bet · GZ01KU14 · 2012-03-21 00:00:00 — I Mänskliga rättigheter i europeisk praxis (tredje upplagan s. 488) av redogörs för några rättsfall vid där målen rört sexualundervisning. Ett mål gällde sexualundervisning i danska skolor. Domstolen framhöll att det inte var fråga om indoktrinering. Undervisningen gick inte ut på att eleverna skulle uppmuntras till ett visst sexuellt beteende, och den hindrade inte att föräldrarna vid sidan av skolan upplyste barnen om sin syn på sexuella frågor. Som undervisningen var utformad ansåg domstolen att den inte kunde anses strida mot föräldrarnas religiösa och filosofiska övertygelse. Domstolen fäste vikt vid att det fanns möjlighet till hemundervisning och skolgång i privata skolor. I ett annat mål som gällde tillämpade domstolen samma principer. Domstolen hänvisade till att det var fråga om objektiv undervisning och att det i fanns möjlighet att låta barnen gå i privatskolor som ett alternativ till statliga skolor. I skollagen (2010:800) anges i 1 kap. 5 § att utbildningen ska utformas i överensstämmelse med grundläggande demokratiska värderingar och de mänskliga rättigheterna såsom människolivets okränkbarhet, individens frihet och integritet, alla människors lika värde, jämställdhet samt solidaritet mellan människor. Var och en som verkar inom utbildningen ska främja de mänskliga rättigheterna och aktivt motverka alla former av kränkande behandling. Utbildningen ska vila på vetenskaplig grund och beprövad erfarenhet. Enligt 1 kap. 6 § ska utbildningen vid en skolenhet eller förskoleenhet med offentlig huvudman vara icke-konfessionell. Undervisningen vid fristående skolor, fristående förskolor och fristående fritidshem ska enligt 1 kap. 7 § vara icke-konfessionell. Utbildningen i övrigt vid fristående skolor, fristående förskolor och fristående fritidshem får ha en konfessionell inriktning. Deltagandet i konfessionella inslag ska vara frivilligt. I 1 kap. 11 § anges att det för varje skolform ska gälla en läroplan som utgår från bestämmelserna i skollagen. Läroplanen ska ange utbildningens värdegrund och uppdrag. Den ska också ange mål och riktlinjer för utbildningen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om läroplaner. Enligt 7 kap. 2 § har barn som är bosatta i skolplikt. Enligt 7 kap. 19 § får en elev i på begäran av elevens vårdnadshavare befrias från skyldighet att delta i obligatoriska inslag i undervisningen om det finns synnerliga skäl. I förarbetena till 7 kap. 19 § (prop. 2009/10:165 s. 340 f.) anför regeringen: Enligt regeringens mening förekommer det att befrielse medges av hänsyn till elevens speciella inställning och hemmiljö på ett sätt som går längre än vad som varit lagstiftarens avsikt, och utan att försök gjorts att anpassa undervisningen. Av gällande skolförfattningar framgår att undervisningen i skolan ska vara allsidig och saklig samt utformas så att alla elever kan delta, oberoende av elevens och elevens vårdnadshavares religiösa eller filosofiska uppfattning. I skollagen och läroplanerna understryks vikten av en dialog mellan skola och vårdnadshavare. Genom en förtroendefull och fungerande dialog med hemmen kan skolan skapa förståelse för skolans verksamhet och för olika inslag i undervisningen. Skolan bör också tillfälligtvis, om det är rimligt, kunna använda gruppindelning eller andra organisatoriska och pedagogiska åtgärder för att undvika att känsliga situationer uppstår för enskilda elever eller grupper av elever. Det kan t.ex. avse simundervisning där flickor och pojkar skiljs åt. Undervisningen ska dock bedrivas i enlighet med den värdegrund som finns i läroplanerna. Därmed ska det inte förekomma inslag som kan uppfattas som kränkande för någon. Enligt regeringens uppfattning kan därför behovet av en bestämmelse om möjlighet till befrielse från undervisning på dessa grunder ifrågasättas. Det kan dock inte uteslutas att det i vissa utpräglade undantagsfall kan behövas en möjlighet att medge en elev befrielse från enstaka obligatoriska inslag i undervisningen. För att betona att befrielse bara ska komma i fråga i sådana undantagsfall ska befrielse bara kunna medges när det finns synnerliga skäl. Kravet på synnerliga skäl innebär att skälen för befrielse måste vara mycket starka. I sammanhanget framhåller regeringen att den tidigare rätten till befrielse från undervisning i religionskunskap för elever som tillhör vissa trossamfund upphävdes fr.o.m. . Av skollagen framgår att utbildningen ska utformas i överensstämmelse med bl.a. demokratiska värderingar och de mänskliga rättigheterna. Undervisningen ska enligt förarbetena till lagen bedrivas i enlighet med den värdegrund som finns i läroplanerna och därmed ska det inte förekomma inslag som kan uppfattas som kränkande för någon. Mot denna bakgrund avstyrker utskottet motion 2011/12:K300 yrkandena 2 och 3. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om åtgärder mot diskriminering på grund av könsidentitet, könsuttryck och sekulär livsåskådning. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. I motionerna 2010/11:Ju222 av m.fl. (MP) yrkande 4, 2010/11:Ju400 av m.fl. (MP) yrkande 10, 2010/11:Ju401 av m.fl. (V) yrkande 1 begärs att könsidentitet och könsuttryck ska omfattas av diskrimineringsskyddet i regeringsformen. I motionerna anförs att transpersoner är en av de mest utsatta grupperna i samhället när det gäller diskriminering, hets och hatbrott. I motion 2010/11:Ju401 anförs också att lagstiftningen, även om det införts en diskrimineringslag, fortfarande inte ger homosexuella, bisexuella och transpersoner ett heltäckande skydd och att det i regeringsformen bör införas ett skydd mot diskriminering på grund av sexuell läggning och könsidentitet. (S) föreslår i motion 2010/11:K368 att reglerna i regeringsformen om diskriminering på grund av trosuppfattning bör ses över så att även sekulära livsåskådningar såsom veganism omfattas. Motionären anser att religiösa livsåskådningar inte bör vara överordnade sekulära trosuppfattningar; tron att det är fel att döda och äta upp djur när alternativ finns är på inget sätt en mindre stark tro än tron på . Det förekommer enligt motionären att skolor vägrar att servera vegankost till elever. Av 1 kap. 2 § femte stycket regeringsformen framgår att det allmänna ska motverka diskriminering av människor på grund av kön, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös tillhörighet, funktionshinder, sexuell läggning, ålder eller andra omständigheter som gäller för den enskilde som person. I 2 kap. 12 § regeringsformen anges att lag eller annan föreskrift inte får innebära att någon missgynnas därför att han eller hon tillhör en minoritet med hänsyn till etniskt ursprung, hudfärg eller annat liknande förhållande eller med hänsyn till sexuell läggning. Diskrimineringsskyddet i 2 kap. regeringsformen utvidgades till att omfatta sexuell läggning från . Enligt en övergångsbestämmelse gäller dock att äldre föreskrifter, som innebär särbehandling på grund av sexuell läggning, utan hinder av 2 kap. 12 § behåller sin giltighet tills vidare. Sådana föreskrifter får ändras även om ändringen innebär en fortsatt särbehandling. Av förarbetena (prop. 2009/10:80 s. 130) framgår att och i sina remissvar föreslog att samtliga diskrimineringsgrunder som anges i målsättningsstadgandet i 1 kap. 2 § fjärde stycket regeringsformen borde omfattas av diskrimineringsskyddet i 2 kap. regeringsformen. välkomnade en utredning om denna fråga, där även en analys av diskriminering på grund av könsöverskridande identitet och uttryck ingick. RFSL ansåg att könsidentitet och könsuttryck borde föras in såväl i målsättningsstadgandet i 1 kap. 2 § regeringsformen som i det rättsligt bindande diskrimineringsskyddet i 2 kap. regeringsformen. ansåg att det borde övervägas om det rättsligt bindande diskrimineringsskyddet i regeringsformen motsvarar det heltäckande diskrimineringsskydd som artikel 26 i FN:s internationella konvention om medborgerliga och politiska rättigheter ger samt om fler diskrimineringsgrunder ska tas in i 2 kap. regeringsformen. I propositionen anfördes (s. 156) att flera remissinstanser föreslog ytterligare ändringar av det grundlagsfästa diskrimineringsskyddet, bl.a. att det skulle införas fler diskrimineringsgrunder i 2 kap. Det fanns emellertid inte enligt regeringen underlag att behandla dessa förslag i lagstiftningsärendet. I ett par motioner som behandlades av (bet. 2009/10:KU19 s. 46 f.) i samband med lagförslaget begärdes att könsidentitet och könsuttryck skulle omfattas av stadgandet i 1 kap. 2 § regeringsformen om målsättningen för det allmänna att motverka viss diskriminering samt av diskrimineringsskyddet i 2 kap. regeringsformen. Utskottet anförde att en sådan ordning när det gäller 2 kap. regeringsformen förordades från flera håll under remissbehandlingen av betänkande. Vidare anförde utskottet att regeringen i propositionen framhöll att det inte fanns underlag för att i lagstiftningsärendet behandla vissa remissinstansers förslag om fler diskrimineringsgrunder i 2 kap. regeringsformen. Utskottet delade regeringens bedömning i detta avseende och var inte berett att förorda ytterligare skydd i enlighet med vad som föreslogs i motionerna. trädde en ny diskrimineringslag (2008:567) i kraft (prop. 2007/08:95, bet. 2007/08:AU7). Lagens syfte är att motverka diskriminering och på andra sätt främja lika rättigheter och möjligheter oavsett kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder, sexuell läggning eller ålder (1 kap. 1 §). Genom den nya lagen tillkom två nya diskrimineringsgrunder, nämligen könsöverskridande identitet eller uttryck och ålder. Med begreppet könsöverskridande identitet eller uttryck avses att någon inte identifierar sig som kvinna eller man eller genom sin klädsel eller på något annat sätt ger uttryck för att tillhöra ett annat kön (1 kap. 5 §). För att hålla isär denna diskrimineringsgrund från kön har även en definition av kön tagits in i den nya lagen. Med kön avses att någon är kvinna eller man. Diskrimineringsförbud för könsöverskridande identitet eller uttryck gäller alla samhällsområden som lagen omfattar. Lagen innehåller diskrimineringsförbud som gäller arbetsgivare, utbildningsverksamhet, arbetsmarknadspolitisk verksamhet och arbetsförmedling utan offentligt uppdrag, start eller bedrivande av näringsverksamhet, yrkesbehörighet, medlemskap i vissa organisationer, varor, tjänster och bostäder, allmän sammankomst och offentlig tillställning, hälso- och sjukvården, , socialförsäkringen, arbetslöshetsförsäkringen, studiestöd, värnplikt och civilplikt samt offentlig anställning. Vidare innehåller lagen förstärkta förbud mot repressalier och en skyldighet för arbetsgivare, utbildningsanordnare och den som utbildar någon som ska fullgöra värnplikt och civilplikt att utreda och vidta åtgärder mot trakasserier. I förarbetena (prop. 2007/08:95 s. 496) anfördes att könsöverskridande identitet eller uttryck tog sikte på vad som i olika sammanhang kallats transpersoner. Definitionen hade inte några skarpa avgränsningar. Allmänt sett avsågs dels en persons mentala eller självupplevda könsbild, dvs. det som inte utan vidare är iakttagbart för andra, dels hur någon uttrycker sitt sociala kön, exempelvis med kläder, kroppsspråk, smink eller frisyr. Avsikten var att den som identifierar sig eller uttrycker sig som exempelvis transvestit eller intersexuell ska kunna åberopa diskrimineringsförbuden. Dessa kategorier skulle inte ses som en uttömmande lista på vem som kan åberopa diskrimineringsgrunden, utan som exempel. avstyrkte utskottet en motion om grundlagsskydd mot diskriminering på grund av livsåskådning (bet. 2002/03:KU26 s. 30) med hänvisning till tidigare uttalanden. I betänkandet gavs en utförlig bakgrundsbeskrivning av regeringsformens skydd för bl.a. religionsfriheten och andra friheter, regler om opinionsfriheterna och FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna. Utskottet hade tidigare (bet. 1992/93:KU2, bet. 1996/97:KU14) hänvisat till att livsåskådningsfriheten redan skyddas av olika regler i regeringsformen och även till att i den mån begreppet livsåskådningsfrihet inte omfattas av religionsfriheten ger andra fri- och rättigheter som tas upp i regeringsformen ett gott skydd mot icke önskvärda ingrepp. Det kunde enligt utskottet inte heller bortses från eventuella avgränsningsproblem när det gällde att avgöra vad som inryms i begreppet livsåskådningsfrihet. I betänkande 2003/04:KU12 avstyrktes ett motionsförslag om skydd för sekulära livsåskådningar med hänvisning till tidigare ställningstaganden. vidhöll utskottet (bet. 2004/05:KU27) ett tidigare ställningstagande (bet. 2002/03:KU26 s. 44 f.) om skyddet mot diskriminering på grund av könsidentitet. I flera motioner hade man då tagit upp frågan om en utvidgning av det skydd mot diskriminerande lagstiftning som ges i 2 kap. 15 § regeringsformen till att också omfatta bl.a. transpersoner. När det gäller frågan om diskriminering på grund av könsidentitet hänvisade utskottet till att det i förarbetena till den ändring av 1 kap. 2 § regeringsformen man då beslutat om framhållits att uppräkningen av otillåtna diskrimineringsgrunder endast var exemplifierande och inte uttömmande. Det allmänna var alltså skyldigt att motverka diskriminering även på grund av andra liknande osakliga omständigheter som gäller den enskilde som person. Utskottet ansåg mot denna bakgrund att det inte var nödvändigt att utvidga 1 kap. 2 § regeringsformen så att även diskriminering på grund av könsidentitet omnämns. I betänkande 2007/08:KU11 avstyrkte utskottet med hänvisning till arbete motioner om skydd mot diskriminering på grund av könsidentitet och om att förbuden mot diskriminering på grund av trosuppfattning skulle ändras så att de även omfattade sekulära livsåskådningar såsom veganism. Diskrimineringsskyddet i 2 kap. regeringsformen har utvidgats till att också gälla sexuell läggning. Huruvida könsidentitet och könsuttryck bör omfattas av målsättningsstadgandet i 1 kap. 2 § regeringsformen och av diskrimineringsskyddet i 2 kap. regeringsformen prövades i samband med förslaget om en reformerad grundlag. Utskottet var då inte berett att förorda ytterligare skydd i detta avseende. Utskottet finner inte skäl till någon annan bedömning och avstyrker motionerna 2010/11:Ju222 yrkande 4, 2010/11:Ju400 yrkande 10 och 2010/11:Ju401 yrkande 1. I likhet med sina tidigare ställningstaganden anser utskottet att det inte är påkallat med något tillkännagivande om att sekulära livsåskådningar bör omfattas av bestämmelserna om diskriminering i regeringsformen. Utskottet avstyrker motion 2010/11:K368. Kunskap om och en kommission om mänskliga rättigheter Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om kunskap om och en kommission om mänskliga rättigheter. Utskottet hänvisar till pågående arbete med frågorna. Jämför reservation 1 (V). I motion 2010/11:K418 vill m.fl (V) att internationella åtaganden om mänskliga rättigheter ska tydliggöras i lagarna (yrkande 1), att centrala konventioner om mänskliga rättigheter ska införas i svensk rätt (yrkande 2) och att det ska inrättas en nationell kommission om mänskliga rättigheter under (yrkande 3). Motionärerna anför att Delegationen för mänskliga rättigheter har föreslagit att åtaganden om mänskliga rättigheter ska tydliggöras i flera lagar. Detta gäller i första hand sådana regleringar som syftar till att skydda enskilda som är särskilt utsatta eller beroende av det allmännas stöd. Vad gäller införande i svensk rätt av internationella konventioner menar motionärerna att bl.a. konventioner om medborgerliga och politiska rättigheter, avskaffande av rasdiskriminering och diskriminering av kvinnor samt mot tortyr genast kan införas. Vidare skriver motionärerna att Delegationen för mänskliga rättigheter har föreslagit en nationell kommission för mänskliga rättigheter. I motion 2010/11:K424 av (MP) begärs tillkännagivanden om att samhällets förmåga att värna de mänskliga rättigheterna är beroende av en bred kunskap om och förståelse för rättigheterna (yrkande 1) och om att allmänhetens och beslutsfattarnas kunskap om och förståelse för religionsfriheten behöver höjas (yrkande 2). Motionären menar att bristande kunskap om religions- och övertygelsefriheternas innebörd bidrar till ett samhällsklimat där extrema åsikter gynnas. Det blir också lättare för populistiska krafter att driva igenom lagar som exempelvis innebär förbud mot minareter. Vidare anför motionären att hatbrott mot judar, muslimer och andra religiösa och etniska minoriteter är ett växande problem både i och i världen i övrigt. En nationell handlingsplan för mänskliga rättigheter i 2006-2009 I skrivelsen En nationell handlingsplan för de mänskliga rättigheterna 20062009 (skr. 2005/06:95) presenterade regeringen ett antal åtgärder avsedda att främja respekten för de mänskliga rättigheterna . I samband med att handlingsplanen lades fram inrättade regeringen också Delegationen för mänskliga rättigheter i . Delegationen för mänskliga rättigheter Delegationen för mänskliga rättigheter överlämnade sitt betänkande Ny struktur för skydd av mänskliga rättigheter (SOU 2010:70). I betänkandet skriver kommissionen att den har haft som utgångspunkt för sitt arbete och sina överväganden och förslag att de mänskliga rättigheterna, såsom de kommer till uttryck i internationella överenskommelser, är bindande åtaganden för den offentliga sektorn. Förutom att utgöra rättsregler uttrycker de mänskliga rättigheterna också etiska och politiska ställningstaganden av ett slag som är centrala för varje samhälle. Delegationen föreslår att en utredning ska ges i uppdrag att utreda lämpligheten av en inkorporering av fler konventioner om mänskliga rättigheter i svensk rätt. Delegationen föreslår också att bestämmelser som uttryckligen hänvisar till de överenskommelser om mänskliga rättigheter som har åtagit sig att följa ska föras in, i ett förtydligande syfte, i flera befintliga författningar. Detta arbete bör ta sin början dels i några särskilda lagar som reglerar offentlig verksamhet i situationer där människor är särskilt beroende av eller utsatta i förhållande till det allmänna, t.ex. för att de är frihetsberövade, sjuka, befinner sig i flyktingskap eller på annat sätt i behov av samhällets stöd, dels i några författningar av generell betydelse för offentlig förvaltning. För att ansvaret för att beakta de mänskliga rättigheterna även ska förtydligas på ett övergripande sätt i styrningen och tillsynen av offentlig verksamhet föreslår delegationen att bestämmelser som hänvisar till de mänskliga rättigheterna ska föras in i förvaltningslagen och myndighetsförordningen. I betänkandet föreslår också delegationen att det inrättas en nationell kommission för mänskliga rättigheter i . Kommissionen bör ha en oberoende ställning, såsom rekommenderas i principerna, och ett brett mandat att främja säkerställandet av de mänskliga rättigheterna i . Utredningen för utvärdering av nationella handlingsplanen för mänskliga rättigheter Utredningen för utvärdering av nationella handlingsplanen för mänskliga rättigheter överlämnade sitt betänkande Samlat, genomtänkt och uthålligt? En utvärdering av regeringens nationella handlingsplan för mänskliga rättigheter 2006-2009 (SOU 2011:29). I betänkandet föreslås bl.a. att frågan om fler konventioner om de mänskliga rättigheterna än ska inkorporeras i svensk rätt bör utredas i särskild ordning. Vidare föreslår utredaren att regeringen ska påbörja ett arbete med att inrätta ett oberoende nationellt organ med uppgiften att främja säkerställandet av de mänskliga rättigheterna i . Ett sådant organ bör inrättas som en ny myndighet, exempelvis i form av en kommission för mänskliga rättigheter, som lyder under . Utredaren menar att en viktig del i arbetet för att uppnå målet full respekt för de mänskliga rättigheterna är att öka kunskapen och medvetenheten om de mänskliga rättigheterna. Informations- och utbildningsåtgärder för att säkerställa förverkligandet av konventionsåtaganden om enskildas mänskliga rättigheter är dessutom, enligt betänkandet, i sig en del av konventionsåtaganden om de mänskliga rättigheterna. En ökad kunskap om konventionsåtaganden om enskildas mänskliga rättigheter stärker alla människors förutsättningar för att kunna forma sin egen framtid, det vill säga vad regeringen valt att kalla för egenmakt. En enskild individ som inte känner till sina rättigheter och inte förstår i vilket sammanhang hon eller han kan hävda dem, kommer knappast heller att försöka göra det. Information om de mänskliga rättigheterna måste därför också ses som en grundläggande och integrerad del av regeringens fortsatta systematiska arbete för mänskliga rättigheter i . Handlingsplan mot våldsbejakande extremism Regeringen överlämnade skrivelsen Handlingsplan för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism (skr. 2011/12:44). I handlingsplanen redovisas åtgärder som regeringen har vidtagit och avser att vidta för att stärka medvetenheten om demokratin och värna demokratin mot våldsbejakande extremism. Handlingsplanen innehåller bl.a. åtgärder för att öka kunskapen om våldsbejakande extremism, för att förebygga att individer ansluter sig till våldsbejakande extremistgrupper och för att underlätta avhopp för dem som redan har anslutit sig till sådana grupper. Vidare innehåller handlingsplanen åtgärder för att stärka strukturer för samverkan och åtgärder för att motverka grogrunderna för det ideologiskt motiverade våldet. Regeringen avser att genomföra åtgärderna under 20122014. avser att behandla skrivelsen senare i vår i betänkande 2011/12:KU18. Regeringen anför i skrivelsen att skolan är en självklar plats för att nå unga personer. Skolan har i enlighet med den nya skollagen ett tydligt demokratiuppdrag. Demokratiska och mänskliga rättigheter ska genomsyra utbildningen. Denna del av undervisningen är ett viktigt element i skapandet av ett samhällsklimat som präglas av tolerans och är motståndskraftigt mot extremism. Av skrivelsen framgår att regeringen avser att ge Forum för levande historia i uppdrag att sprida metoder och arbetsmaterial för att stärka ungas demokratiska värderingar. Utskottet behandlade i betänkande 2007/08:KU11 motionsyrkanden om införlivande av vissa konventioner om mänskliga rättigheter samt om genomförande av åtgärder som FN:s kommittéer om mänskliga rättigheter rekommenderar. I betänkandet redovisas utförligt tidigare ställningstaganden till liknande yrkanden. Utskottet anförde att det, såsom utskottet har påpekat, var självfallet att har en skyldighet att uppfylla internationella åtaganden. Enligt utskottets mening saknades anledning att frångå den ståndpunkt som utskottet har haft, nämligen att konventioner om mänskliga rättigheter i allmänhet inte kan anses vara lämpade för direkt tillämpning av svenska domstolar och myndigheter. Vidare anförde utskottet liksom tidigare att det var av väsentlig betydelse att det fortlöpande sker en kontroll av att svensk lagstiftning och praxis stämmer överens med ingångna konventioners bestämmelser. Utskottet var i denna del inte berett att frångå sitt tidigare ställningstagande. Utskottet utgick från att det fanns en hög ambitionsnivå hos regeringen när det gällde att följa de rekommendationer som FN:s kommittéer om mänskliga rättigheter lämnar. Med anledning av det anförda avstyrkte utskottet motionerna. I betänkande 2011/12:KU1 behandlades bl.a. ett motionsyrkande om att ombudsmän ska utökas med en ny avdelning med ansvar för övervakning av mänskliga rättigheter i . I motionen framhålls att Delegationen för mänskliga rättigheter i sitt betänkande (SOU 2010:70) föreslog en nationell kommission för mänskliga rättigheter.