· GZ01SoU6 · 2012-01-25 14:44:54 — Vi socialdemokrater är förstås glada att frågan om samordning av stöd äntligen får en lösning. granskning visar på de problem som vi socialdemokrater påtalat . Granskningen av hur stödet till barn och unga med funktionsnedsättning är organiserat visar att en rad problem, som olika regeringar under i praktiken decennier försökt finna lösningen på, fortfarande kvarstår. Främst är det samordningsproblematiken som lyfts fram. Här har samhället naturligtvis en viktig uppgift i att tillse att unga människor och deras familjer kan leva ett så normalt liv som möjligt.När föräldrar i praktiken inte kan sköta ett heltidsarbete utan själva måste bära det tunga samordningsansvaret blir livet förstås inte normalt. Föräldrar till barn med funktionshinder är sjukskrivna mer än andra, tvingas gå ned på deltid och använder tillfällig föräldrapenning för att kunna lösa just samordningsproblemen. Naturligtvis påverkar det en stor del av den fritid som skulle kunna användas för omvårdnad och fritidsaktiviteter.För familjer med barn som har funktionshinder innehåller vardagen kontakter med många olika myndigheter. Det är kontakter som kräver ett omfattande arbete och tar mycket tid. För dessa familjer är samordningen avgörande för att de ska få en fungerande vardag. och Ungdomar, RBU, visar i en undersökning att föräldrar till barn med funktionsnedsättning har kontakt med i genomsnitt 17 olika personer och instanser kring barnets funktionsnedsättning eller i form av olika stödinsatser. Det är klart att det är ineffektivt såväl för samhället som för alla berörda barn, ungdomar och deras föräldrar.Vi socialdemokrater har naturligtvis inget att invända mot det förslag som socialutskottet föreslår . Vi vill i stället särskilt understryka den glädje vi faktiskt känner för att utskottet inser att vi behöver påbörja försöksverksamheten för att komma till rätta med flera av dessa problem. Förhoppningsvis leder det till att fler föräldrar till barn och unga med funktionsnedsättning i mycket högre grad kan delta i arbetslivet och att berörda föräldrar får ökad fritid, vilket i sin tur ökar och höjer livskvaliteten både för dem själva och för deras barn.Effektiviseringar är också en viktig fråga eftersom berörda aktörer inom stat, kommuner och landsting därmed avlastas dubbelarbete. Vi har således alla att vinna på att öka samordningsansvaret.I detta anförande instämde och (båda S). Att få barn är en stor händelse i ens liv. Det är en händelse som styr många andra händelser . Ja, rollen som förälder går faktiskt aldrig över. För alla föräldrar innebär det oro och bekymmer likaväl som glädje och stolthet. Att få ett barn med en medfödd funktionsnedsättning, eller att ett barn förvärvar en funktionsnedsättning, påverkar tillvaron ännu mer.Det är inte enkelt att hitta rätt i den snåriga vårdapparaten. Därför har det gjorts försök att genom olika insatser underlätta så att det ska gå bättre. Trots det visar att det behövs ytterligare insatser. framhåller att regeringen gjort många satsningar för att minska brister i samverkan och samordning.Brist på samverkan är ett återkommande problem. Det uppstår när kommuner och landsting har olika ansvarsområden som griper in i varandra och tangerar varandra. Det gäller många områden, inte bara för barn och ungdomar med funktionsnedsättning.Problemet uppstår till viss del därför att vi är väldigt måna om det kommunala självstyret. Vi är måna om att man ska få ta besluten så nära den enskilde som möjligt. När en person behöver insatser från flera huvudmän uppstår lätt problem. Det är bara så att organisationen aldrig får gå före den enskilda människan.Nyligen införda åtgärder som kommunens och landstingens skyldigheter till gemensam individuell planering och erbjudandet om stöd för att underlätta för personer som vårdar närstående har ännu inte kunnat utvärderas, liksom inte heller den nya tillsynsorganisationen under som ska stärka den sociala tillsynen.Den nya föräldrastödsstrategin till trots har föräldrarna ett stort samordningsansvar. I propositionen om personlig assistans och andra insatser poängteras vikten av ett särskilt barnperspektiv. Dessutom avser regeringen att ge i uppdrag att i samråd med ta fram och löpande uppdatera en nationell guide med information om det stöd som finns för barn med funktionsnedsättning och vem som har ansvaret för att ge stödet.Jag kan ta mitt hemlän som exempel. Där har vi jobbat med att hitta olika samordnare mellan sjukhus och arbetsterapi, mellan kommuner och akutavdelningar och annat. Till slut hade vi så många samordnare att man diskuterade om vi behövde en samordnare för att samordna samordnarna. Det gäller alltså att vara försiktig med vad det är man gör.Trots allt detta och mer därtill behövs ytterligare åtgärder. För att inte bara lägga det ena ovanpå det andra avser regeringen att påbörja och fördjupa en analys av stöd och samordning till barn och unga med funktionsnedsättning. Det blir en viktig grund för den försöksverksamhet med samordnare som regeringen har för avsikt att påbörja, att man inte i slutändan ska behöva en samordnare som samordnar samordnarna.Vi moderater tycker att det här är väldigt bra, och det tycker tydligen de övriga ledamöterna i socialutskottet också. Jag ser fram emot en redovisning när försöksverksamheten med samordning utvärderats. Det är viktigt att allt det som regeringen gjort för att stärka insatserna för barn och unga med funktionsnedsättning kommer till sin rätt. Om vi gör mer fel och inte kommer rätt i den här delen har vi fortfarande inte underlättat för den enskilda människan, och det är alltid det som är vårt huvudansvar.Mot den här bakgrunden yrkar jag avslag på samtliga motioner och bifall till förslaget i socialutskottets betänkande. Jag ska börja med att göra något jag aldrig gjort förut: yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande.Riksrevisionen tar i sin skrift Samordning av stöd till barn och unga med funktionsnedsättning - Ett (o)lösligt problem? upp bristen på samordning mellan kommuner och landsting och ger en rad rekommendationer. Bland annat föreslår man en försöksverksamhet med samordnare för att komma till rätta med de situationer då barn och ungdomar hamnar mellan stolarna.Det kan till exempel finnas olika åsikter mellan landsting och kommun. Ett barn går i skolan och behöver ett läromedel. Detta är ett läromedel, säger , och då faller det på kommunen. Det är ett hjälpmedel, säger kommunen, och då faller det på . Detta resulterar definitivt i att eleven inte får något stöd över huvud taget, ett stöd som eleven har rätt till.Regeringen svarade på att man planerar att göra en djupare analys av hur stödet och regelverket fungerar där man även har med åtgärder inom samverkan och samordning. Från början ville inte regeringen ha en försöksverksamhet, som föreslår. Men kom det till utskottets kännedom att regeringen planerar att starta en försöksverksamhet med samordnare. Den ska få hög prioritet och starta under det här året. kommer noga att följa denna försöksverksamhet och att den startar . Eftersom regeringen från början inte var beredd till detta vill vi se att den verkligen gör detta med hög prioritet.Detta behöver inte utredas mer. Det är så uppenbart att det inte fungerar som det borde. Under de som jag har arbetat med barn och ungdomar med funktionsnedsättning har detta alltid varit ett problem för barn, unga och deras familjer. Utrett det har man gjort . Det som inte behövs är ännu fler utredningar. Det som behövs nu är handling så att den här försöksverksamheten verkligen kommer till skott och det blir en försöksverksamhet som kommer att märkas hos familjerna.På något sätt kan jag lite uppgivet konstatera att det är synd att denna rapport över huvud taget har behövt skrivas. Det är ännu mer synd att man har kommit fram till att det inte fungerar efter så väldigt . Föräldrar undrar: Vart ska jag vända mig? Vem tar ansvar för det här? Hur ska jag få ihop alla professionella som har kontakt med min son? upplever familjer detta, och det här kan förkortas med är en ren vinst.Det här är verkligen någonting som man kan säga "äntligen" om. Äntligen blir det av! Det är inte för . Jag är väldigt glad att utskottet har en annan åsikt än den som regeringen har pratat om och att man där har gått i linje med de motioner som vi i oppositionen har skrivit, motioner som helt står i samklang med det som har rekommenderat. Vi kommer att följa utvecklingen väldigt noga och se till att det kommer att finnas en försöksverksamhet. Jag börjar också med att yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande. Som så många som varit uppe i talarstolen har sagt är detta en väldigt viktig fråga: frågan om samordning av stöd till barn och unga med funktionsnedsättning. har tittat på verksamheten, hur stödet ser ut och hur samordningen ser ut och funnit att det finns en hel del kvar att göra men menar också att en del satsningar är gjorda.För ganska många år sedan kom det en lagstiftning om gemensamma nämnder. Man hoppades väldigt mycket på den lagstiftningen. Då skulle kommuner och landsting bilda gemensam nämnd, och man skulle inte sitta och bråka om pengapåsen. I stället skulle man samverka och arbeta tillsammans för att inte människor skulle falla mellan stolarna. Tyvärr är det inte många kommuner eller landsting som har provat gemensamma nämnder.Fru talman! Den bristande samordningen och den brist på samverkan som i flera fall råder innebär att ansvaret vilar tungt på föräldrarna. Som jag sade har man vidtagit en del åtgärder. ska erbjuda anhöriga stöd. Alliansregeringen har också upprättat en föräldrastödsstrategi, och ett nationellt för anhöriga har fått i uppdrag att utveckla ett nationellt kunskapsstöd.När det gäller LSS, lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, fokuserar man också mer på barnens rätt och menar att barnets bästa alltid ska vara i centrum och beaktas. Man har infört registerkontroll när man anställer assistansanordnare och assistenter inom och Handisam har också fått i uppdrag att samla erfarenheter och sprida information om metoder och strategier för hur barn och unga med funktionsnedsättning ska kunna påverka beslut som rör dem själva. Socialnämnderna har en skyldighet enligt LSS att erbjuda individuella planer, och det kan också öppna för samverkan. Vi har två tillkännagivanden från utskottet som ska återkopplas till och som berör utarbetandet av bedömningsinstrument och hur beslut kring assistansersättning hanteras ute i landet.Herr talman! och Ungdomar har i en av sina årsrapporter visat på behovet av en samordning av kontakter för barnet och deras föräldrar. Vardagen för ett barn med funktionsnedsättning är långt ifrån enkel. Som förälder är man ständigt tvungen att berätta om sitt barns funktionsnedsättning för nya människor och nya kontakter. Man har sett att i genomsnitt möter familjerna 17 olika handläggare och 10 olika kontaktstöd . Det här påverkar hela familjen, även syskon som upplever att föräldrarnas fokus blir väldigt splittrat, eftersom det enda som föräldrarna får jobba med är att försöka samordna alla kontakter kring barnet med funktionsnedsättning, något som tar väldigt mycket tid.Herr talman! Jag kan inte annat än hålla med RBU, och Ungdomar, om att det är rimligt att vi försöker göra en förändring för att samordna dessa kontakter. Det är helt oförsvarbart att föräldrar till barn med funktionsnedsättning ska ha en sådan här vardag där man får ägna all tid åt att administrera sina praktiska göromål.Därför är det mycket glädjande att regeringen nu har för avsikt att påbörja en försöksverksamhet med samordnare. Ett enigt socialutskott skriver att vi förutsätter att den här försöksverksamheten ges hög prioritet och påbörjas . Utskottet vill också att regeringen återkommer till med en redovisning när försöksverksamheten har utvärderats.Men regeringen vill mer. Man vill också höra vad barnen och de unga säger och vad de tycker, och därför har fått i uppdrag att undersöka hur barn med funktionsnedsättning upplever sin situation och det stöd de får. För att ge en greppbar helhetsbild av vilket stöd som finns och vilka som utför det kommer också att ta fram en nationell guide.Herr talman! De insatser vi nu har talat om och fortsättningsvis kommer att tala om ett tag framöver skapar goda förutsättningar för att barn med funktionsnedsättning och deras familjer i stället kan sätta fokus på livskvalitet. Det ska ge förutsättningar att leva ett liv som alla andra. Jag pratade i går med mamman till en 16-årig kille med många olika komplicerade funktionsnedsättningar. Hon beskrev hur veckan kunde se ut: beställa färdtjänst för veckans transporter, kontakt med barnmottagningen för att få tag på barnläkare, besök på barn- och ungdomshabiliteringen för att träffa sjukgymnasten, telefonkontakt med assistansbolaget, besök på ortopedtekniska för att få ett nytt ståskal, ta elrullstolen till hjälpmedelscentralen för service, möte på träningsskolan, boka tid på ögonmottagningen för kontroll och så borde de ha fått tid på neurokirurgen för uppföljning.Den här mamman hade räknat och kommit fram till att hon hade haft kontakt med 23 olika enheter inom skola, socialtjänst, sjukvård och . När det för andra föräldrar räcker med att samordna besök hos tandläkaren så att det passar fritidsaktiviteter och skola arbetar de här föräldrarna till barn med komplicerade, ofta medfödda, funktionsnedsättningar i stort sett halvtid som samordnare av samhällets alla möjliga och omöjliga insatser. Det är därför inte konstigt att dessa föräldrar till barn med svåra funktionsnedsättningar inte sällan är långtidssjukskrivna, har sjukersättning eller arbetar deltid.Det är i det ljuset vi ska se . Den sätter fingret på den verklighet som tusentals föräldrar befinner sig i. kommer med flera välunderbyggda rekommendationer, både till regeringen och till . Det är bra att regeringen tar den här rapporten på största allvar genom att i första hand fördjupa de analyser som gjort och därefter påbörja försöksverksamhet med samordnare.Jag tycker att det är mycket positivt att det är ett enigt utskott som står bakom förslaget i betänkandet som även jag yrkar bifall till. Att få barn är för de flesta av oss en av de viktigaste händelserna i livet, men om barnet föds med en funktionsnedsättning eller längre fram i barn- eller ungdomen får en sjukdom eller råkar ut för en olycka, ja, då vänds livet upp och ned. Vardagsliv och framtidsplaner förändras. Livet behöver inte bli sämre, men det blir annorlunda mot vad de flesta tänkt sig.Plötsligt är det, som många här har berättat om, en mängd olika myndigheter och instanser vars insatser behövs för att barnets och familjens vardag ska fungera med hälso- och sjukvårdens olika delar, , förskola och skola, kommunens stödinsatser, färdtjänst - upp till 17 kontakter och ännu fler ska man hålla ordning på, har det sagts här i debatten.Riksrevisionen har i sin rapport av stöd till barn och unga med funktionsnedsättning - Ett (o)lösligt problem? gått igenom hur det fungerar eller rättare sagt hur det inte fungerar i väldigt många fall. Jag tror att de flesta av oss, och det har vi redan hört här i debatten, som har träffat föräldrar med barn eller ungdomar med funktionsnedsättning känner igen oss i beskrivningar.Det är mångfalden av aktörer och olika huvudmän som skapar förvirring och problem. Förankring av samverkan uppåt i organisationen där de finns som sitter på pengarna och besluten saknas ofta. Ingen aktör anser sig ha ett uttalat mandat att driva samverkan, och ingen känner sig som huvudansvarig för stödet eller har en helhetssyn på vilka insatser som barnet eller ungdomen har. Det finns inte ens en aktuell och samlad information av vilka olika typer av stöd som finns och vem som står för dem.Ytterligare problem har uppstått med en långtgående privatisering av verksamheterna som har blivit ännu mer uppsplittrade. Kunskapen om att krav på och villkor om samverkan ska finnas med i avtalen verkar inte ha funnits, varvid en del privata aktörer inte alls tycker att det är deras sak att samarbeta. Man har dessutom på sina håll prestationsbaserade ersättningssystem som missgynnar samverkan. Det är helt enkelt inte lönsamt. Man får inte betalt för att samverka.Resultatet av allt detta är, som vi har hört, att det är föräldrarna eller föräldern som får ta samordningsansvaret. Det är inte konstigt att de är sjukskrivna i större utsträckning och har svårare att hävda sig på arbetsmarknaden än andra föräldrar. Inte minst blir det tufft om man är ensamstående förälder.Jag tror att vi alla kan vara överens om att här behövs förändring. har pekat på att regeringar av olika kulörer har försökt göra olika insatser, men det har inte fått de resultat eller effekter man har tänkt sig. Jag tycker att har många bra förslag, till exempel att fixa och uppdatera en nationell guide med information om vilket stöd barn med funktionsnedsättning kan få och vem som står för det, att se till att och tar fram en vägledning för vad som är normalt föräldrastöd i förhållande till vilket stöd barnet med funktionsnedsättning kan behöva och att granskar att det i avtalen mellan offentliga huvudmän och privata aktörer faktiskt finns med villkor om samverkan.Som flera har pratat om här behöver man starta en försöksverksamhet med samordnare som arbetar för att samverkan och samordning ska fungera. påpekar att detta är bra för barnen och familjerna, men det är också något som man bedömer skulle vara lönsamt samhällsekonomiskt.Jag tycker att det är bra att man ska göra en fördjupad analys av hur stödet och samordningen av insatserna till barn och unga med funktionsnedsättning fungerar. Jag hoppas att det kommer fram bra och konkreta förslag och att det kommer handling ut av detta. Det är bra att vi äntligen kommer att få en nationell guide som uppdateras när det gäller vilka stöd som finns och vad man har rätt till. Det är också bra att ska prata direkt med barn och unga med funktionsnedsättning så att de kan ge sin egen syn på saker och ting. ska titta på levnadsvillkoren för unga med funktionsnedsättning, inte minst utifrån den tuffa situation som unga med funktionsnedsättning har. Ofta blir deras möjligheter till utbildning sämre. Många riskerar en mångårig arbetslöshet efter sin färdiga utbildning, och de hamnar i livslång fattigdom.Jag är som alla andra här glad åt att vi är överens om att ställa oss bakom en försöksverksamhet med samordnare och att en sådan påbörjas. Det var det förslag från som regeringen i den första omgången inte hämtade upp och ställde sig bakom. Det gläder mig att vi är så tydliga i utskottet och förutsätter att försöksverksamheten har hög prioritet och att den påbörjas under 2012.Jag är ganska säker på att en bra utformad försöksverksamhet kommer att visa att en sådan verksamhet med samordnare kommer att behövas runt om i hela landet, och inte bara i några delar. Den kommer att behövas permanent, och den kommer att underlätta för barnens och ungdomarnas och för deras förälders eller föräldrars skull. Men detta kommer också att vara något som vi tjänar på allihop samhällsekonomiskt.Herr talman! Med detta yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet. har en viktig uppgift: att utföra en sammanhållen och heltäckande granskning av den statliga verksamheten. Som enda myndighet kan den granska hela beslutskedjan - riksdag, regering och myndigheter.Det vi debatterar är regeringens skrivelse med anledning av av stöd till barn och unga med funktionsnedsättning - Ett (o)lösligt problem?Stöd till personer med funktionsnedsättning regleras av olika lagar och förordningar. Stödet ges av stat, kommun och landsting. Intentionen hos både regering och riksdag är att familjer med barn med funktionsnedsättning ska kunna leva ett så normalt liv som möjligt. är det ca 50 000 barn och unga med funktionsnedsättning som har någon form av stöd.Detta, herr talman, är ett oerhört viktigt område. Jag vet hur man sliter i många familjer där det finns barn och unga med funktionsnedsättning. Det krävs nästan att föräldrarna ska våra experter på vår lagstiftning för att försäkra sig om att deras barn ska få rätt insatser - och de bästa insatserna. De har ett otal kontakter med en lång rad av vård- och omsorgsgivare och och Ungdomar, RBU, som har nämnts här, gjorde en undersökning för sedan som visar att föräldrar till barn med funktionsnedsättning i genomsnitt har kontakt med 17 olika personer och instanser när det gäller stödinsatser för deras barn. Vi hörde här i talarstolen berätta om en förälder som har kontakt med 23 olika instanser.Jag och menar att samhället har ett ansvar för att förenkla vardagen för dessa barn och deras föräldrar. Det blir lätt ett stuprörstänkande både inom och mellan ansvariga huvudmän med bristande information som följd. Då är det föräldrarna som får ta hela ansvaret för att informera sig om och samordna det stöd som deras barn med funktionsnedsättning behöver. Det är en mycket betungande uppgift som inte sällan leder till högre sjukfrånvaro, arbetslöshet och förtidspension för föräldrarna. Det borde förstås vara tvärtom - att man utgick från familjen och sedan skräddarsydde stödet utifrån det behov som och Ungdomar har frågat sina medlemmar hur de skulle vilja att samhällets stöd var uppbyggt och får då ett entydigt svar: "Det familjerna behöver och vill ha är en koordinator, lots, agent eller 'spindel i nätet'. Olika benämningar, men samma funktion. En bättre samordning skulle öka tryggheten för barnen och befria föräldrar från en del av den omfattande administrationen av de olika insatserna. "Vad avser då regeringen att göra, och vad har man gjort? Regeringen har redan vidtagit en rad åtgärder med samma syfte som . Det är lite för tidigt att kunna se de totala effekterna av de regeländringar som har trätt i kraft . Det är bland annat nya bestämmelser om samverkan mellan landsting och kommuner och individuella planer för personer som omfattas av LSS - i samverkan.Ytterligare åtgärder kommer att vidtas med anledning av revisionens iakttagelser. Bland annat ska åtgärder inom områdena samordning, samverkan, regeltillämpning samt informationsförsörjning analyseras för att förbättra situationen för barn och unga med funktionsnedsättning och deras familjer.Vidare avser regeringen att ge i uppdrag att i samråd med ta fram en nationell guide. Den ska fortlöpande uppdateras och ge information om de stöd som barn med funktionsnedsättning kan få samt om vilka huvudmän som ansvarar för respektive stöd.Herr talman! Barns och ungas egna synpunkter ska efterhöras genom . Den kanske allra viktigaste informationen måste komma från dem som är mest berörda. Det ligger också i hela vår syn i utskottet på barns rättigheter att lyssna på barnet i större utsträckning än tidigare.Regeringen har också för avsikt att påbörja en försöksverksamhet med samordnare. Jag tror att försöksverksamheten kommer att visa att en samordnare för barn och unga med funktionsnedsättning är samhällsekonomiskt lönsam. Det kommer också att hjälpa föräldrarna att hävda sig på arbetsmarknaden. Framför allt kommer det att bli en förbättrad situation för barnen och ungdomarna med funktionsnedsättning.Kristdemokraterna yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet, vilket innebär att vi har tagit del av regeringens pågående och planerade åtgärder och att regeringens skrivelse läggs till handlingarna.