frsrdg · H004JO1 · 2012-11-07 00:00:00 — Innebörden av den sammantagna regleringen är att en myndighet är skyldig att på ett korrekt sätt besvara en fråga från en enskild som gäller huruvida en viss handling finns hos myndigheten, oavsett om dess innehåll omfattas av sekretess eller inte. Detta är också en förutsättning för att rätten att ta del av 2 012 /1 3:JO1 allmänna handlingar ska kunna utövas i enlighet med de i tryckfrihetsförord- ningen fastlagda principerna. i har i detta fall felaktigt uppgett att den handling som anmälaren frågade om inte fanns hos myndigheten. Myndighe- tens egen bedömning är att detta är oacceptabelt. En del av det som framkommit talar dessutom för att uppgiften om att ana- lysbeskedet inte fanns hos polisen lämnades mot bättre vetande; har förklarat sitt agerande med att hon blivit instruerad att inte lämna ut några uppgifter förrän ärendet var klart. Oavsett hur det förhåller sig med den saken har innehaft en befattning som informationsansvarig och press- talesman. I hennes uppgift har därmed legat att säkerställa att myndighetens informationsplikter sköts på ett professionellt sätt (jfr JO:s beslut den 14 de- cember 2011, dnr 2951-2011). Att ett felaktigt besked i en fråga som rör den grundlagsfästa rätten att ta del av allmänna handlingar lämnas av någon som har till uppgift att för en myndighets räkning besvara just sådana frågor är allvarligt. I detta fall tillkommer att journalisten särskilt riktade uppmärksamhet mot att det besked hon först lämnade inte stämde med vad han fått reda på från annat håll. I den mån hon inte kände till att provsva- ret fanns hos polisen borde hon mot den bakgrunden ha sett till att skaffa sig ett korrekt underlag. Det är sammantaget uppenbart att hon inte skött sin uppgift på ett godtagbart sätt. Såväl i som ska därför kritiseras för sitt sätt att handlägga förfrågan. 2 012 /1 3:JO1 Kritik mot Kriminalvården för underlåtenhet att underrätta en intagen om uppgifter som legat till grund för beslut om förflyttning av honom till annan anstalt (Dnr 3905-2010) I ett beslut anförde chefsJO följande. En intagen förflyttades från en anstalt till en annan med anledning av att en uppgiftslämnare lämnat graverande uppgifter om honom. Kriminalvården kritiseras för att den intagne inte senast i samband med verkställigheten av förflyttningsbeslutet underrättades om de uppgifter som låg till grund för beslutet. I en anmälan, som kom in till JO , klagade . bl.a. på att han förflyttats till en annan anstalt utan att han beretts tillfälle att bemöta de upp- gifter som låg till grund för placeringsenhetens beslut om förflyttning. anförde att grunden för förflyttningsbeslutet var ett samtal som företrädare för anstalten haft med en anmälare som, enligt F.P., kom med felaktiga beskyll- ningar mot honom. Den handling där samtalet med anmälaren nedtecknats fick F.P., enligt egen uppgift, från Förvaltningsrätten i först efter det att han överklagat placeringsenhetens beslut dit. Till sin anmälan bifogade F.P. bl.a. placeringsenhetens beslut om omprövning av tidigare meddelat beslut om förflyttning samt an- teckningar från ett samtal mellan en uppgiftslämnare och företrädare för anstalten . Från placeringsenheten inhämtades muntliga upplysningar. Placeringsenhe- tens beslut att förflytta F.P. till anstalten , en dom meddelad av Förvaltningsrätten i i mål nr 7672-10 samt utdrag ur och ur kriminalvårdens klientadministrativa system () inhämtades och granskades. Av placeringsenhetens beslut framgår bl.a. att F.P. ska förflyttas till annan anstalt med hänvis- ning till att olämplig klientkonstellation uppstått i anstalten . Vidare framgår att F.P. av säkerhetsskäl inte delgivits placeringsunderlaget från an- stalten samt att anstalten uppmanats att senast i samband med trans- port delge F.P. Efter remiss anförde Kriminalvården, genom generaldirektörens ställföre- trädare enhetschefen , följande. 2 012 /1 3:JO1 har i anmälan anfört bl.a. följande. Han avtjänar ett åttaårigt fängelse- straff. På grund av att han blivit felaktigt beskylld för olika saker av en anmä- lare har han blivit förflyttad till anstalten som ligger längre än från hans fru och fyra barn. Han har inte fått tillfälle att bemöta de felak- tiga beskyllningarna. Kriminalvården har inhämtat yttrande från region och placeringsenheten. Kriminalvården har därutöver inhämtat domen i Kammarrätten i mål 2830-10. Av utredningen framgår huvudsakligen följande. inkom en anmälan med graverande uppgifter mot F.P. Dessa uppgifter noterades som en så kallad sekretessanteckning hos . Denna sekretessanteckning är densamma som bilagts anmälan. Mot bakgrund av anmälan beslutades att F.P. skulle förflyttas från anstalten till anstal- ten . Därutöver beslutade man att inte delge F.P. uppgifterna i sekre- tessanteckningen, eftersom Kriminalvården bedömde att detta kunde medföra fara för anmälaren. Därutöver befarade man att F.P. skulle komma att avvika från anstalten som är en öppen anstalt om han delgetts uppgif- terna, eftersom det då hade blivit uppenbart att en förflyttning var nära före- stående. förflyttades från anstalten till anstalten . har utnyttjat sin möjlighet att besvära sig mot beslutet. Förvaltnings- rätten ändrade Kriminalvårdens beslut och förordnade att F.P. skulle placeras i öppen anstalt i . Kriminalvården överklagade till kammarrät- ten. I kammarrätten anförde F.P. bl.a. att han inte givits möjlighet att delta i utredningen på anstalten samt att Kriminalvården inte förklarat var- för han blivit förflyttad. Trots dessa, och andra, invändningar upphävde kammarrätten förvaltningsrättens dom och fastställde Kriminalvårdens beslut. Kammarrättens dom har vunnit laga kraft. Av 16 § förvaltningslagen (1986:223) (FL) framgår följande. En sökande, klagande eller annan part har rätt att ta del av det som har tillförts ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Rätten att ta del av upp- gifter gäller med de begränsningar som följer av 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Av 17 § FL framgår bl.a. följande. Ett ärende får inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och han eller hon har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighets- utövning mot någon enskild. Myndigheten får dock avgöra ärendet utan att så har skett bl.a. om det kan befaras att det annars skulle bli avsevärt svårare att genomföra beslutet i ärendet, eller om avgörandet inte kan uppskjutas. Myn- digheten bestämmer om underrättelsen ska ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på annat sätt. Underrättelseskyldigheten gäller med de begränsningar som följer av 10 kap. 3 § OSL [offentlighets- och sekretessla- gen (2009:400), JO:s anm.]. Av 10 kap. 3 § OSL framgår bl.a. följande. Sekretess hindrar inte att en enskild eller en myndighet som är part i ett mål eller ärende hos domstol eller annan myndighet och som på grund av sin partsställning har rätt till insyn i handläggningen, tar del av en handling eller annat material i målet eller ären- det. En sådan handling eller ett sådant material får dock inte lämnas ut till parten i den utsträckning det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av 2 012 /1 3:JO1 synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I sådana fall ska myndigheten på annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet innehåller i den utsträckning det behövs för att parten ska kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen ska skydda. Av 18 kap. 11 § OSL framgår att sekretess gäller, utöver vad som följer av 13 och 810 §§, inom polisväsendet och kriminalvården för uppgift om åtgärd som har till syfte att hindra rymning eller fritagning, om det kan antas att syftet med åtgärden motverkas om uppgiften röjs. Av 35 kap. 15 § OSL framgår bl.a. att sekretess gäller inom kriminalvår- den för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men eller att fara upp- kommer för att någon utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om upp- giften röjs. Huvudregeln är att part har rätt att ta del av det som tillförts ett ärende som rör honom eller henne. Undantag från denna huvudregel kan enligt 10 kap. 3 § OSL göras om det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av syn- nerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I det aktuella fallet har anstalten beslutat att inte delge F.P. vare sig sekretessanteckningen eller annan upplysning om dess innehåll. Därför har F.P. heller inte beretts tillfälle att yttra sig över uppgifterna innan beslut om förflyttning fattades. Beslutet att inte delge F.P. fattades mot bakgrund att man bedömde att det var stor risk att uppgiftslämnaren skulle komma att skadas om det blev känt att denne lämnat uppgifterna, samt att det var en överhängande risk att F.P. skulle avvika om han delgavs uppgifterna eftersom det därmed skulle vara uppenbart att han snart skulle förflyttas. hade avvikit hade detta givetvis medfört att beslutet inte hade kunnat verkställas. Det är svårt att i efterhand se hur anstalten skulle ha kunnat delge F.P. annan upplysning om uppgiftens innehåll utan att det skulle ha blivit uppenbart vem som lämnat uppgifterna, eller utan risk att han skulle avvika. Kriminalvården kan inte finna annat än att anstalten agerat med stöd av gällande lagstiftning. gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret. Kriminalvården har i sitt yttrande redogjort för de bestämmelser som har betydelse i ärendet. Huvudregeln i 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL, är att sekretess inte inskränker partens rätt till insyn i utredningen. Det är av grundläggande betydelse för parten i ett ärende att myndighetens avgö- rande grundas endast på omständigheter som parten känner till. Avvägningen mellan partens intresse av insyn och det intresse som sekretessen ska skydda är därför en grannlaga uppgift för myndigheterna. Även om det undantagsvis kan förekomma att en myndighet av hänsyn till ett synnerligen starkt sekre- tessintresse, t.ex. hänsyn till rikets säkerhet, nödgas avstå från att lämna en part närmare upplysning om innehållet i ett hemligt material, bör parten åt- minstone upplysas om förekomsten av detta material. Det bör undvikas att en myndighets avgörande grundas på material vars existens parten saknar varje kännedom om. Det är viktigt för allmänhetens förtroende för myndigheterna 2 012 /1 3:JO1 att det inte insmyger sig en misstanke om att deras beslut dikteras av uppgif- ter som den enskilde inte får möjlighet att bemöta. (Se /, Förvaltningslagen med kommentarer, tredje upplagan, 2010, s. 188 f.) Jag ifrågasätter inte Kriminalvårdens bedömning att det fanns risk att F.P. skulle avvika eller att uppgiftslämnaren skulle komma att skadas om F.P. underrättades om de aktuella uppgifterna innan beslutet om förflyttning av honom fattades. Enligt min mening borde det trots detta ha funnit möjlighet för Kriminalvården att upplysa F.P. om att det framkommit uppgifter om honom som medförde att han inte kunde vara kvar i anstalten. I vart fall borde F.P. senast i samband med transporten från anstalten ha fått del av uppgifts- lämnarens påståenden. I detta skede kunde det med hänsyn till uppgifternas natur rimligtvis inte längre ha funnits någon överhängande risk för att F.P. skulle avvika eller skada uppgiftslämnaren. Att en enskild får veta vad som läggs honom till last har naturligtvis betydelse inte enbart inför initialbeslutet utan även för den enskildes möjlighet att begära omprövning av eller överkla- ga myndighetens beslut. Av placeringsenhetens beslut framgår också att enhe- ten uppmanat anstalten att senast i samband med transport delge F.P. det aktuella placeringsunderlaget. Så synes dock inte ha skett. Kriminalvården förtjänar kritik för sin underlåtenhet att underrätta F.P. om de uppgifter som låg till grund för beslutet. Kritik mot Kriminalvården för en anstalts felaktiga handläggning i samband med nöjdförklaring och doms befordran till verkställighet (Dnr 4547-2010) I ett beslut anförde chefsJO följande. Beslutet i korthet: Anstalten upptog nöjdförklaring utan att de formella förut- sättningarna var uppfyllda. Nöjdförklaringen var därför ogiltig och den aktu- ella domen därmed inte verkställbar. Till följd härav har Kriminalvårdens fortsatta handläggning av ärendet blivit formellt felaktig. Kriminalvården kritiseras för detta. I en anmälan till JO framförde E.J.Z. klagomål mot Kriminalvården, anstalten Håga. Enligt anmälan hade anstalten granskat en försändelse från honom till . Vidare hade anstalten upptagit en nöjdförklaring utan att det fanns lagliga förutsättningar för det. gjorde därvid gällande att anstal- tens agerande hade medfört att han hade varit frihetsberövad utan grund samt att han förlorat rätten att få sin sak prövad, eftersom domsto- len ansett hans nöjdförklaring som bindande. 2 012 /1 3:JO1 Anmälan remitterades till Kriminalvården för yttrande. I sitt svar anförde myndigheten (region ), genom dåvarande regionchefen , följande. har framfört klagomål till JO dels avseende granskning av myndighetspost dels upptagande av nöjdförklaring. Hantering av post vid anstalten Håga Rutinerna vid anstalten Håga är att en intagen som överklagar sina ärenden klistrar igen brevet och lämnar det sedan till samordnaren som i sin tur lämnar posten i utgående brevlåda i anstaltens kansli. Någon brevgranskning av myndighetsbrev förekommer inte. Anstalten har vidare uppgett att E.J.Z., speciellt i början av verkställighe- ten, överklagade väldigt mycket gällande hans dom, häktningsklausul och nöjdförklaring samt beslut som fattades mot honom i anstalten. I praktiken överklagade han alla beslut som hade fattats mot honom. ansåg dessut- om att hans ärenden alltid var av brådskande karaktär och skulle faxas omgå- ende vidare för prövning. I början av verkställigheten fick han hjälp av perso- nalen att faxa vidare hans överklagande. Att faxa för E.J.Z. blev dock så om- fattande att anstalten inte hade möjlighet att erbjuda servicen då det blev för personalkrävande. Dessutom var många av E.J.Z:s skrivelser för otydliga som gjorde det olämpligt att skickas från anstaltens fax. fick i bör- jan förnekades senare helt och han uppmanades skicka sina skrivelser brevle- des så att personal inte behövde hantera hans överklagningar då han upplevde att många dokument hade försvunnit och inte hanterats enligt honom på kor- rekt sätt. har uppgett att han varit olagligt frihetsberövad och att han har förlorat rätten att få sin sak prövad då domstolen ansett hans nöjdförklaring som bin- dande. placerades vid anstalten Håga för att avtjäna ett straff om fängelse en månad. Enligt strafftidsbeslut var påföljden till fullo verkställd . Under sin placering vid anstalten dömdes han till fängelse . Av domen framgår att E.J.Z. skulle häktas om han frigavs från det straff han då avtjänade. Domen avkunnades inte i närvaro av E.J.Z. utan meddelades genom att ett domsbevis faxades till anstalten Håga . delgavs dock inte domsbeviset den dagen utan först dagen därpå. avgav nöjdförklaring inför kriminalvårdsinspektören dvs. som det aktuella månads- straffet var verkställt. har uppgett att syftet med att uppta nöjdförklaringen då var att E.J.Z. skulle kunna få sammanlägga domarna vilket skulle vara till hans fördel samt bli kvar i anstalten Håga istället för att transporteras till häkte. Nöjdförklaringen kom dock att tas upp för tidigt efter- som betänketiden inte hade löpt ut då E.J.Z. delgivits domen dagen innan varför nöjdförklaringen var ogiltig. avgav därför ånyo en nöjdförklaring . Kriminalvården har beaktat anstaltens misstag att inte delge E.J.Z. domen som den anlände och beslutat att tidigaste dag för villkorlig 2 012 /1 3:JO1 frigivning bestäms till som E.J.Z. skulle ha frigivits om domarna inte hade sammanslagits. Av 4 § lagen om beräkning av strafftid m.m. (1974:202) framgår bl.a. att den som är intagen i kriminalvårdsanstalt får avge nöjdförklaring inför chefen för anstalten eller inför någon annan tjänsteman där som har förordnats att ta emot sådan förklaring (paragrafen innehåller bestämmelser om nöjdförklaring av den som är häktad, JO:s anmärkning). Vidare framgår att nöjdförklaring gäller endast om den som mottager för- klaringen har tillgång till domen eller rättens bevis om målets utgång, såvitt rör den dömde (domsbevis), samt den dömde haft betänketid till efter den då domen avkunnades för honom vid rätten eller på annat sätt del- gavs honom. Av 3 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om doms befordran till verkställighet samt strafftidsberäkning m.m. (KVFS 2008:1) framgår att den dömde ska delges domen som handlingen kommer till anstal- ten. Av 5 § KVFS 2008:1 framgår bl.a. att om en intagen, som avtjänar fängel- se på en månad eller mindre, döms på nytt till fängelse som tillsammans med den tidigare domen överstiger fängelse en månad, skall han eller hon vid den muntliga informationen om innebörden av en nöjdförklaring, upplysas om den förmån som kan uppkomma vid sammanläggning av strafftiderna. Kriminalvårdens (region ) bedömning Vad gäller granskning av post har anstalten Håga uppgett att de har väl funge- rande rutiner om hur den ska hanteras och Kriminalvården gör ingen annan bedömning. Vad gäller nöjdförklaringen så anser inte Kriminalvården att E.J.Z. lidit någon rättsförlust då tidigaste dag för villkorlig frigivning infaller som om den första nöjdförklaringen hade varit giltig och samman- läggningseffekten hade uppstått. valt att ej avge nöjdförklaring så skulle han som han frigavs från månadsstraffet överförts till häk- te. fick möjlighet att kommentera remissyttrandet. Utredningen har i denna del gett en annan bild än den E.J.Z. Det har därvid inte framkommit något som ger anledning till kritik eller något annat uttalande. Kriminalvården har i sitt remissyttrande redogjort i vissa delar för den rättsli- ga reglering som aktualiseras med anledning av E.J.Z:s anmälan till JO. Jag vill till Kriminalvårdens redogörelse göra följande tillägg. Om den som ska undergå fängelse är häktad eller intagen i kriminal- undergå påföljd i annat mål när en dom får verkställas, ska 2 012 /1 3:JO1 kriminalvårdsanstalten eller häktet där han är intagen befordra domen till verkställighet. Detta följer av 9 § lagen om beräkning av strafftid m.m. (1974:202), StidL. Av 25 § samma lag framgår att om dom på fängelse ska verkställas sedan den dömde börjat undergå annat sådant straff men innan han frigivits, ska strafftiderna sammanläggas för bestämmande av slutdagen. Enligt lagkom- mentaren till bestämmelsen är en förutsättning för att sammanläggning ska kunna ske att det senare straffet kan börja verkställas innan den dömde frigi- vits, slutligt eller villkorligt, från anstalten. Den senare domen behöver inte ha vunnit laga kraft, men ska vara verkställbar (se m.fl., , följdförfattningar [, Zeteo], kommentaren till 25 § StidL). När dom angående den som är häktad eller på annan grund intagen i kri- minalvårdsanstalt kommit in till anstalten eller häktet där den dömde förvaras, ska den som mottagit domen genast bevisligen ge den dömde del därav. Detta gäller även domsbevis om sådant har översänts. Detta följer av 9 § förord- ningen (1974:286) om beräkning av strafftid m.m., StidF. Genom utredningen har framkommit att E.J.Z. var intagen i anstalten Håga för att avtjäna ett utdömt fängelsestraff om en månad. Påföljden skulle enligt ett strafftidsbeslut vara till fullo verkställd . till fängelse , och enligt den domen skulle han häktas om han frigavs från det tidigare straff han då avtjänade. Domen avkunnades inte i närvaro av E.J.Z., utan domstolen underrättade E.J.Z. om utgången i målet genom att faxa ett domsbevis till anstalten Håga. fick del av domsbeviset . fick del av domen i sin helhet, dvs. såväl domslut som domskäl, har inte framkommit. avgav nöjdförklaring , dvs. som straffet om fängelse en månad var till fullo verkställt. Då anstalten konstaterade att denna nöjdförklaring upptagits för tidigt, och därmed var ogiltig, avgav E.J.Z. på nytt nöjdförklaring . Inledningsvis vill jag anföra följande. Enligt 4 § andra stycket StidL gäller en nöjdförklaring endast om den dömde haft betänketid till efter den då domen avkunnades för honom vid rätten eller på annat sätt delgavs honom. Att den dömde, för det fall domen visserligen avkunnats men inte i hans när- varo, fått del av endast domsbeviset är inte tillräckligt i detta sammanhang. För att nämnda betänketid ska börja löpa, och för att en giltig nöjdförklaring ska kunna upptas, krävs att den dömde har fått del av domen i sin helhet och inte bara av domsbeviset, se NJA 1985 s. 864. avgav nöjdförklaring , men de formella förutsätt- ningarna för att uppta nöjdförklaring var då inte uppfyllda. Nöjdförklaringen var således ogiltig, och domen var därför inte verkställbar . En ny nöjdförklaring upptogs . Annat har inte framkommit 2 012 /1 3:JO1 än att det då förelåg förutsättningar för att uppta nöjdförklaring och befordra domen till verkställighet. Kriminalvården har anfört att syftet med att uppta nöjdförklaring var att det skulle kunna ske en sammanläggning av de båda domarna i enlighet med 25 § StidL. Det har emellertid i nu aktuell situation inte funnits förutsättningar för sådan sammanläggning, eftersom domen inte var verkställbar då påföljden enligt den tidigare domen var till fullo verkställd, dvs. Då domen av inte var verkställbar då det första fängelsestraffet var till fullo verkställt, har det enligt min uppfattning inte funnits grund för att E.J.Z. skulle vara fortsatt intagen i anstalt. borde i stället ha överförts till häkte i avvaktan på att domen skulle bli verk- ställbar. Det har därefter åvilat häktet att uppta eventuell nöjdförklaring och befordra domen till verkställighet. Även om Kriminalvården haft E.J.Z:s bästa för ögonen, och E.J.Z. i praktiken sannolikt inte lidit någon rättsförlust, har ärendet handlagts på ett formellt felaktigt sätt. Avslutningsvis kan följande nämnas. har gjort gällande att han un- der tiden 11 juni22 var frihetsberövad utan grund. Så var dock inte fallet eftersom han, i enlighet med domen , skulle häktas om han frigavs från det straff han tidigare avtjänade. Under nämnda tidsperiod var han således frihetsberövad såsom häktad. Att han under den tiden felaktigt befann sig i anstalt i stället för i häkte och att domen, på grund av Kriminalvårdens hantering, inte blev verkställbar mot E.J.Z. förrän är en annan sak. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan anförda. Kritik mot Kriminalvården för anstaltspersonals agerande i samband med besök och för bristande information om anstaltens policy för besök (Dnr 5412-2010) I ett beslut anförde chefsJO följande. Ett besök mellan en intagen, dennes fästmö och deras knappt dotter avbröts för att det förekom sexuellt umgänge i besöksrummet. Kriminalvården kritiseras för sitt tillvägagångssätt vid avbrottet samt för att den intagne och hans besökare inte innan besöket påbörjades informerats om att det, enligt anstaltens policy, inte är tillåtet att ha sexuellt umgänge när barn är närvarande. I en anmälan, som kom in till JO , klagade . på två kriminalvårdstjänstemäns agerande i samband med att hon besökte sin fäst- 2 012 /1 3:JO1 man, som är intagen i anstalten Norra. Hon anförde därvid i huvud- sak följande. Med vid besöket var parets dotter, som då var knappt gam- mal. som dottern sov i en ligginsats som stod på golvet i besöks- rummet hade hon och hennes fästman intimt umgänge i besöksrummets säng. De hörde att vårdarna gick utanför dörren och ryckte i dörrhandtaget. Plötsligt knackade det lätt på dörren och dörren öppnades med ett ryck av två manliga vårdare. Hon och hennes fästman låg nakna under täcket och hann inte reage- ra. Vårdarna stod kvar fastän de såg att hon inte var klädd.