frsrdg · H004JO1 · 2012-11-07 00:00:00 — fattade extra åklagaren beslut om att . skulle förhöras. I beslutet anges att det okända vittnet ska höras samt att en slagning på internet visat vad vederbörande heter och var han arbetar. I det följande polisförhöret, som hölls per telefon, lämnade Mar- tin L. uppgifter om sina iakttagelser om det brott han hade anmält. I förhörs- protokollet finns ingen notering om att ., som är angiven med per- sonuppgifter och sitt fullständiga namn, önskade vara anonym. Ytterligare kallades . att vittna vid . Vid tiden för anmälan till JO kunde man läsa på polisens webb- plats () om möjligheten att lämna tips till polisen. Där fanns bl.a. formuleringarna Du kan förstås vara anonym och Du kan vara ano- nym om du vill. Formuleringar av detta slag finns fortfarande på webbplat- sen. I ett yttrande från i angavs att myndig- heten hade tagit del av den ljudupptagning som gjorts när . ringde 2 012 /1 3:JO1 och tipsade om brottet. Av ljudupptagningen framgick inte att frågan om anonymitet nämnts. De polismän som varit inblandade hade inte heller någon minnesbild av att så skulle ha skett. (rikspolischefen ) redovisade i ett yttran- de följande bedömning. För det fall någon vill komma in med tips är det inget i polisens lagstiftning som hindrar att man kan vara anonym. Detta förutsätter dock att den som vill vara anonym ger uttryck för detta. Är det dock så att den som lämnar tips har uppgivit sitt namn och/eller te- lefonnummer, kommer detta automatiskt med i förundersökningsprotokollet och det finns därefter ingen möjlighet för det fall en förundersökning inleds, att vara anonym. Med hänsyn tagen dels till den allmänna skyldighet som föreligger att un- der angivna förhållanden göra en anmälan för vissa allvarliga brott som är å färde samt dels till den allmänna vittnesplikten, kan de uppgifter som lämnas i en anmälan vara så pass allvarliga att det i särskilda fall kan vara oundgängli- gen nödvändigt för polisen att efterforska vem den anonyme uppgiftslämna- ren är för att kunna förebygga eller utreda allvarligare brottslighet. Av detta följer att den som lämnar tips inte kan sägas ha en ovillkorlig rätt att vara anonym. får med anledning av ovannämnda överväga om den upplysning som ges på polisens hemsida om att tips kan lämnas utan angi- vande av namn måste kompletteras och se över om informationen kan göras tydligare. Det finns inget som hindrar myndigheter från att ta emot anonyma tips. Uppgifter av det slaget ska underkastas samma sakliga bedömning som annan information och, när det är befogat, leda till adekvata åtgärder. Något rättsligt stöd för en myndighet att garantera uppgiftslämnare anonymitetsskydd exempelvis av det slag som kan tillkomma den som lämnar meddelande till företrädare för massmedia finns dock inte. Tvärtom kan en myndighet vara skyldig att föra anteckningar om den som lämnar information i ett ärende (jfr 15§ förvaltningslagen). I polisens fall råder en långtgående dokumentationsplikt. er att personuppgifter om målsäganden och vittnen ska antecknas i förunder- sökningsmaterialet (23 kap. 21 § och 21 § förundersök- ningskungörelsen). Detta kan inkludera sådant som den som lämnar ett tips kanske inte tänker på att polisen kan uppmärksamma, t.ex. numret till den telefon varifrån en uppgiftslämnare ringer. Även i övrigt kan polisen ha rätt och skyldighet att anteckna uppgifter utan uppgiftslämnarens vetskap och medgivande. Som påpekat finns det situationer då efter- forskning av anonyma uppgiftslämnare är nödvändig. Därav följer att det allmänt sett finns skäl att dokumentera polisens kontakter med utomstående, eftersom det inte alltid går att på förhand förutse vilka behov av efterforsk- ning som kan uppkomma. Även om en uppgiftslämnares önskan om skydd för sin identitet bör beak- tas är den alltså rättsligt underordnad andra intressen. Polismyndigheter eller enskilda polismän kan mot den bakgrunden inte lova uppgiftslämnare ano- nymitetsskydd. 2 012 /1 3:JO1 I detta fall synes . ha fått uppfattningen att han kunde få vara ano- nym. Att han framfört önskemål i den riktningen framgår av den promemoria som upprättade. Det är dock inte klarlagt att detta skulle ha utlovats. Klart är dock att polisen på sin webbplats beskrivit och fortfarande be- skriver möjligheten att lämna anonyma tips utan reservationer. Beskriv- ningen, som är missvisande, ger intryck av att skydd för anonyma uppgifts- lämnares identitet skulle kunna garanteras. Det är som framgått inte möjligt. Polisens information bäddar med andra ord för situationer som den nu upp- komna, där enskilda kan ha anledning att känna sig svikna. Det är därför angeläget att , i linje med vad styrelsen förutskickat i sitt yttrande hit, omgående ser till att informationen utformas på ett rättvisande sätt. Kritik mot i , som spridit fördomsfull information inom ett brottsförebyggande projekt (Beslut av JO Axberger , dnr 3210-2011) Beslutet i korthet: Polisen distribuerade ett varningsutskick inom ett brottsförebyggande projekt. Där utpekades bl.a. personer av vissa nationali- teter som misstänkta för brott. Under förutsättning att de grundas på ett håll- fast sakligt underlag finns det inget att invända mot att upplysningar om ris- ker för brott m.m. sprids inom projekt av detta slag. Uttalanden från myndig- heter måste dock göras med respekt för alla människors lika värde (jfr 1 kap. 2 § regeringsformen). Polisen ska vidare uppträda på ett sätt som inger för- troende och aktning. Formuleringarna i detta utskick, som var generaliseran- de och svepande, gav ett fördomsfullt intryck. I en anmälan till JO ifrågasatte formuleringarna i ett s.k. varningsut- skick från i . Utskicket, som gjordes via e- post, hade i huvudsak följande lydelse. VARNINGSUTSKICK till er som är engagerade i Grannsamverkan Vi ser en möjlig trend till ökning av inbrotten i distriktet, vill uppmana till förhöjd uppmärksamhet i era bostadsområden! Efter att maj och varit lite lugnare på inbrottsfronten så märks nu en tydlig ökning, framför allt i kringliggande distrikt vilket oftast brukar innebära att en ökning är på gång även här i . Fenomen att vara vaksamma på och som kan sättas i samband med tillgreppsbrott just nu i närliggande granndistrikt (informationen kommer från Söderortspolisens bostadsgrupp) Sydamerikaner i första hand från . Flera tips om att garanter som hushållar med rum och mat har tagit hit hitresta turister för att begå bo- stadsinbrott. 2 012 /1 3:JO1 Rumäner har det i olika sammanhang dykt upp anmärk- ningsvärt många personer med rumänskt påbrå och som kan misstänkas för diverse tillgreppsbrott, bl.a. bostadsinbrott. grupper om både kvinnor och män gripna (och sedermera släppta) för förberedelse till inbrott. Litauer det finns även tips och iakttagelser om att hitresta personer från just nu begår flitigt med tillgreppsbrott. Extra vaksamhet på bilar med litauiska registreringsnummer. Västerort Konstellationer om 34 män hemmahörandes i Västerort som kör omkring i Södra förorterna utan rimliga förklaringar. Det har bl.a. inkommit flera tips om att 34 mörkhyade, kraftigt byggda män har setts i samband med inbrott. Med stor sannolikhet hemmahörande Västerort. i (tf. bitr. länspolismästaren ) yttrade sig. Myndigheten upplyste att utskicket hade sänts till ca 114 personer i grannsamverkan. Myndigheten anförde vidare: fick ett utskick från Söderorts bostadsinbrotts- grupp om att det var väldigt hög andel inbrott i Söderort, att sydamerikaner, litauer, rumäner och delar av Västerortsligan alla var bevisligen aktiva. Det var inte löst tagna gissningar utan underbyggd underrättelseinformation från polisen, varför ansåg att det var lämpligt att snabbt gå ut med denna information till grannsamverkans nätverk, i syfte att poli- sen, om möjligt, snabbt skulle kunna få information via nätverket om dessa konstellationer även kom till för att göra inbrott. Detta skulle då kunna stävja att det blev samma ökning av inbrott som Söderort drab- bats av. Att minska inbrotten ingår i Närpolisen mål . hade inhämtat upplysningar från den berörda befattnings- havaren, , som därvid uppgett att det var mycket olyckligt att informationen av vissa hade tolkats på det sätt som skett. Hennes avsikt hade inte varit att peka ut folkgrupper, utan att sprida faktabaserad information om ligor som vid den aktuella tidpunkten härjade i granndistriktet. Under rubri- ken bedömning uppgav myndigheten bl.a. följande. Det finns ett starkt behov för polismyndigheten att sprida information till allmänheten i syfte att förebygga inbrott i bostad. Myndigheten anser att fak- tabaserad information om exempelvis inbrottsligor, deras tillvägagångssätt etc. och i det sammanhanget även eventuell uppgift om deras nationella ur- sprung inte strider mot gällande regler. Myndigheten vill i detta sammanhang även peka på det faktum att bostadsinbrott upplevs som mycket integritets- kränkande för den enskilde. Beträffande det aktuella varningsutskicket anser myndigheten dock att det i vissa delar var olyckligt formulerat och utformat, då det vid en hastig genomläsning kunde ge intryck av att särskilda nationaliteter som helhet ut- pekades som brottsliga, vilket också insåg då hon fick sådana synpunkter från allmänheten. De generella termer och svepande uppgifter om nationalitet, dessutom skrivna i fetstil, borde således inte ha använts. I stället borde tydligare fakta ha presenterats, t.ex. mer beskrivande information om de faktauppgifter som framkommit om inbrottsligor, varvid nationaliteten endast är en begränsad omständighet bland andra relevanta omständigheter. Myndigheten kan vidare konstatera att det är väsentligt att ta i beaktande den spridningseffekt ett e-postmeddelande kan få när det skickas externt till mottagare utanför myndigheten. Detta faktum medför att det krävs noggranna överväganden vad gäller formuleringar av meddelanden, då missuppfattningar 2 012 /1 3:JO1 lätt kan uppstå om andra mottagare än de avsedda tar del av meddelandet, vilket också blev fallet med det aktuella utskicket. Under förutsättning att de grundas på ett sakligt underlag finns det inget att invända mot att upplysningar om risker för brott m.m. sprids inom ramen för ett brottsförebyggande projekt. Jag har i detta fall inte grund för att ifrågasätta det sakliga underlaget, som enligt polismyndigheten bestod i underrättelseinformation och sådant som framkommit i förundersökningar. Jag noterar vidare att utskicket inte var riktat till allmänheten utan till särskilda kontaktpersoner, som deltog i grann- samverkan mot brott. Även i ett sådant sammanhang måste dock uttalanden på en myndighets vägnar göras med respekt för alla människors lika värde (jfr 1 kap. 2 § reger- ingsformen). Det finns också skäl att erinra om 4 kap. 1 § polisförordningen, där det föreskrivs att anställda inom polisen ska uppträda på ett sätt som inger förtroende och aktning. Information av det slag som här spreds måste med andra ord utformas med omsorg och omdöme. Formuleringarna i utskicket var, som polismyndigheten själv konstaterat, generaliserande och svepande. Även om det inte varit avsik- ten gav materialet sammantaget ett fördomsfullt intryck, något som skulle ha kunnat undvikas om det hade utformats med större eftertanke. Så som det nu såg ut motsvarade det inte de rättsliga krav som måste ställas på myndighets- information. och polisinspektören kan därför inte undgå kritik. Kritik mot i , som brustit i tillsyn av en diabetiker som omhändertagits på grund av berusning (Beslut av JO Axberger , dnr 5244-2011) Beslutet i korthet: En till synes berusad kvinna omhändertogs av polis. Det framgick att hon led av insulinbehandlad diabetes. Trots detta företogs ingen närmare kontroll av hennes tillstånd. i kritiseras för detta och för att personalen inte haft den utbildning som krävs. I beslutet noteras att flera fall av likartat slag inträffat i skilda delar av landet, varav ett med dödlig utgång. ledning erinras om att den har ett rättsligt ansvar för eventuella framtida incidenter, såvida den inte säkerställt att personalen har erforderlig kompetens och adekvata rutiner tillämpas. I en anmälan till JO framförde I.J. klagomål mot i län och uppgav bl.a. följande. Hon hade varit ute och druckit öl med några vänner, men börjat må dåligt och bestämt sig för att åka hem. 2 012 /1 3:JO1 inget minne av hur hon tog sig till tunnelbanan. Där blev hon omhändertagen på grund av berusning. Polisen reagerade inte på att hennes tillstånd kunde bero på diabetes, trots att de vid avvisiteringen hittat blodsockermätare och insulinsprutor. Av utredningen hos JO framgick följande. omhändertogs den aktuella dagen av ordningsvakter på Slus- sens tunnelbanestation enligt lagen (1976:511) om omhändertagande av beru- sade personer m.m. (LOB). I polisens protokoll från ingripandet finns anteck- nat att I.J. hittats utslagen på en bänk på perrongen, att hon var berusad och desorienterad och att hon luktade alkohol från andedräkten. Där noteras även under rubriken /skador: Diabetes. I protokollet från avvisite- ringen på polisstationen finns antecknat att I.J. bl.a. hade en blodsockermätare och två insulinsprutor med sig. Av tillsynsbladet, som fördes I.J. var omhändertagen, framgår att arrestpersonalen sett till henne med mellan och , då hon frigavs. I flertalet av anteckningarna anges att I.J. Det anges även att hennes blodsock- er kontrollerades och då var utan anmärkning. i (bitr. länspolismästaren ) yttrade sig. Från dess sida uppgavs att arrestpersonalen är upp- märksam på tecken som kan tyda på sjukdom och att intagna med en sjuk- domsbild kontrolleras särskilt noggrant. Upplysningar hade inhämtats från polisinspektören , som var det arrestbefäl som bl.a. prövade omhändertagandet. angav att hon troligtvis noterat att I.J. led av diabetes men inte gjort någon annan bedömning än att tillståndet var orsa- kat av alkoholintag. upplyste även att hon inte erhållit någon utbildning om s.k. förväxlingssjukdomar sedan utbildningen på Polishögsko- lan och att den enda sjukvårdsutbildning som repeterats var hjärt- och lung- räddning. anser, i likhet med City polismästardistrikt, att ingripandet enligt LOB inte kan ifrågasättas, då I.J. enligt ingripande polisman var beru- sad och kunde föra samtal med polismännen. Det kan även konstateras att I.J. uppger i sin anmälan till JO att hon druckit öl . Om I.J:s tillstånd även påverkats av hennes diabetes går inte att klarlägga. Att intagna är berusade och lider av olika sjukdomar, bl.a. diabetes, är inte ovanligt. Enbart den omständigheten att det framkommer att den omhänder- tagna personen lider av sjukdom utgör inte tillräckligt skäl för omedelbar läkarvård. Det är den omhändertagnes tillstånd som ska ge anledning till lä- karvård (3 § LOB). Enligt 3 kap. 2 § FAP 023-1 ska läkarundersökning ske om tillståndet kan misstänkas vara förorsakat av sjukdomen eller berusningen eller omtöckningen närmar sig eller medför medvetslöshet, påverkar andning- en eller medför motorisk oro, rastlöshet eller svettning eller är förenad med anmärkningsvärda eller svårförståeliga psykiska symtom. I förevarande fall har inget framkommit som ger vid handen att tillståndet kunde misstänkas vara föranlett av sjukdomen eller att medvetslöshet eller något annat allvarligt symtom förelåg. Det kan konstateras att tillsyn genomfördes med täta inter- vall, . Mot bakgrund av vad arrestbefälen har uppgett finner polismyndigheten inga skäl att betvivla att läkarvård skulle ha ordnats 2 012 /1 3:JO1 för det fall I.J:s tillstånd hade föranlett det, i enlighet med 3 och 6 §§ LOB. Det kan även konstateras att I.J. efter några timmars sömn nyktrade till och då kunde friges, vilket skedde efter kontroll av blodsockerhalten som då var utan anmärkning. Sammanfattningsvis anser polismyndigheten att ingripandet enligt LOB, intaget och förvaret i arresten, såvitt framgår av utredningen i ärendet, skedde i enlighet med gällande regler. avser, mot bakgrund av att det framkommit att det finns behov av utbildning om s.k. förväxlingssjukdomar för arrestbefäl och ar- restantvakter, att genomföra en utbildningsinsats inom detta område, i syfte att förebygga att förväxlingssituationer uppstår . Enligt 1 och 10 §§ LOB får den som anträffas så berusad av alkoholdrycker eller annat berusningsmedel att vederbörande inte kan ta hand om sig själv eller annars utgör en fara för sig själv eller för någon annan, omhändertas av en polisman eller ordningsvakt. Om det behövs med hänsyn till den omhän- dertagnes tillstånd, ska han eller hon så snart det kan ske undersökas av läkare (3 § LOB). Av 4 § LOB framgår att en omhändertagen person som inte be- reds vård på sjukhus eller någon annan vårdinrättning och inte heller tas om hand på något annat sätt eller annars kan friges får hållas kvar. Den omhän- dertagne får då tas i förvar om det är nödvändigt med hänsyn till ordning eller säkerhet. I 6 § LOB stadgas att den omhändertagne fortlöpande ska ses till. Skulle den omhändertagnes tillstånd ge anledning till det ska han eller hon föras till sjukhus eller läkare tillkallas. Enligt 3 kap. 1 § föreskrifter och allmänna råd om om- händertagande av berusade personer (FAP 023-1, RPSFS 2000:57) ska poli- sen när en berusad person omhändertas av en polis, bedöma om den omhän- dertagne, på grund av en skada eller av någon annan orsak, behöver omedel- bar läkarvård. Av de allmänna råden till den föreskriften framgår att polisen bör, för bedömningen, uppmärksamma personens kroppsställning och om det finns flaskor, tabletter, injektionssprutor eller dylikt där denne befinner sig. Av 3 kap. 2 § i nämnda föreskrifter framgår att läkarundersökning ska ske om 1.tillståndet kan misstänkas vara förorsakat av sjukdom, 2.den omhändertagne har en inte obetydlig kroppsskada eller kan befaras ha fått inre skador eller skallskador, eller 3.berusningen eller omtöckningen närmar sig eller medför medvetslöshet, påverkar andningen eller medför motorisk oro, rastlöshet eller svettning eller är förenad med anmärkningsvärda eller svårförståeliga psykiska symtom. Enligt 5 kap. 1 § i föreskrifterna ska tillsynen vara noggrann. Den som är kraftigt berusad ska ses till med högst . Om det inte bedöms vara obehövligt, ska den som utövar tillsynen gå in i arresten och kontrollera den omhändertagnes tillstånd. Frågor om frihetsberövades behov av medicinsk tillsyn har varit aktuella i tidigare JO-beslut. Från äldre praxis kan nämnas JO 1979/80 s. 134, som gällde en diabetiker som omhändertagits enligt LOB, där JO bl.a. uttalade: 2 012 /1 3:JO1 Jag kan förstå att det förekommer fall där personer som omhändertagits av polis uppger behov av medicinering utan att uppgifterna har någon reell bak- grund. I detta fall visste man emellertid att C. led av diabetes och det kan knappast ha undgått polismännen att det vid denna sjukdom kan vara angelä- get att regelbunden medicinering sker. Mot den bakgrunden förvånar det mig att vakthavande befäl såsom närmast ansvariga ansett sig själva kunna bedö- ma om C:s anspråk beträffande insulinet varit befogade. I JO 1981/82 s. 88 hade en mediciniskt sakkunnig konsulterats, som uttalat att en diabetiker som omhändertagits efter alkoholförtäring bör kontrolleras av läkare eftersom alkoholen kan leda till blodsockerförändringar som kan kräva snabb läkarbehandling. JO uttalade för sin del att den polisman som vägrar efterkomma en omhändertagens önskemål om vård eller hjälp tar på sig ett tungt ansvar så snart det rör sig om skador eller sjukdomar som inte med någon godtagbar tillförlitlighet kan bedömas av en lekman. Till tillstånd som inte kan bedömas av lekmän hörde enligt JO tveklöst en diabetikers behov av insulin. Från senare tid kan två beslut nämnas (dnr 4714-2007 och 2112- 2010). JO har där bl.a. framhållit att polisen, vid bedömningar av om medi- cinska åtgärder behövs, måste iaktta en viss säkerhetsmarginal och vid minsta osäkerhet konsultera sjukvårdspersonal. I en av regeringen initierad särskild utredning be- handlades bl.a. frågor om förvaring av personer som omhändertas med stöd av LOB (se Ds 2001:31). Utredaren konstaterade att det blivit allt svårare för polisen att bedöma omhändertagnas hälsotillstånd till följd av ökad alkohol- konsumtion och s.k. blandmissbruk. Han noterade vidare att det finns sjuk- domstillstånd, t.ex. diabetes och epilepsi, som kan yttra sig på sådant sätt att personen uppträder till synes berusad trots att vederbörande i själva verket kan vara helt nykter (promemorian s. 59). Enligt utredaren var det bl.a. bero- ende på svårigheten att bedöma de omhändertagnas hälsotillstånd inte en bra ordning att de som omhändertas enligt LOB förvaras av polisen. Den statli- ga har numera föreslagit att huvudansvaret för förva- ring vid polisens omhändertagande enligt LOB ska ligga inom hälso- och sjukvården (se SOU 2011:35). Förvaring hos polisen ska bara förekomma när den omhändertagne är våldsam eller aggressiv. Polisens uppdrag ska i övrigt begränsas till initialt omhändertagande, skyddsvisitation och transport till en enhet för tillnyktring. Skälen för förslaget sammanfaller med dem som anför- des i den tidigare utredningen. framhöll att i genom- snitt sex personer avlider i samband med omhändertagande enligt LOB. omhändertogs av ordningsvakter på i holm . Hon låg då utslagen på en perrongbänk. Hon har enligt vad hon själv uppgett i de handlingar som finns i ärendet bara fragmentariska minnesbilder av händelseförloppet, bl.a. har hon ett svagt minne av att hon blivit buren av väktare och införd till en polisstation. Oavsett vad I.J:s tillstånd berodde på saknas det helt grund för att ifrågasätta omhän- dertagandet, som under de rådande omständigheterna får anses ha skett för hennes eget bästa. 2 012 /1 3:JO1 I det protokoll över omhändertagandet som upprättats av en av de ingri- pande polismännen har noterats såväl att I.J. luktade alkohol som att hon led av diabetes. Av handlingarna framgår vidare att man vid avvisiteringen på- träffade en blodsockermätare och insulinsprutor. Man hade således inom polismyndigheten från början klart för sig att I.J. led av insulinbehandlad diabetes. Den fråga som återstår att bedöma är om hon därvid fick erforderlig tillsyn och omsorg. Den bedömningen ska göras med utgångspunkt i det an- svar det allmänna har för en person som tvångsomhändertagits. har uppgett att personalen i allmänhet är uppmärksam på tecken som kan tyda på sjukdom och att intagna med sjukdomsbild alltid kontrolleras särskilt noggrant. I I.J:s fall har det emellertid inte visats att hon fick någon sådan uppmärksamhet eller särskilt noggrann kontroll. Av doku- mentationen att döma har tillsynen under de inledande timmarna endast be- stått i konstaterandet att hon låg ned. Det förekom såvitt framkommit inte att arrestvakten i enlighet med gällande föreskrifter, se ovan gick in i cellen för att kontrollera hennes tillstånd. har vidare medgett att arrestbefäl och arrestvakter inte har tillräcklig utbildning på området. En adekvat kontroll av I.J:s tillstånd var med andra ord inte möjlig att göra med den personal som fanns till hands. Felbedömningar av en omhändertagen persons hälsotillstånd kan få myck- et allvarliga konsekvenser. Det illustreras av det dödsfall som inträffade i arresten i , sedan polisen underlåtit att kontrollera en diabetessjuk. Hän- delsen har lett till åtal och fällande dom för tjänstefel mot en polisman (se tingsrätts dom , B 3389-10; domen har inte vunnit laga kraft). I detta fall har inga allvarliga skador uppkommit. Jag noterar även, i likhet med polismyndigheten, att I.J:s värden vid den kontroll som gjordes på mor- gonen var normala. måste likväl kritiseras för att I.J. inte sågs till på det sätt som borde vara rutin beträffande en diabetiker och för att personalen inte haft den utbildning som förutsätts för att de ska kunna utföra den tillsynsuppgift de är ålagda i de ovan beskrivna författningarna.