· GZ01SoU13 · 2012-05-02 14:57:58 — Vi ska nu diskutera funktionshinderspolitik. Hur ett land behandlar människor med funktionsnedsättning säger mycket om hur landet i sin helhet är.Att vara utlämnad åt andra och aldrig riktigt känna att man har kontroll över sitt eget liv var länge vardag för många människor med funktionsnedsättning. Det var bakgrunden till att den socialdemokratiske socialministern tillsatte en utredning som skulle komma med förslag om hur tillvaron för dessa människor skulle kunna göras bättre.Utredningens förslag ledde fram till en proposition som 1993 lades fram för av den folkpartistiske socialministern och som sedan röstades igenom av en enig riksdag. Detta är bakgrunden till lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade - LSS, som det brukar heta i de flesta sammanhang. Lagen trädde i kraft i januari 1994.Rätten till personlig assistans har inneburit en enorm förbättring av levnadsvillkoren för människor med funktionsnedsättning. För många har det varit helt livsavgörande och inneburit skillnaden mellan ett passivt liv och ett aktivt liv.Assistansreformen är en av vår tids absolut viktigaste socialpolitiska reformer. Tanken med den är att människor ska ges makt över sina liv för att på så sätt fullt ut kunna delta i samhällslivet.Under det senaste året har det stormat rejält kring assistansen. Rubriker om fusk har toppat tidningarnas förstasidor. tillsattes därför en utredning av regeringen för att försöka hitta sätt att komma åt fusket. Utredningen har lagt fram förslag om åtgärder. Vi stöder givetvis förslag som försvårar eller helst förhindrar dessa kriminella handlingar, och det vet jag att alla som har behov av assistans och alla seriösa anordnare också gör. Vi vill inte tro att fusket är så omfattande som det ibland beskrivs, men allt fusk är en stöld från skattebetalarna och ett hot mot alla dem som behöver assistansen för att kunna leva i samhället på lika villkor. En del av utredningens förslag har dock väckt starka reaktioner från brukare och deras organisationer, som har känt sig orättfärdigt utpekade som fuskare. Dessutom skulle en del av förslagen, sägs det, starkt påverka möjligheterna för många att anordna sin assistans på ett så bra sätt som möjligt. Det är viktigt att vi tar dessa signaler på så stort allvar som möjligt, inte minst med anledning av att dessa personer inte har fått möjlighet att framföra sina synpunkter under utredningens gång. Detta är alltså en utredning som kommer att landa på vårt bord inom en ganska snar framtid, möjligtvis, men jag tyckte ändå att det var viktigt att man tar upp det i detta sammanhang eftersom den personliga assistansen diskuteras utifrån så många olika synvinklar. För att kunna få en samlad bild av detta tyckte jag att det var viktigt att ta upp den även nu.Det har också kommit oroande rapporter om hur lagstiftningen tillämpas. Assistansberättigade personer har vittnat om att de vid omprövningar av sina behov fått kraftigt minskad assistans. och även kammarrätten hänvisar till prejudikat i som förklaring till den ändrade bedömningen.Regeringen uppmärksammades på frågan av dåvarande socialutskottet , men ingenting har i sak gjorts från regeringens sida. En del statistik har tagits fram, men regeringen har inte gjort några analyser. Många oklarheter kvarstår alltså. Hur många är det som vid omprövningar får sina behov kraftigt minskade till följd av det nya sättet att tolka lagstiftningen? Vad beror minskningarna på i de enskilda fallen, och hur har det gått för dem som har fått sina insatser kraftigt minskade?Vi socialdemokrater har begärt att snabbt få fram dessa fakta och inte bara en sifferstatistik över hur många som fått minskad assistans. Först då går det att ta ställning till hur vi behöver agera och om och hur lagen i så fall behöver förtydligas eller ändras. En sådan genomgång av läget brådskar och behöver ligga på socialutskottets bord , och ett ställningstagande från regeringen behöver komma senast . Vi tycker att det är bra att en majoritet i utskottet har ställt sig bakom detta krav, för regeringens passiva inställning är obegriplig. Ansvarigt statsråd , , måste börja engagera sig och ta ansvar för assistansreformen. Den fråga utskottet ställde till regeringen redan före senaste valet om vad regeringen anser behöver göras för att se till att människor med funktionsnedsättningar faktiskt får det stöd de har rätt till enligt lagens intentioner, vilket också säger sig värna, hänger fortfarande i luften. Det handlar faktiskt om enskilda människor och deras levnadsvillkor, inte om statistik.Fru talman! Förutom den stora frågan om personlig assistans har vi framfört våra meningar i reservationer och särskilda yttranden. När det gäller den allmänna inriktningen på funktionshinderspolitiken menar vi att den i stora delar är alltför passiv. Trots kvarstående problem och orättvisor för personer med funktionsnedsättning saknas nya mål och konkreta förslag från regeringens sida. Funktionshindersfrågorna är i första hand rättighetsfrågor och inte vård- och omsorgsfrågor. Det finns en rad frågor som regeringen borde ta itu med och där flera olika departement och riksdagsutskott måste involveras.För det första bör man se till att bristande tillgänglighet blir en diskrimineringsgrund i diskrimineringslagstiftningen. För det andra bör LSS-reformen, som jag tidigare grundligt kommenterat, värnas.För det tredje måste arbetet för att tillgänglighetsanpassa påskyndas.För det fjärde måste aktiva åtgärder sättas in för att öka möjligheterna för personer med funktionsnedsättning att komma in på arbetsmarknaden.För det femte och sista behöver hjälpmedelsfrågan ses över så att det inte är var man bor som avgör vilka hjälpmedel man får och vad de kostar.Fru talman! En annan problematik vi tycker är viktig att lyfta fram rör personer med grava synskador. För att de ska kunna leva på samma villkor som andra behöver de ha tillgång till ledsagning. Endast fyra av tio kommuner har politiskt antagna riktlinjer för LSS-ledsagning, vilket har resulterat i stora skillnader i bedömningen av ansökningar. menar att man måste sträva efter mer enhetliga bedömningar. Vi vill därför att ska ges i uppdrag att utfärda riktlinjer för hur ansökningar om ledsagarservice enligt LSS ska bedömas och för tillämpningen av insatsen. En annan sak som också rör ledsagning är den oro som skapats efter en dom i . Då konstaterades att det varken i LSS eller i dess förarbeten finns skrivningar som säger att en kommun är skyldig att stå för eventuella utlägg som ledsagare kan ha i samband med sina uppdrag. Det innebär att den person som beviljats ledsagare ska stå både för sina egna utlägg och för ledsagarens. Det är inte rimligt att den som har behov av ledsagare för att kunna till exempel gå på teater ska behöva ha dubbla kostnader för biljetter. Detta riskerar att urholka ledsagarservicen och kraftigt begränsa möjligheterna att delta i fritidsaktiviteter. Vi anser därför att man bör se över möjligheten att i LSS reglera att den som tillhandahåller ledsagarservice för den enskilde också ska vara skyldig att stå för ledsagarens kostnader i samband med aktiviteter som kostar pengar. Vi har inte reserverat oss i denna fråga, men om det visar sig att utvecklingen går mot att allt fler kommuner kommer att kräva att den enskilde ska stå för ledsagarens kostnader kommer vi att återkomma även om detta.Fru talman! vill jag säga några ord om bidrag till glasögon för barn. En motion av och , som båda är socialdemokrater, belyser på ett bra sätt hur vi socialdemokrater ser på frågan, och det överensstämmer också i stora drag med det som majoriteten i utskottet ställt sig bakom. Det står:"Barn som ser dåligt och inte får glasögon får svårt att följa med i undervisningen i skolan, från att läsa vad som står på tavlan till att orientera sig ordentligt i gymnastiksalen eller simhallen. Det är viktigt att barns synfel åtgärdas fortlöpande under uppväxten.Att köpa glasögon kan bli en stor utgift för familjen. Landstingen i beslutar själva om de vill ge bidrag till familjer med barn som är i behov av glasögon. Dessa bidrag skiljer sig åt mellan landstingen, och därför varierar beloppet beroende på i vilket landsting man är bosatt. Trots att synen inte är färdigutvecklad förrän vid , vilket medför flera glasögonbyten, är det få landsting som ger stöd ålder.Det bör vara rimligt att jämställa barns synfel med andra behov av hjälpmedel som till exempel vid en hörselnedsättning. Glasögon till barn får inte vara en plånboksfråga som innebär att alla inte har samma rätt till glasögon efter behov. Det måste vara samhällets ansvar att se till att alla barn får så goda förutsättningar som möjligt under sin uppväxt och i detta bör man inkludera hjälpmedel som glasögon eller annan åtgärd som korrigerar synfel.Vi anser att det nuvarande systemet för subvention av barns glasögon bör ses över för att åstadkomma ett mer rättvist system." Dessutom måste man i detta sammanhang ge en stor eloge till organisationen , som på ett väldigt förtjänstfullt sätt har sett till att frågan har hamnat högt på den politiska dagordningen. Inte minst i mitt eget landsting i diskuteras nu möjligheterna att kraftigt öka stödet för barns glasögon. Det är lite tråkigt att behöva konstatera att det enda landsting i landet som inte har någon subvention över huvud taget är landsting.Fru talman! Jag yrkar bifall till reservation 1. Jag stöder alla reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservation 6 och reservation 8.Det är något märkligt när politiker debatterar funktionshinderspolitik rent generellt. Alla är så välvilliga. Alla är så förstående. Men ser verkligheten i ut som vi tror och hoppas för unga, barn och vuxna med funktionsnedsättning? Nej, det gör den inte. har skrivit under standardregler för att tillförsäkra människor med funktionshinder delaktighet och jämlikhet. Det gjorde vi 1993. Det är alltså . Ändå är det mycket kvar innan har nått fram till det vi har lovat.Under rubriken och jämlikhet i standardreglerna finns ett stycke om tillgänglighet för service, aktiviteter, information och dokumentation. Dit har vi inte nått. Endast hälften av landets grund- och gymnasieskolor är till exempel tillgängliga för elever som är rullstolsburna. Vad gäller affärer, restauranger, biografer etcetera är det inte ett dugg bättre. Därför vill ha in tillgänglighet i diskrimineringslagen.Lika rättigheter finns inte heller. 68 000 personer med funktionsnedsättning står utanför den reguljära arbetsmarknaden. var siffran 30 000. Den har alltså mer än fördubblats - detta trots att har skrivit under att dessa personer bör få det stöd de behöver inom det reguljära systemet för utbildning, hälso- och sjukvård, arbetsmarknad och social service. Vi är som sagt välvilliga och förstående, men när det kommer till handling är det mycket som fattas.LSS innebar ett nytt liv för alla personer med funktionsnedsättning och deras familjer. Så kom en dom från Regeringsrätten, numera , om personlig assistans och grundläggande behov. Domen har inneburit försämringar för de personer som är beroende av personlig assistent för full delaktighet i samhällslivet, vilket vi säger att det ska vara.Regeringsrättens dom innebär en omdefiniering av grundläggande behov. Domslutet innebär att personlig assistans endast är avsedd för den som behöver hjälp med mycket privata angelägenheter. Domen som blivit praxis för har gjort det svårare för många att leva ett liv i delaktighet i samhället. Någon säger: Jag är både blind och rullstolsburen och är alltså tvungen att ha en person som kan hjälpa mig med förflyttningar. Beslut: Noll assistanstimmar! En pojke med Downs syndrom och autism fick assistanstimmarna neddragna från 122 till noll timmar. Det finns otaliga exempel på detta, bland annat med personer som har fått sluta arbeta på grund av att de inte har fått sin assistans.Kruxet med detta är att lagen inte är ändrad, utan det är domen som har gjort att måste rätta sig efter domen och alltså göra en ny tolkning av lagen. Vi som var aktiva i handikapprörelsen när LSS kom till vet att det vi ser nu aldrig var avsikten. Även , som var en av arkitekterna bakom detta, uttryckte det i en intervju : Med hjälp av sin assistent ska assistansanvändaren kunna utföra det som en normal person utan funktionshinder kan utföra. Tidsåtgången för arbetsuppgifterna bör också utgå från en person utan funktionsnedsättning.Vad gör vi då som rikspolitiker? Det är möjligt och till och med troligt att vi måste ändra eller förtydliga lagen så att den efterlevs enligt intentionerna. Men för att göra det behöver vi veta hur och i vilken mån domslutet har bidragit till att assistenttimmar dras ned eller försvinner.Ställningstagandet innebär att Inspektionen för socialförsäkringen ska ta fram ett underlag för att kunna bedöma orsakerna till utfallet av beslut om assistansersättning. Detta ska redovisas en första gång . Sedan ska man återkomma till utskottet. Det är som sagt möjligt att vi kommer att stå för en lagändring eller ett förtydligande. Det vet vi inte förrän vi har sett vad man har kommit fram till.Utgångspunkten i arbetet ska vara intentionerna i LSS. Det kan tyckas som att vänta , och det är det också. Men för att fatta ett beslut som håller och inte rivs upp av en ny dom är det viktigt med material och analyser som vi kan använda . Räkna med att noga kommer att följa redovisningen från ISF! Det är, som jag sagt tidigare, möjligt att MP kommer fram till att § 9 måste skrivas om.Fru talman! Jag går över till att tala om glasögon till barn. Så ovetande var jag att jag trodde att alla landsting gjorde som mitt hemlandsting , det vill säga att alla barn har full subvention för glasögon. Det är gratis för barnen i . I det alliansstyrda får barnet inte en krona. Något måste vara fel! Hur kan tolkningar av vad som är hjälpmedel vara så komplett olika från län till län? Det gäller att bo på rätt ställe.Därför är det viktigt att kartläggningen angående landstingens tillämpning av sitt ansvar för hjälpmedel vad avser glasögon för barn startar. Därmed har man tillmötesgått motion om en översyn av riktlinjerna för stöd till barns glasögon för att stärka möjligheten för barn med synfel att få glasögon oberoende av var de bor.Miljöpartiet har ändå lämnat ett särskilt yttrande eftersom det man skriver är att frågan huruvida synnedsättning hos barn ska definieras som en funktionsnedsättning bör klargöras. Har man det minsta tvivel om detta är det bara att gå in på hemsida och läsa. Där står det hela ordagrant beskrivet utifrån WHO:s kriterier. När man använder glasögon har man naturligtvis inget funktionshinder, men funktionsnedsättning har man så fort man inte använder dem. Dess värre blev det inte heller någon tidsangivelse för när detta ska återrapporteras. Det sägs bara att man ska återkomma till med en redovisning så snart resultaten är klara. Risken är att det blir en långbänk utan tidsangivelse. Men vi håller ögonen på detta, bokstavligt talat.Fru talman! Jag ska säga något om personkrets. Som ni säkert vet finns det tre personkretsar. Den första är i huvudsak personer med utvecklingsstörning och autism. Den andra är personer med hjärnskada i vuxen ålder. Där är diagnosen utgångspunkten. Sedan kommer det tredje kruxet; det står att det gäller en person med andra stora och varaktiga fysiska eller psykiska funktionshinder som ger betydande svårigheter i den dagliga livsföringen och som har ett omfattande behov av stöd.Som ni hörde tidigare räknas man alltså inte till personkrets 3 även om man är blind och rullstolsburen. Här är det inte diagnosen som är avgörande, utan den enskildes svårigheter i det dagliga livet och behovet av stöd och service. Man kan ju fundera på om en person som är både blind och rullstolsburen inte har väldiga behov. Det är en märklig bedömning. Här måste det bli ett förtydligande så att det inte råder någon tvekan om att personer med grava synskador hör till personkrets 3.Fru talman! Många personer med funktionsnedsättning behöver ledsagarservice för att öka sin delaktighet i samhället. Ledsagarservice innebär att man får stöd av en person för att kunna delta i aktiviteter i närmiljön utanför hemmet. Kommunerna gör olika bedömningar när det gäller både kostnader för ledsagarservice och omkostnader för själva ledsagningen. Vem betalar biobesöket, kafébesöket eller tågbiljetten för ledsagaren - personen med funktionsnedsättning eller kommunen?Socialstyrelsen genomförde 2010 en kartläggning av ledsagning och kommunernas ansvar. Man kom bland annat fram till att det råder osäkerhet beträffande vem som står för ledsagarens omkostnader och i vilken utsträckning. I fyra av tio kommuner är ledsagningen avgiftsfri, medan den i de övriga är avgiftsbelagd. Även vem som står för ledsagarens omkostnader vid ledsagning varierar mellan kommunerna.Slutsatsen från är att ledsagningen är en betydelsefull, ofta avgörande insats för att öka delaktigheten i samhället för enskilda personer med funktionsnedsättning. Kartläggningen ger emellertid ingen enhetlig bild av ledsagarinsatserna i riket, utan former, omfattning, villkor och begränsningar för ledsagarinsatsen varierar. För att kunna erbjuda individuellt utformad ledsagning på lika villkor och med god kvalitet oavsett kommun bör större enhetlighet mellan kommunerna eftersträvas. Här är och helt överens. Det ska inte vara boendeort som avgör om jag kan använda ledsagarservice eller inte. Det har sagts att vi bör arbeta längre än till den nuvarande pensionsåldern. Det är sant att välfärden är beroende av att pengar dras in till statskassan. Det är bara en sak som jag tycker att man missar när man stakar ut den målsättningen, och det är att många inte håller på sina arbetsplatser . Man måste skapa rätt förutsättningar utifrån rätt utbildning för den speciella yrkesrollen för att människor ska kunna jobba . Om man inte gör det får man ett pedagogiskt problem att förklara hur målsättningen att vi ska orka arbeta längre ska bli möjlig att uppnå. Jag läser ibland olika artiklar, som droppar in med jämna mellanrum, om hur man i upplever sin arbetsplats. Vi har tidigare haft oacceptabelt höga sjuktal, och många kvinnor har haft tunga jobb. Vi har fortfarande en mycket hög ohälsa på våra arbetsplatser.Senast läste jag en artikel i om en medarbetarundersökning som visade en nedåtgående trend när det gäller stressen. Det som generellt gör att många finner sin arbetsplats så outhärdlig är inte särskilt okänt. Det är bristfällig utbildning, otydliga arbetsroller och ett dunkelt ledarskap. Fortgår det , vilket det oftast gör, kommer sjukskrivningarna som ett brev på posten.Det här har vi sett nu . Därför är det viktigt att acceptera att det är så här vi människor fungerar. Vi fungerar så här utifrån vissa förhållanden. När vi väl har accepterat det måste vi skyndsamt tänka om när det gäller att få människor att stanna kvar i sitt yrke och framför allt känna en större yrkesstolthet, vilket man gjorde mer förr.Fru talman! När kommunerna övertog huvudmannaskapet och ersatte tidigare utbildning med omvårdnadsprogrammet trodde man att studerande skulle komplettera den på komvux eller på högskolan. Det blev inte riktigt så, utan färre sökte till utbildningen inom omsorgen om funktionshindrade. Det innebär att vi bara har som har behörig utbildning inom sitt arbetsområde.Jag tycker att det är oroväckande att man inom LSS i princip kan anlita vem som helst, trots att arbetet kan handla om enskilda som har psykisk och fysisk ohälsa och en komplicerad livssituation. Jag tycker att det är respektlöst både mot dem som anlitar LSS och mot varje person som jobbar inom verksamheten.Nu har förvisso regeringen gått med på att vidta vissa åtgärder för att rätta till detta, som man säger. Det är till viss del bra. Man har bland annat förstärkt tillsynen av verksamheten och gjort det möjligt med vitesförelägganden för att avhjälpa missförhållanden. Men jag saknar fortfarande den samlade kunskap som ska krävas av alla som jobbar inom LSS för att de ska utveckla en egen profession. Om det inte finns någon riktig utbildning är det lätt att känna att man inte har ett riktigt jobb. Och visst är det väl ett riktigt jobb att arbeta inom LSS?I nuläget tycker jag att det här systemet ger märkliga signaler som i sin tur medverkar till attityder till och synen på funktionshindrade. Jag tycker att det är dags att vi börjar höja värdet på många vårdyrken för att människor över huvud taget ska vilja söka till utbildningar inom den yrkeskåren. Det är också viktigt att man inom den branschen kan hålla jämna steg med den senaste forskningen så att kunskaper kan hållas uppdaterade.Jag kan även tycka att omvårdnadsprogrammet borde ses över för att bättre anpassa det till enskildas känslomässiga behov. Många som exempelvis befinner sig i händerna på vårdpersonal kan, trots ett vänligt bemötande som är korrekt på alla sätt och vis, känna en väldigt stor ensamhet och isolering. Man kanske har behov av att förmedla tankar, känslor och upplevelser som man har inom sig. Det gäller kanske särskilt de äldre. Jag tror att många kan känna en viss distans till personliga samtal därför att man inte riktigt vet hur man ska samtala om åldrandeprocessen och vad som händer med kropp och psyke. Rent generellt kan jag tycka att geriatrik bör lyftas upp mer i omsorgsprogrammet och bli ett tyngre ämne så att man rustar den kommande personalen att kunna hantera vårdtagare och anhöriga när eventuella depressioner och dödsprocesser närmar sig. Jag kan berätta att det kan hända ganska mycket med en människa som närmar sig döden när det gäller kropp och känsloliv. I en del fall kan det vara rätt skrämmande upplevelser som man kanske inte törs orda om av rädsla för att inte bli tagen på allvar eller antas vara inbillningssjuk. Därför finns inte heller, vad jag vet, något riktigt dokumenterat om vad som händer med oss när vi närmar oss döden. Jag tycker även att vi behöver bli bättre på att möta människor i den processen.Jag ska gå vidare till den motion vi har väckt om gratis glasögon för barn . Även om jag inte här yrkar bifall till den vill jag betona att det är en mycket aktuell fråga som motionärerna tar upp. Det är ungefär 23 000 barn som riskerar att få försämrad syn bara för att vi inte väljer att klassificera detta som ett funktionshinder. Jag tror att det är många som sitter i den här kammaren som skulle ha svårt att få sin vardag att fungera om de inte hade fått hjälp med glasögon. Jag ser det som självklart att vi måste garantera att barn ska kunna hänga med i skolan, kunna delta i fritidsaktiviteter och kunna känna igen sina lärare, släkt och familj när de möter dem på gatan.Samtidigt finns det vissa kringfrågor här som vi tycker måste utredas först. Ska det behovsprövas eller inte, vilken myndighet ska övervaka systemet, hur ska subventionen utformas, ska det vara ett högsta belopp och så vidare? Jag anser att frågan är kopplad till barnfattigdom generellt, och fram till dess att vi har tittat närmare på det måste frågan lösas inom ramen för de trygghetssystem vi har i dag.Däremot är det viktigt att skicka en signal till regeringen om att det förhoppningsvis finns majoritet här i kammaren för själva bevekelsegrunderna för att barn ska få hjälp med glasögon.Jag vill yrka bifall till reservation 7. Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 3 om förtydligande av lagstiftningen när det gäller personlig assistans och reservation 6 om rätten till ledsagning.Fru talman! har vi den stora debatten om funktionshindersfrågor utifrån alla motioner som väcktes . I mitt inlägg kommer jag i första hand att tala om rätten till personlig assistans men också om ledsagning och några andra frågor.Utanför på pågår aktionen Utan assistans stannar livet. Om inte alla redan har varit ute och pratat med dem tycker jag att ni ska göra det. De sitter i en bur för att illustrera vad det innebär för människor att mista sin assistans.