sista tiondedelen rör det sig uteslutande om ledigkungörelser av anställning som lärare men, som sagt, inte alla läraranställningar. Beredning av anställning som lärare regleras av högskoleförordningen och häri finns krav på att fakultetsnämnden eller motsvarande organ ska hämta in yttranden från minst två personer som är särskilt förtrogna med anställningens ämnesområde vid anställning av professorer och lektorer (4 kap. § 21). Av 11 kap. 9 § andra stycket regeringsformen anges vidare att det vid tillsättning av statlig tjänst endast ska fästas avseende vid sakliga grunder, såsom för- tjänst och skicklighet. 14 § lagen om offentlig anställning stadgas att vid anställning ska avseende bara fästas vid sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet. Skickligheten ska sättas främst, om det inte finns särskilda skäl för något annat. Av 4 § anställningsförordningen framgår att myndigheten vid anställning utöver skickligheten och förtjänsten också ska beakta sådana sak- liga grunder som stämmer överens med allmänna arbetsmarknads-, jämställd- hets-, social- och sysselsättningspolitiska mål. För att på ett fullgott sätt leva upp till nämnda lagar och förordningar krävs allt oftare att sakkunniga det vill säga de personer som är särskilt förtrogna med anställningens ämnesområde utses bortom gränser; utanför det svenska språkområdet. Det kan i sammanhanget nämnas att gällande ovannämnda läraranställningar har tretton sakkunniga blivit utsedda och att endast fem av de tretton sakkunniga är verksamma i och att bland de tretton sakkunniga finns åtta olika nationaliteter representerade. Internatio- nalisering ligger så att säga i vetenskapens och inte minst naturvetenskapens natur och uppmuntras i alla övriga sammanhang. Men även om man bortser härifrån är dagens forskningsområden präglade av en så pass hög grad av specialisering att man oftast är nästintill tvungen att vända sig till utlandet om man vill undvika att hamna i jävsituationer mellan sakkunniga och sökande. Det är med andra ord inte sällan att intresseavvägningen mellan svenska eller engelska måste ske utifrån förvaltningslagen. Av ovanstående framgår att nio av tio ledigkungörelser inte ställer krav på att engelska ska användas och att krav på engelska endast används vid läraranställningar, men inte alla läraranställningar. Vidare har det gällande dessa läraranställningar framgått att kravet på engelska ej tillämpas slentrianmässigt vilket visar sig tydligt i och med att engelska var ett krav respektive ej ett krav vid två ledig- kungörelser vid samma institution vid Naturvetenskapliga fakulte- 2 012 /1 3:JO1 Kravet på engelska används alltså endast i begränsad omfattning och endast när det är sakligt motiverat (och det ska vidare noteras att det i ledig- kungörelserna alltid finns angivit att sökande förväntas att kunna undervisa på svenska om ansökan på engelska krävs). Det ska i sammanhang- et vidare framhållas att kravet på engelska relaterar till de facto-bedömningen av sökandens skicklighet och ej till myndighetens bekvämlighet och vidare att kravet på engelska gäller själva utformningen av jämförbara ansökningar och därmed möjlighet till en adekvat och rättvis sakkunniggranskning och alltså inte på något sätt påverkar sökandes möjlighet att i övrigt kommunicera med myndigheten det vare sig i form av ta del av beslut, protokoll, inkomma med förfrågningar eller att överklaga myndighetens beslut. Sammanfattningsvis anser inte Naturvetenskapliga fakulteten att fakulteten genom sitt förfarande bryter eller har brutit mot språklagen vid det att fakulte- ten alltid använder svenska som förvaltningsspråk inom kärnområdet för myndighetens verksamhet samt att utanför kärnområdet för myndighetens verksamhet endast använder engelska när verksamhetsområdes särskilda förutsättningar så kräver. Eftersom den potentiella räckvidden av språklagens tillämpning har vida implikationer för förutsättningarna för att bedriva forskning i en internationell miljö ser Naturvetenskapliga fakulteten det som angeläget att lyfta fram JO:s egen kritik av lagstiftningen. I Tillämpning av språklagen; fråga om krav på att ansökningar om forskningsanslag ska vara skrivna på engelska (Besluts- datum: , Diarienummer: 1811-2008) skriver justitieombudsman- nen under rubriken bedömning av rättsläget att: I propositionen [Prop. 2008/09:153] hävdas att det inte finns någon mot- sättning mellan internationalisering och ett värnande av svenskan som huvud- språk. Enligt min mening är forskning och utbildning emellertid tydliga ex- empel på områden där en sådan motsättning finns. Naturvetenskapliga fakul- teten instämmer i denna kritik och vill också understryka att om ska översätta ansökningar till annat språk medför det, speciellt med tanke på ansökningarnas voluminösa omfattning och komplexa innehåll, ökade kost- nader och inte minst en icke oväsentlig förlängning av handläggningstiderna. Sist men inte minst är det också viktigt framhålla att rättssäkerheten kan lida skada: komplexiteten och fackterminologin i allmänhet och forskningens specialisering i synnerhet medför att det i princip nästintill endast är forskarna själva som kan översätta ansökningarna. Om universiteten låter översätta ansökningarna är risken för betydelseglidningar liksom rena felöversättningar påtaglig, vilket inte ligger i någons intresse och som öppnar upp för överkla- gande. I sitt remissvar anförde rektor för KTH följande. Vid KTH har svenskan redan före språklagens (2009:600) ikraftträdande varit myndighetsspråket, vilket bland annat innebär att interna regler, närmare anvisningar, vägledningar och beslut avfattats på svenska. Dokumenten över- sätts när så behövs till engelska. Detta har gällt och gäller även generellt vid KTH och således även i anställnings- och befordringsärenden. Den forskningsverksamhet som bedrivs vid KTH är starkt in- ternationaliserad och internationaliseringstrenden har under en följd av år blivit alltmer påtaglig. I de flesta av de ämnesområden som finns represente- rade vid KTH är engelska det vetenskapliga språket, vilket medför att en stor del av våra lärare och tillika forskare använder engelska i sitt arbete med internationella kolleger och vid publicering av vetenskapliga artiklar. har en ökad internationalisering av den svenska högskoleut- bildningen skett vilket bland annat kommit till uttryck i SFS 2006:1053 genomförda författningsändringar och i propositionen 2004/05:162 Ny värld KTH:s roll är att vara ett nationellt och internationellt universitet. Detta innebär bland annat att KTH givit engelsksprå- 2 012 /1 3:JO1 kig undervisning i 51 program på avancerad nivå, att samarbetet med partner- universitet utomlands ökat och att antalet inresande studenter ökat. Vid anställning av vissa lärarkategorier ska enligt gällande författning ytt- randen inhämtas från personer som är särskilt förtrogna med ämnesområdet för aktuell anställning (sakkunniga). De sakkunniga ska bedöma sökandes vetenskapliga respektive pedagogiska skicklighet. Mot ovan nämnda bak- grund ingår vid beredningen av ärende om anställning som lärare bland de sakkunniga expertis från det internationella vetenskaps- och utbildningssam- hället i de flesta av vid KTH representerade ämnesområdena. KTH har ställt krav på att ansökan om anställning som lärare ska skrivas på eng- elska. Tillämpningen har varit och är den att en inkommen ansökan skriven på svenska alltid beaktas. När en ansökan avfattad på svenska kommer in tillfrågas den sökande om denne själv vill översätta ansökan till engelska. I de fall den sökande inte har möjlighet göra detta svarar KTH för att ansökan översätts. Syftet med kravet har varit att underlätta/effektivisera beredningen av anställningsärendena. En på svenska ingiven ansökan medför en viss för- dröjning i handläggningen av anställningsärendet i de fall där internationell expertis behövs vid bedömningen av vetenskaplig respektive pedagogisk skicklighet. KTH anser att starka skäl talar för att en ansökan om anställning som lära- re i regel bör ges in på engelska. Den nuvarande lydelsen framställer dock detta som ett absolut krav vilket inte är förenligt med språklagens bestämmel- ser och inte heller ger en korrekt bild av KTH:s handläggning av ansökningar till läraranställning skrivna på svenska. KTH ser nu över lydelsen för i ären- det aktuell anvisning. I sitt remissvar anförde rektor för SLU följande. SLU har som myndighet självfallet en nationell roll i vilken svenska är hu- vudspråket. har SLU som universitet också en tydlig internationell roll. SLU:s övergripande uppdrag är enligt regleringsbrevet att utveckla kun- skapen om de biologiska naturresurserna och människans förvaltning och hållbara nyttjande av dessa. Detta är ett tydligt internationellt uppdrag som inte kan genomföras på svenska. I vår vetenskapliga verksamhet är engelska därför det huvudsakliga arbets- språket. Nästan alla doktorsavhandlingar och vetenskapliga artiklar skrivs på engelska. Det internationella uppdraget påverkar vår rekrytering och anställ- ning av lärare. Enligt högskoleförordningen (15 §) ska som bedömningsgrun- der vid anställning av lärare gälla graden av sådan skicklighet som är ett krav för behörighet för anställning. För en lärare vid SLU måste skickligheten bedömas i ett internationellt perspektiv. Därför är det ofta nödvändigt att tillkalla utländska forskare för att bedöma de sökandes skicklighet. För att göra en sådan bedömning måste de sakkunniga ha tillgång till allt material på engelska. I de allra flesta fall finns de sökandes meritförteckning och publikationer redan på engelska så detta vållar normalt inga svårigheter för de sökande. Den som eventuellt vill skriva själva ansökan på svenska har möjligen formell rätt att göra detta och SLU har möjligen formell skyldighet att översätta den till engelska inför en internationell kvalitetsbedömning. Vid en översättning av sådant vetenskapligt kvalificerat material finns det dock uppenbara risker av översättningsfel som kan vara till den sökandes nackdel. Vi bedömer att de sökande av lärartjänster vid SLU inser detta varför det vid SLU inte kommer att vara något problem. Däremot skulle det leda till utom- ordentliga problem om SLU skulle kräva att allt material vid en ansökan skul- le skrivas på svenska. Anmälarna kommenterade remissvaren och anförde bl.a. följande: [ ] vår anmälan gällde rätten att skriva anställningsansökningar och driva befordringsärenden på svenska vid och högskolor, d.v.s. 2 012 /1 3:JO1 det skall alltid vara möjligt att kommunicera med svenska myndigheter på svenska [ ] Denna rätt är enligt vår uppfattning ovillkorlig. Frågan huru- vida det är lämpligt att skriva en anställningsansökan respektive att driva ett befordringsärende på svenska eller inte, kan inte avgöras utifrån språklagen utan kan enbart användas som argument. Det gäller även frågan om externa bedömare/sakkunniga [ ] I ett beslut anförde JO följande. Språklagen och dess förarbeten trädde språklagen (2009:600) i kraft. Förarbetena till lagen finns framför allt i prop. 2008/09:153, som i sin tur bygger på Språklagsut- redningens betänkande språken förslag till språklag (SOU 2008:26). Språklagen innehåller bl.a. bestämmelser om språkanvändning i offentlig verksamhet. Lagen stadgar att svenska är huvudspråk i (4 §). Som huvudspråk är svenskan samhällets gemensamma språk, som alla som är bosatta i ska ha tillgång till och som ska kunna användas inom alla samhällsområden (5 §). Det allmänna har ett särskilt ansvar för att svenskan används och utvecklas (6 §). Språket i domstolar, förvaltningsmyndigheter och andra organ som fullgör uppgifter i offentlig verksamhet är svenska (10 §). Myndigheter har ett särskilt ansvar för att svensk terminologi inom deras olika fackområden finns tillgänglig, används och utvecklas (12 §). Lagstiftaren kan på särskilda områden besluta om andra principer. Det framgår av lagens 3 §. Där stadgas att om en annan lag eller en förordning innehåller någon bestämmelse som avviker från språklagen, gäller den be- stämmelsen. Språklagens krav utgör alltså huvudregler, som ska tillämpas så länge det inte finns undantag i lag eller förordning. Innebörden av att svenska är huvudspråk i utvecklas i förarbetena (a. prop. s. 17): Som huvudspråk ska svenskan vara det samhällsbärande språket i . Konkret innebär det att all offentlig verksamhet bygger på svenska språket. Lagar stiftas och publiceras på svenska, handläggningsspråket vid förvalt- ningsmyndigheter och domstolar är svenska och kommunikation med myn- digheterna kan alltid ske på svenska. Beslut och andra viktigare handlingar som ska expedieras upprättas som huvudregel på svenska och information till allmänheten om offentlig verksamhet finns alltid på svenska. Svenskans ställning som huvudspråk innebär att det är samhällets gemen- samma språk som ska följa samhällsutvecklingen i stort, t.ex. i fråga om vo- kabulär och terminologi, och därigenom kunna användas inom alla sektorer av samhället. Som samhällets gemensamma språk bör alltså svenskan vara ett komplett språk. Denna roll som svenska språket har i samhället betyder att det ska vara till- räckligt för den som verkar och bor i att behärska svenska för att kunna delta i samhällslivet och ta till vara sina rättigheter och fullgöra sina skyldigheter. Den enskilde ska alltså kunna utgå från att han eller hon vid kontakter med myndigheter alltid har möjlighet att kommunicera muntligt och skriftligt på svenska. Bestämmelsen i 10 § är avsedd att ge uttryck för vad som till- baka gäller i , nämligen att de offentliga organen arbetar på svenska, 2 012 /1 3:JO1 skriftligt såväl som muntligt (a. prop. s. 48). Som övergripande motivering för införandet av en regel med denna innebörd anfördes i propositionen under rubriken följande (a. prop. s. 29). Som en konsekvens av att det i språklagen uttryckligen anges att svenskan har ställning som huvudspråk, bör frågor om språkanvändning inom den offentli- ga verksamheten, dvs. inom domstolar, förvaltningsmyndigheter och andra organ som fullgör uppgifter i offentlig verksamhet, regleras i språklagen. För att bestämmelserna om allmänna handlingars offentlighet i realiteten ska fylla sin funktion är det väsentligt att de handlingar som blir allmänna är skrivna på svenska, liksom att handlingar skrivna på ett annat språk än svens- ka och som lämnas in till myndigheten översätts i rimlig utsträckning, om de inte bedöms sakna betydelse. Beslut och domar men även som huvudregel andra handlingar som blir allmänna ska därför upprättas på svenska. Även då en handling översätts till ett annat språk för att en enskild mottagare ska kunna tillgodogöra sig inne- hållet bör handlingen finnas i original på svenska i ärendet. Av förarbetena framgår vidare att lagstiftaren tänkt sig ett s.k. kärnområde som omfattar sådana förfaranden och allmänna handlingar som är av särskilt stor betydelse inom den offentliga verksamheten, såsom den politiska be- slutsprocessen, domstolsförhandlingar, domar, protokoll, beslut, föreskrifter, verksamhetsberättelser och andra dokument av liknande karaktär. De behov av framställningar på andra språk som kan finnas här får, sägs det, tillgodoses genom översättning från de svenska originalen (se a. prop. s. 29). Utanför kärnområdet är det enligt förarbetena naturligt att det kan före- komma kommunikation på andra språk än svenska. Som exempel anges skriftväxling och andra kontakter mellan svenska myndigheter och utländska myndigheter och internationella organisationer, muntlig kommunikation mel- lan företrädare för myndigheter och medborgare, t.ex. i invandrartäta områ- den. Vidare omnämns den speciella situation som kan råda vid , där det regelmässigt finns lokalanställda som inte talar svenska (se a. prop. s. 29 f.). I författningskommentaren anges även att be- stämmelsen inte är avsedd att utgöra en begränsning av möjligheten att t.ex. inom forskning och utbildning bedriva verksamhet på andra språk än svenska för att möjliggöra ett deltagande på ett integrerat och konkurrenskraftigt sätt i det internationella forskningssamfundet (a. prop. s. 48). Närmare om språklagens tillämpning inom utbildning och forskning Ett flertal remissinstanser lyfte fram de tillämpningssvårigheter som lagför- slagen enligt dessa instanser skulle innebära på utbildnings- och forsknings- områdena. ställde uttryckligen frågan om lagförslaget inne- bar att forskningsansökningar måste skrivas på svenska och ansåg att det behövdes ett undantag för högskoleområdet. I propositionen kommenterades detta på följande sätt (a. prop. s. 30): Som vi har framhållit är den föreslagna regleringen övergripande. Vad som konkret kan förväntas av enskilda myndigheter t.ex. universitet och högsko- lor får avgöras dels med utgångspunkt i språklagens regler, dels utifrån 2 012 /1 3:JO1 respektive verksamhetsområdes särskilda förutsättningar. När det gäller ut- bildnings- och forskningsområdet är givetvis de internationaliseringssträvan- den som kommit till uttryck i bl.a. propositionen Ett lyft för forskning och innovation en central faktor som måste vägas in när myndigheterna ska till- lämpa språklagens bestämmelser utanför kärnområdet. Som vi har understru- kit tidigare finns det dock inte någon motsättning mellan internationalisering och ett värnande av svenskan som huvudspråk. Den föreslagna bestämmelsen är alltså en huvudregel där kärnområdet är språkanvändningen i sådana förfaranden och allmänna handlingar som är av särskilt stor betydelse inom den offentliga verksamheten. Som har framgått ovan under 5.4 innebär språklagen inte att det ställs undantagslösa krav på viss språkanvändning; inom vissa sektorer förutsätter verksamheten att andra språk kan användas. I det avsnitt hänvisningen avser behandlas svenskans användning och utveck- ling inom högre utbildning och forskning under en särskild rubrik (se a. prop. s. 20). Där noteras att det på svenska universitet och högskolor förekommer en utbredd användning av engelska, särskilt inom de naturvetenskapliga om- rådena. Att använda andra språk än svenska är i många fall nödvändigt för att stärka forskningens internationalisering, sägs det vidare. Efter att ha pekat på den medvetenhet, som finns inom universitet och högskolor om hur använd- ningen av engelska kan påverka de nationella språkens ställning, övergick lagstiftaren till behovet av att väga skilda intressen mot varandra (a. st.): Värdet av att använda svenskan får vägas mot behovet att i vissa fall använda andra språk inom särskilda verksamhetsområden, och i konkreta fall kan sådana överväganden leda till att det bedöms lämpligt eller nödvändigt att använda andra språk. I den föreslagna språklagen ställs i och för sig inte några krav på att språ- ket för forskning och utbildning ska vara svenska. Vad som ska gälla inom forskning och undervisning bestäms av myndigheterna på området efter över- väganden kring relevanta faktorer inom verksamhetsområdet. För att förtydli- ga möjligheten att använda andra språk än svenska inom forskning och högre undervisning överväger regeringen en sådan ändring av högskoleförordning- en. Det är självklart så att det engelska språket även fortsättningsvis kommer att spela en stor roll i det svenska högskoleväsendet. Det allmännas särskilda ansvar för att svenskan används och utvecklas innebär dock att man bör över- väga hur detta ansvar uppfylls på mest ändamålsenliga sätt. Den enskilde forskarens fristående ställning innebär också att det är han eller hon som av- gör vilket språk som används i olika sammanhang inom forskningen. Allmän bedömning av rättsläget JO har i flera ärenden behandlat frågor som rör tillämpningen av språklagen. Ett ärende, dnr 1811-2008, rörde fråga om krav på att ansökningar om forsk- ningsanslag skulle vara skrivna på engelska. I beslut anförde justitieombudsmannen bl.a. följande. Av förarbetena framgår således att lagstiftaren varit väl medveten om de invändningar som från forskningshåll kan resas mot de krav som finns i språklagen. På ett flertal ställen förekommer hänvisningar till de behov som kan finnas inom särskilda verksamheter och till de avvägningar som där kan behöva göras. Något undantag infördes dock inte i lagen, varken allmänt eller specifikt för forskningens del. Frågan är då hur rättsläget ska tolkas. Inför besvarandet av den frågan finns det inledningsvis skäl att notera två tydliga utgångspunkter i språklagens regler om det svenska språkets ställning. 2 012 /1 3:JO1 Den första är att svenskan är vad som kan betecknas som förvaltningsspråk och ska användas i det allmännas kärnverksamheter, det s.k. kärnområdet. Regleringen är tvingande; här får andra språk inte användas. Den andra är att svenskan såsom huvudspråk härutöver ska kunna användas inom alla sam- hällsområden. Utanför kärnområdet är regleringen avsedd att vara flexibel. Det innebär dock inte att myndigheter kan göra fria lämplighetsövervägan- den; huvudregeln är att svenska ska användas. Möjligheten att utanför kärnområdet frångå huvudregeln framkommer i förarbetena. Den saknar dock helt förankring i lagtexten. I frånvaro av tydli- gare vägledning får regleringen fyllas ut med hjälp av allmänna principer. Jag tolkar därvid rättsläget på följande sätt. Intresset av att utanför kärnområdet använda ett annat språk måste alltid vägas mot det allmännas ansvar för det svenska språkets användning och utveckling. Undantag från språklagens krav ska motiveras av sakliga skäl. De får inte sträcka sig längre än vad som är nödvändigt i det särskilda fallet. Enbart det förhållandet att användandet av ett annat språk kan te sig bekvämt eller rationellt från den enskilda myndighetens synpunkt är inte tillräckligt. Behovet ska granskas och alternativa lösningar prövas, såsom möjligheten att utnyttja översättningar. Man måste vidare skilja mellan situationer där frågan är om det ska vara tillåtet för myndigheter att använda utländska språk och situationer där frågan gäller den enskildes möjlighet att inför myndigheten bruka svenska. Medan en myndighet i enlighet med det sagda har en viss frihet att inom sin verksamhet använda t.ex. engelska måste den säkerställa att svenska kan brukas när enskilda kommunicerar med och inhämtar informa- tion från myndigheten. Kravet på användning av svenska ställt mot behovet av att bedriva forskning i en internationell miljö I propositionen hävdas att det inte finns någon motsättning mellan internatio- nalisering och ett värnande av svenskan som huvudspråk. Enligt min mening är forskning och utbildning emellertid tydliga exempel på områden där en sådan motsättning finns. Flera av de risker för det svenska språkets framtid som beskrivits i lagstiftningsärendet och som gett upphov till den införda regleringen är synliga inom denna samhällssfär. Det gäller det som i ärendet kallats risken för domänförluster, dvs. den utarmning som blir resultatet när ett annat språk ersätter svenskan inom ett visst samhällsområde, något som redan synes ha inträffat inom flera centrala forskningsfält. Det gäller även för s.k. kapacitetsförluster, dvs.