frsrdg · H004JO1 · 2012-11-07 00:00:00 — Konsultärendena har också varit föremål för utredning hos Ekobrottsmyn- digheten (EBM) och Skattebrottsenheten (SBE). fick handläggare ta del av ett omfat- tande underlag från SBE av betydelse för utredningen, [ ]. Kommunika- tion av uppgifterna pågår med G.S. När svarstiden går ut avser att fatta det obligatoriska omprövningsbeslutet. Enligt då gällande 3 kap. 1 § taxeringslagen (1990:324), TL, ska se till att ärenden blir tillräckligt utredda. I då gällande 6 kap. 37 §§ TL finns bestämmelser om hur ett överklagan- de från en skattskyldig ska hanteras. Enligt bestämmelserna ska ompröva ett överklagat be- slut, s.k. obligatorisk omprövning, såvida inte överklagandet ska avvisas eller hinder mot omprövning föreligger. Om överklagandet inte avvisas eller förfaller ska överlämna överklagandet, sitt omprövningsbeslut och övriga handlingar i ärendet till förvaltningsrätten. Om det finns särskilda skäl får överklagandet lämnas över till förvaltningsrätten utan föregående omprövning. Av förarbeten till taxeringslagen framgår att ett ärende innan det når dom- stol i princip ska vara färdigutrett. En handläggning som innefattar en grund- lig utredning skapar visserligen garantier för ett materiellt riktigt beslut men kan å andra sidan bli så tidsödande att tidsaspekten framstår som en nackdel från rättssäkerhetssynpunkt. JO har i flera tidigare ärenden tagit ställning till den närmare innebörden av tidsbegreppet och då uttalat att bestämmelsen inte kan uppfattas på annat sätt än att ska behandla dessa ärenden med förtur. Endast i undantagsfall bör ett överlämnande ske senare än någon månad eller några månader från det att överklagandet kom in till . Den utdragna handläggningstiden i ärendet beror bl.a. på att ärendet är komplicerat och att det har ansetts nödvändigt att hämta in uppgifter från annat land. Samordning har skett med andra ärenden och handläggningen hos SBE och EBM. Även med beaktande av detta kan handläggningstiden i överklagandeären- det som överstiger anses väl lång. G.S. har dock haft anstånd med att betala skatten. beklagar den olägenhet den långa handläggningstiden kan ha medfört. 2 012 /1 3:JO1 G.S. inkom därefter med ett yttrande. I ett beslut anförde JO följande. I 6 kap. 6 § i den numera upphävda taxeringslagen (1990:324) anges att Skat- teverket ska ompröva ett överklagat beslut. Bestämmelsen gäller fort- farande för den handläggning som är aktuell i detta ärende. Som har redogjort för har JO i tidigare ärenden uttalat att det inte kan uppfattas på annat sätt än att frågor om omprövning i samband med överklagande ska behandlas med förtur och att överlämnande till domstol endast i undantagsfall kan ske senare än någon eller några månader från det att överklagandet kom in till (jfr t.ex. JO 600-1999, 342-2003 och 3650-2003). Jag ifrågasätter inte att det aktuella ärendet varit komplicerat och krävt viss ytterligare utredning för att omprövningen skulle vara meningsfull. Emellertid måste man utgå från att ansåg sig ha tillräckligt underlag för sitt beslut . Det är då mycket svårt att förstå att , sedan G.S. överklagat beslutet, har arbetat och med om- prövningen av beslutet. Handläggningstiden är oacceptabel och förtjänar allvarlig kritik för det inträffade. Jag noterar att beklagar den olägenhet den långa handlägg- ningstiden kan ha medfört. Jag förutsätter att fattar ett obligatoriskt omprövningsbeslut och, om detta inte medför att G.S:s yrkanden förfaller, överlämnar ärendet till förvaltningsrätten för vidare handläggning. Kritik mot för att inte ha behandlat ansökan om anstånd, för att inte ha lagt in den skattskyldiges nya adress i sitt system och för att inte ha efterforskat den rätta adressen när ett brev kom i retur. Kritik mot för att ha verkställt utmätningar utan att ha underrättat gäldenären enligt 4 kap. 12 § utsökningsbalken. (Dnr 6867-2010) I en anmälan, som kom in , framförde P.N. klagomål mot och . Han framförde bl.a. följande. Han var 2004 bosatt i . Han hade kvar en bostadsrättslägenhet i som han sålde . gav han till in en ansö- kan om uppskov med betalningen av den reavinstskatt som uppstod i sam- band med försäljningen. Han fick inte någon respons från på ansökan om uppskov. Via banken fick han besked om att utmätning hade skett av fondandelar. Vid kontakt med Kronofogdemyndighe- ten framkom att myndigheten på uppdrag av genom tre utmät- 2 012 /1 3:JO1 ningar i och plockat hem reavinstskatten. Det framgick att inte hade hans aktuella utlandsadress men efter viss efterforskning beslutat om utmätning av tillgångar i nämnda banker. Efter ett antal kontakter med framkom att hans ansökan om anstånd hade inkommit till myndigheten men av någon anledning inte blivit registrerad i ärendet. Vidare framkom att aktuell utlands- adress fanns angiven i ansökan men att inte heller den hade lagts in i syste- met. Den bristfälliga handläggningen hade medfört att han själv inte fått möj- lighet att fatta beslut om hur reavinstskatten skulle betalas, t.ex. genom bank- lån, försäljning av aktier eller andra fonder, samt att han lidit och skulle komma att lida ekonomisk skada. JO tog del av infordrade handlingar från gällande bl.a. genomförd utmätning. Av dessa handlingar framgick att en underrättelse och ett utmätningsbeslut kommit i retur till , att en adressförfrågan gjorts till och att svar inte inkommit. Någon uppfölj- ning av förfrågan eller ytterligare efterforskningsåtgärder föreföll inte ha vidtagits. och anmodades att, i de delar som rör respektive myndighet, göra en utredning och yttra sig över vad som fram- förts i anmälan. anförde i avgivet yttrande, genom verksjuristerna och , bl.a. följande. ska enligt 3 kap. 1 och 2 §§ taxeringslagen (1990:324) tillse att skatteärenden blir tillräckligt utredda och i samband därmed bereda den som berörs (den skattskyldige) tillfälle att yttra sig över denna innan ärendet av- görs, såvida detta inte bedöms onödigt. Den som inte är obegränsat skattskyldig i är skattskyldig här en- dast för inkomst och förmögenhet med stark anknytning till . I förhål- lande till den som är begränsat skattskyldig tillämpar källstatsprinci- pen. De inkomster för vilka den begränsade skattskyldigheten föreligger finns uppräknade i 3 kap. 1820 §§ inkomstskattelagen (1999:1229), IL, 5 § lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta, SINK, 7 § lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl., A- SINK och 1 § kupongskattelagen (1970:624), KupL. De inledande bestämmelserna i folkbokföringslagen (1991:481) behandlar frågor om fastställande av en persons bosättning samt registrering av uppgif- ter om identitet, familj och andra förhållanden som enligt lagen (2001:182) om behandling av personuppgifter i folkbokföringsverksamhet får förekomma i folkbokföringsdatabasen. Av 23 och 2527 §§ folkbokföringslagen följer att den som flyttat, senast inom , ska anmäla detta till eller . Den som har utvandrat och ändrat sin adress i utlandet bör, bl.a. för tillvarata- gandet av rätten att som svensk medborgare delta i val, skriftligen begära adressändring så att ändringen kan registreras i folkbokföringsdatabasen. 2 012 /1 3:JO1 Inom beskattningsverksamheten hämtas uppgift om adress i huvudsak från basregistret (skatteregistret). Som stöd för både beskattning och folkbokföring tjänar folkbokföringsregistret. Av utredningen i ärendet framgår att P.N. till , i folkbokföringsregister () varit registrerad på bostadsadress 28, 0186 , härefter benämnd gamla adressen. i , på adressen FOUGSTADS 2, 0173 , härefter benämnd nya adressen. fastställde slutlig skatt att betala vid taxering, för P.N., till , vilket bokfördes på skattekontot . betalningskrav sändes till den i registret förekommande gamla adressen. Efter avstämning sände ett betalningskrav på , med sista betalningsdag , och med information om eventuell restföring återigen till P.N:s gamla adress. Beloppet restfördes och Skatte- verkets sista åtgärd efter avstämning av P.N:s skattekonto samma datum resulterade i att ett ytterligare betalningskrav om sändes till hans gamla adress med information om eventuell restföring för det beloppet. Av utredningen framgår att en ansökan om anstånd har kommit in till Skat- teverket och att den inte föranlett något beslut från sida. Detta är naturligtvis inte acceptabelt. Det är olyckligt att inte uppmärk- sammat att en ny adress i var angiven i ansökan om anstånd och att brev därför skickades till fel adress. Att inledningsvis missat att den i ansökan angivna adressen var en annan än den som fanns i register kan i och för sig vara förståeligt. Det fanns inte något i ansökan som antydde att det var en ny adress. När brev kom i retur hade det dock varit naturligt att ändå jämföra den i ansökan angivna adressen med den adress använt. När fick klart för sig att det fanns en ny adress gjordes en ändring i verkets register. Ur den enskildes perspektiv är det naturligt att förvänta sig att frågor av detta slag fungerar utan problem. beklagar att så inte blev fallet den här gången. (genom biträdande processägaren ) kom in med ett yttrande. Inledningsvis hänvisades till ett yttrande från Södra verkställighetsavdelningen. Av detta framgick bl.a. följande. Betalningsanmaning har skickats till P.N. i enlighet med 4 kap. 12 § utsök- ningsbalken och SVA (Södra verkställighetsavdelningen, JO:s anm.) har vid utskicket använt sig av den adress som har funnits registrerad i folkbok- föringsregistret. SVA har verkställt den första utmätningen när betalning inte har inkommit i enlighet med anmaningen, d.v.s. efter avitidens utgång. för utmätningen hade inte betalningsanmaningen kommit i retur till avdelningen. När betalningsanmaningen väl har kommit i retur så har ny adress efter- forskats. SVA har då använt sig av de register som KFM förfogar över och även skickat adressförfrågan via Behörig Myndighet i . Den omständigheten att en betalningsanmaning kommer i retur innebär inte i sig ett hinder för fortsatt verkställighet och SVA har därför också verkställt ytter- ligare två utmätningar. I bilagd promemoria från , SVA, framfördes vidare bl.a. föl- jande. 2 012 /1 3:JO1 När en retur inkommer till KFM görs en adressefterforskning via de register som vi har tillgång till. Handläggaren har då inte hittat någon ny adress eller telefonnummer varför adressförfrågan skickades till med stöd av . En sådan förfrågan skickas via Behörig Myndighet i . KFM hade problem med adressförfrågning- ar till . Detta blev känt först för Utlandsteamen. Det är dock inte brukligt att påminna mottagandelandet innan åtminstone tre måna- der har passerat från förfrågan sändes. Det var således inte möjligt att påverka snabbheten på svaret. Enligt 4 kap. 10 § utsökningsbalken (UB) ska verkställighet ske efter det att de handlingar som behövs har kommit in till Kronofog- demyndigheten (KFM). Enligt 4 kap. 12 § UB ska KFM som huvudregel underrätta gäldenären om ett nytt mål som kommit in för verkställighet. Syftet är att bereda gäldenären möjlighet att antingen betala skulden frivilligt eller invända mot skulden om gäldenären anser att skulden är felaktig. Det finns inget krav på att underrättelsen ska ha delgetts gäldenären och enligt 6 kap. 1 § UF får underrättelsen skickas med vanligt brev. Endast om målets beskaf- fenhet kräver det ska underrättelsen delges. HK:s (, JO:s anm.) uppfattning är att P.N:s mål inte varit av den beskaf- fenhet att delgivning har krävts. Det är således inte hinder mot verkställighet av målet även om gäldenären inte fått del av underrättelsen. När KFM får indikationer på att gäldenären inte nåtts av myndighetens handlingar eftersö- ker KFM ny adress. Någon möjlighet att med stöd av 4 kap. 15 § UB begära adressuppgifter hos bank föreligger inte. Såsom framgår av Södra verkställig- hetsavdelningens yttrande har KFM efterforskat adressuppgifter. Genom beslut har beslutat att gallra uppgifterna om P.N:s skuld ur utsöknings- och indrivningsdatabasen, då uppgifterna har ansetts missvisande beträffande P.N:s vilja eller förmåga att uppfylla sina ekonomiska förpliktelser. Att uppgifterna har gallrats innebär inte nödvändigtvis att handläggningen har varit felaktig. gör bedömningen att handlägg- ningen hos KFM har följt gällande regler. yttrade sig över remissvaren. I ett beslut anförde JO följande. gav in en skrivelse till i vilken han begärde anstånd med att betala skatt på den realisationsvinst som uppstått vid försälj- ningen av hans bostadsrättslägenhet. I skrivelsen fanns också P.N:s aktuella utlandsadress angiven. Av utredningen framgår att skrivelsen inte blivit registrerad i ärendet och att den därför inte heller föranlett något beslut från sida. Den ut- landsadress som P.N. uppgivit i ansökan lades inte heller in i systemet. Ut- redningen ger inte stöd för annat antagande än att dessa förbiseenden skett av misstag. Detta är självfallet beklagligt. Med anledning av att P.N:s aktuella utlandsadress inte hade noterats av skickades myndighetens brev till fel adress. 2 012 /1 3:JO1 kom i retur anser jag i likhet med att myndigheten borde ha företagit åtgärder för att försöka hitta den rätta adressen. Sammanfattningsvis ger handläggning anledning till kritik. lämnade därefter P.N:s skatteskuld till för indrivning. Enligt 4 kap. 12 § utsökningsbalken (1981:774), UB, ska Kronofogde- myndigheten, innan utmätning sker, skicka eller lämna en underrättelse om målet till gäldenären. Som framgår av lagtexten är syftet med underrättelsen att gäldenären ska få tillräcklig tid att bevaka sin rätt. Gäldenären ska således få på sig att t.ex. betala, ställa säkerhet eller anvisa egendom till ut- mätning och i övrigt tillvarata sina intressen. Underrättelseskyldigheten gäller även om gäldenären bor utomlands. behöver emel- lertid inte skicka någon underrättelse om gäldenären saknar känt hemvist och det inte har kunnat klarläggas var han eller hon uppehåller sig. Enligt 6 kap. 1 § utsökningsförordningen (1981:981) ska underrättelsen delges om målets beskaffenhet kräver det. har uppgett att P.N:s mål inte var av den beskaf- fenheten att delgivning krävdes. Jag har ingenting att invända mot den be- dömningen. skulle således skicka underrättelsen till P.N. med vanligt brev. Myndigheten skickade också en underrättelse till den adress i som fanns registrerad i folkbokföringsregistret. Myndigheten hade givetvis ingen anledning att tro att adressen inte var korrekt och visste inte heller något om bristerna i handläggning. När den första utmätningen sedan ägde rum hade den tid inom vilken P.N. skulle betala för att undvika utmätning passerat, och brevet med underrättelsen hade ännu inte kommit i retur till . Det finns därför inte anledning att kritisera myndigheten för att den utmätningen verkställdes. Kort därefter kom emellertid underrättelsen i retur. När en underrättelse kommer i retur med uppgift om att adressaten inte finns på den angivna adressen måste myndigheten, så långt som möjligt, försöka att efterforska en ny adress för att fullgöra sin skyldighet att underrätta gäldenären om målet. Som angetts ovan är det först om det inte kan klarläggas var gäldenären up- pehåller sig som en underrättelse inte krävs. gjorde först efterforskningar genom att söka i tillgängliga register, dock utan resultat. Myndigheten skickade också en adressförfrågan till . Innan hade fått svar från den norska myndigheten verkställde myndigheten två ytterligare utmätningar. Syftet med adressförfrågan har naturligtvis varit att försöka klarlägga var P.N. När en sådan förfrågan gjorts, men något svar ännu inte erhållits och förfrågan inte heller följts upp, har det inte funnits grund för att konstatera att det inte kunde klarläggas var P.N. Det har således inte funnits förutsättningar att underlåta att underrätta P.N. enligt 4 kap. 12 § UB. Det förhållandet att en utmätning redan hunnit verkställas förändrar inte 2 012 /1 3:JO1 förtjänar kritik för att de två senare utmätningarna gjordes utan att kravet i 4 kap. 12 § UB var uppfyllt. Upplysningsvis kan nämnas att JO inte är behörig att pröva frågor om ska- destånd. 2 012 /1 3:JO1 Allvarlig kritik mot i , som utvisat en asylsökande till fel land (Beslut av JO Axberger , dnr 6051-2010) Beslutet i korthet: beslutade att utvisningen av en man som hade sökt asyl i skulle verkställas genom att mannen sändes till , om han inte visade att något annat land kunde ta emot honom. Polismyndig- heten i sände i stället mannen till . Genom sitt självsvål- diga agerande har polismyndigheten satt rättssäkerheten i asylprocessen ur spel. Den kritik som riktas mot myndigheten är därför av allvarligt slag. , ombud för A, anmälde bl.a. Av anmälan framgick att A utvisades från till i början av 1980- talet. Han erhöll iranskt medborgarskap och levde i fram , då han tvingades fly. Han tog sig till och ansökte om asyl. avslog hans ansökan och angav i sitt beslut att utvisningen skulle verkställas genom att A sändes till . sändes A till , där han fängslades. i (länspolismästaren ) yttrade sig och gav följande bakgrundsbeskrivning. A:s senaste asylansökan avslogs av , varvid verket även beslutade om utvisning till . I beslutet angavs att det var sannolikt att A ursprungligen var irakisk medborgare, men att han invand- rat till och erhållit iranskt medborgarskap. I beslutet angavs två olika identiteter, en irakisk och en iransk. Beslutet vann laga kraft i och med att Migrationsöverdomstolen inte meddelade prövningstillstånd. Ett antal ansökningar om verkställighetshinder har därefter lämnats in av A, men avslagits av . fattade beslut om att lämna över ärendet om utvisning till polisen för verkställighet. togs A i förvar. Ärendet överfördes sedan till i . skickade gränspolisen vid i en förfrågan till irakiska myndigheter om medborgarskap beträffande A. De irakiska handlingar som han tidigare hade lagt fram bifo- gades. svarade de irakiska myndigheterna att A var good to come. hämtades A på förvaret i och delgavs reseplaneringen. I denna framgick att han skulle utvisas till . Han protesterade inte och resan genomfördes lugnt och utan frågor eller protester från A:s sida. Den berörde befattningshavaren vid polismyndigheten uppgav att det i ärendet inte fanns några handlingar som angav att A var iranier. Däremot fanns ett irakiskt medborgarskapsbevis och ett irakiskt pass. 2 012 /1 3:JO1 kets beslut om överlämnande av verkställighetsärendet angavs endast A:s irakiska identitet. gjorde följande bedömning. Sammanfattningsvis konstaterar i , att gränspolisen borde ha inhämtat [A:s] samtycke, innan en resa till boka- des. För det fall [A] inte hade samtyckt därtill, skulle gränspolisen ha försökt att utvisa [A] till , i enlighet med domstolens beslut. Om detta, i sin tur, hade misslyckats och gränspolisen därefter hade gjort bedömningen att dom- stolens beslut inte kommer att kunna verkställas, skulle gränspolisen, i enlig- het med 12 kap. 17 § utlänningslagen, ha underrättat därom. i har påbörjat en översyn av rutiner- na, för att säkerställa ett korrekt förfarande och en korrekt dokumentation, vid handläggning av ärenden av samma karaktär. I en kommentar underströk att A fortfarande satt fängslad. I beslut om avvisning eller utvisning som meddelas av , en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen ska det, enligt 8 kap. 18 § utlänningslagen, anges till vilket land utlänningen ska avvisas eller utvisas. Om det finns särskilda skäl, får mer än ett land anges i beslutet. Av 12 kap. 4 § första stycket utlänningslagen framgår att ett sådant beslut ska verkställas genom att utlänningen sänds till det land, eller något av de länder, som anges i beslutet. Enligt tredje stycket samma paragraf får utlän- ningen emellertid alltid sändas till ett land som han eller hon visar att motta- gande kan ske i. Det är den myndighet som verkställer beslutet som ska se till att verkställigheten sker i enlighet med 12 kap. 4 § (8 kap. 1 § utlänningsför- ordningen). I förarbetena till regleringen framhålls att den verkställande myndigheten inte bör kunna fatta egna beslut om verkställighet till ett annat land än vad som anges i beslutet om avvisning eller utvisning. Anledningen till detta är att den verkställande myndigheten aldrig ska kunna fatta beslut om verkställighet till ett land gentemot vilket en utlännings eventuella skyddsbehov inte har prövats. 2003/04:50 s. 29 f.) I förarbetena anges vidare att om utlän- ningen vill åka till ett annat land än det som anges i beslutet, och kan visa att han eller hon kommer att mottas där, bör det alltid finnas möjlighet att sända utlänningen till det landet. För att så ska få ske krävs dock att utlänningen själv har påtalat att han eller hon vill åka dit. (A. prop. För att en utlänning som ska avvisas eller utvisas ska få sändas till ett annat land än det som har angetts i avlägsnandebeslutet krävs, som framgått ovan, att han eller hon vill åka dit. Den enskildes inställning måste vara fullständigt klarlagd och ska naturligtvis dokumenteras. Det får inte förekomma att den verkställande myndigheten presumerar att den enskilde vill åka till ett annat land än det som har angetts i beslutet. A:s asylärende prövades i förhållande till och prövningen resulterade i att han skulle verkställas dit, om han inte visade att något annat land kunde ta 2 012 /1 3:JO1 i , som var verkställande myndighet, sände honom i stället till , vilket A inte samtyckt till. A har således verkställts till fel land; ett land gentemot vilket hans skydds- behov inte prövats. i , som genom sitt självsvåldiga agerande har satt rättssäkerheten i asylprocessen ur spel, förtjä- nar allvarlig kritik för sin handläggning av ärendet. Kritik mot för brister vid äkthetskontrollen av handlingar i ett asylärende (Beslut av JO Axberger , dnr 258-2011) Beslutet i korthet: I ett asylärende bad en migrationsdomstol en ambassad om hjälp med att kontrollera äktheten av vissa handlingar. Ambassaden lämnade handlingarna till en lokal s.k. förtroendeadvokat. Enligt var detta nödvändigt för att ambassaden skulle kunna fullgöra sin uppgift. Departementet har inte närmare redogjort för vilka överväganden som före- gick utlämnandet eller redovisat någon dokumentation om detta. Det har därmed inte låtit sig bedömas om ärendet handlagts korrekt, vilket innebär att det inte kan uteslutas att anmälarens uppgifter om att han lidit skada på grund av försummelser från ambassadens sida är riktiga. ., medborgare i , sökte asyl i . Efter att avslagit hans ansökan överklagade han beslutet till migra- tionsdomstolen vid dåvarande Länsrätten i . Som ett led i utredningen av målet bad ambassad i att kontrollera äktheten av tre dokument som . hade åberopat. Domstolen avslog därefter överklagandet. återfördes Mo- hamed A. till hemlandet . . gjorde gällande att den utredning som ambassaden företog medförde att sekretessbelagda uppgifter lämnades till myndigheterna i . Han uppgav att detta hade lett till allvarliga problem för honom och hans familj. Av utredningen hos JO framgick följande. anförde bl.a. att det fanns trovärdighetsbrister i delar av hans berättelse. . överklagade beslut till migra- tionsdomstolen. Han gav in vissa handlingar till styrkande av att han var ef- tersökt av polisen i m.m. Migrationsdomstolen bad am- bassad i om hjälp med att fastställa de ingivna handlingarnas äkthet. I sin förfrågan angav domstolen att handlingarna kunde innehålla sekretessbe- lagda uppgifter. Ambassaden begärde i sin tur hjälp från en lokal s.k. förtro- endeadvokat. Av advokatens svar framgick att hon hade varit i kontakt med den domstol i som skulle ha utfärdat de aktuella handlingarna och fått till svar att handlingarna var förfalskade. Av svaret framgick vidare att 2 012 /1 3:JO1 domstolen hade för avsikt att vidta åtgärder mot . med anledning av förfalskningen. avslog överkla- gande. I domen angavs att trovärdighetsbristerna i hans berättelse kvarstod. Det angavs vidare att det hade tillkommit omständigheter som ytterligare påverkade hans trovärdighet negativt.