bet · GZ01FiU24 · 2012-06-11 00:00:00 — Ska vi tro artikelförfattaren svarar även att man valde att tacka nej till erbjudandet bland annat av hänsyn till regleraren som uttrycker sig i artikeln. Jag undrar så klart vad som ligger bakom detta och om det är så att i alla fall eventuellt hade agerat annorlunda om och hade haft en annan uppfattning i frågan. (V): Jag börjar med att ställa en fråga till . Den konkurrenslagstiftning vi har verkar på ett sätt vara rätt uddlös i och med att säger att vi har en oligopolistisk struktur på bankmarknaden. Jag skulle vilja ha en kommentar till detta påstående och också höra om anser att det behövs en form av särlagstiftning i konkurrenslagstiftningen just för banksektorn, eftersom banker kan växa sig så pass stora att de blir helt dominerande på marknaden och därmed också får konkurrensfördelar som andra bankaktörer inte har. Min andra fråga går till . Ni driver ju frågan om sparbanksbevis, som är ett sätt för bygdens befolkning att bli delägare i en sparbank och på så sätt få in mer kapital i bankerna men även se till att delägandet blir spritt, så att säga. Hur stor betydelse har sparbanksbeviset för att fler sparbanker ska kunna etablera sig? Sedan kan jag så klart inte låta bli att ställa några frågor till den ansvarige ministern. Jag passar alltså på att göra det också. Den första handlar om sparbanksbevis. Regeringen tillsatte en internutredning efter att hade agerat i frågan på olika sätt. Denna utredning har dragit ut väldigt mycket . är den försenad, vilket man kan skylla på finanskrisen. Men borde den bli klar, och vill jag veta när och ungefär hur finansmarknadsministern ser på förslaget. Den andra frågan jag har till finansmarknadsministern handlar om konkurrenslagstiftningen. Finansmarknadsministern brukar säga att det är en sympatisk tanke med delning av banker, vilket vi har föreslagit, men att det kanske inte är så lätt att genomföra. En ändring av konkurrenslagstiftningen skulle dock vara ett sätt att i alla fall delvis nå samma mål, det vill säga att minska storbankernas storlek. Jag skulle alltså vilja höra hur finansmarknadsministern ser på detta. Den tredje frågan handlar om bankkonkurrens. Den finansiella infrastrukturen är ju rätt avgörande för vad man får för bankkonkurrens, och vet vi att det är bankerna själva som äger den. Vore det inte mer rimligt att det offentliga ägde den finansiella infrastrukturen och därmed skapade fri tillgång till den, så att man faktiskt hade möjlighet att starta nya banker? (KD): Jag har enbart två frågor. Att öka konkurrensen inom denna sektor innebär att man måste öka transparensen och jämförbarheten utifrån konsumentens perspektiv. Jag riktar mig till på och på och funderar: Är det inte dags nu att införa jämförpriser på finansiella produkter, att dra i gång detta arbete i skarpt läge? Vi behöver ju knappt gå utanför dörren här för att bland taxibilarna snabbt kunna avgöra om vi vill betala eller för en jämförbar resa. Det alternativet finns. Är det inte dags att föra in detta ordentligt? , du kan ju föregå med gott exempel här och dra i gång ett sådant arbete i din bank så att man kan jämföra era produkter. Det är ju fritt fram att göra så utan att vi behöver ta till någon lagstiftning. Den andra frågan riktar sig specifikt till dig, du får nu stå till svars för storbankerna här. Varför smyger ni med den kanske bästa sparform som finns för konsumenten , nämligen att amortera på sina bolån? Det är nästan den bästa sparform du kan välja, men när jag går till banken är det inte det första man erbjuder. I stället är det när jag själv påpekar det som det kommer fram i smyg att ja, visst är det bäst. Varför erbjuder ni inom banksektorn inte detta och går fram med det ur ett konsumentperspektiv, om man nu vill företräda konsumenterna och stå upp för dem? Ordföranden: i denna runda är det så att alla inte har fått frågan, men alla panelister ska ändå få chansen att yttra sig. Detta kommer också att bli era avslutande inlägg, ser jag på klockan. , : Det var ingen fråga som var direkt riktad till i det här avseendet, men när det gäller frågeställningen om och hur det ser ut i den europeiska finanssektorn kan jag bara konstatera att vi inte har en finanskris i . Vi har ett fungerande bankväsen, och vi har ett bankväsen som kan hantera sin egen upplåning. Då föreligger inget särskilt behov av att vi i just detta sammanhang skulle behöva hantera frågan på något annat, särskilt sätt. Det är väldigt bra att det är på detta sätt när det gäller svenska förhållanden, för det är många andra i som har betydligt större problem och kämpar med dem. , : När det gäller hushållens sparande kommer en del tillbaka när vi pratar om svenska banker och den sårbarhet som finns där till att svenska banker är mer beroende av marknadsfinansieringen än vad andra banker är internationellt. Det beror på att vi i har ett sparande som det till väldigt stor del är mer risk i än ett vanligt banksparande. Vi har i en lång tradition av att till exempel spara i fonder, alltså ha ett mer sofistikerat sparande. är det så att vi som kunder kanske tror att vi är lite mer sofistikerade än vi är, och vi har ganska mycket risk i det finansiella sparandet. En av de saker vi tycker är glädjande i den bolåneundersökning vi precis har gjort är att vi ser att vi börjar få en amortering på de riktigt höga nivåerna. Det är som sagt en väldigt bra form av sparande. I slutändan är det väl dock så att så länge vi som konsumenter tror att vi kan få väldigt hög avkastning kanske kanske vi inte tycker att det är rationellt att amortera, utan då är det bättre att spara i produkterna. Det är också det som skapar grogrunden till att det kommer in aktörer, i många fall kanske oseriösa aktörer, som försöker erbjuda väldigt riskfyllda placeringar till kunderna. Vår höga grad av sofistikation och vårt ibland kanske för stora självförtroende, eller vår för stora tro på möjligheten till hög avkastning, är det som gör att vi blir sårbara och står med stora risker i de svenska hushållen. Det finns därför all anledning att vara noggrann och att även från bankernas och de andra aktörernas sida redogöra för de risker som ändå finns på ett korrekt sätt hög avkastning innebär även en högre risk. Många säljare av finansiella tjänster fokuserar framför allt på den högre avkastningen. Jämförpriser är en bra idé, och det finns på en del områden. Vi har haft det här med effektiv ränta och annat i . Sedan är det mycket komplexa instrument, och det är ganska svårt att få till dem. Vi har försökt att jobba med branschen för att få till en bättre redovisning av kostnaderna. Vi har lyckats få enhetlighet kring fondavgifterna, men där har vi inte kommit så långt som vi vill komma. Vi har diskuterat med försäkringsbolagen om att göra tydligare faktablad där man lättare kan få information. Det har dock funnits ett motstånd från branschens sida, för transparens är inte alltid det de vill ha. Det är nämligen inte alltid det ligger i deras intresse att kunden faktiskt förstår vad det innebär i form av kostnader. Där tror jag att vi måste tänka om och kanske inte vänta in branschen lika mycket. Vi har börjat göra vissa aktiviteter där vi går före eftersom vi tröttnar på branschen, som vi i vissa fall upplever som motsträvig. Som var inne på har vi konsumentbyråerna, som är väldigt bra informationskällor där man kan få väldigt mycket av pristransparensen. Där kan vi bara tycka att det är lite sorgligt att det är just på bank- och fondområdena, som är så oerhört viktiga, som det har visat sig vara absolut svårast att finansiera denna typ av verksamhet som i det stora hela står för ganska små belopp. , : Angående sparandet och att vara tydlig med korrekt information är en sak vi har gjort på banken att gå ifrån att jämföra med index. Där känner vi nämligen att många kunder går fel. Jag tror också att medierna har ett visst ansvar det talas om bästa fonden senaste månaden eller . Då vet man att man antagligen ska sälja den fonden på en gång, för den kommer inte att kunna prestera lika bra. Vi har börjat en dialog med våra kunder om vilken riskprofil de vill ha. Vad är statslåneräntan? Vad är reporäntan? Hur länge kan de tänka sig att binda sina pengar? Vad förväntar de sig? Det är lite utmanande även för personalen att utmana kunderna och fråga, för som var inne på hoppas ju alla få kanske . För ett säkert sparande pratar vi i stället kanske . Det handlar nog alltså om mognad. Inget ont som inte har något gott med sig; kanske har finanskrisen lärt oss alla att det är lite tillbaka till basics igen. Det är viktigt att veta vad man har och hur saker och ting ser ut. Det finns inget fantastiskt sparande utan risk som är långt över vad statsobligationerna ligger på, utan då innebär det att man tar lite risk. Det finns flera orsaker till att valde att inte ta del av repan. Ett beslut var naturligtvis att vi för egen maskin klarar att låna upp pengar på tre, fem och . Ja, det är dyrare än det repan erbjöds till, men som jag försökte säga i min presentation: Någonstans är banker förtroende, och någonstans är det otroligt viktigt att tala om att man genom hela finanskrisen klarade av att finansiera sig själv. Lika viktigt var detta faktiskt i . Vi deltog inte aktivt i något program. Även om stödet fanns som ett skyddsnät för alla tog vi inte aktiv del av något stöd. Det tror jag har varit viktigt långsiktigt. Vi hade naturligtvis samtal med både och , och där var ett gemensamt tycke att behövde man inte låna pengar skulle man inte heller göra det för att göra ren finansiell vinst. Sedan ska jag också säga att man för att låna pengar också ska sätta av säkerheter för lånet, så man binder upp delar av sin bank . Det kan man också fråga sig om man tycker är bra eller dåligt. Det var alltså så vi kom fram till detta beslut. Jag har en kort kommentar till oligopolet och att det är få banker. Det är klart att vi som själva driver en bank känner att konkurrensen är oss i hälarna , och vi känner att kunderna har många valmöjligheter. Jag vet inte hur många branscher det finns, till exempel om jag tittar på min elräkning eller på vad jag finansierar för olika saker, men det finns ändå ett tiotal eller fjortontal olika banker som erbjuder till exempel bolån och olika sparanden. Bankerna tjänar naturligtvis också pengar på väldigt mycket annat. Av SEB:s vinst är från bolån. är från den svenska kontorsservicen. Man kan ibland kanske få intrycket att det är de svenska konsumenterna som är den stora delen av vinsten, men så är faktiskt icke fallet. I stället är det många andra saker som gör att vi får vår vinst. En stor del för är den stora företagssidan. Jämföra priser tror jag faktiskt att man kan göra mer på, och där försöker vi göra mer. Däremot är det ibland även svårt för oss att veta hur andra banker prissätter sina tjänster och produkter. Vi valde att tidigt gå ut med att visa hur vi prissatte bolån. Jag kan vara öppen här och säga att jag misströstade jag förstod inte varför vi var den enda banken som visade detta. Vi fick mycket kritik från kunder och medierna, som bara kunde se vad gjorde. Vi kände oss ganska uthängda genom att vi var den enda banken som var ute med detta, och det blev faktiskt en ganska negativ reaktion. När vi ifrågasatte det gick vi tillbaka och tittade, och då kom vår kontorschef tillbaka och sade att det är över 250 000 som tittar på SEB:s hemsida angående bolåneränta. Någonstans spelade alltså detta stor roll, så vi valde att fortsätta med det. är det en bank till. är det alltså lite svårt att gå före, men har vi kommit fram där. Det kanske finns fler tjänster där vi ska vara mer öppna med vad de kostar. Avslutningsvis, angående amortering: Jag håller med om att det bästa är att spara till sig själv. Om man lånar hos oss alltså mellan , där bolånetaket ligger kräver vi att man amorterar det . Vi går också in och räknar hela bolånet när man tar ett lån i banken, och hela lånet ska amorteras . Det är , men det är ungefär där vi har sett historiskt att det ligger. Det finns alltså en uppmuntran att faktiskt diskutera amortering från det att man tar sitt lån, och det har blivit bättre. Det kan säkert pressas på ytterligare. , : Jag ska börja med att besvara Per Åslings fråga om utlåning i ECB. Det finns nog ett inslag av blåögdhet här. Jag tror att våra medlemsbanker hade uppfattningen att det inte fanns möjlighet att låna pengar i ECB till eftersom de inte är medlemmar i banken. När vi hade den akuta finanskrisen och gjorde riksdag några liknande, om än mindre, faciliteter jag vill minnas att det var hundra miljarder. Där hade sparbankerna inte möjlighet att låna direkt av , beroende på att vi inte var medlemmar i riksbanksclearingen. Däremot kunde man indirekt dra nytta av faciliteten via samarbetet med . Därmed kommer vi över på kostnaden för upplåning. Det är som jag beskrev i mitt inledningsanförande så att sparbankerna har en bra balans mellan inlåning och utlåning. I allt väsentligt finansierar man alltså sin utlåning med inlåningsmedel och ansamlat eget kapital. Sedan är det bolånestocken. Det blir lite komplext, för i ett traditionellt bankföretag har man hela engagemanget i sin balansräkning. Det har alltså inte sparbankerna, utan de har lån på tillgångssidan. Det är blancolån och företagslån det är all annan utlåning än hypotekskrediter och så har de eget kapital, andra eventuella likvida tillgångar och så. På skuldsidan har de inlåning och eget kapital. Där råder det en väldig balans, så sparbankerna behöver inte gå ut och finansiera sig. De har inte den kostnaden, med det undantaget att de har ca 158 miljarder av upplåningsbehov. Det avser sparbankernas andel av hypoteksaffären. Där är vi beroende av hur det fungerar. Då är det så att det fungerar alldeles utmärkt när det går bra. När det är tuffa tider är det naturligtvis sämre att vara beroende av en i denna betydelse extern aktör, men även med den kris vi har genomlevt har det fungerat. Det har naturligtvis varit lite gnissel, justeringar av internräntor och så vidare, men det har fungerat. Det är förvisso så att det finns en risk. Sparbankerna har ett ganska stort beroende av i detta samarbete, men lyckligtvis har också ett beroende av sparbankerna. Det känns alltså som att det fungerar. Jag glider över till fråga om sparbanksbevis. Jag delar nyfikenheten på frågan. Jag konstaterar att det inte har hänt något trots att har förflutit. har frågan inte avfärdats, och det är vårt halmstrå. Jag uppfattar att frågan då och då kommer upp i denna typ av forum, och det är väl lite blåögt men jag glad så länge den inte är avfärdad. Man kan dock säga att det som började med en iver i denna fråga kanske närmar sig gränsen till otålighet. Det är dock inte akut. Det var din andra fråga, hur stor betydelse detta har. Det är alltså inte så att sparbankerna desperat behöver ett sätt att förstärka sin kapitalbas. Sparbankerna klarar de nu kända kapitaltäckningskraven, både de befintliga och de som kommer i CRD IV såvitt de är kända . För framtida tillväxtpotential, där din fråga var om etablering, är det däremot klart att om det fanns en finansieringsmöjlighet som betyder att en viss del av bankens balansräkning kan finansieras av lokala investerare det är man beroende av för att bli en lokal bank skulle det vara bra. Frågan är alltså inte akut, men den är aktuell. Jag blir väldigt nyfiken på svaret . Ordföranden: vi går vidare ska jag bara kort säga att vi inte får sammanträda efter . Jag säger det inte för att stressa någon, men kammaren sammanträder då och vi måste hålla tiden ganska skarpt. , : Jag har en jättesnabb kommentar till hur hushållen sparar. Det är som ni har sagt att svenska hushåll i förhållande till många andra länders hushåll fortfarande sparar väldigt mycket i fond- och pensionssparande. Det som är intressant är dock att man har sett en väldigt stark renässans för vanligt banksparande. Som andel av det totala sparandet hos hushållen har det ökat från , och i absoluta tal har det nästan fördubblats från 600 miljarder till nästan 1 200 miljarder. Det är alltså en ganska dramatisk utveckling vi ser när det gäller vanligt, traditionellt banksparande. , : Som svar på frågor om tillräckligheten eller inte av konkurrenslagstiftningen som den ser ut kan jag börja med att säga att vi i substans har en konkurrenslagstiftning som väl motsvarar den som finns i övriga . Den är väl utvecklad även i vidare internationella jämförelser. Processuellt och institutionellt finns det skillnader. De flesta av våra systermyndigheter i , till exempel, har egen beslutanderätt i att bötfälla företag för kartellverksamhet. Det har vi inte i . Det finns kanske även en viss skillnad i synen från branscher på hur skarpa tänder en myndighet har, om man har eller inte har en egen beslutanderätt i sådana frågor. Denna marknad är en oligpolmarknad, som jag har konstaterat och som nämnde. Ett oligopol kan fungera väldigt bra, och ett oligopol kan fungera ganska dåligt ur konkurrenssynpunkt. Det finns mycket forskning på detta och vad som påverkar om man får det ena eller andra utfallet. Det är mycket saker som om det finns tillträdesmöjligheter för nya aktörer och hur höga etableringshindren egentligen är. Det var det jag var inne på tidigare: Det finns stora anledningar att ha en restriktivitet i att tillåta för mycket infrastruktursamarbete mellan de etablerade bankerna, vilket kan verka hindrande för nytillträde. Det finns naturligtvis också en utmaning. I många oligopolsammanhang är svaret att vi ska öppna gränserna och ha större internationell konkurrens. Vi ser väldigt lite internationell konkurrens. Man lånar inte pengar till sin bostad från en tysk bank, även om räntorna är betydligt lägre och det naturligtvis finns en hel massa kloka anledningar till det. Just att det är svårt att öppna gränserna som ett svar på oligopolproblematiken kanske innebär att vi ska vara ännu tydligare på övriga tillträdesfrågor. , : Det ställdes en fråga om jämförelsepriser. Det är precis som beskriver; marknaden är motsträvig till detta. Transparensen på marknaden är också väldigt dålig. Därför är det glädjande att det beskriver, att man ger sig ut och talar om vad det kostar i kronor, är ett tecken på en marknad som kanske börjar fungera. Det blir också lätt för konsumenterna att jämföra 250 000 går in och läser på deras hemsida. Det är otroligt positivt. Fortsätt med det! , finansmarknadsminister: ett allmänt inlägg i oligopoldebatten: Jag håller i viss utsträckning med om att det ändå finns någon typ av konkurrens i banksektorn. Det är svårt att tala i termer av antal banker. Jag brukar ta fondbranschen som ett exempel de fonder en svensk har tillgång till genom nätet är säkert uppe i tio tusentals fonder över världen. Trots att det är så otroligt många typer av fonder och trots en teknologisk revolution har vi inte fått se något pristryck på fonderna i branschen, substantiellt sett, . Det är alltså inte säkert att det blir bättre konkurrens av att det är väldigt många, utan konkurrensbegreppet är svårare än så. Det handlar om det vi har varit inne på, konsumentmakt och asymmetri mellan köpare och säljare, och det är svårare att komma åt än att bara tro att det hjälper med fler aktörer. För att sedan svara på frågor tror jag att det finns värden i olika typer av banker och olika typer av associationsformer. Jag tror att det finns ett värde i sparbanksidén, det vill säga lokal kännedom om företag och privatpersoner för att därigenom kanske göra bättre kreditupplysningar än andra. Jag skulle gärna se en ökad sparbanksrörelse i . Om det finns speciella hinder för detta är jag mer än villig att diskutera det. När det gäller sparbanksbevisen handlar det i första hand inte om finanskrisen utan om juridiska problem, vilket har lett till att utredningen tyvärr inte är klar. Jag har tyvärr inget svar på när den kommer. Men det jobbas intensivt, och vad jag har förstått har man stött på juridiska problem. Beträffande delning av banker är jag fortfarande tämligen skeptisk till den åtgärden. Tanken är att göra en kundorienterad bank som man har hjärnkoll på och en investmentbank som får segla i väg hur den vill. En sådan uppdelning skulle inte ha hjälpt oss i Lehmankraschen. Den skulle ha slagit till med förfärande styrka i vilket fall som helst. Jag tror att dessa investmentbanker, som man ska kunna låta göra lite vad de vill, kommer att bli så stora, och är så stora, att de är ett hot mot finansiell stabilitet i vilket fall som helst. Därför tror jag mer på den väg som man har valt, åtminstone i EU, nämligen att en höjd kapitaltäckning på hela bankkoncernen är att föredra. När det gäller infrastrukturen för bankerna måste jag säga att jag inte är helt uppdaterad på den frågan. Men vad jag förstår fungerar infrastrukturen för den svenska finanssektorn väl, och jag har inte sett några hinder för nyetableringar vad gäller infrastrukturen. Men om eller andra har andra uppfattningar är jag förstås villig att lyssna på det. Ordföranden: I och med detta måste vi avsluta just denna övning. Jag ska göra en kort sammanfattning. Jag kan konstatera att vi har fått många intressanta frågor väckta, belysta, vridna och vända på. Vi har också fått ett antal svar under . Andra svar fortsätter vi att söka från de olika experterna och företrädarna som har varit med, ledamöterna, partierna och även från utskottet. Jag riktar ett stort tack till er som har deltagit aktivt för er medverkan. Jag riktar även ett tack till er som har följt oss här på plats och till er som har följt oss externt. För er som vill återkomma till något av momenten kommer detta att finnas kvar ett tag på . Därmed är denna utfrågning avslutad. Först och främst yrkar jag bifall till motivreservation i ärendet. anser att har gjort ett bra jobb under finanskrisen. Bankens åtgärder bidrog till att begränsa krisens effekter på den svenska ekonomin. Ärendet handlar om utvärderingen av penningpolitiken under åren 2009-2011.Däremot anser vi emellertid att målen för den svenska penningpolitiken och styrningen av behöver reformeras bland annat mot bakgrund av just erfarenheterna från finanskrisen.Enligt uppfattning bör inflationsmålet på mätt enligt konsumentprisindex höjas. Internationellt förs det en bred och intensiv diskussion som tyder på att högre inflationsmål är bättre ur såväl ett stabiliseringspolitiskt som ett långsiktigt strukturellt perspektiv. Diskussionen drogs i gång av bland annat Internationella valutafondens, IMF:s, chefsekonom när han efter det att finanskrisen brutit ut hävdade att centralbankerna borde höja sina inflationsmål för att minska riskerna för djupa ekonomiska kriser.I har bland andra professor sagt att om vi skulle sätta inflationsmålet borde det vara högre, . Även professor har pläderat för ett högre svenskt inflationsmål på 3-4 procent.En viktig lärdom från finanskrisen är att de låga inflationsmålen allvarligt begränsade centralbankernas utrymme att kraftfullt stimulera den ekonomiska aktiviteten. Det finns faktiskt goda skäl att tro att ett högre inflationsmål är att föredra när det gäller såväl stabiliseringspolitiska aspekter som långsiktiga strukturella faktorer.Utvecklingen under finanskrisen och centralbankernas agerande under densamma kan illustrera det förstnämnda exemplet. I samband med finanskrisen sänkte centralbankerna dramatiskt sina viktigaste styrräntor i syfte att stabilisera finansmarknaderna och öka efterfrågan. Den amerikanska sänkte styrräntan till ett intervall mellan . ECB, den , sänkte sin styrränta till och reporänta låg på . var det uppenbart att ekonomierna hade behövt ytterligare stimulans, men räntorna kunde inte sänkas mer. De hade nått sitt golv.Samtliga styrräntor låg därefter stilla under stora delar av 2009 och 2010. För svenskt vidkommande tyckte då en majoritet av direktion att utgjorde det reella golvet för reporäntan. är det ganska lätt att konstatera att en mer expansiv penningpolitik hade varit önskvärd om det hade varit möjligt eftersom arbetslösheten ökade kraftigt . hade vi faktiskt deflation.