bet · H001AU5 · 2012-11-14 00:00:00 — avslog motionerna (prop. 2007/08:168, yttr. 2008/09:AU2y, bet. 2008/09:UU8, rskr. 2008/09:64). Senast frågan om ett socialt protokoll var aktuell i arbetsmarknadsutskottet var i samband med behandlingen av propositionen Åtgärder med anledning av Lavaldomen (prop. 2009/10:48) då utskottet konstaterade att Lissabonfördraget trätt i kraft och att frågan om ett socialt protokoll ansågs vara överspelad. Utskottet avstyrkte de aktuella motionerna (bet. 2009/10:AU5, rskr. 2009/10:211). På förslag av arbetsmarknadsutskottet beslutade om ett tillkännagivande till regeringen om att det krävs nya politiska initiativ av regeringen för att säkerställa utstationeringsdirektivets karaktär av minimidirektiv så att likabehandling av löntagare kan garanteras (bet. 2010/11:AU10, rskr. 2010/11:299). Med anledning av detta tillkännagivande hänvisade regeringen i skrivelse 2011/12:75 till det då aviserade förslaget från kommissionen om ett tillämpningsdirektiv till utstationeringsdirektivet. Regeringen bedömde att det därför inte var ändamålsenligt att ta några särskilda politiska initiativ på EU-nivå för att säkerställa likabehandling av utstationerade arbetstagare och ansåg att saken var slutbehandlad. Kommissionen lade 2012 fram ett s.k. utstationeringspaket som ursprungligen bestod av ett förslag till en ny förordning om utövandet av rätten att vidta kollektiva åtgärder i samband med etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster (KOM(2012) 130 slutlig), kallad , och ett nytt direktiv om genomförande av direktiv /71/EG om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster (KOM(2012) 131 slutlig), i det följande kallat tillämpningsdirektivet. Syftet med förslaget i var att förtydliga allmänna principer och tillämpliga regler på EU-nivå för utövandet av den grundläggande rättigheten att vidta kollektiva åtgärder i samband med friheten att tillhandahålla tjänster och etableringsfriheten, inbegripet behovet av att sammanjämka dem i gränsöverskridande situationer. Efter det att tolv nationella parlament hade framfört s.k. subsidiaritetsinvändningar drog kommissionen tillbaka sitt förslag i denna del. Syftet med tillämpningsdirektivet är att utan att ta upp utstationeringsdirektivet till ny behandling se till att genomförandet, tillämpningen och efterlevnaden av direktivet i EU förbättras och blir mer enhetligt, genom att skapa en gemensam allmän ram med ändamålsenliga bestämmelser och åtgärder, bl.a. för att förhindra och straffa kringgående eller missbruk av bestämmelserna. Direktivförslaget är föremål för förhandlingar mellan medlemsstaterna i rådsarbetsgrupper. Socialdemokraterna anser i motion 2012/13:A392 av m.fl. yrkande 33 att det i EU ska införas ett socialt protokoll som bättre skyddar löntagarnas rättigheter. vill i motion 2011/12:Fi210 av m.fl. yrkande 2 att inför den (då) stundande ändringen i EU:s fördragstext förhandlar fram ett socialt protokoll. anser i motion 2011/12:A275 av m.fl. yrkande 1 att ska verka för ett juridiskt bindande socialt protokoll på EU-nivå. Även i motion 2012/13:Sf207 av m.fl. vill att kräver att EU ska anta ett juridiskt bindande socialt protokoll. Det sociala protokollet ska tydliggöra att grundläggande fackliga rättigheter såsom den fria förhandlings- och konflikträtten samt rätten att fritt teckna kollektivavtal gäller inom unionen och inte får underordnas ekonomiska intressen (yrkande 2). Partiet anser vidare att bör kräva juridiskt bindande garantier för den svenska kollektivavtalsmodellen (yrkande 3). vill i motion 2012/13:A201 av m.fl. yrkande 9 att ska verka för en ändring av EU:s bemanningsdirektiv i en riktning som innebär att medlemsstaterna själva kan besluta om bemanningsföretag ska vara tillåtna på den egna arbetsmarknaden. (S) anser i motion 2011/12:A235 att det är viktigt att markera att svenska villkor och avtal ska gälla på den svenska arbetsmarknaden och betonar betydelsen av en god arbetsmarknadspolitik i tider av ökad globalisering. och (båda S) anser i motionerna 2011/12:A231 och 2012/13:A343 att svårigheterna med gränsöverskridande arbetskraft måste synliggöras och att det är angeläget att ta upp frågan på EU-nivå. Utgångspunkten för den svenska arbetsmarknadsmodellen är att arbetsmarknadens parter träffar kollektivavtal om arbets- och anställningsvillkor. Det grundläggande skyddet inom arbetsrätten är dock lagreglerat men lagstiftningen är i stora stycken dispositiv, vilket innebär att om parterna kommer överens om annat i kollektivavtal gäller det. På det sättet ger den svenska modellen stora möjligheter att göra lokala anpassningar av lagstiftningen, vilket innebär ett reellt arbetstagarinflytande. Modellen har gett goda villkor för löntagarna och konkurrenskraftiga villkor för företagen. En mycket stor majoritet av dem som arbetar på den svenska arbetsmarknaden omfattas av kollektivavtal. Vid en internationell jämförelse skapar den svenska modellen stort utrymme för flexibilitet som den resulterar i låg konfliktgrad när det gäller stridsåtgärder på arbetsmarknaden. Den fria rörligheten inom EU är viktig. Människor ska kunna röra sig fritt och arbeta var de vill inom EU, men det får inte utnyttjas för att pressa ned lönerna, försämra villkoren eller hota rätten att teckna kollektivavtal och får aldrig användas för social dumpning. Lika lön för lika arbete enligt lagar och avtal ska gälla i hela EU. Principen om att svenska kollektivavtal ska gälla på svenska arbetsplatser handlar om att alla arbetstagare ska behandlas lika och om allas rätt till likvärdiga löner och arbetsvillkor oavsett nationalitet. Mänskliga rättigheter, däribland de grundläggande fackliga rättigheterna, måste få ett bättre skydd inom EU. EU:s ekonomiska friheter ska inte överordnas mänskliga rättigheter. Utskottet anser att bör kräva att EU ska anta ett juridiskt bindande socialt protokoll, som tydliggör att grundläggande fackliga rättigheter såsom den fria förhandlings- och konflikträtten samt rätten att fritt teckna kollektivavtal gäller inom EU och att dessa inte underordnas EU:s ekonomiska friheter. Anställda ska bl.a. ha rätt att vidta sympatiåtgärder för löntagare i ett annat land. En sådan femte frihet bör gälla inom hela EU och komplettera dagens fyra friheter på den inre marknaden, som handlar om fri rörlighet för varor, tjänster, människor och kapital. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Motionerna 2011/12:A235 (S), 2011/12:A275 (V) yrkande 1, 2012/13:Sf207 (V) yrkande 2 och 2012/13:A392 (S) yrkande 33 tillstyrks och motion 2011/12:Fi210 (V) yrkande 2 avstyrks. Utskottet övergår nu till frågan om garantier för den svenska kollektivavtalsmodellen och kravet på revidering av bemanningsdirektivet. Utskottet har vid tre tillfällen överlagt med regeringen om den svenska ståndpunkten i förhandlingarna om tillämpningsdirektivet. Regeringen har i dessa sammanhang bl.a. angett att man är positiv till direktivet och att det är en given utgångspunkt i förhandlingarna att värna den svenska arbetsmarknadsmodellen i EU-samarbetet. Utskottet utgår från att regeringen fortsätter att agera för att den svenska arbetsmarknadsmodellen ska beaktas i olika lagstiftningssammanhang inom EU och anser därför inte att särskilda garantier för denna modell är nödvändiga. I motion 2012/13:A201 (V) yrkande 9 noterar utskottet återigen skeptiska inställning till bemanningsföretag. Utskottet delar inte denna uppfattning och ser ingen anledning att verka för ändringar av bemanningsdirektivet i den riktning som föreslår. Utskottet anser mot denna bakgrund att motionerna 2011/12:A231 (S), 2012/13:Sf207 (V) yrkande 3, 2012/13:A201 (V) yrkande 9 och 2012/13:A343 (S) bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om facklig vetorätt. Jämför reservation 11 (V). Om en arbetsgivare vill att någon ska utföra arbete i verksamheten utan att vara anställd där, måste arbetsgivaren underkasta sig vissa särskilda regler i medbestämmandelagen om arbetstagarinflytande (38 §). Reglerna gäller bl.a. vid anlitande av uthyrd arbetskraft. Arbetsgivaren ska på eget initiativ förhandla med den arbetstagarorganisation som arbetsgivaren har kollektivavtal med. Förhandlingsskyldigheten gäller dock inte om den tilltänkta åtgärden i allt väsentligt motsvarar en åtgärd som har godtagits av arbetstagarorganisationen. Enligt 39 § MBL har en arbetstagarorganisation i vissa situationer rätt att förklara att en åtgärd som arbetsgivaren tänkt vidta inte får beslutas eller verkställas av arbetsgivaren. En sådan förklaring brukar kallas arbetstagarorganisationens vetorätt. Rätt till en sådan vetoförklaring föreligger om arbetsgivaren har förhandlat med arbetstagarorganisationen enligt 38 § MBL och den tilltänkta åtgärden kan antas medföra att lag eller kollektivavtal för arbetet åsidosätts eller att åtgärden annars strider mot vad som är allmänt godtaget inom parternas avtalsområde. Vetorätten är alltså inte en generell möjlighet att hindra arbetsgivaren från att anlita annan arbetskraft än de egna arbetstagarna. Det krävs att arbetstagarorganisationen har fog för sin ståndpunkt för att ett förbud mot att fatta eller verkställa beslutet ska inträda (40 § MBL). Vid upphandling enligt lagen (2007:1091) om offentlig upphandling och lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster gäller särskilda regler. anser i motionerna 2011/12:A205 yrkande 3, 2012/13:A4 yrkande 3 och 2012/13:A201 yrkande 12, samtliga av m.fl., att den fackliga vetorätten bör stärkas. Partiet menar att en facklig organisation bör kunna använda vetorätten även om arbetsgivaren brustit i sin förhandlingsskyldighet enligt 38 § MBL. anser att avsaknad av kollektivavtal i sig ska kunna utgöra grund för en vetoförklaring enligt 39 § MBL. (S) anser i motion 2012/13:A314 att det bör göras en översyn av lagstiftningen för att begränsa ett bemanningsföretags möjlighet att hyra ut personal till ett annat bolag i samma koncern, så att lönedumpning och osund konkurrens motverkas. behandlade frågor om facklig vetorätt i betänkande 2009/10:AU5 och hänvisade då till att den svenska arbetsmarknadsmodellen och arbetsrätten generellt fungerar bra. Någon åtgärd ansågs därför inte påkallad. Utskottet finner ingen anledning att nu göra någon annan bedömning och avstyrker motionerna 2011/12:A205 (V) yrkande 3, 2012/13:A4 (V) yrkande 3, 2012/13:A201 (V) yrkande 12 och 2012/13:A314 (S). Företrädesrätt till återanställning vid inhyrning av arbetstagare Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om förstärkt företrädesrätt till återanställning vid inhyrning av arbetstagare. Jämför reservationerna 12 (S) och 13 (V). En av de mest centrala bestämmelserna i lagen (1982:80) om anställningsskydd, förkortad LAS, är 7 § som anger att en uppsägning från arbetsgivarens sida ska vara sakligt grundad. Kravet på saklig grund ska vara uppfyllt både då en uppsägning sker på grund av arbetsbrist efter en driftsinskränkning eller en organisationsförändring och då uppsägningen beror på förhållanden som hänför sig till den enskilda arbetstagaren personligen. I teknisk mening rör det sig om arbetsbrist när en arbetsgivare vill ersätta anställda med maskiner, beslutar sig för att i stället anlita ett bemanningsföretag eller av andra skäl inte anser det befogat att ett visst arbete drivs vidare inom ramen för den egna verksamheten. Om en arbetsgivare vill att någon ska utföra arbete i verksamheten utan att vara anställd och om det finns kollektivavtal på arbetsplatsen gäller som tidigare nämnts särskilda regler i 3840 §§ MBL. En tillsvidareanställd eller tidsbegränsat anställd arbetstagare som har sagts upp på grund av arbetsbrist har enligt 25 § LAS företrädesrätt till återanställning i den verksamhet där han eller hon tidigare varit sysselsatt. Företrädesrätten till återanställning förutsätter att arbetstagaren har varit anställd hos arbetsgivaren sammanlagt mer än . Vid säsongsanställning gäller särskilda regler för företrädesrätt till återanställning. Företrädesrätten gäller från den tidpunkt då uppsägningen skedde och därefter tills har förflutit från den dag då anställningen upphörde. Reglerna för längden på företrädesrätten har varierat över tiden. Om flera arbetstagare har företrädesrätt till återanställning bestäms enligt 26 § LAS turordningen mellan dem enligt motsvarande principer som turordningen vid uppsägning. Reglerna i 22, 25 och 26 §§ LAS är dispositiva på det sättet att avvikelser får göras genom kollektivavtal. Om avtalet inte har slutits eller godkänts av en central arbetstagarorganisation krävs det dock att det mellan parterna finns ett sådant avtal i andra frågor. Socialdemokraterna anser i motion 2012/13:A3 av m.fl. att det ska framgå av den nya uthyrningslagen att ett kundföretag inte får hyra in arbetstagare om arbetskraftsbehovet kan tillgodoses genom anställning av arbetstagare som har företrädesrätt till återanställning i verksamheten enligt 25 § LAS (yrkande 2). vill i motion 2012/13:A4 av m.fl. att regeringen ska återkomma med en tydlig skrivning i LAS där det uttryckligen framgår att det inte är tillåtet att hyra in arbetstagare från bemanningsföretag när det finns tidigare anställda som har företrädesrätt till återanställning och att det även tydliggörs i uthyrningslagen (yrkande 4). Ett yrkande om en sådan skrivning i LAS framställs även i partiets motioner 2011/12:A205 yrkande 1 och 2012/13:A201 yrkande 10, båda av m.fl. I följande enskilda socialdemokratiska motioner ställs det krav på att LAS bör ändras så att en arbetsgivare inte kan säga upp arbetstagare och hyra in ersättare via bemanningsföretag som deras företrädesrätt till återanställning fortfarande kan göras gällande: 2011/12:A283 och 2012/13:A261 av och , 2011/12:A293 och 2012/13:A317 av i och , 2011/12:A320 yrkande 2 av och 2012/13:A310 av m.fl. (S) anser i motion 2011/12:A320 yrkande 1 att en arbetsgivare inte ska kunna använda sig av bemanningsföretag för att kringgå reglerna för anställningstrygghet och turordningsreglerna. (S) menar i motion 2012/13:A208 att lagstiftningen behöver ses över så att en arbetsgivare inte godtyckligt kan säga upp arbetstagare för att ersätta dem med inhyrd personal. Även (S) vill i motion 2012/13:A229 få till stånd en översyn av lagstiftningen med inriktningen att införa ett förbud mot att säga upp tillsvidareanställda arbetstagare och ersätta dem med personal från bemanningsföretag. Flertalet av motionerna i detta avsnitt tar sikte på situationen när en arbetsgivare säger upp anställda på grund av arbetsbrist trots att arbetsgivaren fortfarande har behov av arbetskraft eller när det efter en uppsägning åter uppstår ett behov av arbetskraft och arbetsgivaren i detta läge hyr in arbetskraft i stället för att återanställa uppsagda arbetstagare med företrädesrätt till återanställning. I flertalet motioner görs det gällande att detta är ett kringgående av LAS. Vidare ställs det krav på att man bör begränsa arbetsgivares möjlighet att hyra in arbetskraft i sådana situationer. Det förekommer motionsyrkanden om att reglera frågan både i den nya uthyrningslagen och i LAS. Utskottets utgångspunkt är att företag ska agera i överensstämmelse med gällande lagar och avtal. Om det som beskrivs i motionerna skulle vara fråga om att kringgå gällande regelverk, och var gränserna i så fall går, är ytterst en fråga för domstol att pröva. Utskottet kan dock konstatera att arbetsbrist utgör saklig grund för uppsägning enligt LAS. Det finns inget uttryckligt förbud för en arbetsgivare att tillgodose sitt behov av arbetskraft genom att anlita ett bemanningsföretag i stället för att anställa arbetstagare. Om det finns kollektivavtal på en arbetsplats gäller dock, som framkommit ovan, särskilda regler i MBL som bl.a. föreskriver en skyldighet för arbetsgivaren att förhandla med arbetstagarorganisationen och en s.k. vetorätt för arbetstagarorganisationen. Reglerna har kommit till för att hindra att lagar och avtal kringgås. Utskottet framhåller att denna skyldighet är mer omfattande vid inhyrning av arbetskraft än i andra situationer när en arbetsgivare avser att låta någon utföra visst arbete för hans eller hennes räkning. Utskottet anser att det är viktigt att företrädesrätten beaktas och utgår från att arbetsgivare tillämpar lagar och kollektivavtal på ett korrekt och ansvarsfullt sätt. Utskottet välkomnar att regeringen i propositionen har angett sin avsikt att noga följa utvecklingen på området och vidta åtgärder om den anser att det behövs. Utskottet har erfarit att regeringen avser att tillsätta en utredning som ska kartlägga eventuella problem när det gäller företrädesrätten till återanställning enligt LAS i samband med att arbetstagare hyrs in från bemanningsföretag. Något initiativ från sida kan därför inte anses påkallat med anledning av motionerna 2011/12:A205 (V) yrkande 1, 2011/12:A283 (S), 2011/12:A293 (S), 2011/12:A320 (S) yrkandena 1 och 2, 2012/13:A3 (S) yrkande 2, 2012/13:A4 (V) yrkande 4, 2012/13:A201 (V) yrkande 10, 2012/13:A208 (S), 2012/13:A229 (S), 2012/13:A261 (S), 2012/13:A310 (S) och 2012/13:A317 (S), som därför avstyrks. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Lag om uthyrning av arbetstagare m.m., punkt 1 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: antar regeringens förslag till 1) lag om uthyrning av arbetstagare utom i den del som avser 3 §, 2) lag om ändring i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet med den ändringen att i förslagets 38 § ska bytas ut mot 2012, 3) lag om ändring i lagen (1993:440) om privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft och 4) lag om ändring i lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare med den ändringen att i förslagets 5 och 10 §§ ska bytas ut mot 2012. Därmed bifaller proposition 2011/12:178 punkt 3 och motion 2012/13:A5 av (SD) yrkande 1 och bifaller delvis proposition 2011/12:178 punkterna 1, 2 och 4. Vi i är i huvudsak positiva till förslaget om en lag om uthyrning av arbetstagare. Det finns dock delar av lagförslaget som partiet motsätter sig. Bemanningsföretaget ska enligt förslagets 6 § garantera uthyrda arbetstagare minst de grundläggande arbets- och anställningsvillkor som skulle ha gällt om arbetstagaren anställts direkt av kundföretaget för att utföra samma arbete. Detta ställer sig bakom, eftersom de uthyrda arbetstagarna då inte tvingas arbeta för sämre lön och enligt andra villkor än de anställda i kundföretaget. Regeringen föreslår dock i 3 § att avvikelser från 6 § får göras genom kollektivavtal om det slutits eller godkänts av den centrala arbetstagarorganisationen. Vi i menar att denna möjlighet till stor del urholkar förslaget i 6 § eftersom det ger ett förhandlingsöverläge för arbetsgivaren gentemot arbetstagarorganisationen. De alternativ som arbetstagarorganisationen ofta ställs inför är att acceptera antingen sämre lön och villkor eller arbetslöshet för arbetstagarna. Genom att ta bort möjligheten till avvikelser i förslagets 3 § garanteras alla uthyrda arbetstagare likabehandling med de anställda i kundföretaget. Därför anser jag att förslagets 3 § bör strykas. Det innebär att jag tillstyrker motion 2012/13:A5 (SD) yrkande 1 och avstyrker proposition 2011/12:178 punkt 1 i den delen som avser förslagets 3 §. Propositionens punkt 3 tillstyrks helt och punkterna 2 och 4 tillstyrks delvis. Stadigvarande arbetskraftsbehov, punkt 2 (S) av (S), (S), (S), (S), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2011/12:A335 av m.fl. (S) yrkande 17 och 2012/13:A3 av m.fl. (S) yrkande 1 och 2011/12:A205 av m.fl. (V) yrkande 2, 2012/13:A4 av m.fl. (V) yrkande 2 och 2012/13:A201 av m.fl. (V) yrkande 11. Vi socialdemokrater anser att bemanningsbranschen är här för att stanna och att bemanningsföretagen kan fylla en viktig funktion på arbetsmarknaden. Trots det har vi sett en rad problem och missförhållanden som måste åtgärdas. Vår slutsats blir därför att bemanningsbranschen bör regleras genom lagar och kollektivavtal på ett sätt som motsvarar resten av arbetsmarknaden. Bemanningsföretagen ska bidra till flexibilitet på arbetsmarknaden, inte till att dumpa lönerna eller sätta anställningstryggheten ur spel. Vi välkomnar därför propositionen och anser att den nya lagen om uthyrning av arbetstagare innebär viktiga förbättringar. Propositionen har dock en del brister. Vi vill därför förstärka den nya lagen med bl.a. en bestämmelse om att en arbetsgivares stadigvarande arbetskraftsbehov i normalfallet ska tillgodoses genom anställning av egen personal och inte genom inhyrning. Den som är uthyrd har sin trygghet och sina rättigheter i förhållande till sin arbetsgivare, dvs. i förhållande till bemanningsföretaget, och endast i mycket begränsad omfattning i förhållande till kundföretaget. Detta är i grunden en bra ordning men om ett bemanningsföretag svarar för ett kundföretags stadigvarande arbetskraftsbehov kan det uppstå problematiska situationer. Till exempel har den uthyrde arbetstagaren inte rätt till information inför kommande omorganisationer i kundföretaget, och arbetsmiljöansvaret är splittrat mellan bemannings- och kundföretaget. Bestämmelsen om att ett kundföretag inte får hyra in arbetstagare för att tillgodose ett stadigvarande arbetskraftsbehov bör göras dispositiv för att underlätta flexibla lösningar genom kollektivavtal mellan arbetsmarknadens parter i enlighet med den svenska modellen. Det som anförts om att införa en dispositiv bestämmelse i uthyrningslagen om att en arbetsgivares stadigvarande arbetskraftsbehov i normalfallet ska tillgodoses genom anställning av egen personal och inte genom inhyrning av arbetstagare, bör som sin mening ge regeringen till känna. Det innebär att vi tillstyrker motionerna 2011/12:A335 (S) yrkande 17 och 2012/13:A3 (S) yrkande 1. Stadigvarande arbetskraftsbehov, punkt 2 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2011/12:A205 av m.fl. (V) yrkande 2, 2012/13:A4 av m.fl. (V) yrkande 2 och 2012/13:A201 av m.fl. (V) yrkande 11 och 2011/12:A335 av m.fl. (S) yrkande 17 och 2012/13:A3 av m.fl. (S) yrkande 1. sker uthyrning av arbetstagare i allt större utsträckning för att tillfredsställa ett permanent arbetskraftsbehov hos kundföretag. Att hyra in arbetskraft permanent innebär ett missbruk av bemanningsföretag och skapar problem på arbetsmarknaden. Relationerna vid uthyrning är mer komplicerade än förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare eftersom också en tredje part, det inhyrande företaget, är inblandat. Det försvårar möjligheterna att driva en effektiv facklig verksamhet. Det gör det svårare för de fackliga organisationerna att värna arbetstagarens arbets- och anställningsvillkor och att undvika godtycke och diskriminering. Det är också svårare för anställda i ett bemanningsföretag att få det inflytande i arbetslivet som de har rätt till, och de har också ofta mindre möjlighet att ta del av kompetensutveckling. Regeringen och utskottsmajoriteten anser inte att det finns tillräckligt starka skäl för att föreslå att det inte ska vara tillåtet med permanent uthyrning. Vi i delar inte den uppfattningen. Med anledning av vad som anförts ovan anser vi i att den föreslagna lagen om uthyrning av arbetstagare bör tillföras en bestämmelse om att det inte ska vara tillåtet att använda inhyrning för att tillgodose permanenta arbetskraftsbehov i kundföretag. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det innebär att jag tillstyrker motionerna 2011/12:A205 (V) yrkande 2, 2012/13:A4 (V) yrkande 2 och 2012/13:A201 (V) yrkande 11. Likabehandlingsprincipen för uthyrda arbetstagare m.m., punkt 3 (SD) av (SD).