frsrdg · H004JO1 · 2012-11-07 00:00:00 — Den för JO centrala uppgiften är emellertid att övervaka att enskildas grundläggande fri- och rättigheter respekteras. Huruvida en åklagare tenderar att se alltför positivt på en morddömd persons begäran om ny prövning är något som det är mind- re angeläget för JO att granska. I beslutet framhålls även att det är rätten, inte åklagaren, som är ansvarig för bedömningen av en resningsansökan. dömdes (numera ) för ett antal mord, som han hade erkänt. Efter att tagit tillbaka sina erkännanden, har han numera beviljats resning i flera av målen. , som var åklagare i dessa mål, anmälde överåklaga- ren för att denne åsidosatt sina åligganden i resningsärendena, och även tf. chefsåklagaren för att denne, jämte , åsidosatt sina åligganden i ett av dessa. Till stöd för sin anmälan gav in ett omfattande material till JO. Beträffande ett av ärendena mål nr Ö 3085-11 gällande och S anförde i huvudsak följande. och hade enligt brustit i sina skyldigheter genom att inte förhålla sig kritiskt till de påståenden om fakta och omständigheter som åberopas i resningsansökan, inte beakta den information som funnits tillgänglig om oriktiga och vilseledande uppgifter i resningsansökan, underlåta att vidta de utredningsåtgärder som borde ha varit självklara mot bakgrund av återtagna erkännanden och påstå- endena i resningsansökan och genom att underlåta att påpeka avgörande fakta och omständigheter som ger stöd åt den fällande domen. och hade, i stället för att framhålla de faktorer som talar starkt för tingsrättens uppfattning att det finns betydande bevisvärde i det som kunnat prestera i dessa avseenden, systematiskt ägnat sig åt att nedvärdera betydelsen av det som tingsrätten fäst särskild vikt vid. De hade varit anmärkningsvärt passiva när det gäller att anlägga åklagar- synpunkter på resningsansökan och okritiskt anslutit sig till den bild av utred- ningen som försvarare argumenterat för. Deras inriktning hade varit att ifrågasätta tingsrättens prövning och inte att framhålla de omständig- heter som ger stöd åt att tingsrätten gjort en korrekt bevisvärdering på tillräck- ligt underlag. Deras handläggning av ärendet och argumenteringen till stöd för avvek helt från det förhållningssätt som förutsätts i rättssystemet och som normalt tillämpas av åklagare som handlägger resningsärenden. 2 012 /1 3:JO1 Det var enligt inte lätt att förstå varför åklagarna hanterat resningsfrågan på detta sätt. Det var dock näraliggande att misstänka att den massiva mediekampanjen har skapat en bild av utredningarna som och haft svårt att frigöra sig från. anförde liknande kritik mot handläggningen i två ytterligare resningsärenden. har dömts för mord i flera fall där resning senare beviljats. Anmälaren var förundersökningsledare och åklagare i de ordinarie rättspro- cesserna. Han har framställt klagomål mot två åklagare som varit delaktiga i handläggningen av resningsärendena. Anmälaren är som framgått starkt kritisk till deras insatser. Han har bl.a. anfört att de systematiskt ägnat sig åt att nedvärdera tidigare framlagd bevisning och antytt att de låtit sig påverkas av medieuppgifter. Att det som efter ingående rättsliga processer befunnits ställt bortom rim- ligt tvivel senare, på det sätt som skett i detta fall, bedöms helt annorlunda, reser grundläggande frågor om tillförlitligheten i den brottsutredande proces- sen som helhet. En mer allmän utvärdering av de rättsliga förfarandena gent- emot /ter sig mot den bakgrunden angelägen. Vad anmälaren här vänt sig mot begränsar sig emellertid till åklagarhand- läggningen av resningsärendena. I det hänseendet kan jag inte, bl.a. med tan- ke på de ganska vida bedömningsramar som måste gälla i sammanhanget, ansluta mig till den kritik som anmälaren framfört. Vid ställningstagandet till om anmälan bör tas upp till mer ingående utred- ning hos JO beaktar jag vidare att den för JO centrala uppgiften är att överva- ka att enskildas grundläggande fri- och rättigheter respekteras i den offentliga verksamheten. Denna anmälan gäller i grunden hur brottsutredande myndig- heter ska förhålla sig när en enskild som anser sig oskyldigt dömd söker rät- telse. De ska då självfallet iaktta opartiskhet och saklighet. Huruvida de inom den ramen tenderar att se alltför positivt på den enskildes begäran om ny prövning är något som det är mindre angeläget för JO att granska. Det är en sak för respektive den berörda polismyndigheten att övervaka och utvärdera. Jag vill i det sammanhanget understryka att det är domstol som beslutar om resning. Det är således rätten, inte åklagaren, som är ansvarig för att det beslut som fattas är rättsenligt. Anmälan föranleder mot denna bakgrund inte några ytterligare utrednings- åtgärder från min sida. 2 012 /1 3:JO1 Kritik mot i , som inte tagit anmälningar om hot och misshandel på tillräckligt allvar. Även kritik mot en jouråklagare (Beslut av JO Axberger , dnr 1703-2011) Beslutet i korthet: En kvinna vände sig till polisen och berättade att hon och hennes barn hotats till livet. Hotet kom från hennes före detta man. I ett för- hör lämnade hon ett flertal uppgifter och uppgav att hon var rädd, särskilt för barnens skull. Polisen gjorde inget ytterligare, förutom att kontakta jouråkla- garen, som bedömde att några åtgärder inte behövde vidtas under jourtid. Morgonen därpå mördade mannen kvinnan. kritiseras för att inte ha skaffat sig ett bättre underlag för sin bedömning av allvaret i hotet. Myndigheten kritiseras även för att inte ha gjort något för att förvissa sig om att barnen inte for illa. Myndigheten brast slutligen i det ansvar den haft för förundersökningsledningen fram till dess att denna övertogs av åklagare. Jouråklagaren kritiseras för sitt passiva sätt att utöva förundersöknings- ledningen och för att helt ha åsidosatt sin dokumentationsplikt. mördades av sin före detta man. Hon hade polisanmält att han hotat henne och deras gemen- samma barn till livet samt misshandlat dottern, men detta hade inte föranlett någon annan åtgärd än ett förhör med . far anmälde åklagare och polis för tjänstefel. De hade enligt hans mening gjort en felbedömning som lett till dotterns död. Överåklagaren beslöt att inte inleda förundersökning. Detta överprövades av över- åklagaren , som inte ändrade beslutet. Händelsen, som har uppmärksammats i massmedia, har sedan anmälts till JO från flera håll. Av den utredning som därefter genomförts framgår följande. kontaktade polisen omkring . Enligt den anmälan som togs upp berättade hon att hennes före detta man hotat döda henne och deras två barn. Hon hade sagt till att hon avsåg att vidta åtgärder för att barnen inte längre skulle få vara hos honom. Barnen befann sig när anmälan gjordes hos . I sam- band med detta ringde dottern ., som vid tillfället var , till och ville bli tagen därifrån. uppgav till polisen att hon var mycket orolig över att barnen skulle fara illa och bad polisen hämta dem. sa också att hade ett handeldvapen hemma och att han saknade vapen- tillstånd. En polispatrull beordrades till bostad, där hon hördes. Därvid togs ytterligare en anmälan upp. Den gällde misshandel, bestående i att slagit J. Det antecknades att några skador inte kunde preciseras eller kontrolleras beroende på att dottern befann sig hos , där misshandeln skulle ha ägt rum. 2 012 /1 3:JO1 I det protokoll som upprättades över förhöret med angavs följan- de. I samband med att skulle lämna barnen hos tidigare hade det uppstått en diskussion om var barnen skulle bo, varvid förklarat att hon dagen därpå avsåg att ta kontakt med familjerätten. blev upprörd och sa att och barnen ska ligga i graven. Sena- re ringde till dottern . Hon hörde skrika i bakgrunden och fick tala med honom. sa då att ringer du familjerätten och tar upp det här, då mördar jag er. Medan detta pågick hade sin far uppkopplad på sin mobiltelefon. På fråga om hon tog hotet på allvar svarade att hon fruktade att skulle komma att göra verklighet av hotet eftersom den- ne var rädd att förlora barnen. Hon uppgav att han skulle kunna leja någon att göra det; han hade tidigare hotat med detta. Hon berättade vidare att han hade en pistol. Hon visste inte var han förvarade den men sade att han tidigare haft den i ett kassaskåp i ett förråd bredvid sin lägenhet. de bodde tillsammans blev hon ofta slagen. Det pågick , senast det skedde var . Beträffande misshandeln av dottern upp- gav att det slag som utdelat inte varit hårt, enligt vad dottern berättat. Barnen var rädda för . Det framgick att uttalat hot och att dottern dokumenterat detta med sin mobiltelefon. Cirka på nat- ten kontaktades jouråklagaren, som beslutade att inte skulle frihets- berövas. Hon gav inga utredningsdirektiv utan hänvisade polisen att ta kon- takt med lokal åklagare . Vakthavande befäl vidtog inte några ytterligare åtgärder i ärendet, som överlämnades till den kollega som trädde i tjänst . Det hanterades därefter av den s.k. brottssamordningen i, som det heter i polismyndighetens yttrande, det dagliga bruset. Ärendet lottades på åklagare efter lunch, efter det att polisen under- rättats om att mördats. och i har yttrat sig, se bilagor [här utelämnade]. (länspolismästaren ) redogjorde för hän- delseförloppet, i enlighet med vad som framgått ovan. Myndigheten ansåg att man efter förhöret med borde ha informerat socialnämnden om att hennes barn behövde skydd och att åklagare borde ha kontaktats den . I övrigt ansåg myndigheten, som det får förstås, inte att något fel begåtts. redovisade upplysningar som inhämtats från jour- åklagaren, kammaråklagaren , och chefsåklagaren vid åklagarkammaren i , . upplyste att hon hade blivit uppringd av polisen i och fått en föredragning om ären- det. Hon hade inte kvar några anteckningar från detta. Av hennes redogörelse till framgick dock att hon hade fått i huvudsak den in- formation om ärendet som beskrivits ovan. Efter föredragningen hade hon att bedöma om något tvångsmedel skulle användas mot den misstänkte mannen eller om någon annan förundersökningsåtgärd behövde vidtas under jourtid. Det hot som framställts hade enligt hennes bedömning inte ett sådant straff- 2 012 /1 3:JO1 värde att det fanns grund för ett frihetsberövande. Det fanns heller inga andra brott mot kvinnan i närliggande tid. Om så hade varit fallet kunde det ha in- neburit att den samlade brottsligheten haft ett högre straffvärde samt att man i bedömningen vägt in ett upprepat hot- och våldsbeteende. Den sammantagna bilden kunde då ha motiverat att vidta tvångsmedel mot mannen. Jag fann således att varken brottet i sig eller omständigheterna runt gärningen gav anledning att ingripa mot mannen och uppmanade därför i stället polisen att ta kontakt med ordinarie åklagare . Motsvarande bedömning gjorde jag angående den ringa misshandel som begåtts mot barnet. Polisen lyfte inte fram något som gav anledning till en annan bedömning än den jag redovisat, utan jag fick intrycket av att föredragande polisman delade min uppfattning att vidare åtgärder kunde anstå. Mitt beslut dokumenterades inte på något sätt utan jag förde endast kortfat- tade minnesanteckningar under telefonsamtalet med polisen. Dessa anteck- ningar kasserades efter jourtjänstgöringens slut. Åklagarkammarens chef, , upplyste bl.a. att hot av det slag som här förekom är vanliga, varvid det framgick att vissa polisdistrikt kontak- tar åklagare rutinmässigt medan andra bara gör det om omedelbara åtgärder behöver vidtas. Enligt borde ha doku- menterat beslutet om att förundersökningen övertogs av åklagare, beslutet att inte vidta några åtgärder samt eventuella direktiv för den fortsatta utredning- en. Hon ansåg däremot inte att , som arbetat med denna typ av ärenden och var van att göra bedömningar av detta slag, kun- de kritiseras för det beslut hon fattade efter polisens föredragning och tillade att det som senare hände tyvärr inte kunde förutses. Enligt (vice riksåklagaren ) var det helt klart att utredningen inte talade för att recidivfaran var sådan att det efter föredragningen fanns tillräckliga skäl för att anhålla . Myndigheten motiverade detta med att det inte fanns några uppgifter om att begått andra brott mot , att han inte förekom i misstanke- eller belastningsregistret och att det inte framkom några särskilda omständigheter som gav anledning för att anta att det förelåg en akut hotbild mot . Även om inget hade hindrat Lise- från att ge direktiv om ett kompletterande målsägandeförhör hade inget att erinra mot att Lise- inte gav några andra instruktioner till polisen än de som kom att ges. Myndigheten instämde avslutningsvis i att borde ha dokumenterat sina åtgärder i ärendet. Polisverksamhetens ändamål finns angivet i 1 § polislagen. Där anges att, som ett led i samhällets verksamhet för att främja rättvisa och trygghet, ska polisens arbete syfta till att upprätthålla allmän ordning och säkerhet samt till att i övrigt tillförsäkra allmänheten skydd och annan hjälp. 2 012 /1 3:JO1 Polisens uppgifter finns angivna i samma lags 2 §. Där framgår att polisen bl.a. ska förebygga brott, bedriva utredning i fråga om brott som hör under allmänt åtal samt lämna allmänheten skydd, upplysningar och annan hjälp, när sådant bistånd lämpligen kan ges av polisen. Polisen har anförtrotts vidsträckta befogenheter för att fullgöra sina uppgif- ter. Vid utredningen av brott finns specifika regler i , RB. Polisen ska enligt 3 § polislagen samarbeta med myndigheter och organi- sationer vilkas verksamhet berör polisverksamheten. Det åligger därvid sär- skilt polisen att fortlöpande samarbeta med myndigheterna inom socialtjäns- ten och underrätta dessa om förhållanden som bör föranleda någon åtgärd av dem. I samma bestämmelse erinras om skyldigheten att enligt 14 kap. 1 § socialtjänstlagen anmäla till socialnämnden att ett barn kan behö- va nämndens skydd. Enligt denna bestämmelse ska polismyndigheterna och dess anställda genast göra anmälan till socialnämnden om de i sin verksamhet upptäcker något som kan innebära att nämnden behöver ingripa till ett barns skydd. Så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats ska förundersökning inledas, 23 kap. 1 § RB. Beslut att inleda en förundersökning ska fattas av polismyndighet eller åklagare, 23 kap. 3 § första stycket RB. Ett sådant beslut ska sättas upp särskilt eller antecknas i akten, varvid det ska framgå vem som har fattat det, 1 a § förundersökningskungörelsen. Om förundersökningen inletts av polismyndighet och saken inte är av en- kel beskaffenhet, ska ledningen övertas av åklagaren, så snart någon skäligen kan misstänkas för brottet, 23 kap. 3 § första stycket RB. Där framgår att åklagaren också ska överta ledningen när det är påkallat av särskilda skäl. och har utfärdat likalydande före- skrifter om vilka brott som är av enkel beskaffenhet (RPSFS 2012:12, FAP 403-5; ÅFS 2005:9). Dessa brott finns uppräknade i en bilaga till föreskrifter- na. Där framgår att olaga hot och misshandel är brott av enkel beskaffenhet i denna mening, dvs. förundersökning om sådana brott ska normalt ledas av polismyndighet. Av föreskrifterna framgår emellertid även att åklagare ska leda förundersökningen när brottet innefattar våld eller hot om våld mot när- stående eller tidigare närstående person (6 §). Om polismyndigheten i ett sådant fall har inlett förundersökning ska ledningen överlämnas till åklagare. När förundersökningen leds av åklagaren, får han eller hon vid undersök- ningens verkställande anlita biträde av polismyndigheten samt uppdra åt po- lisman att vidta en viss åtgärd som hör till förundersökningen, om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet, 23 kap. 3 § andra stycket RB. Enligt bestämmelsen får en polisman, innan förundersökning hunnit inledas, hålla förhör och vidta andra utredningsåtgärder som är av betydelse för utredningen. Enligt 1 a § förundersökningskungörelsen framgår även att förundersök- ningsledaren -har ansvar för förundersökningen i dess helhet, 2 012 /1 3:JO1 -ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssä- kerhetsintressen tas till vara samt -ska ge dem som biträder honom eller henne behövliga direktiv för arbe- tet. Under förundersökningen får förhör hållas med den som antas kunna lämna upplysningar av betydelse för utredningen, 23 kap. 6 § RB. Skyldigheten för var och en att underkasta sig förhör är förenad med befogenheter att medta, hämta och kvarhålla den som ska höras, 23 kap. 79 §§ RB. Enligt 23 kap. 21 § RB ska det vid en förundersökning föras protokoll över vad som förekommit av betydelse för utredningen. Närmare bestämmelser om förundersökningsprotokollets innehåll finns i 2023 §§ förundersökningskun- görelsen, av vilka det bl.a. framgår att det i protokollet ska antecknas tid och plats för de åtgärder som vidtas under förundersökningen. Regler om frihetsberövanden av personer som misstänks för brott finns i 24 kap. RB. Åklagare kan besluta att den som är misstänkt för brott ska anhål- las, under förutsättning att skäl för häktning bedöms föreligga (6 § första stycket). Därvid gäller i huvudsak och såvitt här är av intresse följande. Enligt 1 § får den som är på sannolika skäl misstänkt för ett brott för vilket är före- skrivet fängelse eller däröver häktas, om det med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller någon annan omständighet finns risk för att han avviker (flyktfara), undanröjer bevis eller försvårar sa- kens utredning (kollusionsfara) eller fortsätter sin brottsliga verksamhet (reci- divfara). Kan det antas att den misstänkte endast kommer att dömas till böter får häktning emellertid inte ske. Det står, med facit i hand, klart att det var en felbedömning att inte ta anmälan och rädsla på större allvar. Frågan om polis och åklagare kan klandras för detta är beroende av vilken information som hade kommit fram. Polisens dokumentation visar att man bl.a. hade tillgång till följande uppgifter från . -hade hotat döda henne och deras två barn sedan hon sagt till att hon skulle vidta åtgärder för att barnen inte längre skulle få vara hos honom. -Hon var rädd för att skulle göra verklighet av hotet. Han hade tidigare hotat leja någon i detta syfte. -Hon uppgav att hade ett vapen hemma och angav var han brukat förvara detta. -hade de var gifta misshandlat henne många gång- er. Såvitt angick anmälan om misshandel mot dottern fanns därutöver bl.a. föl- jande information. -Dottern hade enligt uppgift blivit slagen av , dock inte hårt. 2 012 /1 3:JO1 -Dottern hade enligt uppgift ringt till från bostad och velat bli tagen därifrån. -Dottern hade enligt uppgift spelat in hot som hon utsatts för under kväl- len. -uppgav att hon var mycket orolig för barnen och bad att de skul- le hämtas. Huruvida en informationsbild av detta slag bör föranleda fler åtgärder än de som företogs är en bedömningsfråga, som det är svårt att uttala någon be- stämd mening om för den som inte och rum varit närmare delaktig i hän- delseförloppet. Det gäller särskilt när det, som i detta fall, finns ett facit som riskerar att förleda till andra slutsatser än som skulle ha dragits om det som inträffade inte hade hänt. Bedömning av det hot som riktades mot och barnen ärende när hon vände sig till polisen var att hon och hennes barn blivit hotade, varvid hon fruktade för barnen och ville att dessa skulle föras i säkerhet. En medborgare i denna situation har berättigade förväntningar på att polisen ska göra en professionell bedömning av hotet och vilka åtgärder som eventuellt behöver vidtas. Det framgår också av anmälningsupptagningen att ärendet inledningsvis togs på relativt stort allvar. En patrull skickas tämligen omgående, , vilket visar att ärendet bedömdes så angeläget att utredningsåt- gärder inte kunde anstå till morgondagen. Sedan patrullen avrapporterat och åklagaren kontaktats avstannar dock aktiviteten, till synes utan att något till- kommit som varit ägnat att ändra den ursprungliga bedömningen. Tvärtom vidhöll alla uppgifter. Inget har redovisats som tydde på att hon över- drev situationen. Att dottern misshandlats och utsatts för hot som hon dessut- om dokumenterat var tillkommande information som snarare stärkte än för- svagade den bild som lett till de inledande åtgärderna. Detsamma gäller upp- gifterna om mångårig misshandel paret sammanlevt. Att bedöma allvaret i ett framfört hot är svårt, och man bör i linje med vad som redan påpekats vara försiktig med att i efterhand kritisera ett ställ- ningstagande som visat sig felaktigt. Vad som emellertid måste krävas är att den som gör bedömningen använder sig av de informationskällor som står till buds för att få fram ett så bra underlag som möjligt för sitt ställningstagande. I detta fall, som gällde hot och våld i nära relation, fanns det flera saker som enkelt hade kunnat bredda och fördjupa beslutsunderlaget. Framför allt borde det ha legat nära till hands att kontrollera situationen i bostad. Där hade enligt uppgift en misshandel begåtts och hot framställts. Hoten skulle finnas dokumenterade i en mobiltelefon som fanns i bostaden. Informationen talade allmänt för att var i upprörd sinnesstämning. Dessutom fanns uppgiften om att förvarade ett licenspliktigt vapen i bostaden. Dessa omständigheter skulle såväl var för sig som sammantagna ha kunnat läggas till grund för utredningsåtgärder hos . Det har inte framkommit att polisens arbetsbelastning var sådan att det förelåg hinder mot att genomföra åtgärder av detta slag. 2 012 /1 3:JO1 Av handlingarna framgår att främsta oro gällde barnen. Hon bad upprepade gånger om att dessa skulle föras bort från . Föräldrarna hade gemensam vårdnad och ett beslut om att hämta dem hade självfallet inte kunnat fattas utan noggranna överväganden. Det saknas emellertid spår av att det förekom några överväganden alls. Om det hade gjort det skulle polismyn- dighetens författningsenliga skyldighet att göra anmälan till socialnämnden m.m. rimligen varit bland det första som aktualiserats. Det är anmärkningsvärt att polisen, trots enträgna och på anförda sakskäl grundade begäran, inte vidtog någon åtgärd för att förvissa sig om att barnen inte for illa, eller för att säkerställa att ansvaret i det hänseendet över- togs av annan myndighet. Denna underlåtenhet står i strid med polisens grundläggande uppgifter enligt polislagen. Ytterligare information som fanns tillgänglig Det sagda har grundats på den information som polisen fick del av . Något försök att utröna vilken situation barnen befann sig i gjordes inte och någon dokumentation om detta finns följaktligen inte heller i detta ärende. I förhör under utredningen av mordet på har dottern . dock lämnat en utförlig beskrivning av situationen i bostad den aktuella kvällen. Hon berättade där följande. var mycket upprörd sedan bl.a. berättat om att hon skulle flytta samman med en ny man och att barnen skulle följa med. Sedan gått hade han blivit mycket, mycket mer aggressiv. hade han hotat J. med kniv och slagit henne . När han tillfälligt var ute ringde hon sin mamma och berättade vad som hänt. Sedan kommit tillbaka försökte han åter misshandla henne, men hennes lyckades avstyra detta. Om inte brodern kommit emellan skulle hon ha blivit ihjälslagen. Av förhöret framgår vilket ju även upplyste polisen om att J. på sin mobiltelefon spelat in de hot framförde. Ljudfilerna finns utskrivna i förundersökningsprotokollet. Av dessa framgår att uttalade en rad hot, varvid han framstår som upp- jagad och ur balans. Dessa uppgifter visar att det är sannolikt att underlaget för såväl hotbilden som barnens skyddsbehov skulle ha breddats och fördjupats avsevärt om polisen på ett eller annat sätt hade valt att rikta sin uppmärksamhet åt detta håll, vilket man enligt min mening alltså borde ha gjort. Polisen har ansvar för utförandet av de uppgifter som framgår i polislagen. Till dessa uppgifter hör att skydda enskilda mot brott och att på sätt som tidi- gare beskrivits i samarbete med sociala myndigheter vidta åtgärder när barn är i behov av skydd.