frsrdg · GZ04RB1 · 2012-01-01 00:00:00 — De största risker som bedömdes kunna påverka de svenska bankerna var att de finansiella marknaderna skulle fungera sämre och att den globala tillväxten skulle avta till följd av den statsfinansiella krisen i euroområdet. De svenska bankerna klarade sig väl , trots att oron på de finansiella marknaderna ökade igen Osäkerheten på de finansiella marknaderna ökade återigen till följd av de statsfinansiella problemen i euroområdet. tvingades som tredje land inom euroområdet, efter och , ansöka om finansiellt stöd från EU och IMF. Aktörerna på de finansiella marknaderna riktade dock mer fokus på , där svaga tillväxtutsikter och stora budgetunderskott hade ökat sannolikheten för en omförhandling av landets statsskuld. Till följd av den statsfinansiella oron ökade många europeiska bankers kostnader för marknadsfinansiering och flera banker var alltjämt beroende av centralbankernas likviditetsstödjande åtgärder för att kunna finansiera sig. De svenska bankerna hade dock god tillgång till marknadsfinansiering både i kronor och i utländsk valuta. kunde därför avveckla sitt sista extraordinära lån . bedömde att ekonomin i de nordiska länderna skulle fortsätta att utvecklas väl och att återhämtningen i de baltiska länderna skulle fortgå. Därmed väntades kreditförlusterna i dessa länder bli låga. reviderade därför ned sin prognos för bankernas kreditförluster jämfört med den prognos som publicerades i rapporten stabilitet (se diagram 12). Kreditförlusterna under 20112013 beräknades uppgå till , vilket var 8 miljarder mindre än bedömningen i den föregående stabilitetsrapporten. väntades bankernas intjäning öka, framför allt till följd av att utlåningen till företag i de nordiska länderna beräknades öka. Resultat före kreditförluster och kreditförluster netto i storbankerna, summerat över fyra kvartal, miljarder kronor, priser -20 0 20 40 60 80 100 120 1990 1992 1994 1996 1998 2000 2002 2004 2006 2008 2010 2012 2014 Resultat före kreditförluster Kreditförluster, netto De streckade linjerna avser prognoser i huvudscenario enligt rapporterna Finansiell stabilitet 2011:2 (blå linje och röd linje), 2011:1 (grå linje) och 2010:2 (grön linje). Kreditförluster netto är summan av fyra redovisningsposter: konstaterade kreditförluster, reserveringar för befarade kreditförluster, återföring från tidigare reserveringar och återvinningar på tidigare konstaterade kreditförluster. Källor: Bankernas resultatrapporter, SME Direkt och . Den statsfinansiella oron i fortsatte dock att utgöra en risk för den finansiella stabiliteten, även om och de svenska bankerna ansågs ha goda förutsättningar att stå emot den. Trots att de svenska bankerna hade förlängt löptiden i sin finansiering använde de sig fortfarande till stor del av kortfristig marknadsfinansiering i utländsk valuta, främst i amerikanska dollar. Om oron på de finansiella marknaderna skulle öka fanns det en risk att det skulle kunna bli både svårare och dyrare för bankerna att finansiera sig på de internationella kapitalmarknaderna. Dessutom riskerade konjunkturen i och globalt att vika till följd av den ökade statsfinansiella oron. Detta skulle kunna medföra att bankernas kreditförluster ökade igen. stresstest av de svenska bankernas motståndskraft mot högre kreditförluster visade dock att bankernas kärnprimärkapitalgrad, det vill säga bankernas eget kapital i relation till deras riskvägda tillgångar, skulle vara hög även vid betydligt högre kreditförluster. testade också bankernas likviditetssituation. Resultaten indikerade att de svenska bankerna tog något större likviditetsrisker än ett genomsnitt i ett urval av europeiska banker. Det beror bland annat på att de svenska bankerna håller en stor del mindre likvida tillgångar, som exempelvis bolån, som deras värdepappersfinansiering till viss del är kortfristig. rekommendationer Mot bakgrund av den rådande riskbilden och resultaten av stresstesterna riktade tre rekommendationer till de svenska bankerna. I likhet med motsvarande rekommendation i stabilitetsrapporten bedömde att de svenska storbankerna borde bibehålla eller öka sina kapitalnivåer till följd av osäkerheten när det gällde den internationella konjunkturen och störningarna på finansmarknaderna. Därtill rådde det osäkerhet om utformningen av de nya kapitalkraven enligt III-reglerna. ansåg också att det fanns omständigheter i det svenska banksystemet som motiverade att de svenska storbankerna borde åläggas högre kapitaltäckningskrav än vad som föreskrivs i III-reglerna. Dessa omständigheter inkluderar den svenska banksektorns storlek och koncentration, dess omfattande utlandsverksamhet och stora beroende av marknadsfinansiering i utländsk valuta samt de implicita statsgarantierna. Om det uppstår något problem i banksektorn riskerar dessa faktorer att medföra stora samhällsekonomiska kostnader. bedömde även att de svenska storbankerna borde minska sina finansierings- och likviditetsrisker eftersom de fortfarande hade stor exponering mot dessa risker, vilket också framgick av stresstester. Att storbankerna till stor del använde sig av kortfristig marknadsfinansiering i utländsk valuta innebar också att störningar på de finansiella marknaderna kunde få stora effekter på deras tillgång till finansiering. Dessutom upprepade sin rekommendation om att tydligheten i storbankernas offentliga likviditetsrapportering behövde förbättras då den fortfarande var bristfällig och sällan jämförbar bankerna emellan. Storbankerna borde därför en gång per kvartal offentliggöra sina likviditetsrisker genom att tillhandahålla delar av den information som de ska rapportera till enligt de föreskrifter för rapportering av likviditetsrisker som började gälla . Situationen på de finansiella marknaderna förvärrades men de svenska bankernas motståndskraft var god förvärrades situationen i omvärlden. De statsfinansiella problemen i euroområdet och i medförde att de globala tillväxtutsikterna försämrades. verkade det vara svårt att från politiskt håll skapa hållbara lösningar på skuldproblemen, vilket medförde att oron på de finansiella marknaderna ökade. Räntorna på statsobligationer utgivna av statsfinansiellt svaga länder steg därför kraftigt. Aktörerna på de finansiella marknaderna blev dessutom allt mer försiktiga med att låna ut till varandra eftersom de bedömde att motpartsrisken hade ökat i takt med risken för att något land skulle tvingas omförhandla sin statsskuld med stora förluster i banksystemet som följd. Även om de svenska bankerna hade god tillgång till marknadsfinansiering, ökade deras kostnader för att finansiera sig genom att ge ut säkerställda obligationer på längre löptider. I den andra stabilitetsrapporten bedömde att de svenska bankerna trots allt skulle vara rustade att möta en sämre ekonomisk utveckling och ökad oro på de finansiella marknaderna. Deras intjäning bedömdes öka framöver och kreditförluster bli fortsatt låga, även om de väntades öka något till följd av att tillväxten i och omvärlden beräknades bromsa in (se diagram 12). Sammantaget ansåg att de svenska bankerna var finansiellt starka och att detta skulle bidra till att upprätthålla förtroendet för det svenska finansiella systemet även vid ökad oro på de finansiella marknaderna. Den största risk som skulle kunna påverka de svenska bankerna var att oron på de finansiella marknaderna till följd av den statsfinansiella situationen i euroområdet skulle utveckla sig till en misstroendekris där marknadernas funktionsförmåga skulle bli kraftigt nedsatt. De svenska bankerna skulle vara särskilt utsatta i en sådan situation eftersom de till stor del använder sig av marknadsfinansiering i utländsk valuta. bedömde också att det fanns en risk att euroområdet kunde hamna i en recession, vilket skulle kunna påverka tillväxten i och därmed även de svenska bankernas kreditförluster och utlåning. Resultaten av stresstester visade att de svenska bankerna var fortsatt väl kapitaliserade och skulle klara högre förluster än i stabilitetsrapportens huvudscenario. Det gällde även om en viktig motpart skulle ställa in sina betalningar. bedömde också att de svenska bankerna fortfarande tog större likviditetsrisker än många europeiska banker, även om de hade förbättrat sin likviditetssituation. rekommendationer Mot bakgrund av den sämre utvecklingen i omvärlden rekommenderade även att de svenska storbankerna skulle fortsätta att bibehålla eller öka sina kapitalnivåer. ansåg också, tillsammans med och , att de svenska storbankerna borde åläggas ett bindande kärnprimärkapitalkrav som i förhållande till deras riskvägda tillgångar skulle uppgå till och . Bakom denna rekommendation låg bedömningen att man behövde ställa mer långtgående krav på de stora svenska bankkoncernerna när det gäller både kapitalnivån och tiden för införande än vad som anges i III-överenskommelsen. Det beror på att det finns omständigheter i det svenska banksystemet som kan ge oproportionerligt stora samhällsekonomiska kostnader i händelse av en kris. Bland annat är det svenska banksystemet mycket koncentrerat och stort i förhållande till den svenska ekonomin. Storbankerna har en stor andel marknadsfinansiering i utländsk valuta. Dessutom räknar marknadsaktörerna med att den svenska staten implicit garanterar att ingen av storbankerna kan gå i konkurs. När det gäller storbankernas likviditetssituation rekommenderade att de svenska bankerna skulle uppfylla kortfristiga likviditetskvot Liquidity Coverage Ratio (LCR) . Dessutom borde storbankerna uppfylla detta mått både aggregerat för alla valutor och enskilt för euro och amerikanska dollar. ansåg därtill att borde införa bindande krav på storbankerna att uppfylla LCR i de utländska valutorna , vilket är än vad har föreslagit. Enligt bedömning behövde storbankerna även fortsätta att minska skillnaden i löptid mellan sina tillgångar och skulder för att uppfylla strukturella likviditetskvot, Net Stable Funding Ratio (NSFR). Vidare ansåg att storbankernas offentliga likviditetsrapportering fortfarande var bristfällig och behövde förbättras. rekommenderade därför att de svenska storbankerna efter regelbundet borde uppge mer detaljerad information om storleken på sina likviditetsreserver och deras löptider samt redovisa sina LCR. Storbankerna borde dessutom genom enas om ytterligare relevanta och jämförbara nyckeltal och mått för likviditetsrisker för offentlig redovisning. Uppföljning Det finansiella systemet i kunde upprätthålla sina funktioner , trots att oron på de finansiella marknaderna tilltog då den statsfinansiella krisen i euroområdet fördjupades och spred sig till allt fler och större länder. Den statsfinansiella krisen i euroområdet påverkade det europeiska banksystemet i allt större utsträckning . Överlag blev marknadsfinansieringen både dyrare och mer svårtillgänglig. Framför allt ökade bankernas kostnad för att finansiera sig i amerikanska dollar. För att stödja det europeiska banksystemet började ECB tillföra likviditet i form av lån med sex månaders löptid. ECB började också erbjuda finansiering i amerikanska dollar och köpte stora mängder statsobligationer och säkerställda obligationer. De svenska bankerna drabbades inte av den tilltagande oron i samma utsträckning tack vare att de endast hade mycket små exponeringar mot de statsfinansiellt svaga länderna i euroområdet och att de även var väl kapitaliserade i ett europeiskt perspektiv. Dessutom var offentliga finanser relativt starka . Men det fanns tecken på att investerarna hade blivit mer försiktiga. Detta visade sig bland annat i att det blev dyrare för de svenska bankerna att finansiera sig på längre löptider. Riskpremien på den svenska interbankmarknaden fortsatte också att stiga , i linje med utvecklingen i (se diagram 13). behövde dock inte vidta några åtgärder för att upprätthålla likviditeten i det svenska finansiella systemet. De svenska bankernas tillgång till amerikanska dollar var också god. Riskpremien på interbankmarknaden, räntepunkter 0 50 100 150 200 250 300 350 400 450 500 jan -07 jan -08 jan -09 jan ---12 Euroområdet Anm. Riskpremien anges med hjälp av den så kallade TED-spreaden och beräknas som skillnaden mellan tre månaders interbankränta och räntan på tre månaders statsskuldsväxel. Källor: Reuters EcoWin och Bloomberg. Arbetet med att öka tydligheten i kommunikationen kring finansiell stabilitet fortsatte. preciserade bland annat de rekommendationer som banken riktar till aktörerna i det finansiella systemet. De svenska storbankerna fortsatte också att anpassa sig till de rekommendationer som lämnade i stabilitetsrapporten . Det fanns dock enligt bedömning fortfarande en betydande skillnad i löptid mellan tillgångar och skulder i det svenska banksystemet. Storbankernas offentliga rapportering hade inte heller förbättrats i den utsträckning som hade önskat. ansåg därför att rekommendationerna fortfarande var aktuella (se avsnittet Bedömningar av den finansiella stabiliteten). Den svenska finansiella infrastrukturen fungerade också väl. De årliga utvärderingarna av clearing- och avvecklingssystem för betalningar och finansiella instrument visade att alla delar i den svenska infrastrukturen huvudsakligen uppfyllde internationellt uppsatta standarder. Betalningssystemet är system för kontoöverföringar. Det är knutpunkten i det svenska finansiella systemet eftersom det ger deltagarna banker, clearinghus och flera andra marknadsaktörer möjligheten att göra finansiella överföringar på ett sätt som inte medför kredit- eller likviditetsrisker. Detta minskar i sin tur riskerna i det finansiella systemet. I kan en deltagare göra överföringar från sitt eget konto i till en annan deltagares konto i . Dessa överföringar kan avse deltagarnas egna finansiella transaktioner eller transaktioner för deras kunders räkning. I stort sett samtliga betalningar i svenska kronor som inte sker internt i en enskild bank hanteras i någon form genom . Omsättningen i systemet motsvarar BNP. För att minska risken för att överföringar i inte kan utföras till följd av att deltagare saknar likviditet tillför likviditet genom att lämna kredit till RIX-deltagarna mot säkerheter. Detta innebär att överföringar kan utföras snabbare och att effektiviteten i betalningssystemet därmed ökar. Säkerheterna utgörs främst av svenska och utländska värdepapper, men kan även vara utländsk valuta. Eftersom är ett system som har avgörande betydelse för att det finansiella systemet ska fungera väl har satt ett högt mål för dess tillgänglighet. Systemet ska vara tillgängligt under av den tid det är öppet. ska också motsvara deltagarnas krav. har därför som mål att av deltagarna, vilka representerar av transaktionsvolymen i systemet, ska vara nöjda med . Samtliga kostnader för att tillhandahålla tjänsterna i ska finansieras genom avgifter från deltagarna. Detta innebär också att själv betalar avgift efter samma princip som övriga deltagare och dessutom betalar för de funktioner som används för att genomföra penningpolitiken. I anslutning till tillhandahåller även särskilda konton och krediter för att underlätta avvecklingen av värdepappersaffärer. Euroclear , den svenska centrala värdepappersförvararen, hanterar dessa konton och krediter på uppdrag av . Verksamheten 2011 har det tillkommit en ny deltagare i . Vid utgången av 2011 fanns totalt 24 deltagare i systemet. hanterade i genomsnitt 13 657 transaktioner per dag . Detta är en ökning jämfört med . Den genomsnittliga transaktionen uppgick till . Den dagliga omsättningen var i genomsnitt. Detta innebär en ökning jämfört med föregående år, om man justerar omsättningen för transaktioner i samband med de särskilda lån till banker som hade lämnat med anledning av finanskrisen. I genomsnitt hade deltagarna i ett kreditutrymme på , vilket är en minskning med cirka 9 miljarder jämfört med föregående år. Detta kreditutrymme motsvarar värdet av de säkerheter som deltagarna ställt till och som inte utnyttjats som säkerhet för andra krediter som lämnat. Summan av de krediter som samtliga deltagare maximalt utnyttjade per dag motsvarade i genomsnitt av detta kreditutrymme. Eftersom är mycket betydelsefullt för det finansiella systemet behöver ha väl fungerande reservrutiner om det tekniska systemet skulle fallera. Därför genomförde flera övningar av reservrutinerna, både självständigt och tillsammans med deltagarna. påbörjade också en utredning om behovet av att införa en lösning som ger deltagarna tillgång till ett fungerande betalningssystem även om driften vid ordinarie driftställen skulle upphöra. Utredningen beräknas bli färdig . fattade ett inriktningsbeslut om att anlita en extern driftoperatör för bland annat den tekniska driften av systemet under förutsättning att en sådan kan uppfylla krav på funktionalitet, säkerhet och kostnadseffektivitet. Denna fråga ingår i ett bankövergripande arbete med att utkontraktera delar av IT-verksamhet (se avsnittet Organisation och styrning). utredde dessutom frågan om vilka principer som bör gälla för regler för säkerheter. Utredningen beaktade såväl de åtgärder som vidtog i samband med den senaste finanskrisen som de internationella bankregleringar som beslutats därefter. Ett förslag till nya principer har skickats på remiss till motparter och andra intressenter. Beredningen av frågan kommer att fortsätta . fortsatte även att förhandla med Eurosystemet om ett eventuellt deltagande i TARGET2-Securities (T2S), den plattform för värdepappersavveckling som Eurosystemet utvecklar. meddelade att de svenska bankerna är positiva till att på lång sikt deltar i T2S. På kort sikt är dock kostnaderna och riskerna med projektet enligt för stora för att ansluta den svenska kronan till T2S. Det finns dessutom flera utestående frågor kring plattformen. anser att frågan om anslutning till T2S bör prövas på nytt . Ett erbjudande att teckna avtal med Eurosystemet väntas komma till . Därefter, , kommer att ta ställning till den svenska kronans deltagande i T2S. Uppföljning mål för betalningssystemet uppfylldes . Systemet fungerade sammantaget väl. inträffade ingen störning som påverkade den formella tillgängligheten. Systemet var således tillgängligt av tiden då betalningar hanteras, vilket innebär att målet om tillgänglighet uppfylldes. Hanteringen av betalningar blev dock fördröjd vid åtta tillfällen i samband med att systemet öppnade . inträffade dessutom två mindre incidenter i som hade begränsade konsekvenser för deltagarna. Kostnaderna för verksamheten uppgick till och täcktes till av avgifter. Detta innebär att verksamheten uppnådde full kostnadstäckning. över treårsperioden 20092011 var kostnadstäckningen däremot , vilket innebär att kravet på full kostnadstäckning räknat inte uppnåddes. genomförde en enkät bland deltagarna i systemet. Enkätfrågorna handlade om vilken uppfattning man har om och agerande till exempel vad gäller systemets ändamålsenlighet och användarnytta, tillgänglighet till personal och förtroende för denna. Svaren visade generellt att såväl systemet som det stöd som ger RIX-deltagarna i hög grad motsvarar deltagarnas krav. av de svarande uppgav att de var nöjda eller mycket nöjda, vilket är högre än målet om . Kontantförsörjning har ensamrätt att ge ut sedlar och mynt i och ansvarar för landets kontantförsörjning. Detta innebär att tillhandahåller sedlar och mynt, förstör uttjänta sedlar och mynt och löser in ogiltiga sedlar. följer också utvecklingen på betalningsmarknaderna och analyserar användningen av kontanter och alternativa betalningsmedel i ekonomin. Målet för denna verksamhet är att säkerställa att sedlar och mynt är av hög kvalitet och att kontantförsörjning är säker och effektiv. Allmänheten och de företag som hanterar kontanter ska ha ett stort förtroende både för sedlar och mynt och för kontantförsörjningen. lämnar ut kontanter till bankerna vid sina två platskontor för kontanthantering i och . Bankerna distribuerar sedan kontanterna vidare till handeln och allmänheten via sina tolv kontantdepåer runt om i landet. Den praktiska hanteringen av dessa kontantdepåer sköts av värdebolag. Värdebolagen ansvarar också för distributionen av sedlar och mynt. Verksamheten 2011 fortsatte sitt arbete med att säkra kontantförsörjningen och följa utvecklingen av värdet på kontanter i cirkulation. arbetade vidare med att ta fram en ny sedel- och myntserie. Utveckling av värdet på kontanter i cirkulation Det totala värdet på kontanter i cirkulation uppgick till vid utgången av 2011, vilket framgår av posten Utelöpande sedlar och mynt på balansräkningens skuldsida. Detta är mindre jämfört med slutet av 2010 (se tabell 2). Värdet på kontanter i cirkulation styrs av efterfrågan på sedlar och mynt som varierar . Efterfrågan ökar i samband med julhandeln , för att sedan minska . Därför kan man med större precision beskriva hur mycket kontanter som finns i cirkulation genom att ange ett genomsnitt av kontanternas värde den under årets . Detta genomsnittliga värde uppgick till , vilket är mindre jämfört med genomsnittet (se tabell 2). Värdet på sedlar och mynt i cirkulation, miljarder kronor 2007 2008 2009 2010 2011 Totalt värde 112 111 105 100 Sedlar 109 106 105 100 95 Mynt 6 6 6 5 5 Totalt värde i genomsnitt 108 107 104 99 Sedlar 104 102 100 98 94 Mynt 6 6 6 6 5 Anm. Uppgifterna i tabellen är avrundade. Värdet på den totala mängden kontanter i cirkulation har minskat för fjärde året i följd, både och i genomsnitt. Denna utveckling beror sannolikt på att betalningsvanorna förändrats. analys visar att användningen av kort har ökat snabbt i , vilket är en av de viktigaste anledningarna till att kontantbetalningarna minskar. Enligt de senaste uppgifterna genomförde den genomsnittlige svensken 196 kortbetalningar men bara 24 kontantautomatsuttag. Det betyder att antalet betalningar med kort har nästan sexfaldigats . har värdet av kortbetalningarna nästan fyrfaldigats. Motsvarande statistik för kontantbetalningar saknas men enligt uppskattningar görs av betalningarna i handeln med kontanter. Mätt i termer av BNP har andelen kontanter i omlopp fallit från till (se diagram 14). Detta torde till stor del vara en direkt konsekvens av att kortanvändningen ökat. Även utvecklingen av nya betalningstjänster som ersätter kontanter inom olika områden, såsom mobilbetalningar i kollektivtrafiken, kan ha lett till att användningen av kontanter minskar. Värdet på sedlar och mynt i cirkulation i relation till BNP, procent 0 2 4 6 8 10 1950 1955 1960 1965 1970 1975 1980 1985 1990 1995 2000 2005 2010 Värdet på sedlar och mynt i cirkulation motsvarar allmänhetens innehav av sedlar och mynt utgivna av exklusive de sedlar och mynt som ingår i finansiella institutioners innehav. Källa: SCB. Det är främst efterfrågan på sedlar som minskar i samhället. Det gäller samtliga sedelvalörer, men trenden är tydligast för 1 000-kronorssedlarna. Denna sedelvalör svarade för av minskningen av värdet på sedlar i cirkulation . Även efterfrågan på 500-kronorssedlarna minskade kraftigt, vilket förklarar drygt en fjärdedel av värdeminskningen. Detta innebar dessutom ett trendbrott då användningen av 500-kronorssedeln tidigare ökat . 500-kronorssedeln är dock fortfarande den vanligaste sedelvalören. Den utgjorde av det totala antalet sedlar och stod för av det genomsnittliga värdet på sedlarna i cirkulation, som uppgick till . var värdet på sedlarna i cirkulation (se tabell 2 och diagram 15). Genomsnittligt värde på sedlar i cirkulation, miljarder kronor 0 20 40 60 80 100 120 2002 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 Genomsnittligt värde på mynt i cirkulation, miljarder kronor 0 1 2 3 4 5 6 7 2002 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 Det genomsnittliga värdet på kontanter i cirkulation blev dessutom lägre till följd av att värdet på mynt i cirkulation minskade . gjorde en skuldavskrivning av minnesmynt på i enlighet med en ändrad redovisningsprincip som innebär att en utgåva minnesmynt ska avskrivas efter att ha varit i omlopp .