frsrdg · H004JO1 · 2012-11-07 00:00:00 — De situationer som, före lagändringen , vållade problem var de där ett samtal med ett barn framstod som sakligt befogat men barnet befann sig på ett sådant utvecklingsstadium att det enligt skulle företrädas av någon annan enligt huvudregeln vårdnadshavaren och denne inte samtyckte till åtgärden. Det saknades då rättsliga förutsättningar för soci- altjänsten att genomföra ett samtal med barnet utan vårdnadshavarens sam- tycke. har emellertid i och med införandet av bestämmelsen i tredje stycket 11 kap. 10 § SoL getts en sådan rätt. Ett samtal med ett barn som är måste alltid föregås av en be- dömning av frågan om barnet kan antas ta skada av att höras (se 11 kap. 10 § andra stycket SoL). Bestämmelsen i andra stycket motsvarar 56 § andra stycket socialtjänstlag. I förarbetena till den bestämmelsen anfördes att lämpligheten av att höra ett barn får avgöras med ledning av barnets ålder och mognad, vilken betydelse ärendet kunde antas ha för barnet men också vilken inställning barnets vårdnadshavare hade till frågan om barnet skulle höras (jfr prop. 1979/80:1 del A s. 567). Uttalandet i propositionen ger vid handen att , för att få ett underlag vid den skadebedömning som ska göras, alltid bör kontakta vård- nadshavaren och få dennes synpunkter på om barnet ska höras i ärendet. Syftet med bestämmelsen i 11 kap. 10 § tredje stycket i den nu gällande socialtjänstlagen är att ge möjlighet att vid vissa utredningar höra barnet utan vårdnadshavarens samtycke. Ett barnsamtal ska få genomfö- ras när det med hänsyn till andra bestämmelser är motiverat att barnet hörs, jämför andra stycket i denna paragraf men också 1 kap. 2 § och 3 kap. 5 § SoL. I förarbetena (prop. 2009/10:192 s. 33) anfördes bl.a. följande. Omsorgsfulla överväganden från sida angående behovet av att samtal sker krävs i varje enskilt fall. Någon regel om att vårdnadshavarens inställning ska kontrolleras före samtalet finns inte. Av 1 kap. 1 § och 3 kap. 5 § följer däremot att vårdnadshavaren bör informeras om samtalet innan det genomförs. Information till vårdnadshavaren om samtalet torde i allmänhet ske i samband med det samråd som sker med denne om den utredningsplan som inleder en utredning (jfr allmänna råd SOSFS 2006:12 om handläggning och dokumentation av ärende som rör barn och unga). Det kan ofta vara av stor betydelse för barnets bästa att eftersträva ett samtycke av vårdnadshavaren även om samtalet i och för sig får genomföras utan sam- tycke. I det nu aktuella fallet har genomfört i vart fall ett samtal med J. utan att samråda med hans vårdnadshavare. har i remissvaret anfört att man gjorde bedömningen att det var till J:s bästa att 2 012 /1 3:JO1 höra hans inställning till innehållet i de anmälningar som hade gjorts till nämnden, att J. inte skulle ta skada av ett sådant samtal och att J. var mogen att själv avgöra om han ville delta i samtal eller inte. De socialsekreterare som genomförde samtalet med J. ansåg att det var nödvändigt att samtalet hölls relativt snabbt och att det bedömdes som osannolikt att man på så skulle kunna få kontakt med vårdnadshavarna för att efterfråga ett samtycke. Vidare har nämnden framfört att sannolikheten att få samtycke av vårdnads- havarna var obefintlig utifrån de erfarenheter sedan de tidigare två utredning- arna då vårdnadshavarna inte tidigare medverkat i utredningar och att vård- nadshavarna inte tidigare hade tillåtit samtal med barnen. Med hänsyn till J:s ålder och vad som kommit fram rörande hans mognad kan jag inte se att det har förelegat något hinder för att tala med honom utan vårdnadshavarnas medgivande. Samtalet har därför kunnat äga rum oberoende av bestämmelsen i 11 kap. 10 § tredje stycket SoL, som tar sikte på samtal med yngre barn och barn som inte har nått sådan mognad att de själva kan ta ställning till om de vill delta i utredningen. En allmän ut- gångspunkt är emellertid att en utredning som rör ett barn som är ska bedrivas i samråd med barnets vårdnadshavare. Utgångspunkten är alltså att vårdnadshavarens inställning till att samtal hålls med barnet ska efterfrågas och i största möjliga mån beaktas. Frivillig medverkan och bästa möjliga samarbete med barnets vårdnadshavare är alltid att föredra och bör eftersträ- vas så långt det är möjligt. De tidigare erfarenheter som socialnämnden har hänvisat till i remissvaret baseras på utredningar som nämnden gjorde /08 och 2008/09. Av JO:s ärende, dnr 1407-2009, framgår att utredningarna /09 slutför- des , men tillställdes vårdnadshavarna först . Det hade således förflutit från det senaste utredningstill- fället när samtalade med J. . Mot den bakgrun- den kan de tidigare misslyckandena att samarbeta med vårdnadshavarna inte godtas som skäl för att i den nu aktuella utredningen underlåta att ta kontakt med dem. borde alltså ha försökt att få till stånd en kontakt med vårdnadshavarna. Under alla förhållanden borde vårdnadshavarna ha informerats om att avsåg att ta kontakt direkt med J. för att få tala med honom. har i remissvaret vidare framfört att anmälningarna röran- de J. föranledde övervägande av om polisanmälan gällande misstanke om brott mot underårig skulle göras och att vårdnadshavarna i en sådan situation inte ska underrättas förrän samråd skett med polis och åklagare gällande övervägande om polisanmälan samt om fortsatt handläggning från polisens sida. Jag vill i anledning härav rent allmänt anföra följande. JO har tidigare, se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1999/2000 s. 243 och 2003/04 s. 311, uttalat att det i vissa speciella fall kan finnas situationer då nämnden kan avvakta något med att informera en vårdnadshavare om att en utredning har inletts. Det får emellertid aldrig bli fråga om som vårdnadshavaren hålls ovetande om en pågående utredning, och det mås- te finnas goda skäl till varför så sker. Ett sådant skäl kan t.ex. vara att en 2 012 /1 3:JO1 vårdnadshavare, eller någon annan familjemedlem, är misstänkt för brott mot barnet och att polisutredningen befinner sig i ett känsligt läge. bör inte göra någon mer omfattande utredning innan man tar ställning till om en polisanmälan bör göras. När det gäller samtal med barn som har samband med frågan om brott har begåtts bör ett sådant inte hållas utan att först samråder med polis eller åklagare. I denna del kan jag vidare hänvisa till allmänna råd om handläggning och dokumentation av ärenden som rör barn och unga (SOSFS 2006:12 s. 2). Med den kritik som ligger i det anförda avslutas ärendet. Två adoptivföräldrar förde sitt adoptivbarn tillbaka till barnets hemland ; fråga om socialnämnden brustit i sina åligganden beträffande barnet när nämnden uppmärksammades på adoptivföräldrarnas agerande (Dnr 3710-2010) I en anmälan, som kom in till JO , framförde M.E. m.fl. klagomål mot och välfärd i kommun. De anförde bl.a. föl- jande. adopterades en gambisk flicka, ., av en familj bosatt i . återfördes A. av sin adoptivmor till och blev lämnad där utan tillsyn av vårdnadshavarna. Nämnden inledde, efter en anmälan , en s.k. barnavårdsutredning. Enligt A. hade endast kon- taktat henne en gång i . A:s önskemål var att återvända till men tog inte hänsyn till detta och tillvaratog inte A:s rättigheter och intressen. Efter en lång handläggningstid avslutade nämnden utredningen och beslutade att då inte agera för att få hem A. till . Inledningsvis inhämtade JO från förvaltningen för arbete och välfärd journal- anteckningar i A:s ärende. Därefter anmodades och välfärd i kommun att inkomma med utredning och yttrande över vad som framförts i anmälan. Som sitt remissvar lämnade nämnden ett tjänsteutlåtande från förvaltning- en. I utlåtandet anfördes bl.a. följande. beslutade då utredningen avslutades att inte ansöka om vård enligt LVU. Bedömningen gjordes att A:s förhållanden i inte kan jämställas med situationer där LVU är tillämpligt. Detta trots att A. blivit lämnad i av sina adoptivföräldrar. A. bedömdes få sina behov tillgo- dosedda av sin biologiska pappa, som med stöd av adoptivföräldrarna till boende och skolgång, står för den dagliga omsorgen av A. A. har en tydlig vilja att få återvända till . Med tanke på hennes ålder har hennes in- ställning stor betydelse. Att dock enbart mot bakgrund av hennes inställning 2 012 /1 3:JO1 agera för att hon skulle få komma tillbaka till med hjälp av tvångslag- stiftning, skulle ske på bekostnad av att utsätta henne för ytterligare uppbrott och påfrestningar samt att hon sannolikt skulle hamna i ytterligare ett nytt sammanhang. Bedömningen gjordes att A:s bästa i den situation som uppstått var att kvarstanna hos sin biologiska pappa i fram till dess att hon kan återvända till adoptivföräldrarna i . De uppgifter som framkommit i utredningen talar för att A. har det bra och utvecklas i . Förhållandena hos hennes biologiska fader i bedömdes inte utgöra en påtaglig risk för att skada A:s hälsa och utveckling. Det är en felaktig uppfattning att nämnden beslutade att inte agera vidare. Ärendet är pågående hos i kommun. Under utredningens gång erbjöds föräldrarna stöd på flera olika plan, både för egen del och för flickans del, för att möjliggöra att A. skulle kunna flytta hem till adoptivför- äldrarna. Föräldrarna ansåg sig trots detta inte ha möjlighet att ge A. vad hon behövde. De ansåg inte att de kunde ta hand om henne. Utredningen avslutades med att bevilja A. kontakt med Ungdomsgruppen (nämndens öppenvårdsresurs inriktad på ungdomar ). Kontakten riktades enbart till föräldrarna så länge A. befann sig i . Insatsen till- sattes för att föräldrarna skall få bearbeta de upplevelser de burit på som gjort att de inte ansett sig kunna ta hand om A. samt att föräldrarna skall få nya redskap i hur de skall förhålla sig till och hantera A., så att hon kan åter- förenas med sina föräldrar i . Delmål var bl.a. att A. skulle ha en re- gelbunden och kontinuerlig kontakt med föräldrarna i . Inom ramen för insatsen ingick också att regelbundet skulle följa upp A:s situation hos sin biologiske far i . Vårdnaden om A. I ett dokument från gambiska myndigheter som nämnden fick ta del i inled- ningen av utredningen, framgick att fadern hade erhållit vårdnaden om A. kontaktades för att få klarhet i dokumentets giltighet. Dokumentet är inte giltigt i , därför har nämnden agerat utifrån att A. är svensk medborgare. A:s adoptivföräldrar i är hennes vårdnadshavare enligt svensk lag. inkom på begäran av åklagar- myndigheten ett nytt dokument från . Nämnden begärde in dokumen- tet av vilket framgår att A. är svensk medborgare och att det inte finns något domstolsbeslut som överlåtit vårdnaden för A. på hennes biologiska far eller någon annan i . För nämnden finns inga andra vårdnadshavare än hennes adoptivföräldrar i och nämnden har agerat utifrån detta. A:s rättigheter och egna åsikter A. har haft kontakt med , både direkt med handläggaren i ärendet och via andra instanser som begärt hjälp av. Handläggaren har via telefon talat med A. vid fyra tillfällen , tre och ett . A. har vid samtliga telefonsamtal tydligt uttryckt att hon vill tillbaka till . Hon har också sagt att hon har det bra i sin familj i , att hon trivs i skolan och att hon har bra kompisar. A. har träffat honorärkonsul i , , på uppdrag av . Till honom har hon också uppgivit att hon trivs bra men vill till . A. har på begä- ran träffat representant för Internationell Social Servetes, ISS. A. har uttryckt sig på samma sätt till ISS representant. anmäler behov av offentliga biträden till Förvaltningsrätten (dåvarande Länsrätten) för parterna i ärendet. Beslut om offentliga biträden fattas och de entledigas . 2 012 /1 3:JO1 A:s offentliga biträde har haft kontakt med A. i . Även till sitt of- fentliga biträde har A. framfört att hon vill tillbaka till , även om hon inte kan ange varför. A:s offentliga biträde har också närvarit på möten med och med A:s vårdnadshavare, där det offentliga biträdet fram- fört och tillvaratagit A:s åsikter. Via de instanser som på Nämndens uppdrag besökt A. i har nämn- den fått information om hennes mående och situation. Handläggaren i ärendet har också haft kontakt med A:s biologiska far i . A. själv har berättat om sin situation. De uppgifter som framkommit har varit samstämmiga. A. lever under enkla förhållanden, men hon har fått sina grundläggande behov av mat, trygghet, bostad och skola tillgodosedda i av hennes biologiska pappa och släkt där. A:s adoptivföräldrar står för A:s ekonomiska försörjning genom att skicka pengar till mat, kläder m m till pappan, genom att bekosta hennes skolgång i en privatskola och en privatlärare till A. som extra stöd i skolarbetet. Adoptivföräldrarna äger det hus där A. bor tillsammans med sin biologiska pappa och hans familj. Adoptivföräldrarna bekostar även en hem- hjälp. A:s egna åsikter är väl kända för och hennes inställning har noggrant tagits med i bedömningen. Enbart A:s egen inställning har inte be- dömts ligga till grund för LVU, varför ansökan om vård enligt LVU inte före- slagits. Däremot har A:s egen inställning varit av avgörande betydelse både under utredningens gång och i det beslut som fattats då utredningen avsluta- des. Insatsen tillsattes för att möjliggöra att A. skulle kunna komma tillbaka till . har arbetet med att få föräldrarna att ändra inställ- ning och se till att A. får komma tillbaka till . Även som insatsen pågått har handläggaren haft en kon- tinuerlig kontakt med A. Detta för att följa upp hur hon har det, vad hon själv anser och för att fortsatt hålla A. informerad om vad som händer. Utredningen har varit svår att genomföra och uppgifter från flera instanser har inhämtats. Bl.a. har och konsulterats för att både utredningen och de uppgifter som inkommit skulle hanteras på ett korrekt sätt. Kontakterna med ISS och honorärkonsuln har tagit betydligt mer tid än vad motsvarande kontakter i gör. Även direktkontakterna med flickan och hennes biologiska pappa har ibland dragit ut , det har i vissa perioder varit svårt att komma fram på telefon. För att få en så allsidig bild av A. som möjligt, trots att hon vistats i , har uppgifter inhämtats från många instanser och enskilda personer även i . Nämnden bedö- mer att det är omöjligt att genomföra en så omfattande utredning med en svårutredd situation på en utredningstid . Sammantaget har detta inneburit att utredningstiden förlängts. Nämnden anser att A:s rättigheter tagits tillvara och att i sitt agerande tagit hänsyn till A:s åsikter och behov. De uppgifter som lämnats av anmälaren är på flera punkter felaktiga eller feltolkade. A. vistas nu (; JO:s anm.) i . och välfärd har fortsatta insatser både för A. och för hennes vård- nadshavare. Bedömningen är att det kommer att krävas insatser för att ge A. det stöd hon behöver. yttrade sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. 2 012 /1 3:JO1 Bestämmelser som för barns vidkommande reglerar vårdnad, boende och umgänge återfinns i 6 kap. (FB). Där framgår att det primärt är vårdnadshavarna som har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Vid händelse av adoption blir adoptivför- äldrarna vårdnadshavare för det barn som adopteras. Vårdnadshavarna ska givetvis agera med utgångspunkt i vad som kan anses vara till barnets bästa. En naturlig följd av vårdnadshavarens ansvar för barnet är att barnet bor hos vårdnadshavaren och får behövlig omsorg i sitt eget hem. har sekundärt, i förhållande till vårdnadshavarna, ett ansvar gentemot barn och unga. ska, som framgår av 5 kap. 1 § social- tjänstlagen (2001:453), SoL, bl.a. med särskild uppmärksamhet följa utveck- lingen hos barn och ungdom som har visat tecken till en ogynnsam utveck- ling. ska även i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motivera det, vård och fostran utanför det egna hemmet. har vidare en vidsträckt utredningsskyldighet. Av 11 kap. 1 § SoL framgår att utan dröjsmål ska inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till dess kännedom och som kan föranleda någon åtgärd från sida. I det aktuella ärendet har flera frågor aktualiserats. Jag har funnit skäl att begränsa mina uttalanden till att avse det följande. Av handlingarna i ärendet framgår att socialförvaltningen inledde en utredning med anledning av att en anmälan om oro för A. inkom- mit . Oron såvitt gällde A. bestod av att vårdnadshavarna hade återfört A. till och lämnat henne där utan deras tillsyn. Social- förvaltningens utredning syftade till att bilda sig en uppfattning om A:s situa- tion och i förlängningen bedöma om det kunde vara aktuellt att ansöka om vård med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Den reglering som socialförvaltningen hade att förhålla sig till återfinns i 2 § LVU där det framgår att vård ska beslutas om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa och utveckling skadas. Frågan som närmast torde vara aktuell var om föräldrarna, genom att åter- föra A. till och lämna henne där för vård och fostran hos sin biolo- giske far, kunde anses ha brustit i omsorgen om A. I propositionen angående LVU redogörs för vad som bl.a. innefattas i be- greppet brister i omsorgen (prop. 1989/90:28 s. 107 f.). Under uttrycket brister i omsorgen faller situationer då barnet utsätts för vanvård. Det kan vara fråga om att barnet allvarligt missköts i fråga om hygi- en, kläder eller mat. En annan situation som faller under begreppet brister i omsorgen är att föräldrarna utsätter barnets hälsa för en påtaglig risk att 2 012 /1 3:JO1 skadas genom att inte se till att barnet får lämplig sjukvård. Det kan gälla barn som av föräldrarna förvägras en behövlig blodtransfusion. Det kan också vara fråga om ett handikappat barn som på grund av att föräldrarna inte går med på det inte får nödvändig behandling, t. ex. sjukgymnastik vid rörelsehinder. Brister i omsorgen föreligger också om barnets behov av känslomässig trygghet och stimulans allvarligt eftersatts t. ex. på grund av missbruk eller psykiska störningar hos föräldrarna. Det kan också vara fråga om djupgående konflikter mellan föräldrarna, där barnet får sitta emellan på ett sådant sätt att dess hälsa eller utveckling riskerar att skadas. Även fall där föräldrarna place- rar barnet i en miljö som innebär en påtaglig risk för att dess hälsa eller ut- veckling skadas omfattas. Begreppet brister i omsorgen täcker också situa- tioner då föräldrarna överlåter ansvaret för barnet på andra personer som inte kan tillförsäkra barnet en trygg uppväxtmiljö. hade under utredningens gång kontakt med olika myn- digheter, organisationer och personer i och utomlands för att driva utredningen framåt och inhämta information om A:s situation i . På grundval av uppgifterna som framkom bedömde för- valtningen att förutsättningarna för att ansöka om vård enligt 2 § LVU inte var uppfyllda. I förvaltningens utredning kan i denna del bl.a. utläsas följande. A.får sina behov tillgodosedda av sin biologiska pappa, som med stöd av adoptivföräldrarna till boende och skolgång, står för den dagliga omsorgen av A.Hennes situation är utredd så långt det är möjligt med de begränsningar som funnits efter att adoptivföräldrarna fört henne till . A. har en tydlig vilja att få återvända till . Med tanke på hennes ål- der har hennes inställning stor betydelse. Att dock enbart med bakgrund av hennes inställning agera för att hon skulle få komma tillbaka till skul- le ske på bekostnad av att utsätta henne för ytterligare uppbrott och påfrest- ningar samt att hon sannolikt skulle hamna i ytterligare ett nytt sammanhang. A:s bästa i den situation som uppstått är därför att kvarstanna hos sin biolo- giska pappa i fram till dess att hon kan återvända till adoptivföräld- rarna i . A:s förhållanden i är även fast hon blivit lämnad där av sina adop- tivföräldrar inte att jämställas med situationer där LVU är tillämpligt. Förhål- landen för A. hos fadern i framstår av utredningen inte utgöra en påtaglig risk för att skada hennes hälsa och utveckling, särskilt med bakgrund av hur det såg ut för A. när hon vistades hos adoptivföräldrarna i . De uppgifter som framkommit talar för att A. har det bra och utvecklas i . Det alternativ som förvaltningen även hade att beakta var hur A:s situation skulle gestalta sig om hon återbördades till . I utredningen framgår bl.a. följande i denna del. Med utgångspunkt från det som framkommit i utredningen skulle A. placeras på institution eller i familjehem om hon kom tillbaks till . Adoptivför- äldrarna har en stark obenägenhet att ta hand om A. inom överskådlig tid. Mycket av det som framkommit i utredningen talar för att de inte har förmåga att ta hand om A. Därför måste man noga överväga vad det skulle innebära och få för konsekvenser för A. att återigen tas från ett sammanhang där hon växt upp under till ett helt nytt sammanhang. Nämndens ställningstagande att det inte förelåg förutsättningar för ett ingri- pande med stöd av LVU grundades på en utredning som, med hänsyn till svårigheterna att utföra den, ger en god bild av de förhållanden som A. levde 2 012 /1 3:JO1 Det kan givetvis finnas utrymme för olika uppfattningar om huruvida nämnden borde ha vidtagit åtgärder för att bereda A. vård enligt LVU. JO är dock återhållsam med att uttala sig om de bedömningar som en myndighet har gjort i ett enskilt ärende. Det som har kommit fram under ut- redningen utgör inte skäl för mig att frångå den principen. Att vårdnadshavarna förde A. till och lämnade henne där föranle- der givetvis frågetecken rörande deras omsorg om flickan. Handlandet inne- bar i praktiken att de avhände sig den dagliga omvårdnaden om A. och i stäl- let överlät detta ansvar till A:s biologiska far. Vårdnadshavarna hade dock fortfarande en juridiskt oinskränkt bestämmanderätt över A., innebärande att endast de hade rätt att bestämma om, och i så fall när, A. skulle få återvända till . Även om det inte har förelegat förutsättningar för ett ingripande med stöd av LVU kan det likväl finnas frågetecken om lämpligheten av att vårdnadsha- varna skulle utöva bestämmanderätten över A. Det är i vissa fall möjligt för en socialförvaltning att föra talan i domstol beträffande överflyttning av vårdnaden till en särskilt förordnad vårdnadsha- vare. En sådan vårdnadsöverflyttning är möjlig om vårdnadshavarna vid ut- övandet av vårdnaden av ett barn gör sig skyldiga till missbruk eller försum- melse eller i övrigt brister i omsorgen om barnet som medför en bestående fara för barnets hälsa eller utveckling (6 kap. 7 § FB). För att bestämmelsen ska vara tillämplig förutsätts det, förenklat uttryckt, att det finns skäl för vård med stöd av 2 § LVU och att faran för barnets hälsa eller utveckling är bestående. Med hänsyn till att nämnden kom fram till att det inte förelåg skäl för ett ingripande med stöd av LVU fanns det således inte skäl för nämnden att ansöka om att vårdnaden om A. skulle flyttas över till en särskilt förordnad vårdnadshavare. Såvitt jag kan bedöma har det inte heller funnits förutsättningar för att socialnämnden skulle kunna ta initiativ till att anordna någon annan form av ställföreträdarskap för A. Sammanfattningsvis finns det enligt min mening inte anledning att rikta kritik mot handläggning av ärendet. har det uppmärksammats fall där vård- nadshavarna har lämnat ett barn hos släktingar eller andra personer i utlandet för att de ska ta hand om barnet. har behandlat saken i sitt meddelandeblad Handläggningen inom av ärenden då barn med hemvist i söker hjälp hos svenska utlandsmyndigheter. Under som- maren 2010 vände sig till regeringen och påtalade att regeringen borde överväga dels om de sociala myndigheterna och utlands- myndigheterna skulle ha större skyldighet att bistå dumpade barn, dels om det skulle anses vara en brottslig handling att som vårdnadshavare dumpa sitt barn utomlands.