frsrdg · H004JO1 · 2012-11-07 00:00:00 — Den tolkning som görs av innebörden i 1 a § andra stycket FUK är enligt min mening inte riktig. Ansvarsfördelningen mellan och inom de brottsutredande myndigheterna behöver snarare förtydli- gas än luckras upp. Om utredningens förslag till ändring i förundersöknings- kungörelsens ansvarsbestämmelse genomförs innebär det ett steg tillbaka, mot större oklarhet. Jag avstyrker därför att lydelsen i 1 a § andra stycket FUK ändras med utgångspunkt från utredningens tolkning av rättsläget. 2 012 /1 3:JO1 Kritik mot en åklagare, som var ansvarig för att en underårig misstänkt hördes utan biträde av försvarare, samt mot i och en förhörsledare där, för felaktigheter i samband med förhören. (Beslut av JO Axberger , dnr 4608-2010) Beslutet i korthet: I beslutet, som gäller en sjuttonårig pojke som tillsammans med några kamrater misstänktes för att ha förtalat ett stort antal jämnåriga flickor, bedöms framför allt frågor om rätt till försvarare vid polisförhör. Flera omständigheter bl.a. den misstänktes ålder, bevisläget och att för- hörsutsagorna skulle kunna komma att åberopas som bevis innebar att samtliga förhör borde ha hållits i närvaro av försvarare. Den misstänkte kan avstå från försvarares närvaro, men det måste i så fall ske på ett otvetydigt sätt under rättssäkra och väl dokumenterade former. I beslutet framhålls att uppgifter från förhör som hållits utan försvarare generellt sett får lägre be- visvärde. Tillgång till försvarare vid polisförhör är en del av rätten till rättvis rätte- gång enligt . I beslutet prövas huruvida denna rättighet kränkts. Eftersom den del av bevisningen som bestod av uppgifter från polis- förhören i praktiken underkändes vid den slutliga domstolsprövningen har en sådan kränkning inte bedömts föreligga. J.R., fortsättningsvis kallad J., som vid tillfället var , åtala- des tillsammans med fem andra pojkar för bl.a. grovt förtal. De anklagades för att ha framställt ett slags filmer som spridits på internet. Innehållet bestod av bilder på ett stort antal jämnåriga flickor tillsammans med texter som beskrev flickorna i grovt sexuellt nedsättande ordalag. J. dömdes i tingsrätten för grovt förtal under två åtalspunkter till ungdomstjänst och åla- des betala ett stort skadestånd till målsägandena. Han överklagade till hovrät- ten, som ogillade en av åtalspunkterna gällande grovt förtal. Den slutliga domen blev ungdomstjänst . Därutöver ålades J. ett solidariskt skadeståndsansvar, som enligt hovrättens beräkning uppgick till ca . Av domskälen framgår att de fällande domarna i betydande utsträck- ning grundades på uppgifter som de åtalade lämnat under polisförhör när de varit frihetsberövade, uppgifter som de under rättegångarna tagit avstånd från med hänvisning till att de känt sig pressade och velat bli frigivna. Under det rättsliga förfarandets gång efter tingsrättsdomen anmälde J. i till JO, varvid han bl.a. uppgav följande. Han hade kommit överens med polismannen om att komma till polisstationen för att få svar på frågor han hade angående sin moped, som hade beslagtagits på grund av att den var trimmad. När han kom dit blev han i stället satt i ett förhörsrum, där en annan polis, , bör- jade förhöra honom om filmerna. Han förnekade all inblandning men blev hårt pressad och medgav då att han visste en del om dem. Han delgavs miss- tanke om brott och blev tillfrågad om han ville ha en advokat. 2 012 /1 3:JO1 och han namngav den han önskade. Han låstes därefter in i en cell över nat- ten. förhördes han två gånger av och pressades då åter hårt. Ingen försvarare närvarade. Han upplevde ett stort hot genom att han blev hållen inlåst utan kontakt med sina föräldrar och utan tillgång till advokat. Efter en inledande granskning av handlingar i ärendet anmodades polismyn- digheten att yttra sig. Myndigheten inkom genom tillförordnade länspolismäs- taren med ett yttrande, inklusive upplysningar från förhörsle- darna , polisinspektör, och , polisassi- stent. Beträffande omständigheterna kring J:s inställelse till förhör anförde myndigheten: Av PM upprättad av polisassistenten och av J:s egna uppgifter framgår att J. ringde till och ville tala om sin i beslag tagna moped. Det bestämdes då att J. skulle komma in till polisstationen i efter lunch. Efter det att hade samtalat med J. erinrade sig att J:s namn hade nämnts av andra misstänkta i utredningen. kontaktade därför sin chef, kriminalkommissarie , och därefter åklaga- ren varvid åklagaren beslutade att J. skulle höras som skäligen misstänkt. Då J. kom in till polisstationen fick han sätta sig i ett förhörsrum. kom polisinspektören in i förhörsrummet och påbör- jade ett förhör med J. varvid han underrättades om misstanke om grovt förtal. Ett förhör föregås normalt av en kallelse om inte förutsättning för hämt- ning till förhör föreligger. I aktuellt ärende tyder uppgifterna på att någon kallelse till förhör inte skett förrän tidigast då J. kom till polisstationen i av- sikt att tala om sin i beslag tagna moped. Då åklagaren fattat beslut om att J. skulle höras och delges skälig misstanke om brott skulle J., i normalfallet, ha kallats till förhör, vårdnadshavaren underrättats och kallats till förhöret samt, om förutsättningar förelegat, vårdnadshavaren och den misstänkte underrät- tats om möjligheten att begära biträde av offentlig försvarare redan vid det första förhöret. kan inte bedöma riktigheten av åklagarens beslut att J. vid tillfället skulle höras och delges misstanke om grovt förtal. anser att det är mycket viktigt att en misstänkt får de bästa förutsättningarna för att kunna tillvarata sin rätt. Då någon som antas ha uppgifter att lämna i en förundersökning kallas till förhör får inte vilseledande uppgifter lämnas för att förmå personen att komma till polisstationen. I ären- det framgår inte att J., vid telefonsamtalet med , medelst vilseledande uppgifter skulle ha förmåtts att komma till polisstationen. Det är först vid kontakt med åklagare som åklagaren beslutar att J. ska höras och delges misstanke om grovt förtal. bedömning, på de uppgifter som finns, är därför att J. inte lurats att komma till polisstationen för att höras som misstänkt för grovt förtal. Det är olyckligt om J. bibringats denna uppfattning. Enligt polismyndigheten saknades dokumentation som visade när J:s vård- nadshavare underrättades. Av de upplysningar som lämnats från myndighe- tens sida framgår dock att hans mor infann sig hos polisen under eller efter det första förhöret samt att hon sedan befann sig på polisstationen till och från. ansåg att 5 § lagen om unga lagöverträdare hade be- aktats. 2 012 /1 3:JO1 Enligt polismyndigheten saknades även dokumentation som visade vilka kontakter som förekommit med . Från i Falken- berg hade myndigheten inhämtat att man där inte kunnat se att varit inblandad i samband med de här aktuella åtgärderna mot J. konstaterade sammanfattningsvis att det hade funnits brister i dokumentationen. avsåg därför att på lämpligt sätt informera utredningschefer och utredningspersonal om vikten av att tillämpa gällande bestämmelser i lagen om unga lagöverträdare samt om skyldigheten enligt 21 b § förundersökningskungörelsen att dokumentera underrättelser och kallelser till förhör. Det framgick vidare att myndigheten hade fattat beslut om särskild internkontroll avseende utredningar där ungdomar är misstänkta. Beträffande förordnandet av offentlig försvarare anförde polismyndighe- ten: Åklagare gjorde via fax framställan till om förordnande av offentlig försvarare för J. I framställan angavs att J. anhölls och att förhör skulle hållas . Vidare angav åklagaren i framställan att den offentlige försvararen borde kontakta utredaren [] på angivet telefonnummer. biföll framställan och förordnade advokaten , , till offentlig försvarare för J. Enligt uppgift från skickades förordnandet och åklagarens framställan med post till advokat , d.v.s. . utgår ifrån att tingsrätten varit i kontakt med advokaten innan han förordnades till offentlig försvarare för J. I en promemoria uppgav förhörsledaren under det första förhöret, , bl.a. följande. När J. kom in till mig 090928 så delgav jag honom misstanke om grovt förtal genom spridning av bilder på flickor med tillhörande nedsättande texter. Jag upplyste honom om att han hade rätt till en försvarare under förhöret. Jag frågade om vi kunde nå hans mamma eftersom jag ansåg att hon borde vara med under förhöret. J. tyckte inte att mamman behövde vara med vid förhö- ret. Han tyckte inte heller att han behövde någon försvarare. Han frågade vad saken gällde. Jag förklarade att det gällde om flickor- na som gjorts på Internet och sen spridits. Han visste vilka filmer jag talade om men förnekade att han skulle ha något med dem att göra. Jag berättade då för honom att många av flickorna hade pekat ut honom som en av dem som skulle ha varit med och gjort filmerna. J. ville nu att hans mamma skulle komma. Han ville också att en försvarare skulle närvara varpå jag tillkallade kommissarien som hjälpte mig att ringa efter en sådan. Vi satt sen och vän- tade på J:s mamma och försvararen och jag skrev lite i ett annat ärende på datorn så . började J. tala om saken. Han berättade det jag skrev ned i förhöret. Innan jag skrev något frågade jag dock honom, Är det ok att jag skriver ned det du säger i ett förhör?. Detta var inga pro- blem. Det kunde jag göra, svarade J. Han var lugn men såg orolig och mod- stulen ut. Han sa att han visste vilka som gjort filmerna men att han hade inte själv varit med. Det enda jag frågade . om när han berättat klart, var vilken dator som använts när de gjort filmerna och vilka killar han brukade umgås mest med. Det andra nedtecknade berättade han självmant i en följd utan att jag ställde några frågor alls. Det sakliga innehållet i protokollet från det första förhöret är till omfånget begränsat och lyder: 2 012 /1 3:JO1 [J.] säger att han vet vilka som gjort de fyra filmerna men att han inte varit med själv. Det är bl.a. [en namngiven person] som gjort fyran. Det är denne och tre killar till. Filmerna har gjorts på en stulen dator från Tångaskolan. Killarna har sagt att den är stulen. Det sa dom när J. sa att dom kommer att åka fast för att ha gjort filmerna eftersom polisen kan spåra IP-numret på datorn som använts. Dom som J. umgås mest med är [tre namngivna personer]. I en promemoria uppgav förhörsledaren under de andra och tredje förhören, , att det gjordes flera försök att få kontakt med den försvarare som förordnades för J. dagen efter det att J. anhållits kontaktade den åklagare som ledde förundersökningen. Jag uppgav för åklagaren den information kring försvararen som jag fått och åklagaren uppgav att vi skulle hålla ett förhör med J. Som jag skrivit ovan kvarstod informationen som jag tidigare fått, angående att man inte kommit i kontakt med försvararen och att han inte hört av sig. Detta uppgav jag för J. på väg upp från arresten samt även på mitt rum innan förhöret hölls. J. upp- gav att förhöret kunde hållas utan att försvarare närvarade. Han utsattes ej för någon press från min sida []. Inför det tredje förhöret, som enligt tillkom på J:s initiativ, kon- taktade han åter förundersökningsledaren. Hon beslutade enligt att J. skulle höras igen och att det kunde ske utan försvarare närvarande om det godtogs av J. Enligt godtog såväl J. som dennes mor detta. I anledning av vad som framkommit anmodades att yttra sig över vilka direktiv förundersökningsledaren gav polisen när hon fick uppgift om att J. skulle komma till polisstationen, samt vilka överväganden förundersökningsledaren gjort om J:s behov av försvarare och vilka åtgärder hon därvid vidtagit. inkom genom vice riksåklagaren med ett yttrande, till vilket var fogat upplysningar från förun- dersökningsledaren , kammaråklagare, och jouråklagaren rie-Louise Eskilstorp, kammaråklagare, samt chefen för åklagarkammaren i , chefsåklagare. ställde sig när det gällde förberedelserna inför förhö- ret med J. i allt väsentligt bakom bedömningar och åtgärder (se nedan). När det gällde behovet av offentlig försvarare för J. anförde myn- digheten bl.a. följande. I det aktuella fallet har kollusionsfaran gjort att det inte varit möjligt att se till att en offentlig försvarare förordnades inför förhöret med den misstänkte J. eftersom sakens utredning kunde försvåras om vårdnadshavaren och den misstänkte innan förhöret gavs tillfället att ge sin syn på försvararfrågan och ett eventuellt önskemål om vem som skulle förordnas som offentlig försvara- re. Det har således varit nödvändigt att avvakta med att ta upp försvararfrågan med vårdnadshavaren och den misstänkte till dess att förhöret inleddes. Den brottslighet (grovt förtal) som J. var misstänkt för har visserligen inte varit av lindrigt slag, men brottsligheten har inte heller varit av så allvarligt slag som t.ex. våldtäkt och hänsynslösa rån (jfr JO 2008/09 s. 92 och JO:s dnr 5493- 2008). Enligt min mening har omständigheterna sammantaget varit sådana att åklagaren haft fog för bedömningen att det fanns förutsättningar för att hålla ett kort inledande förhör med den misstänkte utan närvaro av försvarare och att det således inte fanns skäl för att offentlig försvarare ex officio skulle förordnas i detta läge. Detta givetvis under förutsättning att vårdnadshavaren 2 012 /1 3:JO1 eller den misstänkte vid förhöret inte begärde att en offentlig försvarare skulle förordnas och vara närvarande vid förhöret. Jag kan inte se att det har kommit fram omständigheter som gjort att åklagaren bort påminna en erfaren krimi- nalkommissarie om att en åklagarkontakt ska ske för det fall en vårdnadsha- vare till en ung misstänkt eller den unge själv vid ett förhör begär att försvara- re ska vara närvarande vid förhöret. När den misstänkte vid det förhör som direktiven resulterade i begärde att en försvarare skulle vara närvarande borde således förhöret ha avbrutits av förhörsledaren och åklagare ha kontaktats. Enligt förhörsprotokollet genom- fördes inte något egentligt förhör med J. Den misstänkte J. har i samband med förhöret endast förnekat egen inblandning och lämnat några kortfattade upp- lysningar om vad andra har gjort. Efter förhöret har åklagare tämligen omgå- ende gjort en framställan till rätten om förordnande av offentlig försvarare. hade bl.a. upprättat en skrivelse med kompletterande upplys- ningar. Den hade följande lydelse. Utifrån de uppgifter som hade framkommit i förhör med annan gärningsman framkom att bl.a. J. var skäligen misstänkt för grovt förtal genom medverkan i film nr 3 och 4. Min bedömning var att kollusionsfaran var stor eftersom det även var flera andra personer som också kunde misstänkas för delaktighet i någon eller några av filmerna. Min minnesbild är att jag i kontakten med utredaren fick information om att J. skulle komma in på polisstationen frivil- ligt . Huruvida någon kallelse hade gått ut till J. innan känner jag inte till. I stället för att fatta ett beslut om hämtning till förhör av J. beslutade jag att J. skulle delges misstanke om grovt förtal och höras kortfattat. Direkti- ven lämnades muntligen. Eftersom den polisiära arbetsledaren var kommissa- rie , som har en lång och gedigen erfarenhet av bl.a. hanter- ing av ungdomsärenden, såg jag ingen anledning att särskilt poängtera be- stämmelserna i 57 §§ LuL. När det gäller J:s behov av offentlig försvarare var min bedömning att det inte var uppenbart att han saknade behov av för- svarare. Jag bedömde dock att kollusionsfaran var stor eftersom det fanns ytterligare personer som kunde misstänkas för delaktighet i en eller flera av de fyra filmerna. Enligt min bedömning var det angeläget att dessa personer kunde höras av polisen utan att de hade möjlighet att påverka utredningen genom att prata sig samman. Att i den situationen göra en fram- om offentlig försvarare innan J. inställt sig på polisstationen och delgi- vits misstanke skulle enligt min bedömning vara till men för utredningen. Risken hade då varit stor att han dels inte inställde sig till förhöret och dels fanns det risk att han kontaktade andra personer som varit delaktiga. Jag be- dömde därför att framställan om offentlig försvarare skulle ske först efter att J. delgivits misstanke och hörts kortfattat. Vad jag minns hade jag först kontakt med där jag fick informationen om att J. skulle komma in och att jag därefter även hade flera kontakter med , till vilken jag framförde min bedömning. Jag överlämnade sedan ärendet till dagjouråklagaren. noterade bl.a. att det inledande delgivningsförhöret på- gick i och att detta uppenbarligen inte varit åklagarens avsikt, utan avsikten hade endast varit att J. skulle delges misstanke, anhållas och därefter förhöras ingående med försvarare närvarande. upplyste även att med hänsyn till vad som hade framkommit i detta och andra ärenden hade i och åklagarkammaren i Halm- stad gemensamt beslutat att se över rutinerna vid handläggning av ungdoms- mål så att ungas rätt till försvarare och åklagares direktiv handläggs och do- kumenteras på ett riktigt sätt av både polis och åklagare. 2 012 /1 3:JO1 J. gavs tillfälle att yttra sig över det som anförts från myndigheternas sida. Skyldighet att medverka i polisförhör m.m. Det är en medborgerlig skyldighet att låta sig förhöras av polis, se 23 kap. 6 § (RB). Något krav på att bidra till utredningen finns inte. Den enskilde är med andra ord skyldig att ställa sig till förfogande för frågor, men inte att besvara dem. Det finns ingen bestämmelse som uttryckligen stadgar att den som är miss- tänkt för brott har rätt att förbli tyst och inte behöver lämna uppgifter som är besvärande för honom eller henne själv. Att en sådan rätt finns följer dock av , se vidare nedan. Med undantag för ett stadgande i 5 § andra stycket förundersökningskun- görelsen, enligt vilket kallelse till förhör normalt ska ske , finns inga särskilda bestämmelser om hur kallelse till förhör får ske. Det kan således ske både skriftligen och muntligen. Enligt 23 kap. 7 § RB får den som utan giltig orsak underlåter att följa en kallelse hämtas till förhöret. Enligt samma be- stämmelse får även den som kan befaras försvåra utredningen genom att un- danröja bevis m.m. under vissa förutsättningar hämtas till förhör utan föregå- ende kallelse. Därutöver finns en möjlighet att medta personer till förhör, 23 kap. 8 § RB. Den som förhörs är skyldig att stanna kvar högst såvida inte vederbörande kan misstänkas för brott, då tiden kan utsträckas till tolv tim- mar, under förutsättning att det är av synnerlig vikt, 23 kap. 9 § RB. Av 17 § förundersökningskungörelsen framgår att särskild omsorg ska äg- nas åt planeringen av ett förhör, om den som ska höras är och misstänkt för brott, så att det inte uppkommer fara för att den unge tar skada. Det bör noga tillses att uppseende inte väcks kring förhöret, som inte heller får göras mer ingående än omständigheterna kräver. Enligt 23 kap. 12 § RB är det inte tillåtet att under förhör använda otillbör- liga åtgärder i syfte att få fram en bekännelse eller ett visst uttalande. Som exempel på otillbörliga åtgärder anges medvetet oriktiga uppgifter, löften eller förespeglingar om särskilda förmåner, hot, tvång och uttröttning. Underrättelse till vårdnadshavare m.m. När den som är är skäligen misstänkt för brott, ska vårdnads- havaren eller annan som svarar för den unges vård och fostran samt annan som har en fostrande roll i förhållande till den unge underrättas. Vederbörande ska också kallas till förhör som hålls med den unge. Underrät- telse respektive kallelse av detta slag behöver dock inte ske om det är till men för utredningen eller det annars finns särskilda skäl emot det. (Se 5 § lagen om unga lagöverträdare, LUL.) Syftet är att de som har denna ställning i för- hållande till den unge ska få kunskap om den pågående brottsutredningen och därmed bättre förutsättningar för att fullgöra sitt vårdnadsansvar (jfr Thunved, Clevesköld och Thunved, Samhället och de unga lagöverträdarna, 4 uppl., 2 012 /1 3:JO1 s. 110). Bestämmelsen innebär inte att vårdnadshavare behöver eller har rätt att närvara i förhörsrummet när den unge hörs (anfört ställe). Även regeln i 21 kap. 3 § andra stycket RB, enligt vilken försvarare för den som är ska utses av vårdnadshavaren, bör observeras i detta sammanhang, se ned- an. Underrättelser och kallelser ska dokumenteras. Detta följer av allmänna principer om myndigheters dokumentationsskyldighet, och är även såvitt gäller 5 § LUL särskilt föreskrivet i 21 b § förundersökningskungörelsen (se även 20 § i samma författning, som anger att tid och plats för åtgärder under förundersökningen ska antecknas i förundersökningsprotokollet). Underrättelse till socialnämnd m.m. När den som inte fyllt är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa, ska socialnämnden genast underrättas, 6 § LUL. Vid för- hör med den unge ska företrädare för närvara om det är möjligt och kan ske utan men för utredningen, 7 § LUL. Syftet får i princip anses vara detsamma som när det gäller vårdnadshavare, dvs. att socialnämnden ska få kunskap om den pågående brottsutredningen och därmed bättre förutsättning- ar att fullgöra sitt ansvar (se vidare a.a., s. 112 ff.). åtgärder enligt 6 § LUL ska dokumenteras. Detta följer av allmänna principer om myndigheters dokumentationsskyldighet (se även 20 § förundersökningskungörelsen, jfr ovan). Enligt 21 kap. 3 § RB har den som är misstänkt för brott rätt att biträdas av försvarare, som han eller hon själv utser. Är den misstänkte under utses försvararen av vårdnadshavaren. Härav följer att vårdnadshavaren ska involveras i frågor som gäller den underåriges rätt till försvarare (jfr Riks- åklagarens riktlinjer 2006:3, s. 23). Under vissa förutsättningar ska offentlig försvarare förordnas, se 21 kap. 3 a § RB. Om dessa förutsättningar föreligger ska förundersökningsledaren anmäla detta till den domstol dit ärendet hör, varefter den ska ta upp frågan, 23 kap. 5 § respektive 21 kap. 4 § andra stycket RB. Är den misstänkte under ska försvarare förordnas om det inte är uppenbart att han eller hon saknar behov av detta, 24 § LUL. Det är domstolen som beslutar vem som ska förordnas; om den misstänkte har föreslagit någon som är behörig ska den personen dock förordnas, om det inte finns särskilda skäl mot detta, 21 kap. 5 § andra stycket RB. Enligt 12 § förundersökningskungörelsen ska den som underrättas om att han eller hon är skäligen misstänkt för ett brott informeras om sin rätt att redan under förundersökningen anlita biträde av försvarare och om att offentlig försvarare under vissa förutsättningar kan förordnas. Om den som är misstänkt för brott begär att få en offentlig försvarare ska denna begäran överlämnas till domstol för prövning i enlighet med de ovan nämnda bestämmelserna, oavsett vilken bedömning förundersökningsledaren 2 012 /1 3:JO1 gör av försvararbehovet. Överlämnandet ska ske (se Riksåklaga- rens riktlinjer 2006:3, s. 23, med hänvisningar). JO har i flera ärenden riktat kritik mot att förhör i ung- domsutredningar genomförts utan att försvarare närvarat. JO:s beslut (dnr 3741-2008) gällde en sjuttonårig pojke som gripits miss- tänkt för misshandel. Under det inledande förhöret förklarade den misstänkte att han önskade en viss advokat men han medgav att förhöret kunde hållas utan att denne närvarade. JO uttalade allmänt: Även om en misstänkt uppger att ett förhör kan genomföras utan försvarare har en förundersökningsledare att på objektiva grunder bedöma om så är fal- let. Bedömningen kan således inte enbart överlåtas på den misstänkte [ ]. JO var starkt kritisk till att försvarare inte närvarat vid det inledande förhöret och särskilt kritisk till att så inte heller skett vid de följande förhören. JO:s beslut (dnr 5493-2008) gällde en sextonårig pojke som misstänktes för grov våldtäkt mot barn. Sedan pojken delgivits brottsmisstanke uppgav han att förhör kunde hållas utan försvarare men att han ville ha en sådan om det blev rättegång.