frsrdg · H004JO1 · 2012-11-07 00:00:00 — Hemmet tar emot män som har blandmissbruk, svåra psykiska störningar och bedöms vara våldsbenägna. Det framgick också att A.V. häk- tats p.g.a. misstanke om hot och våld mot personal på Hornö behandlingshem samt att han förflyttats till Gudhemsgårdens behandlingshem i (se aktbilaga 13). Med yttrandet kom även in en skrivelse, i vilken V.A. p.g.a. semester hem- ställde att målet skulle sättas ut till muntlig förhandling tidigast vecka 34 (se aktbilaga 15). Erfarenhetsmässigt finns det stora fördelar med att parterna i kammarrätten företräds av samma personer som vid förvaltningsrätten. kallades parterna till muntlig förhandling . före utsatt förhandling, in- formerades den beredningsansvariga av kansliet att personal från hade ringt och uppgett att man inte hade möjlighet att transportera A.V. till den muntliga förhandlingen och efterfrågade möjligheten att hålla förhandlingen via videokonferens. Möjlighet till videokonferens undersöktes och det konstaterades att den enda sal på kammarrätten som har den nödvän- diga tekniken, sal A, var bokad av för en fyradagarsförhandling, vilket omöjliggjorde att hålla förhandling . Den ämnesan- svariga och referenten beslutade därför att förhandlingen skulle ställas in. tog den beredningsansvariga kontakt med Gudhemsgården för att utröna möjligheterna till transport för A.V. till vid något annat tillfälle. Personal på Gudhemsgården uppgav då att de själva vare sig hade resurser eller möjligheter att transportera A.V. mot bakgrund av avviknings- risken. Vidare uppgavs att A.V. inte var välkommen på det boende som man brukade använda sig av i p.g.a. hans tidigare beteende där. Trans- port kunde vara möjlig med hjälp utifrån men transporten kunde komma att ställas in i sista stund p.g.a. resursbrist, vilket hade skett den dagen inför en förhandling vid (se aktbilaga 26). I sammanhanget bör påpekas att rätten inte har någon möjlighet att begära transport. Det är vårdinstitutio- nen som ansvarar för transport. kontaktade den beredningsansvariga J.P., som med- delade att A.V. var positivt inställd till att medverka vid förhandling via vi- deokonferens. Den beredningsansvariga meddelade att tekniken bara fanns att tillgå i en förhandlingssal på kammarrätten och att salen även används av samt att tillgängligheten av salen var avgörande för när förhand- lingen skulle kunna hållas via videolänk. uppgav att de önskade förhand- 2 012 /1 3:JO1 ling och att om det gick att få ett tidigare datum med personlig inställelse så var detta att föredra (se aktbilaga 27). Eftersom det utifrån den information kammarrätten hade fått fanns stora svårigheter med att transportera A.V. övervägdes olika alternativ till att hålla muntlig förhandling i . Den ämnesansvariga och referenten disku- terade möjligheten att hålla förhandlingen i , men detta bedömdes inte vara ett realistiskt alternativ. yrkat muntlig förhandling och åberopat vittnesförhör saknades också möjlighet att avgöra målet på handlingarna. De alternativ som kvarstod var att hålla muntlig förhandling med A.V. närvarande via videokonferens eller i hans utevaro. Mot bakgrund av att sal A var uppbokad för förhandlingar sattes nytt da- tum till , den första möjliga dagen salen var ledig. Denna dag skulle förhandling kunna hållas antingen via videokonferens eller, om transport var möjlig, i A.V:s närvaro. Kallelser till förhandlingen skickades ut . tog referenten kontakt med J.P., eftersom det datum som var möjligt för förhandling låg långt fram i tiden och mycket nära den tidpunkt vid vilken vårdtiden för LVM-vården skulle löpa ut. Kontakten togs för att diskutera förutsättningarna att kunna hålla förhandlingen tidigare, exempelvis genom att förhandlingen hölls i A.V:s utevaro. Det fanns salar tillgängliga för förhandling tidigare än den nyutsatta förhandlingsdagen, dock inte med möj- lighet till videokonferens. Referenten lämnade förslag när kammarrätten hade möjlighet att hålla förhandling, men J.P. var redan uppbokad dessa tider (se aktbilaga 33). I stället för att försöka hitta en alterna- tiv dag för förhandling uppgav biträdet att han skulle återkomma efter kontakt med A.V. återkom och uppgav att A.V. avsåg att återkalla överklagandet (se aktbilaga 33). Den l kom ett återkallande in på fax och i original. Målet avskrevs från vidare hand- läggning . Med anledning av att kammarrättens bedömning inte framgick av yttrandet remitterades ärendet på nytt till kammarrätten som anmodades att komma in med ett yttrande som innehöll en sådan bedömning och därvid yttra sig bl.a. om de överväganden som låg till grund för beslutet att ställa in förhandlingen . Som svar på remissen hänvisade till ett yttrande från den aktuella avdelningen (, och ), i vilket anfördes följande. Enligt 39 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa (LVM) fall ska muntlig förhandling hållas om detta inte är uppenbart obehövligt. hade begärt muntlig förhandling och att vittnesförhör skulle hållas samt kammarrätten, liksom i de flesta LVM-mål, inte bedömde förhandling vara uppenbart obehövlig, var det inte möjligt att avgöra målet på handlingarna. kontaktade personal från Gudhemsgården kammar- rätten för att meddela att transport av A.V. till den muntliga förhandlingen inte var möjlig. Personalen där såg videokonferens som ett lämpligare alternativ. Personalen vid Gudhemsgården uppgav till kammarrätten att den inte hade resurser att transportera A.V. Anledningen till detta upp- gavs vara att risken för att A.V. skulle avvika vid besöket i var för hög. Ett ytterligare problem som angavs var att A.V. på grund av sitt våld- samma beteende inte var välkommen till det boende som brukade användas i . Hans beteende var av sådant allvarligt slag att Hornö behand- lingshem, där han befann sig tidigare, inte kunde ha honom kvar. Det var därför han hade flyttats till Gudhemsgården i . 2 012 /1 3:JO1 Ansvaret för att ordna transport till en förhandling åvilar vårdinrättningen och i viss mån även den vårdade personens ombud. Kammarrätten har varken något ansvar eller några resurser för detta. För att undvika problemet med övernattning hade förhandlingen eventuellt kunnat flyttas till , kvar stod emellertid frågan kring transport. Gudhemsgården uppgav att man anlitat Transporttjäns- ten för transport av A.V. till en förhandling vid , men att transporten ställts in i sista stund eftersom Transporttjänsten inte kunde transportera honom. Gudhemsgårdens bedömning var att risken var överhängande att transport inte skulle kunna ske , och att transport av flera olika skäl sannolikt inte heller skulle kunna ske någon annan dag. Mot bakgrund av dessa uppgifter ansåg kammarrätten att det var högst osannolikt att förhandling över huvud taget skulle kunna hållas i kammarrät- ten i A.V:s närvaro på grund av transportproblemet. Den ämnesansvariga och referenten bestämde i samråd att den utsatta förhandlingen skulle ställas in. Det normala är att kammarrätten håller sina muntliga förhandlingar i dom- stolens lokaler. Det är endast i psykiatrimålen som det föreskrivs att förhand- lingen ska hållas på sjukvårdsinrättningen. Undantagsvis håller kammarrätten även i andra fall, när det betingas av praktiska skäl, muntlig förhandling på den klagandes bostadsort om den ligger inom kammarrättens domkrets. Den ämnesansvariga och referenten bedömde att det inte var lämpligt eller realistiskt att i närtid praktiskt ordna så att kammarrätten med tre domare, två nämndemän och en protokollförare skulle resa till A.V:s vistelseort i . Det enda realistiska alternativet var att förhandlingen skulle hållas via vi- deokonferens. Någon ledig sal för videokonferens fanns dock inte att tillgå i kammarrättens lokaler . Kammarrätten finner det olyckligt att den första möjliga dagen för för- handling via videokonferens kom att ligga så långt fram i tiden. För det fall transportproblemet hade löst sig på något sätt hade kammarrätten med mycket kort varsel kunnat hålla förhandlingen i sina lokaler. Kammarrätten anser att handläggningen hos kammarrätten var korrekt. bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret, varvid han genom ombudet . uppgav bl.a. att kammarrättens uppgift om att han skulle ha häktats för brott och att han var rymningsbenägen är felaktig. Därefter hämtades en kopia av kammarrättens arbetsordning in. I ett beslut anförde JO följande. Förvaltningsrättens handläggning av det aktuella målet har varit föremål för min granskning i JO:s ärende dnr 6188-2010. Jag har i ett beslut i det ärendet uttalat kritik mot förvaltningsrätten för dröjsmål med att meddela dom i må- let. Beslutet finns tillgängligt på JO:s hemsida . har även framfört klagomål mot i kommun. Klagomålen i denna del är föremål för ställningstagande av JO och handläggs i JO:s ärende dnr 6332-2010. I det nu aktuella ärendet behandlas alltså endast A.V:s klagomål när det gäller kammarrättens handläggning. Enligt 37 § LVM ska mål och ärenden enligt lagen handläggas skyndsamt. När det gäller förvaltningsrätts handläggning kommer kravet på skyndsamhet 2 012 /1 3:JO1 i rättens handläggning till uttryck genom vissa i lagen särskilt föreskrivna tidsfrister. Exempelvis föreskrivs i 38 § LVM att förvaltningsrätten som hu- vudregel ska ta upp ett mål till avgörande inom från den dag då en ansökan om vård kom in. Några fasta tidsfrister beträffande kammarrättens handläggning föreskrivs emellertid inte i lagen. Däremot gäller självfallet det allmänna skyndsamhetskravet i 37 § LVM även kammarrättens handläggning (se förarbetena till motsvarande bestämmelse i den tidigare lagen om vård av missbrukare i vissa fall, prop. 1981/82:8 s. 98). I mål om beredande av tvångsvård ska förvaltningsrätten och kammarrät- ten hålla muntlig förhandling, om detta inte är uppenbart obehövligt (39 § första stycket LVM). Om någon part begär muntlig förhandling, ska sådan hållas. Parterna ska upplysas om sin rätt att begära muntlig förhandling (andra stycket i nämnda bestämmelse). Allmänna regler om förfarandet i förvaltningsdomstol finns i förvaltnings- processlagen (1971:291, FPL). 14 § FPL innehåller föreskrifter om muntliga förhandlingar. Parterna ska kallas till förhandlingen. De får delta i förhand- lingen genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring under samma förutsättningar som gäller enligt 5 kap. 10 § . Enligt denna bestämmelse ska rätten bedöma om det finns skäl för ett sådant deltagande och därvid, såvitt här är av intresse, särskilt beakta de kostnader eller olägen- heter som skulle uppkomma om den som ska delta i sammanträdet måste infinna sig i rättssalen. Ett deltagande genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring får inte ske om det är olämpligt med hänsyn till ändamålet med personens inställelse och övriga omständigheter. I kammarrättens arbetsordning föreskrivs, med stöd av 20 § förordningen (1996:380) med kammarrättsinstruktion, att mål om tvångsåtgärder mot per- son ska vara förtursmål. Handläggningen av överklagandet och kallelsen till den första förhandlingen A.V:s överklagande kom in till kammarrätten . översändes överklagandet till socialnämnden som gavs tid till , dvs. , att yttra sig. Ett yttrande kom dock in . kallade kammarrätten till en förhandling att hållas en månad senare, . Kammarrätten har upplyst att målet bedömdes klart för att begära in ytt- rande från socialnämnden och sättas ut till muntlig förhandling som det kom in till domstolen och att målet med största sannolikhet lämna- des ut till kansliet för sedvanlig handläggning någon av de närmast påföl- jande arbetsdagarna. Det dröjde därefter innan kammarrätten översände A.V:s överklagande till . Vad som varit skälet till detta framgår inte av utredningen. Jag konstaterar emellertid att varken det förhål- landet att kammarrätten under den tiden tagit emot en skrivelse i målet eller att kammarrätten behövde kontakta om nämndens nästa sammanträde har utgjort ett skäl för att avvakta med kommunikationen. Överklagandet borde i stället ha översänts till socialnämnden i omedelbar 2 012 /1 3:JO1 anslutning till att målet bedömdes klart för denna åtgärd. Jag har emellertid inte underlag för att kritisera någon enskild befattningshavare för att åtgärden dröjde, men understryker vikten av att åtgärder vidtas snabbt i ett mål som det aktuella. Jag konstaterar vidare att det ytterst är den för målet ansvariga do- maren som har att bevaka att de åtgärder som beslutats också skyndsamt verkställs (jfr 15 § förordningen med kammarrättsinstruktion). I föreläggandet till socialnämnden sattes för svar fram i tiden. Enligt kammarrättens remissvar gjordes sannolikt bedömningen att nämnden inte skulle hinna yttra sig i samband med samman- trädet . Vem som gjorde bedömningen att svarstiden skulle sättas så långt fram eller vad som låg till grund för denna framgår varken av kammarrättens remissvar eller av akten. Som angetts ovan ska LVM-mål handläggas skyndsamt. De är också för- tursmål enligt arbetsordningen. Enligt min mening är det därför inte förenligt med de krav som måste ställas på handläggningen att sätta en så lång tidsfrist. För det fall socialnämnden inte hade hunnit yttra sig inom en kortare frist, hade nämnden haft att begära anstånd med yttrandet och denna begäran hade kammarrätten då fått ta ställning till. Jag kan också konstatera att kammarrät- tens bedömning i denna del var felaktig eftersom socialnämnden kom in med yttrandet . Av utredningen framgår vidare att kammarrätten kallade till förhandling först efter det att socialnämnden kommit in med yttrande över överklagandet. Kammarrätten har i sitt remissvar inte närmare berört vad som var orsaken till detta. Eftersom kammarrätten redan inledningsvis bedömde att målet var klart för att sättas ut till förhandling kan jag inte se vilka skäl som kan ha legat till grund för att avvakta med denna åtgärd. Kammarrätten borde i stället ha be- stämt tid för förhandling och kallat till denna redan i anslutning till att över- klagandet skickades till . Inte heller i detta fall har jag underlag för att kritisera någon enskild befattningshavare för att åtgärden dröjde. Jag konstaterar emellertid även i denna del att det ytterst är den ansva- riga domarens uppgift att se till att direktiven till kansliet är tydliga samt i förekommande fall följa upp dessa. Inte förrän utfärdade kammarrätten kallelser och då kalla- de kammarrätten till en förhandling , dvs. och efter det att A.V:s överklagande kom in till kammarrätten. Som jag uppfattar kammarrätten var skälet till att förhandlingen inte skulle hållas tidi- gare att socialnämndens ombud, en kommunjurist, skulle ha semester. Kam- marrätten har framhållit att [det] erfarenhetsmässigt finns stora fördelar med att parterna i kammarrätten företräds av samma personer som vid förvalt- ningsrätten. Jag kan i och för sig instämma i kammarrättens uppfattning att det är en fördel i de flesta fall att parter företräds av samma personer vid såväl underin- stansen som överinstansen. Hänsynen till detta får emellertid inte innebära att ett LVM-mål drar ut onödigt länge . Detta gäller inte minst när det, som i detta fall, är klagandens motparts ombud som har önskemål om att förhandlingen ska sättas ut relativt i tiden. Kammarrätten borde därför inte ha tillmötesgått kommunens begäran utan i 2 012 /1 3:JO1 stället ha kallat till en förhandling vid en tidpunkt. Om kammarrätten hade vidtagit åtgärder för att sätta ut målet redan när det be- dömdes klart för denna åtgärd, dvs. i anslutning till att överklagandet kom in, synes möjligheten att hitta en tidigare tidpunkt när det anmälda ombudet kunde inställa sig ha varit större. I annat fall hade socialnämnden självfallet fått ordna ett annat ombud till förhandlingen. Att så kunde ske framgår också av ombudets begäran i saken, där det anges att för det fall kammarrätten inte kunde avvakta med förhandlingen kunde kontakt tas med en annan kommun- jurist. Jag är således mycket kritisk till att kammarrätten inte bestämde en tidiga- re dag för förhandlingen. Beslutet att ställa in förhandlingen beslutade och att ställa in förhandlingen. I det första remissvaret har kammarrätten uppgett att anledningen var att behandlingshemmet per telefon meddelat att man inte hade möjlighet att transportera A.V. till förhandlingen samt att kammarrätten inte heller, på grund av lokalbrist, hade möjlighet att låta A.V. delta via vi- deolänk vid denna. I sitt andra remissvar har kammarrätten även upplyst att behandlingshemmet meddelat att en transport till en förhandling i en tingsrätt ställts in i sista stund på grund av att Kriminalvårdens trans- porttjänst, som anlitats för uppdraget, inte kunde transportera A.V. och att det var problem med en eventuell övernattning i samband med transporten. Behandlingshemmets bedömning var, enligt remissvaret, att risken var över- hängande att transport inte skulle kunna ske , och att transport av flera olika skäl sannolikt inte heller skulle kunna ske någon annan dag. Uppgifterna om den inställda förhandlingen vid tingsrätten och om över- nattningsproblemen finns dokumenterade i en tjänsteanteckning som upprät- tats i anledning av ett telefonsamtal med en person vid behandlingshemmet. Detta samtal synes emellertid, enligt vad som bl.a. framgår av kammarrättens första remissvar, ha ägt rum efter det att kammarrätten beslutat att ställa in förhandlingen. Uppgifterna om möjligheten att transportera A.V. till förhandlingen och om att behandlingshemmet gjort bedömningen att transport sannolikt över huvud taget inte skulle kunna ske till förhandlingen framgår emellertid inte av den aktuella tjänsteanteckningen eller i övrigt av akten. Vem som lämnat dessa uppgifter och vem som mottagit dem samt vad som närmare avhandlades har inte framgått av handlingarna i målet eller av kam- marrättens remissvar. Jag har inte funnit det meningsfullt att ytterligare utreda omständigheterna i denna del. Jag konstaterar dock att såväl de omständighe- ter som framkommit vid kontakter med behandlingshemmet som kammarrät- tens beslut att ställa in förhandlingen borde ha dokumenterats i akten (jfr 23 § förordningen [1979:575] om protokollföring m.m. vid de allmänna förvalt- ningsdomstolarna). 2 012 /1 3:JO1 Dokumentationen är således bristfällig och det framgår inte heller helt klart vilka närmare besked rörande transportproblemen som kammarrätten fick. Som kammarrätten påpekat har den inte något ansvar för att ordna trans- port till en förhandling. Detta är i stället vårdinrättningens sak. Det finns i olika författningar, bl.a. LVM, bestämmelser som innebär att en myndighet kan begära biträde av en polismyndighet med t.ex. förflyttning av en person som vårdas med stöd av lagen. I 45 § 4 LVM föreskrivs att polismyndigheten ska lämna biträde för att på begäran av efterforska, hämta eller förflytta någon som ska tas in i hemmet eller som vårdas där med stöd av lagen. Bestämmelsen är tillämplig bl.a. då en patient ska föras till och från en rättegångsförhandling eller motsvarande (JO 1992/93 s. 411, JO:s beslut i ärende dnr 3625-2009). En polismyndighets prövning av en begäran om handräckning är av for- mell karaktär. Det ankommer således inte på polismyndigheten att pröva behovet eller lämpligheten av handräckningen och polismyndigheten kan inte på den grunden vägra att ge sitt bistånd. Det förekommer att polismyndighe- ten överlämnar verkställigheten av handräckningsbeslutet till Kriminalvården, som genomför transporten. Av inhämtade handlingar från Kriminalvårdens transporttjänst framgår att behandlingshemmet hade begärt handräckning med anledning av kammarrät- tens kallelse till den aktuella förhandlingen och att polismyndigheten också hade beslutat om handräckning samt begärt transporttjänstens hjälp med verk- ställigheten. I handlingarna finns ingen uppgift om att transporten den aktuel- la dagen inte skulle kunna verkställas. Däremot framgår det att behandlings- hemmet underrättade transporttjänsten och polisen om den inställda förhand- lingen efter det att kammarrätten underrättat behandlingshemmet. Mot den bakgrunden är det något förvånande att behandlingshemmet enligt vad som sägs i kammarrättens remissvar uppgett att man inte hade möjlighet att transportera A.V. Som framgått ovan är jag mycket kritisk till att kammarrätten inte bestäm- de en tidigare dag för förhandling än . När förhandlingen skulle äga rum hade det gått och A.V:s överklagande kom in. Kammarrätten hade inte handlagt målet i enlighet med skyndsam- hetskravet i 37 § LVM. Därför borde det krävas mycket goda skäl för att ställa in förhandlingen och därigenom fördröja handläggningen ytterligare. Informationen om att en tingsrätt den aktuella dagen tvingats ställa in en förhandling i sista stund på grund av transportproblem kan inte, som jag ser det, läggas till grund för slutsatsen att transport inte heller skulle ha kunnat ske till en annan förhandling. Vad gäller transportproble- men i övrigt råder som framgått viss osäkerhet i frågan om vilka besked som lämnats. Av kammarrättens remissvar framgår att kammarrätten på grund av trans- portproblemen övervägde att låta A.V. delta i förhandlingen genom ljud- och bildöverföring men att den sal som hade sådan teknik var upptagen. Tydligen övervägde kammarrätten inte att försöka låna någon annan sal i Stockholms- 2 012 /1 3:JO1 området med motsvarande utrustning. Inte heller övervägde kammarrätten om det fanns förutsättningar att låta A.V. delta genom enbart ljudöverföring. Jag anser för egen del att kammarrätten inte hade tillräckligt underlag för att besluta att ställa in förhandlingen och jag är därför kritisk mot att så kom att ske. Om domstolen i en situation som den aktuella har fog för att ställa in en förhandling, måste emellertid kraftfulla åtgärder vidtas för att för- söka få till stånd en ny sådan. Handläggningen efter att den första förhandlingen ställts in När förhandlingen hade ställts in utfärdade kammarrätten kallelser till en ny förhandling att äga rum . Skälet till att den sattes ut så långt fram i tiden var att det var den första tidpunkt som en sal där videokonferens kunde anordnas fanns ledig. Av 20 § LVM framgår att tvångsvård ska upphöra så snart syftet med vår- den är uppnått och senast när vården har pågått . hade omhändertagits och tvångsvården kunde således pågå längst till , vilket var dagen efter det att kammarrätten planerade att hålla förhandlingen via videolänk. Kammarrätten har uppgett att det var högst osannolikt att förhandling över huvud taget skulle kunna hållas i kammarrätten i A.V:s närvaro på grund av transportproblemet samt att det enda realistiska alternativet var att för- handlingen skulle hållas via videokonferens. Mot bakgrund av vad jag sagt om behandlingshemmets möjligheter att ytterst begära polisens bistånd och den formella prövning som då ska ske ifrågasätter jag slutsatsen att det inte skulle vara möjligt att transportera A.V. till en förhandling. När kammar- rätten kom fram till att A.V. trots det skulle närvara genom ljud- och bild- överföring är det inte godtagbart att skjuta upp förhandlingen som skedde under åberopande av att kammarrättens sal för detta ändamål var upptagen. I stället borde kammarrätten ha tagit initiativ till att låna en annan motsvarande sal vid någon domstol i . Slutligen kan jag inte se att kammarrätten heller undersökt möjligheten att låta A.V. delta genom enbart ljudöverföring. I den aktuella situationen borde enligt min mening stora ansträngningar ha gjorts för att snabbt få till stånd en ny förhandling. Jag finner det därför mycket anmärkningsvärt att kammarrätten satte ut målet på nytt till ett sam- manträde som låg så långt fram i tiden att nästan hela den maximala tiden för tvångsvården passerat. Av utredningen framgår att , efter det att kammar- rätten hade utfärdat kallelser, kontaktade A.V:s offentliga biträde. Enligt en tjänsteanteckning från samtalet frågade om förhand- ling med vittnesförhör i A.V:s utevaro vore en möjlighet, eftersom behand- lingshemmet alltjämt inte hade möjlighet att transportera A.V. till kammar- rättens lokaler.