bet · GZ01SfU7 · 2012-03-20 00:00:00 — har medierna hittat saker som vi inte har hittat, och det är vi tacksamma för, men det som ni ser i medierna är inte där av en händelse, utan det är resultat av myndigheters idoga arbete. Vi gör särskilda insatser mot misstänkta brott. Vi har naturligtvis fokuserat på de särskilt allvarliga brotten. har skaffat sig nya muskler, som vi säger, . Vi har skaffat oss ett it-stöd som gör det möjligt att gå igenom alla assistansfakturor, koda olika poster och sedan göra körningar. Det här har gjort att vi plötsligt när vi kör igenom de närmare två miljoner fakturorna från hittar mönster där vi kan konstatera att här finns någonting som inte riktigt är som det borde vara. Vi kan då tillsammans med kollegerna som vi har i andra myndigheter och i de brottsbekämpande myndigheterna gå igenom det här i nationella och regionala underrättelsecentrum och göra bedömningar och se vad som behöver göras. Vi vet att under det här året, tack vare vårt arbete, kommer vi att se fler saker i medierna om grov organiserad brottslighet när det gäller assistansutredningar. De nya it-stöden, som vi också håller på att anpassa till andra förmåner, och de här nya musklerna som vi har fått tack vare att vi jobbar tillsammans med rättsväsendets myndigheter skatteverk, arbetsförmedling, kronofogde, tull och andra gör att vi har fått bättre förmåga att gemensamt hantera grov brottslighet. Det finns ett bekymmer. Jag vet inte om vi är förmögna att lösa det här eller ens . Det handlar om alla brott som inte är av grov karaktär. Lite slarvigt uttryckt langar vi in en hel del ärenden i rättsväsendet, och jag kan konstatera att när det rör sig om grova brott får vi fantastiskt fint stöd och stort engagemang. Det finns ingenting att klaga på. När det däremot gäller brott som kanske inte är så grova är det naturligtvis svårt för polis och åklagare att ägna särskild uppmärksamhet åt våra ärenden. Man ska ha klart för sig att det finns narkotika, mord, våld i hemmet och mycket annat som ska prioriteras. Men potentialen för de brottsbekämpande myndigheterna att ägna lite mer resurser åt våra ärenden som inte är av grov natur finns där. Jag skulle gärna se att vi gjorde en liten höjning av den nivån. Jag hoppas att vi kanske kan få höra några ord om detta och om det är möjligt att genomföra. Jag vet att det pågår stora satsningar när det gäller mängdbrott, och då kanske det går att reflektera över det. Vi har riksåklagaren här i salen. Vi ska som sagt göra allt vi kan för att det ska bli rätt från början. Vi ska ha en bra struktur för våra kontroller genom hela handläggningskedjan, och vi har en särskild organisation med kontrollutredare som sista utpost som hjälper oss och framför allt gör det möjligt för oss att komma med bra kvalitet in till de brottsbekämpande myndigheterna. När det gäller omfattningsbedömningar är en av de vanligaste frågorna jag får när jag träffar olika samtalspartner runt om i samhället: Hur stort är fusket? Vi såg siffror som statssekreteraren visade på mellan , vilket motsvarar mellan 4 och 29 miljarder, eller något liknande. Jag kommer inte att binda mig vid några siffror, men jag kan säga att i assistanshänseende pratar vi om åtminstone 100 miljoner. Det räcker för mig för att vi ska ägna stor kraft och förmåga åt att säkra våra system så att de inte missbrukas. Vi är glada över . Vi tycker att vi får någon form av certifiering för det arbete som bedrivs. Vi får i rapporten stöd för att vi har bra kvalitet i våra polisutredningar. Visst, vi kan utvecklas, men vi känner att vi är på rätt väg. Det är väl kanske det som är det viktiga, åtminstone för oss. Vi har kommit från en situation där vi kanske halkade efter eller var sena i starten , och vi har byggt upp våra system och är på väg att utveckla dem ytterligare. Då skulle jag vilja att ni litar på vår förmåga och stöttar oss. Jag tror inte att jag behöver någon ytterligare styrning i det här sammanhanget. Vi är väl medvetna om uppdraget och ägnar det all den kraft vi kan, och jag tror att vi är på rätt väg. Per , Inspektionen för socialförsäkringen (ISF): Tack för inbjudan! Jag vill börja med att säga att ISF inte har något operativt ansvar på det här området. Det vi gör är att analysera förekomsten av bidragsbrott och utveckla tekniker för att upptäcka och bekämpa bidragsbrotten, och i första hand analyserar vi hur andra myndigheter arbetar mot det här. Det innebär att vi inte är direkt involverade i verksamheten. ISF är en ganska ny myndighet. Vi har varit i gång . Vi har , alltså , publicerat tre rapporter som jag tänkte beröra kort, liksom ett remissyttrande som har viss relevans i sammanhanget. Den första rapporten handlade om optimering av kontrollinsatser och var ett rätt teoretiskt arbete. Sedan publicerade vi en rapport från ett samarbetsprojekt med som handlar om huvudtyperna av brott som ligger i skärningsmängden mellan bidragsbrott och skattebrott, alltså relativt kvalificerad brottslig verksamhet. publicerade vi en rapport om kontroll av tandvårdsstödet. Det är intressant, eftersom tandvårdssubventionen är en förmån som är uppbyggd på ett ganska annorlunda sätt än de övriga socialförsäkringsförmånerna. Jag ska också beröra vårt remissyttrande över SOU 2011:3 Sanktionsavgifter på trygghetsområdet. Den första rapporten fokuserar på ett problem som alla myndigheter som arbetar inom det här området har, och det är interaktionen mellan vad myndigheten gör och vad de potentiella brottslingarna gör. De som överväger att tillskansa sig medel på oriktigt sätt iakttar vad myndigheterna gör. Deras agerande är inte oberoende av kontrollinsatserna. Det gör att det finns en sorts spel, interaktion, mellan de båda parterna som är intressant att försöka analysera. För att testa en analysmodell plockade vi upp data från en numera klassisk utredning, , som publicerade ungefär som en underlagsrapport till FUT-delegationens arbete. Det gjorde vi därför att det i den utredningen fanns ett ganska rikt datamaterial som man kunde testa den här modellen på. För att sammanfatta resultaten helt kort kan jag säga att slutsatsen var att det är motiverat med en relativt hög kontrollintensitet när det gäller den tillfälliga föräldrapenningen. Vi har fått den situationen, som de flesta känner till, att vi har koncentrerat nästan hela kontrollresursen till en typ av felaktigheter, nämligen den att man ger felaktiga uppgifter om huruvida barn är på dagis eller i skolan. Det finns en annan lika stor grupp av felaktigheter som har att göra med om man är på arbetet eller inte. Den lämnades därhän när man förändrade kontrollsystemet. Vår slutsats är att det förmodligen är en felaktig disponering av kontrollresursen. Den borde fördela sig jämnare över de här två typerna av felaktigheter. Det är dessutom så, tror jag, att effekterna av förskolors och skolors rapportering har vittrat lite grann . Det finns nu ett växande antal privata aktörer som kanske inte tar myndighetsuppgiften på samma allvar som en inrättning traditionellt gör. En annan slutsats är att det är viktigt att använda den historiska informationen. Det går alltså att lära sig både i det korta perspektivet och i det lite längre perspektivet och utnyttja olika typer av bakgrundsvariabler när man disponerar sina begränsade kontrollresurser. En reservation med hänvisning till vad sade inledningsvis är att datamaterialet är och att det kanske har skett en del förskjutningar. tror vi att de grundläggande mekanismerna nog är desamma, alltså att det fortfarande finns en interaktion mellan myndigheten och den potentielle bidragsbrottslingen. Det gäller fortfarande. Den andra rapporten som Brå var huvudproducent av byggde på intervjuer. Brå har den lite originella metoden att få in empiriskt material genom att intervjua personer som har begått brott för att höra hur de tänkte och hur de gjorde. Det ger en del ovanliga ingångar. De identifierade tre huvudkategorier av brott i skärningsmängden mellan bidragsbrott och skattebrott. Den första är en förhållandevis oskyldig form, som innebär att man glider in i olaglig verksamhet. Det kan gälla personer med långvarig sjukskrivning eller sjukersättning som har någon hobbyverksamhet som börjar växa. Man kanske har en hund, och så får man två hundar. Sedan blir det fler, och har man en och ett hunddagis. Man rapporterar då varken till myndigheterna om de inkomster man har från det här eller till att man är bidragsberättigad. Det där är en typ av fel som i viss mån kan informeras bort. ligger här också ett visst tryck på att lära sig att läsa företagsuppgifter i deklarationer för att identifiera den här typen av verksamhet när det finns indikationer som pekar på det. De två andra kategorierna är helt annorlunda till sin karaktär och fordrar helt andra motåtgärder. Den ena är storskaligt organiserat svartarbete som huvudsakligen är ett skattebrott men där bidragsbrott ofta förekommer i kombination med detta, som en sorts grundplåt som säkrar en grundinkomst och som också gör det möjligt för de svarta arbetsgivarna att betala ut lägre löner än de annars skulle behöva. Det blir en subvention till svartarbete, helt enkelt. Den andra formen är det storskaliga bedrägeriet med assistansersättning som har varit mycket uppmärksammat . Det är en typ av brottslighet som kräver ett utvecklat samarbete mellan , och polisen. Slutligen kommer vi till tandvårdsstödet. Subventionen är uppbyggd på det sättet att den egentliga mottagaren, det vill säga patienten, inte är direkt involverad i hanteringen. När man besöker tandläkaren, betalar man ett nettobelopp och sedan får tandläkaren mellanskillnaden mellan prislistans belopp och vad patienten har betalat. Det är ett system med en helt annan uppbyggnad än de flesta socialförsäkringsförmånerna, och nya lösningar skapar nya risker. Vår analys av det här systemet så som det fungerade åtminstone fram var att här finns en ännu outnyttjad potential i datamaterialet, det vill säga man skulle på ett effektivare sätt kunna utnyttja mönster i utbetalningar, stora belopp och annat som indikerar möjligt missbruk. En observation som man också gör är att det är rätt svaga incitament för potentiella brottslingar på det här området att göra rätt. Sanktionerna är svaga och utnyttjas inte fullt ut. Dessutom har det visat sig att kontrollverksamheten inte i någon särskilt hög utsträckning beror av tidigare kontrollers resultat. Vissa tandläkare har utsatts för många kontroller utan att man har hittat något fel, och andra har inte utsatts för några kontroller alls. Stärker man återkopplingen, kommer man att effektivisera kontrollverksamheten. Den sista punkten, som vi också berörde i det aktuella remissyttrandet, är rätt väsentlig, och det är att på grund av det här systemets utformning gäller inte bidragsbrottslagen, eftersom det när det förekommer fel är tandläkare som fuskar, medan den egentliga mottagaren inte är involverad, åtminstone inte direkt. Vi uppmärksammade det här i vårt remissyttrande, och vi tror inte att detta är avsiktligt utan att det snarare är en lucka i lagstiftningen som borde täppas till genom att man för in tandvårdsstödet under bidragsbrottslagen. Om jag avslutningsvis, trots det här begränsade underlaget, skulle våga mig på några generaliseringar, vill jag säga att det för det första är svårt att generalisera. Diskussionen kring det här problemet tenderar att innehålla väldigt allmänna utsagor om omfattning, till exempel: Jag tror att svenskarna vill göra rätt. Den typen av utsaga är av begränsat värde i det här sammanhanget, därför att vi för ett effektivt arbete behöver bli mycket mer specifika. Åtgärderna mot den här typen av verksamhet måste anpassas till den specifika förmånen. Vilka är riskerna i förmånen, och vilka är incitamenten? Slutligen vill jag säga att det är viktigt att tänka efter före. När man lanserar en regeländring eller en helt ny förmån som vi nu hade exempel på när det gäller tandvårdsstödet, måste man tänka igenom risken för felaktigheter och missbruk innan man sätter i gång systemet. Gör man det, har man förutsättning att bli oerhört mycket effektivare i det här arbetet än om man ska kompensera i efterhand för uppkomna felaktigheter. , (): Tack så mycket för inbjudan! Jag bör väl lite kort säga några ord om ESV. Vi är inte en myndighet som betalar ut några bidrag över huvud taget, och vi är heller inte en myndighet som kontrollerar som Per myndighet. Däremot är vi en myndighet som till del har ett regelverk kring det ekonomiadministrativa området. En av de förordningar som vi skriver tillämpningsföreskrifter för är förordningen för intern styrning och kontroll som är en viktig del för alla utbetalande myndigheter att ta del av och följa på ett bra sätt. Vi har varit ansvariga för ett samverkansuppdrag som vi redovisade i går. Det mesta är redan sagt av föregående talare när det gäller hur man ska hantera bidragsbrott, men jag kan nämna några saker. Samverkansuppdraget var ett regeringsuppdrag som elva myndigheter fick och där vi var sammankallande. Samverkansuppdragets huvudsakliga syfte har varit att ta fram modeller och metoder för att komma till rätta med och få kunskap om systemövergripande risker och omfattningen av de felaktiga utbetalningarna från välfärdssystemen. Här har man också följt upp implementeringen av lagar och förordningar som syftar till att öka möjligheten att upptäcka fel. I uppdraget har även ingått att lämna förslag till regelförändringar, organisationsförändringar och verksamhetsförändringar och även på hur samverkan ska ske och om den ska institutionaliseras på något sätt. Det här uppdraget har varit en samverkan i sig. Jag vill nämna de myndigheter som har varit med i uppdraget. Det är Arbetsförmedlingen, CSN, Inspektionen för arbetslöshetsförsäkring, ISF, Kronofogden, , , , och . Det här arbetet har alltså inte explicit handlat om bidragsbrott, utan fokus har i stället varit på att se på de felaktiga utbetalningarna. De felaktiga utbetalningarna är ju faktiskt inte samma sak som bidragsbrott. Jag tänkte kort berätta lite grann om vad vi har sett när det gäller de felaktiga utbetalningarna. Vi har gjort, som redovisades här tidigare, en omfattningsstudie där frågan ställdes: Hur stort är problemet med felaktiga utbetalningar? De felaktiga utbetalningar som vi försöker titta på är sådana som vi har konstaterat, men det finns också ett mörkertal där vi inte har sett att det är en felaktig utbetalning. En felaktig utbetalning kan ju både vara för stor och för liten, det ska man komma ihåg. Det går åt båda hållen. Som statssekreterare sade är det väldigt stora osäkerhetsintervall. vill inte gå i god för dem, men det ligger på någonstans mellan 4 och 29 miljarder om man skulle ta med alla osäkerheter som finns. Jag tänker inte redogöra för metoden, men ett antal experter har tittat på och gått igenom varje bidragssystem enligt en viss metod och uppskattat osäkerheten för att komma fram till de här beloppen. En annan uppskattning är att en tredjedel av de här felen är, som vi tror, medvetna fel från allmänheten. Där kan man komma in på vad man kan tro är bidragsbrott. En slutsats som man har varit inne på här tidigare och som jag tycker är väldigt viktig är att jag tror att den här typen av siffror som kommer fram när vi gör de här omfattningsstudierna naturligtvis har ett visst värde, men för att verkligen komma till rätta med bidragsbrotten måste man ned på varje system och titta, för varje system är unikt i sig. Det är konstruerat på ett visst sätt och har helt olika förutsättningar system för system. Därför blir de här aggregerade värdena inte särskilt bra. Då måste man, menar jag, utforma ett tillvägagångssätt så att den myndighet som ansvarar för systemet verkligen ser till att det är effektivt på alla sätt så att det inte blir felaktiga utbetalningar. Den myndighet som har det här systemet måste samverka med de myndigheter som det är lämpligt att samverka med. Det behöver inte vara just de här elva myndigheterna som samverkar, utan det kan vara på något annat sätt man ska samverka. CSN till exempel kanske behöver samverka betydligt mer med universiteten och högskolevärlden än med någon av de andra myndigheterna. Den kanske viktigaste slutsatsen, tycker jag, när det gäller vårt arbete som har bedrivits under är att man måste vara väldigt explicit för att komma till rätta med detta. Varje myndighet måste titta på sina system, ta ansvar för och titta på sina systems unika förutsättningar och samverka med dem som man finner det mest lämpligt att samverka med. Läs gärna rapporten, den kom ! , : Tack för att jag har blivit inbjuden till utfrågningen. Som har framhållits här är åklagarnas arbete självklart viktigt för att bidragsbrottslagen ska få en avsedd effekt. Jag tänkte huvudsakligen uppehålla mig vid bidragsbrottslagens tillämpning. En del brott mot bidragssystemen rubriceras som bedrägeri. Det gäller bland annat en del fall av de allvarliga assistansbedrägerierna. På det området vill jag nämna att vi har ett utmärkt exempel på myndighetsövergripande samarbete mellan , , och . Som också har framhållits av här vill jag påstå att just när det gäller de grova brotten fungerar vårt samarbete mycket väl. (Bild 3) Tittar vi på brotten enligt bidragsbrottslagen, som huvudsakligen består av enklare och mindre allvarliga brott, ser antalet inkomna brottsmisstankar ut så här. Det är alltså en ganska så stor ökning från det att lagen introducerades och framåt. Det motsvarar givetvis inte en ökning av den faktiska brottsligheten. Det handlar om att myndigheterna har blivit bättre på att anmäla och också att den nya lagen har kommit att tillämpas alltmer. (Bild 4) Vi är uppe i ett antal på 7 400 inkomna brottsmisstankar. Vi kan titta på hur de handläggs vidare. Vi kan se att den så kallade lagföringen procentuellt har utvecklats på detta sätt. Med lagföring menar vi den andel av de inkomna brottsmisstankarna som leder till åtal, strafföreläggande eller åtalsunderlåtelse. Åtalsunderlåtelse innebär att man har fastställt den misstänktes skuld i ärendet och registrerar detta i belastningsregistret. Vi kan se att lagföringsandelen har stabiliserats på . Det motsvarar ungefär genomsnittet för de brottsmisstankar av alla typer som kommer in till . Man ska komma ihåg att vi har väldigt många brottsmisstankar där vi har en väldigt hög lagföring. Det handlar till exempel om ringa narkotikabrott och rattfylleri där det finns analysbevis och teknisk bevisning som gör att brottsmisstanken i princip alltid kan leda till åtal, strafföreläggande eller åtalsunderlåtelse. När det gäller bidragsbrotten är det lite besvärligare på det sättet, precis som har framkommit här, att uppsåt eller grov oaktsamhet ska styrkas. Det är precis de bedömningarna som kan göra att inte alla brottsmisstankar leder vidare. Vi har också ett överprövningssystem så att högre åklagare på begäran kan överpröva lägre åklagares beslut att till exempel lägga ned en förundersökning. Det innebär att vi har ett visst internt kontrollsystem och också att en viss andel av nedläggningsbesluten ändras och fallen tas upp igen. (Bild 5) Tittar vi på hur brottsmisstankarna avslutas, det vill säga handläggs, ser fördelningen ut så här. Det visar att det är ett relativt litet antal åtalsunderlåtelser. I de flesta fall där man går vidare väcks åtal. Sedan finns det också ett antal strafförelägganden. I de fall, drygt 1 500 brottsmisstankar, där åtal ej väcks handlar det ofta om att det är svårt att styrka uppsåt eller grov oaktsamhet. I det sammanhanget vill jag också nämna att det handlar om ganska få vårdslöshetsbrott. Det beror på att man ska nå upp till en grov oaktsamhet. Dessutom ska det i de fallen handla om icke ringa belopp. Också där finns en tröskel. Vi försöker att hantera brottsmisstankarna så snabbt som möjligt, men det går inte tillräckligt snabbt. hade vi en genomströmningstid från ett färdigt förundersökningsprotokoll det som kallas FUP med vår terminologi till beslut . har den gått ned för . Jag hoppas att den ska kunna gå ned ytterligare. Genomsnittstiden generellt i myndigheten ligger från färdig förundersökning som levereras från polisen till beslut i åtalsfrågan. Här ligger vi lite över. De ringa bidragsbrotten och brotten av normalgrad är så kallat polisledda. Det är polisen som färdigställer hela förundersökningen och levererar färdigt förundersökningsprotokoll till åklagaren. De grova brotten är åklagarledda. Där är det åklagaren som ger direktiv om hur förundersökningen ska utföras. När det gäller just polisledda förundersökningar ingår de i det vi kallar för mängdbrott. Där har vi ett ganska omfattande arbete pågående. Vi har kommit ganska långt med att effektivisera våra rutiner. Vi har redovisat detta fortlöpande till regeringen. Det handlar i praktiken om att skaffa strukturer som är effektiva och leder till en snabb handläggning. De polisledda förundersökningarna för de så kallade mängdbrotten går i ett särskilt spår och konkurrerar inte direkt med den dagliga handläggningen av andra kanske grövre brott. Det är precis som har framhållit, självklart när man ställer dem direkt mot varandra, att de grövre brotten prioriteras framför de mindre grova. Genom att kunna använda särskilda spår vid handläggningen av mängdbrott där vi utnyttjar möjligheten att bereda ärenden och kanske i viss mån också specialisera handläggningen tror jag att vi kan komma fram till en snabbare handläggning med högre kvalitet. (Bild 6) Ett annat sätt att säkerställa kvaliteten och enhetligheten i handläggningen är att vi har rekommendationer och metodstöd till de enskilda åklagarna som ska handlägga bidragsbrotten och naturligtvis andra brott. På detta område har vi en rättspromemoria med rekommendationer om handläggningen. Det är för att man bland annat ska på ett enhetligt sätt sortera brotten i kategorierna ringa, normalgraden och grövre brott. Det är ett stöd för åklagarna. Jag behöver inte gå igenom beloppen närmare. Jag vill peka på att det är viktigt för enhetligheten. Vi har i våra rättspromemorior också en rekommendation uttryckligen till åklagarna att se till att domar som kommer in vidarebefordras till den anmälande myndigheten och att man också kompletterar domen med ett ärendenummer. Detta är någonting som inte alltid fungerar, som också har framhållit. Det blir på det sättet väldigt svårt för de ingivande myndigheterna att få en bra återkoppling. hoppas jag att det ganska omfattande utvecklingsarbete som sker inom hela rättsväsendet med att knyta ihop våra it-system och få ett strukturerat flöde av information direkt från polisanmälan till åklagare, domstol och så vidare ska leda till betydligt bättre möjligheter att kunna återkoppla till ingivarna. På det sättet kommer det att vara möjligt att genom hela rättskedjan identifiera en enskild brottsmisstanke från ax till limpa och därmed också att kunna återkoppla, från anmälan av den enskilda brottsmisstanken till hur det slutligen gick i domstolen. Vi fortsätter vårt arbete med att utveckla handläggningen av bidragsbrotten. Vi har som vi analyserar, och vi tittar på hur vi kan åtgärda de brister som är framhållna där. Vi har ett samarbete mellan genom vårt utvecklingscentrum i , och . Man kan ta upp frågor där om handläggningen och peka på vilka områden som behöver utvecklas till exempel när det gäller informationsutbyte. Vi har också en utveckling mot en mer strukturerad återkoppling till polisen som är viktig eftersom polisen sköter förundersökningen i majoriteten av dessa ärenden. Det gör vi inom ramen för vårt arbete med att utveckla mängdbrottshanteringen. Vi har skapat strukturerade samverkansforum mellan åklagare och polis på lokal nivå. Vi håller på att utarbeta ett it-baserat system som ska ge polisen återkoppling i de polisledda förundersökningarna om hur dessa hanteras vidare hos åklagare och om eventuella brister i hanteringen hos polisen. Avslutningsvis vill också jag gärna framhålla att vi från sida tillstyrker att man tittar närmare på möjligheterna att införa sanktionsavgifter.