frsrdg · H004JO1 · 2012-11-07 00:00:00 — Detta brukar som regel leda till att anstalten av säkerhetsskäl ändrar tiden men detta gjordes inte, dels av humanitära skäl men dels också med tanke på be- vakningen som ansågs tillräcklig. Beslutet om midjefängsel tas av transport- ledaren i samband med transporten. Efter samtal med den personal som utförde transporten framgick att L.W. fått besked om att han skulle åka till sjukhuset och att han skulle få åka i anstaltskläder. Han hade inte framfört några önskemål om att få byta kläder. Av säkerhetsskäl brukar intagna bära anstaltskläder vid denna typ av utevistelse. I efterhand kan man konstatera att det inte finns någon annan säkrare väg att gå in i sjukhuset än den som användes. Anstalten hade heller ingen kännedom om att L.W. hade arbetat eller för länge sedan bedrivit sina medicinstudier vid sjukhuset i . Detta hade dock inte på något sätt påverkat anstaltens ställningstagande. Sammanfattningsvis kan konstateras att L.W. skulle till sjukhus. Han var för anstalten relativt okänd eftersom han hade varit i anstalten. Det var den första utevistelsen som skulle genomföras i en svårövervakad 2 012 /1 3:JO1 bedömdes inte vara i särskilt god psykisk balans vid tillfället. Han hade under undandragit sig verkställigheten. Dessutom kan man inte helt utesluta att det förelåg en viss rymningsrisk. hade intellek- tuella resurser och kanske också kontakter och ekonomiska resurser som skulle kunna möjliggöra ett avvikande. Detta sammantaget gjorde att beslutet om att villkora utevistelsen med en bevakning med tre man samt fängsel före- föll vara motiverat. Av 1 kap. 4 § fängelselagen, FäL, framgår att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Enligt 1 kap. 6 § FäL får inte verkställigheten innebära andra begränsning- ar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är till- räcklig ska den användas. Av 9 kap. 1 § FäL framgår att en intagen som behöver hälso- och sjukvård ska vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Om den intagne inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i anstalten, ska den allmänna sjukvården anlitas. Om det behövs, ska den intagne föras över till sjukhus. Ett tillstånd till vistelse utanför anstalt enligt första stycket ska förenas med de villkor som behövs. Om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, ska den intag- ne stå under bevakning. Regionen finner att det är viktigt att en prövning om vilka villkor som ska gälla vid utevistelser sker utifrån en individuell bedömning av varje intagen. Överväganden ska alltid göras om de beslutade kontroll- eller tvångsåtgärder- na står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Det är av yttersta vikt att åtgärder som exempelvis fängsel och särskilda kläder inte används i andra fall än där det är nödvändigt för att upprätthålla en rimlig nivå av säkerhet. Varje enskild anstalt upprättar en ny säkerhetsbedömning över en intagen som ankommer till anstalten. Där beslutas om de villkor som ska gälla för utevistelser. Anstalten har ovan redogjort för sina skäl till den sä- kerhetsbedömning som genomförts och de villkor som beslutades i samband med aktuellt sjukhusbesök. Anstalten uppger att anstalten kommer att arbeta vidare med hur säkerhetsbedömningarna genomförs för att säkerställa att de upprättas utifrån en helhetsbedömning av den intagne och att de inte utgår från en generalise- rande prövning utifrån anstaltens säkerhetsklass och/eller vad som är brukligt. yttrade sig över remissvaret. Handlingar inhämtades och granskades. Av 1 kap. 4 § fängelselagen (2010:610) framgår att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svå- righeter som är förenade med frihetsberövandet. 2 012 /1 3:JO1 Enligt 31 § fängelseförordningen (2010:2010) ska en intagen som transporte- ras eller av annan anledning vistas utanför anstalten under Kriminalvårdens övervakning inte utsättas för onödig uppmärksamhet. Jag har återkommande tagit upp frågor som rört sjukvårdssekretess och integritet inom . Detta har skett såväl i samband med anstaltsinspektioner som med anledning av olika klagomål. Detta ärende är alltså ett av flera där intagna ifrågasatt Kriminalvårdens age- rande i samband med bl.a. sjukhusbesök. När det gäller sjukvårdssekretessen inom en anstalt har Kriminalvården, bl.a. efter uttalanden från min sida, funnit en ordning där kommunikationen mellan en intagen och anstaltens sjukvård normalt sker utan att den intagne behöver t.ex. beskriva sina medicinska besvär för någon annan än sjukvårds- personal, som regel anstaltens sjuksköterska. Avdelningspersonalens uppgift begränsas till att förmedla kontakten mellan den intagne och sjuksköterskan, och personalen behöver inte få mer medicinsk information om den intagne än vad som krävs för en god omvårdnad i anstalten. Sådan information faller självklart under kriminalvårdssekretessen. Här har Kriminalvården enligt min mening lyckats att, med de begränsningar som följer av frihetsberövandet, hitta rutiner som medger den intagne ett privat utrymme som är förenligt med såväl sjukvårdssekretessen som respekten för den enskildes integritet. Tyvärr förhåller det sig annorlunda med sjukvårdsbesök utanför anstalter- na. Jag har i flera fall kritiserat rutiner som innebär att en intagen förs i an- staltskläder och, i värsta fall, i tofflor samt med fängsel till sjukhusbesök åtföljd av ett antal vårdare i uniform. Det förekommer också att Kriminalvår- dens personal stannar kvar i rummet under såväl undersökning som läkarsam- tal, och ibland tas fängslen över huvud taget inte av. Det är inte förvånande om en intagen känner sig kränkt av en sådan behandling. När jag vid inspektioner tagit upp frågan har Kriminalvården regelmässigt svarat att detta förfarande är nödvändigt av säkerhetsskäl. Jag har stor förstå- else för det argumentet. Det är allmänt bekant att avvikelser (rymningar) inte sällan sker just i samband med sjukvårdsbesök. Det åligger naturligtvis Kri- minalvården att förebygga sådana händelser. Frågan är snarare, som jag ser det, om Kriminalvården gör en tillräckligt individualiserad bedömning av om säkerhetsåtgärderna i det enskilda fallet står i rimlig proportion till syftet med åtgärden, jfr 1 kap. 6 § fängelselagen. Det kan onekligen finnas säkerhetsskäl som gör det nödvändigt med en omfattande säkerhet av ovan angivet slag. Det kan t.ex. föreligga information om den intagne som utesluter något annat än strängt bevakade utevistelser. Det kan också vara fråga om ett oplanerat sjukvårdsbesök som Kriminalvår- den inte kunnat förbereda. När det gäller planerade sjukvårdsbesök förhåller det sig annorlunda. En- ligt min mening åligger det här Kriminalvården att förbereda besöket på ett sådant sätt att man så långt möjligt undviker att sjukvårdssekretessen röjs för medföljande vårdare. Vidare ska den intagnes personliga integritet i största möjliga utsträckning bevaras i förhållande till såväl medföljande vårdare som allmänheten. Transporten till sjukvårdsbesöket ska ske på ett sådant sätt att den intagne inte utsätts för onödig uppmärksamhet. Det bör undvikas att föra 2 012 /1 3:JO1 intagna genom utrymmen där allmänheten uppehåller sig, t.ex. sjukhusentréer och väntrum. Kriminalvården bör också undersöka om det finns förutsätt- ningar för den intagne att under betryggande former träffa läkaren i enrum. När detta inte är möjligt måste all annan möjlig hänsyn tas. Det kan t.ex. handla om att lossa fängsel och om att medföljande vårdare inte uppehåller sig i omedelbar närhet vid läkarundersökning och samtal även om vårdarna måste befinna sig i undersökningsrummet. Vid bedömningen av hur hög sä- kerhetsnivå som är nödvändig i samband med ett planerat sjukhusbesök bör även hänsyn tas till om den intagne är i permissionsgång eller ej. När den nödvändiga säkerhetsnivån är hög eller den intagnes medicinska problem kan upplevas som extra besvärande från integritetssynpunkt är det också särskilt viktigt att Kriminalvården anstränger sig för att tillgodose de krav på respekt för den intagnes integritet och värdighet som Kriminalvården åläggs i lagstiftningen. Jag har också kunnat konstatera att det finns anstalter som tillämpar den av mig antydda ordningen på ett sätt som bör mana till efterföljd inom hela kriminalvården. har gjort gällande, något som inte motsagts av anstalten, att han för- des till undersökningsmottagningen genom sjukhusets huvudentré och foajé till hisshall och hiss och därefter genom sjukhuskorridorer. Han bar vid tillfäl- let anstaltskläder och var belagd med hand- och midjefängsel och bevakades av tre vårdare i uniform. har vidare uppgett att de vårdare som transpor- terade honom till och från undersökningsmottagningen stannade i undersök- ningsrummet och iakttog undersökningen samt lyssnade på samtalet mellan honom och läkaren. Den behandling som L.W. utsatts för är, som framgått ovan, enligt min erfa- renhet inte något undantag. Om detta var nödvändigt i L.W:s fall är emellertid svårt för mig att bedöma, och det är inte heller en uppgift för JO. Jag vill dock nämna att L.W. var placerad i en anstalt med lägre säkerhetsnivå och omplace- rades till anstalten i första hand på grund av behovet av toalett i an- slutning till bostadsrummet. Han lämnade anstalten för verkställighet i öppnare former. Med facit i hand finns det enligt min mening anledning att ifrågasätta den säkerhetsbedömning som gjordes och som, såvitt framgår av anstaltens uppgifter, byggde på en rutin där det framstår som tveksamt om det finns utrymme för en tillräckligt individualiserad bedömning. Det står också klart att anstalten inte arbetat med perspektivet att minimera en nödvändig integritetskränkning utan haft säkerhetsperspektivet som ledstjärna. Det krävs av Kriminalvården att hantera båda perspektiven. Avslutningsvis bör anmärkas att Kriminalvården har beslutat att införa en ny säkerhetsklassindelning för landets an- stalter. Antalet säkerhetsklasser för anstalterna har därvid minskats från fem till tre. Detta medför med nödvändighet en större variation i säkerhetsbehov för intagna i en specifik anstalt. Betydelsen av att säkerhetsbedömningarna av intagna görs på en strikt individuell grund har således ökat till följd av den nya säkerhetsklassindelningen. anfört i övrigt ger inte anledning till något uttalande. JO prövar inte frågor om skadestånd. 2 012 /1 3:JO1 Uttalanden om kriminalvårdstjänstemäns kontakter med utomstående inom ramen för en anstalts s.k. brottsoffer- slussarbete (Dnr 5271-2011) I en anmälan, som kom in till JO , mot Kriminalvården, anstalten Saltvik, klagade . på en tjänstemans agerande under utredningen i ett ärende om telefontillstånd. anförde bl.a. att tjänstemannen ringt till den person N.N. önskade telefontillstånd till och lämnat känsliga bedöm- ningsutlåtanden om honom, exempelvis avseende hans farlighet. anförde vidare att han inte i förväg informerats om hur ärendet skulle handläggas. N.N:s behandlingsjournal begärdes in och granskades. Bland de handlingar som inhämtades finns en odaterad skrivelse från anstalten Saltvik till N.N. (JO:s aktbilaga 10). Skrivelsen innehåller bl.a. svar på en framställning från N.N. om att ta del av brottsofferslussutredningen som gjorts gällande M.S. Av skrivelsen framgår bl.a. följande. Dokument som använts är aktuell dom , riskbedömning från Kum- la , riskbedömning och , SARA- utredning , VSP gällande aktuella uppgifter, (Kriminalvårdens klientadministrativa system, JO:s anm.) gällande tidigare besöks- och telefontillstånd. Gällande bilaga (1-2) i hemställan och frågan från N.N. (ändrat från anmälarens namn till N.N., JO:s anm.) angående J.N:s rätt att ringa upp samtyckande personer och avge omdömen så ingår inga omdömen om intagna i utredningen. (brottsoffer- sluss, JO:s anm.) omfattas endast av de dokument som anges ovan, samt kontakt med den samtyckande personen där frågan kan ställas om den sam- tyckande personen ifråga har läst akten gällande den intagne personen och att akten är en allmän handling generellt sett. Av en skrivelse daterad (JO:s aktbilaga 11) från anstalten Saltvik till N.N. framgår bl.a. följande. Gällande din fråga i hemställan så bryts din sekretess per automa- tik i och med att du skickat ut samtyckesblankett och personen ifråga har sänt den tillbaka med underskrift. För att din sekretess i detta fall skall gälla måste du ta tillbaka ansökan. Efter remiss anförde Kriminalvården, genom generaldirektören , följande. (Anmälarens initialer har genomgående ändrats till N.N.) har i en anmälan till JO framfört klagomål mot Kriminalvården om att en tjänsteman röjt sekretessbelagda uppgifter om honom samt om att han fått bristande information om anstalten Saltviks brottsofferslussverksamhet. JO har begärt att Kriminalvården ska yttra sig över klagomålet. JO har också bett Kriminalvården särskilt besvara följande frågor. 2 012 /1 3:JO1 1.Vilken information lämnas till de intagna om vad en brottsofferslussut- redning innebär, exempelvis vilka kontakter med utomstående som kan tas och vilka uppgifter om den intagne som kan lämnas ut vid dessa kontakter? 2.Hur dokumenteras den intagnes samtycke till att kontakt tas med den tilltänkte besökaren, och andra utomstående? 3.Inhämtas den intagnes medgivande till att sekretessbelagda uppgifter om honom lämnas till utomstående? Vilka uppgifter gäller det i sådana fall? 4.Lämnas uppgifter om den intagne och/eller omdömen om honom vid kontakt med utomstående och i så fall vilken typ av uppgifter rör det sig om? 5.Uppmanar anstaltspersonalen den tilltänkta besökaren att ta del av den intagnes kriminalvårdsakt/journal? Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från region , som i sin tur hämtat in uppgifter från anstalten Saltvik. Genom utredningen har samman- fattningsvis följande kommit fram. Allmänt om arbetet med brottsoffersluss När en ansökan om besöks- eller telefontillstånd lämnas in har Kriminalvår- den att pröva om förutsättningarna för att bevilja ett tillstånd är uppfyllda, innefattande bl.a. frågan om kontakten kan äventyra säkerheten i anstalten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom kontroll, motverka den intagnes an- passning i samhället eller på annat sätt vara för skada för den intagne eller någon annan (7 kap. 1 och 4 §§ fängelselagen; bestämmelserna återges nedan under Författningsbestämmelser). För att kontakt med en utomstående ska få ske krävs i regel att den utom- stående samtycker till att kontakt äger rum (7 kap. 26 § FARK Fängelse) (2011:1, JO:s anm.). Det sker normalt genom att den intagne skickar en s.k. samtyckesblankett till den som kontakten ska äga rum med. Genom att skicka samtyckesblanketten informeras den utomstående om att den intagne är inta- gen i anstalt. Som ett led i kontrollen inför ett beslut om kontakt arbetar Kriminalvården i vissa fall med s.k. brottsoffersluss. Brottsofferslussen syftar till att utreda om kontakten med den intagne sker frivilligt och vilka eventuella kontrollåtgärder som ska vidtas och används framför allt när det är fråga om intagna som är dömda för sexualbrott eller våldsbrottslighet i nära relationer. Metoden an- vänds givetvis då det är fråga om brottsoffer i den aktuella brottsligheten, men kan även användas i andra fall där en kontakt skulle kunna äventyra säkerheten eller vara till skada för någon annan (jfr 7 kap. 25 § FARK Fäng- else). I regel går arbete ut på att en kriminalvårdstjänsteman kontak- tar personen som en intagen vill ha kontakt med och samtalar med denne, i regel per telefon. kan också kontakt med ske. Om den intagne vill ha kontakt med ett barn tar Kriminalvården ofta kontakt med vårdnadshavaren. All kontakt med utomstående sker med den intagnes sam- tycke, eftersom uppgifter om den intagne i regel omfattas av sekretess. Den enda sekretessbelagda uppgift som regelmässigt lämnas ut vid kontakt med utomstående är att den intagne är intagen i anstalt. Inga sekretessbelagda uppgifter lämnas ut utan den intagnes medgivande. Om en anstalt arbetar med brottsoffersluss sker inhämtande av samtycke normalt, men inte alltid, genom anstaltens försorg. Det sker i regel i samband med att frivilligheten till kontakten utreds. En sådan kontakt förutsätter givet- vis att den intagne medgivit att sekretessen bryts för uppgiften att han är inta- gen i anstalt. Intagna informeras huvudsakligen muntligt om brottsofferslus- sarnas verksamhet. Information lämnas bl.a. om vilka kontakter som kan 2 012 /1 3:JO1 komma att tas. Kriminalvården har för avsikt att ta fram skrift- lig information till både klienter och utomstående. Dokumentation av arbetet kring brottsofferslussen, t.ex. att den intagne in- formerats om verksamheten, att den intagne samtycker till att sekretessen för vissa uppgifter hävs samt att Kriminalvården har kontakt med utomstående, sker i verkställighetsplanen eller i en daganteckning i den intagnes journal. Kriminalvården uppmanar aldrig någon utomstående att ta del av den in- tagnes journal. Det förekommer naturligtvis att den utomstående har frågor om den intagnes brottslighet. Kriminalvården informerar då om vad som gäller i fråga om allmänna handlingar och sekretess. Beroende på vilka frågor som ställs kan det givetvis i vissa fall bli aktuellt att informera om att domar inte omfattas av sekretess hos domstolen och att beslut inte omfattas av kri- minalvårdssekretess. Arbetet med brottsoffersluss på anstalten Saltvik Anstalten Saltvik informerar intagna muntligen om anstaltens arbete med brottsoffersluss i samband med inskrivningen. Den intagne ansvarar, även om anstalten i övrigt arbetar med brottsoffer- sluss, för att inhämta samtycke från den han vill ha kontakt med. Den intagne informeras om att även anstalten kommer att ta kontakt med den utomstående och att den intagne, genom att skicka en samtyckesblankett till den som kon- takten ska äga rum med, har brutit sekretessen för uppgiften om att han är intagen i anstalt gentemot den personen. Den intagne har dock möjlighet att motsätta sig att Kriminalvården kontaktar denne. I ett sådant fall får ärendet utredas så gott det är möjligt utifrån de rådande förutsättningarna. Informationen om att Kriminalvården kan komma att kontakta den utom- stående har tidigare lämnats muntligt. Om den intagne har motsatt sig det har det dokumenterats i en daganteckning. får den intagne skriftlig in- formation och ges möjlighet att uttryckligen i skrift medge eller motsätta sig att kontakt sker. Omständigheterna i det aktuella fallet ankom till anstalten Saltvik (rätteligen 2010, JO:s anm.). Dagen därpå, , informerades han om anstaltens arbete med brottsoffersluss av kriminalvårdstjänstemannen . ansökte om telefontillstånd för M.S. En samtyck- esblankett från M.S. hade då inkommit till anstalten. Anstalten beslutade att ansökan skulle hanteras inom brottsofferslussen. I ett yttrande anförde handläggaren . att tillståndet inte borde beviljas eftersom kontakt kunde medföra skada för annan. I beslut avslog anstalten N.N:s ansökan med motiveringen att tillståndet kunde leda till skada för annan. lämnade in en ny ansökan om telefontillstånd till M.S. den 14 no- vember 2011. fann anstalten att även denna ansökan skulle handläggas inom brottsofferslussen. I ett yttrande dagen därpå anförde J.N. att inga nya omständigheter hade framkommit jämfört med beslutet och att ansökan därför borde avslås. I ett beslut avslog anstalten den nya ansökan. Anstalten har, genom tjänstemannen , under utredningen haft telefon- kontakt med M.S. ställde frågor om N.N:s brottslighet. frågade då om M.S. läst N.N:s dom. Det var inte en uppmaning att läsa domen utan ett sätt att kontrollera vilka uppgifter om N.N. som var kända för M.S. har inte sagt något om N.N:s farlighet eller lämnat andra omdömen om honom. Den odaterade skrivelsen N.N. bifogat till sin anmälan (11) (nämnda skrivelse har rätteligen aktbilagenummer 10 och har inhämtats av 2 012 /1 3:JO1 JO, JO:s anm.) utgör ett svar på en framställning från N.N. om att ta del av brottsofferslussutredningen som gjorts gällande M.S. Skrivelsen (11) utgör ett svar på en fråga om sek- retess från N.N. Enligt 7 kap. 4 § fängelselagen (2010:610, FäL) får en intagen stå i förbindel- se med en annan person genom elektronisk kommunikation i den utsträckning det lämpligen kan ske. Sådan kommunikation får dock vägras om den kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom avlyssning en- ligt 5 §, om den kan motverka den intagnes anpassning i samhället eller om den på annat sätt kan vara till skada för den intagne eller någon annan. En- ligt 7 kap. 1 § gäller motsvarande bestämmelser för besök till intagna. Vid prövningen av om besök eller elektronisk kommunikation kan medfö- ra skada för annan ska, enligt 7 kap. 25 § FARK Fängelse, särskilt beaktas om den som kontakten ska äga rum med är brottsoffer till den intagne eller annars har en sådan relation till den intagne att en kontakt skulle medföra skada för den personen eller för ett brottsoffer. Enligt 7 kap. 26 § ska den som en inta- gen vill ta emot besök av eller kommunicera elektroniskt med tillfrågas om han eller hon samtycker till att kontakten ska äga rum. Den intagne ansvarar för att samtycke inhämtas på en blankett som fastställs av Kriminalvården. Det gäller dock inte, såvitt här är aktuellt, om den som kontakten ska äga rum med är brottsoffer till den intagne och Kriminalvården inhämtar samtycke. Enligt 7 kap. 27 § får den intagne inte beviljas tillstånd till kontakten om den som kontakten ska äga rum med inte samtycker till kontakt. Enligt 35 kap. 15 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400, OSL) gäller sekretess inom kriminalvården för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men eller att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs. Sekretessen gäller inte beslut av Kriminalvården eller en övervakningsnämnd. Allmänt om brottsoffersluss; JO:s särskilda frågor Syftet med brottsofferslussen är, som anförts ovan, att utreda om kontakten mellan den intagne och en utomstående brottsoffret sker frivilligt från den utomståendes sida och om kontakten ska förenas med kontrollåtgärder enligt FäL. Svaren på JO:s särskilda frågor framgår av vad som anförts ovan under Sakförhållanden. Kriminalvården vill framhålla följande. Det är givetvis vik- tigt att sekretessbelagda uppgifter inte lämnas ut utan att den intagne sam- tycker till det. Arbetet med brottsoffersluss medför dock inte att så sker. Den enda sekretessbelagda uppgift som regelmässigt behöver lämnas ut vid kon- takt med en utomstående är uppgiften att den intagne är intagen i fängelse. Det är en uppgift som den intagne annars normalt ändå måste röja för den han eller hon vill ha kontakt med, eftersom samtycke från den utomstående nor- malt är en förutsättning för att tillstånd till kontakt ska beviljas. Den intagne informeras alltid om verksamheten med brottsoffersluss och att det innebär att Kriminalvården kontaktar den som kontakten ska äga rum med. Kriminalvården kontaktar naturligtvis bara en utomstående om den intagne har ansökt om besöks- eller telefontillstånd för personen i fråga. Om den intagne ansöker om tillstånd sedan Kriminalvården informerat honom om verksamheten med brottsoffersluss kan det således anses ligga ett samtycke till att röja uppgiften om att han är intagen i anstalt redan i och med ansökan. Normalt bör dock Kriminalvården varje gång kontakt med en utomstående tas 2 012 /1 3:JO1 efterhöra den intagnes inställning till detta och dokumentera ställningstagan- det i den intagnes journal. Som framgår av utredningen tillbakavisar anstalten Saltvik de uppgifter N.N.