frsrdg · H004JO1 · 2012-11-07 00:00:00 — har vidare informerat om att anordnandet av en fingerad anställningsintervju, där det är den enskildes sak att avgöra om han eller hon vill avslöja tidigare brottslighet, är en typ av åtgärd som används internationellt i s.k. cold case-sammanhang. Metoden har utvecklats i och befattningshavare vid har utbil- dats i metoden av kanadensiska kollegor. Myndigheten gjorde följande sam- manfattande bedömning. Den fingerade anställningsintervjun har genomförts under en förundersökning om grov brottslighet. De provokativa inslag som anställningsintervjun kan sägas ha haft, har som sådana varit rättsenliga. Anställningsintervjun har genomförts som ett led i en infiltrationsoperation. Infiltration är en nationellt och internationellt accepterad arbetsmetod inom brottsbekämpningen. saknas särskilda lagbestämmelser för användning av metoden. Anställningsin- tervjun har dock genomförts på ett sätt som överensstämmer med vedertagen praxis i dolt spaningsarbete, där samtal som förs mellan en polis och en miss- tänkt i en sådan situation inte är att anse som förhör under förundersökning. bedömer att åtgärden i alla delar har skett i överens- stämmelse med gällande rätt. välkomnar en särskild lagreglering av området. har yttrat sig genom riksåklagaren , som inte anser att förundersökningsledaren förfor felaktigt eller olämpligt. Enligt riksåklagaren var infiltrationsåtgärderna inte förhör i me- ning. Ett förhör är inget annat än en sådan situation som regleras i 23 kap. RB och FUK, där samhällets maktbefogenheter balanseras mot bestämmelser till skydd för bl.a. den misstänkte, heter det bl.a. i yttrandet. Där anförs även: Min uppfattning är att förhörsreglerna överhuvudtaget inte kan anses tillämp- liga när polis vid infiltrationsverksamhet uppträder undercover och för samtal med misstänkta personer. Därmed är det inte förhörsreglernas tillämp- lighet som ska avgöra gränserna för tillåtna bevisprovokationer. Förundersökningsledaren har i ett eget yttrande utför- ligt redovisat sina överväganden, bedömningar och åtgärder. Han konstaterar bl.a. att det är otillfredsställande att lagstiftaren inte närmare reglerat vad som i dessa sammanhang är tillåtet och otillåtet samt fortsätter: Rättsläget är inte givet och lämnar i inte obetydlig mån vissa tolkningsut- rymmen. Det är en grannlaga uppgift för lagstiftaren att göra avvägningar mellan utredningsintresset, den fria bevisprövningens princip och den enskil- des rätt till integritet. Dessutom är det mindre tillfredsställande ur ett arbets- miljöpersperspektiv, att den rättstillämpande tjänstemannen inte alltid av lagstiftaren får kunskap om vad som är tillåtet eller inte tillåtet. För egen del har jag noggrant övervägt varje steg i denna operation och efter bästa förmåga sett till att kvalitetssäkra värdet av provokationens resultat, allt för att säker- ställa såväl rättssäkerhetsintressen som utredningsintresset. vill jag klargöra att jag i egenskap av förundersökningsledare självklart var ansvarig för den myndighetsutövning bevisprovokationen inne- fattat. 2 012 /1 3:JO1 Skydd för privatlivet; artikel 8 i Den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () gäller som lag i . För tolkningen av konventionen är den praxis som utvecklats av för mänskliga rättigheter () av central betydelse. Artikel 8 i , som är rubricerad Rätt till skydd för pri- vat- och familjeliv, lyder: Var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Offentlig myndighet får inte inskränka åtnjutande av denna rättighet annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. Gränsen för det skyddade området är svårdefinierad. Rätten till respekt för privatlivet har många aspekter (se , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 3:e upplagan. s. 301 f.). Den innefattar bl.a. the physical and psycho- logical integrity of a person (se Moreham, The right to respect for private life in convention on Human Rights: A re-examination, EHRLR 2008, s. 49, med hänvisningar till praxis). I lagstiftningssammanhang har regeringen uttalat att konventionens skydd för privatlivet inte kan anses hindra polisen att genom infiltration göra sig bekant med människor i syfte att samla information som kan leda till att brott upp. Regeringen delade däremot den bedömning som Beredningen för rättsväsendets utveckling redovisat, nämligen att skyddet för privatlivet mer allmänt riskerar att kränkas om en myndighet följer och noterar de personliga aktiviteter som en person utför, för att på ett mera systematiskt sätt kartlägga personens liv. (Se prop. 2005/06:149 och SOU 2003:74 s. Av artikel 8.2 framgår att konventionsstaterna har möjlighet att inskränka skyddet för privatlivet. Den grundläggande förutsättningen för detta är att det sker med stöd av lag. Enligt praxis innefattar detta två krav: dels att det finns ett klart stöd för åtgärden i den nationella rätten, dels att det stödet innefattar erforderliga rättssäkerhetsgarantier. Detta framgår bl.a. i fallet Bykov mot (dom i Grand Chamber , ansö- kan nummer 4378/02), där uttalade: Domstolen upprepar att uttrycket med stöd av lag inte bara kräver överens- stämmelse med nationell lag utan också hänför sig till denna lags kvalitet och kräver att den är förenlig med rättssäkerhetens krav. När det gäller myndighe- ters hemliga övervakning, i detta fall polisens, måste den nationella lagen innehålla skydd mot godtyckliga ingrepp i den enskildes rätt enligt artikel 8. Lagens förutsättningar måste vidare vara tillräckligt tydliga för att ge de en- skilda en rättvisande bild av de villkor under vilka myndigheter har rätt att tillgripa hemliga åtgärder [].1(§ 76) 1 Originalets text: reiterates that the phrase in accordance with the law not only requires compliance with domestic law but also relates to the quality of that law, re- 2 012 /1 3:JO1 I Bykovs fall fann domstolen att kravet på lagstöd inte var uppfyllt. Domsto- len kunde därmed konstatera att artikel 8 kränkts utan att behöva gå in på frågan om det som förekommit varit nödvändigt i ett demokratiskt samhäl- le. Regeringsformens skydd mot övervakning och kartläggning Den enskilde är gentemot det allmänna skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten som sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden, 2 kap. 6 § andra stycket regeringsformen. Bestämmelsen trädde i kraft ; den gällde alltså inte vid den tid då den här aktuella förundersökningen bedrevs. Skyddet får begränsas i lag och under de förutsättningar som anges i 2 kap. 20 § regeringsformen, varvid bl.a. gäller att en begränsning bara får göras för att tillgodose ett ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle och aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som föranlett den. Av förarbetena, prop. 2009/10:80, framgår bl.a. följande. Skyddet är gene- rellt och inte avgränsat till vissa tekniska förfaranden (s. 181). Åtgärder som vidtas gentemot den enskilde och som denne på grund av sekretess inte kan få kännedom om är typiskt sett särskilt känsliga från integritetsskyddssynpunkt, främst eftersom den enskilde under sådana förhållanden saknar möjligheter att själv tillvarata sina integritetsintressen (s. 178). Det avgörande vid bedöm- ningen av om en åtgärd ska anses innebära övervakning eller kartläggning är dess effekt, inte det huvudsakliga syftet med åtgärden (s. 181). Skyddet gäller bara intrång som på grund av intensitet, omfattning, uppgifternas integritets- känsliga natur eller andra omständigheter innebär ett betydande ingrepp i den enskildes privata sfär (s. 250). Vad som är övervakning respektive kartlägg- ning ska bedömas med utgångspunkt från vad som enligt normalt språkbruk läggs i dessa begrepp (a. st.). Rättvis rättegång; artikel 6 i m.m. Artikel 6 i , som är rubricerad Rätt till en rättvis rätte- gång, lyder (i de delar som här är av intresse): Var och en ska, vid prövningen av [] en anklagelse mot honom för brott, vara berättigad till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol, som upprättats enligt lag. Var och en som blivit anklagad för brott ska betraktas som oskyldig till dess hans skuld lagligen fastställts. quiring it to be compatible with the rule of law. In the context of surveillance by public authorities, in this instance the , domestic law must provide protection against arbitrary interference with an individual's right under Article 8. Moreover, the law must be sufficiently clear in its terms to give individuals an adequate indication as to the circum- stances in which and the conditions on which public authorities are entitled to resort to such measures (see v. the , no. 35394/97, § 26, ECHR 2000-V). 2 012 /1 3:JO1 Var och en som har blivit anklagad för brott har följande minimirättighe- ter: c) att försvara sig personligen eller genom rättegångsbiträde som han själv utsett eller att, när han saknar tillräckliga medel för att betala ett rättegångsbi- träde, erhålla ett sådant utan kostnad, om rättvisans intresse så fordrar [] En bestämmelse om rättvis rättegång finns upptagen bland regeringsformens stadganden om grundläggande fri- och rättigheter (2 kap. 11 § andra stycket). Den tar sikte på den grundläggande bestämmelsen i arti- kel 6.1 (se SOU 2008:125 s. 426 och prop 2009/10:80 s. 156 ff.). Begreppet rättvis rättegång enligt artikel 6 täcker hela det straffrättsliga förfarandet; det är alltså inte begränsat till rättegången i domstol. I enlighet med den praxis som utvecklats av innefattar konventions- skyddet ett flertal rättigheter och principer. Den övergripande rätten till rättvis rättegång enligt artikel 6 ska enligt Eu- ropadomstolens praxis bedömas utifrån den rättsliga processen som helhet, vilket betyder att en brist i en del under vissa förutsättningar kan botas i en annan del. Att en misstänkts rätt till respekt för sitt privatliv enligt artikel 8 kränkts under ett rättsligt förfarande leder inte i sig självt till att förfarandet ska bedömas som orättvist enligt artikel 6. Det framgår i fallet mot (dom , ansökan nummer 35394/97) samt även i fallen (se nedan) och Bykov. Till de principer som ingår i begreppet rättvis rättegång hör att den miss- tänkte inte ska behöva bidra till utredningen genom att göra medgivanden eller tillhandahålla belastande material (, a.a., s. 247). Europadom- stolen fäster stor vikt vid denna rättighet, som enligt domstolen ligger i hjärtat av rätten till en rättvis rättegång (mot , dom , ansökan nummer 18731/91, § 45). Rättigheten har satts i samband med rätten till juridiskt biträde; en försvarare har enligt domstolen bl.a. i uppgift att se till att den misstänktes rätt att inte belasta sig själv respek- teras (Salduz mot , dom , ansökan nummer 36391/02, § 54). Om den misstänkte under polisförhör gör belastande uttalan- den utan tillgång till advokat och dessa används för fällande dom anser dom- stolen att försvarets rättigheter i princip undergrävs på ett oåterkalleligt sätt (Salduz, § 55). I fallet mot (dom , ansö- kan nummer 48539/99) hade en man, , frihetsberövats misstänkt för inblandning i ett butiksrån där butikens innehavare skjutits till döds. använde sig av sin rätt att förbli tyst. En informatör, som var arresterad för andra brott, placerades av polisen i samma cell som med uppgift att förmå denne att berätta om brottsmisstankarna. Informatören vittnade seder- mera om att medgett att han befunnit sig på brottsplatsen. Ingen annan bevisning än denna uppgift förband med dödsskjutningen. Han åtalades och dömdes till livstids fängelse för mord. gjorde bl.a. följande principiella uttalanden. Rätten att inte belasta sig själv har primärt att göra med respekten för en an- klagads vilja att förbli tyst och förutsätter att åklagarsidan i ett brottmål strä- 2 012 /1 3:JO1 var efter att styrka åtalet utan att ta till bevis som erhållits genom tvång eller press för att bryta den anklagades vilja.2 (§ 44) Medan rätten till tystnad och att inte belasta sig själv primärt är avsedda att skydda mot otillbörligt myndighetstvång och mot att bevisning erhålls genom metoder som innefattar tvång eller press för att bryta den anklagades vilja är rättighetens omfång inte begränsad till fall där yttre våld använts för att på- verka den anklagade eller där dennes vilja på något sätt direkt har överkom- mits. Rätten, som enligt vad Domstolen tidigare konstaterat ligger i hjärtat av begreppet rättvis rättegång, syftar i princip till att skydda en misstänkts frihet att vid polisförhör välja att tala eller att förbli tyst. En sådan valfrihet under- mineras i grunden om myndigheterna, i ett fall där den misstänkte valt att vara tyst vid utfrågning, kringgår detta för att från den misstänkte locka fram be- kännelser eller andra uttalanden av belastande natur, som myndigheterna inte kunnat erhålla under utfrågningen och där de bekännelser eller uttalanden som på det sättet erhållits åberopas som bevis i rättegång.3 (§ 50) I fall fann att informatören hade styrt sina samtal med till dödsskjutningen på ett sätt som kunde betraktas som en funk- tionell motsvarighet till förhör (functional equivalent of interrogation), utan de skyddsgarantier som skulle ha följt vid ett formellt polisförhör, inklusive närvaro av en advokat och underrättelse om rätten att förbli tyst (, § 52). Domstolen ansåg att rätt till en rättvis rättegång enligt artikel 6 hade kränkts genom att den information som informatören fått fram hade erhållits mot vilja och att dess användning i rättegången, där den utgjort hu- vudbevis, inkräktat på dennes rätt att vara tyst och att inte belasta sig själv. I ett senare fall, Bykov mot (citerat ovan), var bakgrunden följan- de. En man, V, anmälde till polisen att han ombetts av en företagsledare, Bykov, att mörda en tidigare kompanjon till denne. V företedde ett vapen som Bykov skulle ha gett honom. Polisen riggade ett scenario, där media vilse- leddes att rapportera om att två lik påträffats i kompanjonens hem. Därefter instruerades V att, försedd med avlyssningsutrustning och under bevakning av polis, besöka Bykov för att avrapportera och återlämna vapnet. Det ledde till att Bykov greps. Inspelning från besöket tillsammans med V:s egna uppgifter 2Originalets text: right not to incriminate oneself is primarily concerned with respect- ing the will of an accused person to remain silent and presupposes that the prosecution in a criminal case seeks to prove the case against the accused without resort to evidence ob- tained through methods of coercion or oppression in defiance of the will of the accused. 3Originalets text: the right to silence and the privilege against self-incrimination are primarily designed to protect against improper compulsion by the authorities and the ob- taining of evidence through methods of coercion or oppression in defiance of the will of the accused, the scope of the right is not confined to cases where duress has been brought to bear on the accused or where the will of the accused has been directly overborne in some way. The right, which the Court has previously observed is at the heart of the notion of a fair procedure, serves in principle to protect the freedom of a suspected person to choose whether to speak or to remain silent when questioned by the . Such freedom of choice is effectively undermined in a case in which, the suspect having elected to remain silent during questioning, the authorities use subterfuge to elicit, from the suspect, confessions or other statements of an incriminatory nature, which they were unable to obtain during such questioning and where the confessions or statements thereby obtained are adduced in evi- dence at trial. 2 012 /1 3:JO1 användes för att åtala Bykov för anstiftan till mord. för rätte- gången hade V lämnat ett skriftligt återtagande av sina uppgifter och försvun- nit. Bykov dömdes till fängelse, men frigavs villkorligt direkt efter rättegången, som hölls efter hans gripande. Bykov anförde inför bl.a. att hans rätt till en rättvis rättegång hade kränkts. Vid sin bedömning av Bykovs rätt till en rättvis rättegång beaktade Euro- padomstolens majoritet att bevisningen från V:s inspelade besök inte var avgörande utan att nyckelbevisningen var de uppgifter V lämnat inledningsvis och det vapen han då visade upp (§ 98). Domstolen prövade vidare om det som förekommit innebar att Bykovs rätt att förbli tyst och att inte belasta sig själv kränkts. I vad som ter sig som den avgörande delen av domskälen anför- des: Domstolen konstaterar att sökanden [Bykov] i detta fall inte varit pressad att ta emot V i sitt gästhus och tala med denne eller att fälla några särskilda kommentarer i det ämne som togs upp av V. Till skillnad från sökanden i fallet [] var sökanden inte häktad utan fri på sin egen fastighet med vakter och annan personal. Karaktären av det förhållande han hade till V den senare var underordnad sökanden ålade honom inte att bete sig på något särskilt sätt. Sökanden var med andra ord fri att träffa V och tala med denne eller att vägra göra det. Det framgår att han var villig att fortsätta det samtal som V tog upp därför att ämnet var av personligt intresse för honom. Domsto- len är således inte övertygad om att åtkomsten av bevisningen besudlades av sådana element av tvång eller press som Domstolen i fallet fann likty- digt med ett brott mot sökandens rätt att förbli tyst.4 (§ 102) Domen var i denna del inte enhällig. En minoritet ansåg att Bykovs rätt till en rättvis rättegång hade kränkts. En domare, till vilken fyra andra anslöt sig, anlade därvid ett delvis annat perspektiv på den operation som företagits och ansåg att det måste beaktas om den person som är utsatt de facto är under myndigheternas kontroll: Så var det i detta fall; sökanden var ovetande huvudperson i ett arrangemang som helt och hållet orkestrerades av myndigheterna. Jag vill här fästa upp- märksamhet på de mycket speciella omständigheterna i den hemliga operatio- nen, som började med den arrangerade upptäckten av två lik och tillkännagi- vandet i media att S och I hade skjutits till döds. När V anlände till sökandens gästhus var sökanden redan under inflytande av den oriktiga informationen om att ett allvarligt brott hade begåtts och hans föreställning förstärktes av V:s medgivande att det var denne som var gärningsman. 4 Originalets text: notes that in the present case the applicant had not been under any pressure to receive V. at his guest house, to speak to him, or to make any specific comments on the matter raised by V. Unlike the applicant in the case [---], the appli- cant was not detained on remand but was at on his own premises attended by secu- rity and other personnel. The nature of his relations with V. subordination of the latter to the applicant did not impose any particular form of behaviour on him. In other words, the applicant was free to see V. and to talk to him, or to refuse to do so. It appears that he was willing to continue the conversation started by V. because its subject matter was of personal interest to him. Thus, the Court is not convinced that the obtaining of evidence was tainted with the element of coercion or oppression which in the case the Court found to amount to a breach of the applicant's right to remain silent. 2 012 /1 3:JO1 förande var därför inte enbart, eller huvudsakligen, styrt av händelser som skulle ha inträffat under normala förhållanden utan framför allt av skenhän- delser som de undersökande myndigheterna framställt. I den meningen, i betraktande av att han var offer för en bluff, kan hans uttalanden och reaktio- ner inte rimligen sägas ha varit frivilliga och spontana. I detta fall var syftet med de arrangerade händelserna att få sökanden att tala. Den hemliga operationen undergrävde avslöjandenas frivillighet till den grad att rätten att förbli tyst och inte belasta sig själv tömdes på allt innehåll. Lik- som i fallet Ramanauskas [Ramanauskas mot , dom , ansökan nummer 74420/01] snärjdes sökanden av en person som på distans kontrollerades av myndigheterna, vilka arrangerade en fälla med hjälp av en privatperson som hemlig agent. Jag anser således att den information som därvid togs fram avslöjades genom förledande, mot sökandens vilja.5 (Domare skiljaktiga mening, §§ 35 och 37.) Bestämmelser om förhör; den misstänktes rättigheter Regler om förhör under förundersökning finns i 23 kap. . Där framgår den allmänna skyldigheten för var och en att underkasta sig förhör av polis (6 §). Något krav på att bidra till utredningen finns inte. Att den som är misstänkt för ett brott kan låta bli att säga något framgår i dock endast indirekt genom att det inte finns någon skyldighet att göra det, vare sig under utredningen eller inför domstol. Inte heller i övrigt finns det i svensk lag någon bestämmelse om en rätt att inte säga något under förhör. Principen att den misstänkte inte ska behöva bidra till utredningen genom att göra medgivanden eller tillhandahålla belastande material ingår dock som framgått ovan i rätten till en rättvis rättegång. Enligt 21 kap. 3 § har den som är misstänkt för brott rätt att biträdas av försvarare, som han eller hon själv utser. Under vissa förutsätt- ningar ska offentlig försvarare förordnas, se 21 kap. 3 a § . Enligt 23 kap. 18 § ska den som är skäligen misstänkt för brott då han eller hon hörs underrättas om misstanken. Enligt 12 § förunder- 5 Originalets text: was so in the present case; the applicant was an unwitting protago- nist in a set-up entirely orchestrated by the authorities. I would draw attention here to the very particular circumstances of the operation, which began with the staged discov- ery of two bodies and the announcement in the media that S. and I. had been shot dead. By the time V. arrived at the applicant's guest house, the applicant was already under the influence of the erroneous information that a serious crime had been committed, and his belief was reinforced by V.'s admission that he had been the perpetrator. The applicant's conduct was therefore not solely, or mainly, guided by events which would have taken place under normal circumstances, but above all by the appearances created by the investigating authorities. To that extent, seeing that he was the victim of a ruse, his statements and reac- tion cannot reasonably be said to have been voluntary or spontaneous. In the present case the purpose of the staged events was to make the applicant talk. The operation undermined the voluntary nature of the disclosures to such an extent that the right to remain silent and not to incriminate oneself was rendered devoid of all sub- stance. As in the Ramanauskas case, the applicant was entrapped by a person controlled from a distance by the authorities, who staged a set-up using a private individual as an undercover agent. I thus consider that the information thereby obtained was disclosed through entrapment, against the applicant's will. 2 012 /1 3:JO1 sökningskungörelsen ska den som underrättas om att han eller hon är skäligen misstänkt för ett brott informeras om sin rätt att redan under förun- dersökningen anlita biträde av försvarare och om vad som gäller beträffande offentlig försvarare. Det är förundersökningsledaren som bestämmer vem som får närvara vid förhör, 23 kap. 10 § , men för en försva- rare gäller enligt vedertagen uppfattning en i praktiken oinskränkt rätt att vara med vid förhör med den misstänkte. Vissa allmänna förhållningsregler för hur förhör får genomföras finns i 23 kap. 12 § . Det är enligt denna bestämmelse inte tillåtet att använda otillbörliga åtgärder i syfte att få fram en bekännelse eller ett visst uttalande.