bet · GZ01MJU21 · 2012-06-04 00:00:00 — är dock ett av få länder som även har tagit med djurhälsoaspekter i avelsmålen för grisar, t.ex. motstånd mot stresskänslighet, hälsobefrämjande kroppsbyggnad och motståndskraft mot sjukdomar. Ändå behövs en anpassning av djurmaterialet i ekologisk produktionsmiljö för att undvika bl.a. ledskador enligt betänkandet. Forskning vid bl.a. SLU pekar mot att en gris som föds upp i ett konventionellt uppfödningssystem inte klarar av att röra sig så mycket utomhus som den ekologiska grisen får göra. Utskottet noterar att en ensidig avelsinriktning har medfört att vissa konventionella grisraser får djurskyddsproblem i en i övrigt önskvärd utomhusmiljö. Mot bakgrund av det anförda föreslår utskottet att motion 2011/12:MJ403 (M) lämnas utan vidare åtgärd. När det gäller hönor konstaterar utskottet att enligt svensk djurskyddslagstiftning och hönsdirektivet (rådets direktiv /74/EG om att fastställa minimivillkor för skyddet av värphöns) är minimikravet för god hönsvälfärd tillgång till rede, sittpinne och ströbad. Både inredda burar och system för frigående höns uppfyller lagstiftningens krav på att djur ska behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. I betänkandet Ny djurskyddslag anförs att de olika inhysningssystemen har olika för- och nackdelar. lämnade i uppdrag åt Efsa att avge ett vetenskapligt yttrande (Efsa 2005) om olika inhysningssystem för värphöns. Efsa konstaterade 2005 att det inte fanns någon accepterad metod att väga ihop olika välfärdsindikatorer och redovisade därför för- och nackdelar med olika inhysningssystem för värphöns. Efsa tog således inte ställning till om det ena inhysningssystemet är bättre eller sämre än det andra. I betänkandet framhålls vidare att det under den svenska omställningsperioden bedrevs en mycket omfattande forskning och att den samlade kunskap som finns om djurvälfärd och inhysning av värphöns i är unik i ett EU-perspektiv. Utskottet noterar att utveckling av välfärden för värphöns är ett fortsatt aktuellt forskningsområde i som berör såväl inredda burar som system för frigående höns. I betänkandet dras slutsatsen att både inredda burar och frigående system för höns uppfyller de funktionskrav som forskare har ställt upp om att djur ska behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. Utredaren anser att det i stor utsträckning är en värderingsfråga vilket inhysningssystem som totalt sett är bäst för hönan. Utskottet avstyrker med det anförda motionerna 2011/12:MJ436 (M) yrkande 2 och 2011/12:MJ227 (KD). När det gäller frågan om hästhållning på marker som inhägnas med taggtråd påminner utskottet inledningsvis om att det enligt föreskrifter och allmänna råd (DFS 2007:6) om hästhållning är förbjudet att använda taggtråd i stängsel till hästar och att regler för hållande av häst har funnits i föreskrifter och allmänna råd (DFS 2004:17) om djurhållning inom lantbruket m.m. I den utredning som gjordes inför antagandet av reglerna anfördes att hästsektorns starka tillväxt och särskilda förutsättningar hade skapat ett behov av ett specifikt regelverk för hästhållning. Vidare framhölls att taggtråd inte ska användas till häststaket eftersom en häst kan få mycket omfattande skador om den fastnar i taggtråden. redovisade 2001 ett uppdrag om en översyn av gällande bestämmelser för användande av taggtråd i syfte att undersöka om ytterligare eller ändrade bestämmelser behövdes. framhöll då att taggtråd inte borde användas till stängsel inom djurhållningen, men ansåg ändå inte att det fanns anledning att genomföra ett totalförbud mot taggtråd, eftersom taggtråd höll på att fasas ut och taggtrådsstängsel inte var lika vanligt som . Det anfördes vidare att skador orsakade av taggtråd var relativt få till antalet. ansåg dock att ett förbud kunde övervägas när det gällde hästhållning. Motivet till detta var att hästar har ett annat beteende än nötkreatur när de blir skrämda. Hästens försvar är att lita på sina ögon och att kunna fly. Därför är hästens syn anpassad till att se rörelse och inte till något stillastående som t.ex. ett stängsel. När hästar blir skrämda tar de till flykten, och en flyende panikslagen häst har små chanser att upptäcka ett stängsel bestående av trådar. Det kan då vara riskfyllt att ha stängsel av taggtråd eller andra stängsel som är svåra att upptäcka. Det största djurskyddsproblemet med taggtråd var enligt verkets uppfattning den taggtråd som blivit kvarlämnad i naturen och som inte längre fyller någon funktion. har upplyst utskottet om att det från början fanns planer på att förbudet även skulle innefatta stängsel för nötkreatur. Detta infördes av olika skäl inte vid den aktuella tidpunkten. Utskottet anser att frågan om huruvida ett förbud mot stängsel med taggtråd bör införas även för andra djurslag än häst är en fråga som lämpligen behandlas i samband med den översyn av djurskyddslagstiftningen som förutses bli en följd av utredningen om djurskyddslagen, som remissbehandlas. Bestämmelsen om förbud mot taggtrådsstängsel är, liksom övriga bestämmelser i de aktuella föreskrifterna, kopplade till en möjlighet att söka dispens om det finns särskilda skäl. Som påpekar är särskilda skäl just sådana skäl som är unika för varje enskilt fall och som därför måste genomgå en individuell prövning. Vad som utgör särskilda skäl kan därför inte förtydligas och anges i förväg. Sakskäl för eller emot dispens får i stället redovisas från fall till fall vid en individuell prövning. Utskottet noterar att förvaltningsrätten i ett flertal domar har slagit fast att kravet på att det ska finnas särskilda skäl för att medge undantag från gällande föreskrifter innebär att undantagsbestämmelsen ska tillämpas restriktivt. I det fall myndigheten anser att det finns generella skäl som är anledning till undantag från bestämmelserna bör dessa anges som generella eller allmänna undantag, som inte kräver någon enskild prövning av dispensansökan. anser inte att det föreligger några sådana generella skäl för undantag som ger anledning till en ändring i föreskrifterna. påpekar också att i de fall djurägaren inte anser att elstängsel är ett bra alternativ finns det många andra stängsel som är tillåtna att använda. Mot bakgrund av det anförda föreslår utskottet att motionerna 2011/12:MJ413 (C) och 2011/12:MJ361 (S) lämnas utan vidare åtgärd. Utskottet har med anledning av liknande motioner om minknäringen anfört bl.a. följande i sitt betänkande 2010/11:MJU20: Från har utskottet också fått veta att den forskning som bedrivits avseende mink har gjorts inom flera olika områden, t.ex. fodersammansättning och utfodring, gruppstorlek, utformning av burar, miljöberikning, stereotypier och behov av vatten som miljöberikning. När det gäller simvatten nämner bl.a. en komparativ studie av användningen av simvatten och springhjul som visade att minkar använder båda resurserna och att användandet styrs av olika motivationer. Springhjulet användes framför allt , medan simvatten i första hand nyttjades vid påfyllning av vatten och när djuren hade utfodrats. Simvatten och springhjul verkar därför inte kunna ersätta varandra (och 2006 a, b). hänvisar vidare till ett antal studier som behandlat frågan om nödvändigheten av simvatten för mink. En genomgång och granskning av dessa artiklar och litteratur har gjorts av en grupp forskare, och flera slutsatser har framförts: användande av vattenbad verkar i första hand relaterat till födosöksbeteenden. Frånvaro av simvatten, utan tidigare erfarenhet av detta, leder inte till betydande förändringar av nivån av stereotypa beteenden eller förväntade reaktioner. När mink har erfarenhet av vattenbad kan borttagande av denna resurs framkalla kortvarig stress. Minkar är lika starkt motiverade att få tillgång till vattenbad som springhjul. Andra burberikningar såsom tunnlar (t.ex. rör) och föremål som djur kan bita i är också viktiga för miljöberikningen. Det finns individuella skillnader i hur mycket simvatten uppskattas. Simvatten är troligen inte ett medfött behov utan snarare en stimulans som framkallar en egen drivkraft. Det konstateras att leken hos unga minkar ökar när de har tillgång till simvatten. Resultaten tyder på att tillgången till simvatten erbjuder djuren stimulans och påverkar utvecklingen av djurens beteende att leka. Lek framställs som en positiv indikator på djurvälfärd (et al ). Utskottet erinrar även om Lagrådets yttrande 2006 över förslaget till lag om ändring i djurskyddslagen (1988:534) där bl.a. följande sägs. Enligt 2 § djurskyddslagen skall djur behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. Enligt 4 § skall de hållas på ett sådant sätt att deras hälsa främjas och att de har möjlighet att bete sig naturligt. Proportionalitetsprincipen får anses innebära att ingrepp i djurhållningsnäringen för att tillgodose djurens behov i dessa hänseenden är acceptabla; längre gående ingrepp t.ex. sådana som avser att tillgodose mera än behovet av naturligt beteende kan anses gå alltför långt. I den föreslagna bestämmelsen anges att minkars behov av att röra sig, klättra, utöva jaktbeteende dock enligt motiveringen utan att få tillgång till levande bytesdjur och ägna sig åt annan sysselsättning samt att vara ensamma skall tillgodoses; dessutom skall minkar ha tillgång till vatten att simma i. Det är detta sistnämnda krav som, enligt vad som upplysts vid föredragningen, kommer att medföra de största problemen när det gäller möjligheten att bedriva minkuppfödning. Av betänkande Djurens välfärd och pälsdjursnäringen framgår att det dåvarande forskningsläget inte gav stöd för en slutsats om att simning är ett biologiskt beteendebehov hos (SOU 2003:86 s. 134). I lagrådsremissen framhålls att åsikterna om minkars behov av tillgång till vatten för simning går vitt isär, något som också framgår av remissvaren. Det kan enligt Lagrådets mening inte anses vara klarlagt att det föreslagna kravet om sådan tillgång är tillräckligt välgrundat för att kunna anses vara ett proportionerligt ingrepp, inte minst med hänsyn till den relativt korta övergångstid som föreslås för pågående verksamheter. Utskottet noterar att den föreslagna bestämmelse om ändring i djurskyddslagen som avses ovan anmäldes 2006 till kommissionen enligt gällande informationsprocedur för tekniska standarder och föreskrifter i direktiv /34/EG. Med anledning av den svenska anmälan lämnade och detaljerade utlåtanden. Den ordinarie frysningsperioden (inom vilken den nationella bestämmelsen inte får antas) förlängdes därmed. anförde att förslaget inte var befogat och inte heller stod i proportion till insatserna, bl.a. med hänvisning till att skyldigheten inte grundades på vetenskapliga rön samt att det skulle medföra spridning av sjukdomar. anförde bl.a. att förslaget inte angav några specifika krav på storleken på de utrymmen där uppfödning sker. Som framhålls i betänkandet Ny djurskyddslag sände ut en remiss om ett förslag på nya föreskrifter om uppfödning och hållande av pälsdjur (pälsdjursföreskrifterna). Förslaget innehåller allmänna bestämmelser om uppfödning av mink, chinchilla och räv. För mink och chinchilla innehåller förslaget även särskilda bestämmelser. har verket också utvärderat näringens djuromsorgsarbete, tagit del av ny forskning på området och även tagit del av rapporter från länsstyrelserna. Verkets slutsats var att regelverket behövde kompletteras för att stärka djurvälfärden. I förslaget föreslås förändringar på områden som utfodringsrutiner, utformning av burar och miljöberikning. Många av förslagen syftar till att komma till rätta med stereotypier och andra onormala beteenden som förekommer i för stor utsträckning hos djuren. De viktigaste förslagen är: Större burar genom att en andra våning läggs till ovanpå standardburen. Denna s.k. etagebur ska ha en hylla på varje våning för att ge djuren möjlighet att röra sig på flera plan och utöva sitt naturliga beteende att klättra. Skärpta krav på hur utfodring ska ske inför parningsperiod och under valpperiod. Den som ansvarar för skötseln av djuren måste genomgå en utbildning med godkänt resultat. Utbildningen ska vara godkänd av . Varje besättning ska besökas regelbundet av en veterinär, som i sin tur ska samarbeta med en etolog. För chinchillor innebär förslaget att det anges ett datum då de föreskrifter som redan finns ska träda i kraft. Förslaget innebär även ett krav på betydligt större burar. Utskottet noterar att verket bedömer att förslaget kommer att innebära att möjligheten för djuren att utöva sitt naturliga beteende ökar och att risken för stereotypa beteenden minskar. Om djuren uppvisar stereotypier eller andra onormala beteenden så ska djurägaren tillsammans med en veterinär eller etolog ta fram en åtgärdsplan. Om åtgärderna inte minskar de onormala beteendena till en acceptabel nivå måste djurhållningen upphöra. Verket planerar att besluta om pälsdjursföreskrifterna . Utredaren anför i sitt betänkande Ny djurskyddslag att man kan konstatera att förändringar inom pälsbranschen har inneburit att av de minkfarmer som fanns 1988 har försvunnit. De återstående 70 farmerna producerar dock av den mängd skinn som tillverkades 1988. Farmerna har alltså blivit mycket större. Vidare finns det endast två chinchillafarmer och inte några rävfarmer kvar enligt utredaren. Utredarens bedömning är att pälsdjursbranschen är den djurhållningsbransch som har ifrågasatts mest när det gäller att leva upp till kravet på naturligt beteende för djuren. Mot bakgrund av de rapporter och utredningar som har gjorts på området anser utredaren att kritiken har varit befogad. Flera undersökningar och utredningar har konstaterat att åtgärder måste sättas in för att säkerställa djurens välfärd. Om inte det sker så bör minknäringen helt eller delvis läggas ned. Utredaren delar denna syn. nya föreskrifter bygger på den senaste forskningen och en lägesbild av näringen . har nya krav som ska ge djuren en bättre miljö och större möjligheter att uttrycka sina naturliga beteenden. Om de nya reglerna inte leder till att djurens uppvisande av onormala beteenden minskar i den omfattning man har förväntat sig kräver föreskrifterna att en åtgärdsplan tas fram. Om inte heller denna minskar de onormala beteendena till en acceptabel nivå måste den enskilda farmen upphöra med sin produktion. Detta innebär att endast anläggningar som håller djuren på ett sätt som är acceptabelt ur djurskyddsperspektiv kommer att kunna fortsätta med sin produktion. Utredaren stöder förslag till nya pälsdjursföreskrifter. Utskottet har från Landsbygdsdepartementet fått information om att har anmält föreskrifterna till kommissionen. Den s.k. frysningstiden, under vilken nya tekniska föreskrifter inte får antas, har precis löpt ut, och några invändningar mot föreskrifterna har såvitt departementet vet inte inkommit. planerar därför att anta de nya föreskrifterna . Mot bakgrund av det anförda föreslår utskottet att motionerna 2011/12:MJ436 (M) yrkande 2 i denna del, 2011/12:MJ376 (S) yrkande 18, 2011/12:MJ443 (SD) yrkande 1, 2011/12:MJ264 (FP), 2011/12:MJ220 (MP) och 2011/12:MJ203 (V) lämnas utan vidare åtgärd. Övergivna och förvildade djur I betänkandet Ny djurskyddslag föreslår utredaren fem åtgärder för att lösa problemen med övergivna och förvildade djur (herrelösa djur). Den första åtgärden är att tydliggöra att herrelösa djur av tamdjursarter omfattas av djurskyddslagen. Med tamdjursarter avses djur som av tradition hålls av människan och som inte naturligt lever vilt i den svenska naturen. Den andra åtgärden är att införa ett tydligt förbud i djurskyddslagen mot att överge djur. Den tredje åtgärden är att införa krav på att katter ska vara märkta och registrerade. Till skillnad från andra djur som människan håller tillåts katter röra sig fritt utomhus. Utredaren framhåller att det stora antalet herrelösa katter innebär ett stort djurskyddsproblem och att hanteringen av dessa katter också kostar samhället mycket pengar. Krav på märkning och registrering innebär att och polisen kan skilja herrelösa katter från ägda katter, vilket gör hanteringen av dessa katter mer effektiv. Den fjärde åtgärden är att tydliggöra myndighetsansvaret för herrelösa djur och effektivisera hanteringen av dessa. Utredaren föreslår att dessa djur enbart ska omfattas av djurskyddslagen och på så sätt alltid vara ansvar. Omhändertagandet och myndighetens hantering av herrelösa djur föreslås också bli mer effektiv, och en särskild bestämmelse om omhändertagande av herrelösa djur införs i lagen. Den femte åtgärden är att begränsa förmågan att fortplanta sig för de katter som tillåts röra sig fritt utomhus. Detta kan bl.a. handla om kirurgisk kastrering eller medicinsk behandling och bör regleras i djurskyddsföreskrifter. När det gäller förslaget att införa ett förbud mot att överge djur anför utredaren att trots att det finns krav på daglig tillsyn, vilket är ett indirekt förbud mot att överge djur, bedömer hon att ett uttryckligt förbud skulle fylla en viktig vägledande funktion. Utskottet noterar att ett uttryckligt förbud finns i konvention om sällskapsdjur som har förbundit sig att följa (art. 3.2 Nobody shall abandon a pet animal). Utredaren föreslår därför att det införs en bestämmelse i lagen med lydelsen Djur får inte överges. Ett sådant förtydligande har efterfrågats av ett antal olika instanser. Ett uttryckligt förbud att överge djur finns också i flera andra länder, t.ex. , och . Mot bakgrund av det anförda anser utskottet att motionerna 2011/12:MJ376 (S) yrkande 14, 2011/12:MJ362 (S), 2011/12:MJ213 (S) och 2011/12:MJ243 (FP) yrkandena 16 nu kan lämnas utan vidare åtgärd i den mån de inte kan anses vara tillgodosedda. Sexuella övergrepp på djur I utskottets betänkande 2010/11:MJU20 noterade utskottet att den nuvarande djurskyddslagen inte omfattar sexuella övergrepp på djur som inte kan kopplas till misshandel av eller fysisk skada på djuret. Utskottet framhöll även att ingen i modern tid har blivit åtalad för sexuella handlingar mot djur, trots att djurskyddslagstiftningen ska skydda djuren i dessa fall. I finns en bestämmelse om djurplågeri som innebär att den som utsätter djur för lidande kan straffas för det. Så som anfördes i betänkandet krävs det då att en åklagare kan bevisa att det har varit fråga om djurplågeri, dvs. att övergreppet har inneburit fysiskt eller psykiskt lidande för djuret. Att bevisa att djuret har lidit är emellertid mycket svårt, och därmed har det visat sig nästan omöjligt att få någon fälld för sexövergrepp enligt lagen mot djurplågeri. Utskottet gav därför regeringen tillkänna att det rättsliga skyddet för djur är otillräckligt och att en lagstiftning som uttryckligen förbjuder sexuella övergrepp på djur därför bör införas. I regeringens skrivelse 2011/12:75, Redogörelse för behandlingen av skrivelser till regeringen, anförde regeringen med anledning av det ovan nämnda tillkännagivandet bl.a. att utredaren överlämnade betänkandet Ny djurskyddslag (SOU 2011:75) och att betänkandet remissbehandlas. Utskottet konstaterar att det i betänkandet framhålls att ambitionen är att värna om respekten för djur och att eftersträva en hög förebyggande djurskyddsnivå. Utskottet välkomnar därför att utredaren föreslår att ett förbud mot att ha sexuellt umgänge med djur eller utföra sexuella handlingar mot djur införs i lagen. Risken för att djur far illa i sådana situationer är, enligt utredarens bedömning, alltför stor. Handlingar som utförs av veterinärmedicinska skäl eller i samband med avel undantas från förbudet. I betänkandet Ny djurskyddslag framhålls vidare att utifrån de rapporter och forskningsunderlag som utredaren har tagit del av kan det konstateras att användningen av djur för sexuella ändamål inte är försumbar. Användningen medför också en risk för såväl fysiskt som psykiskt lidande för djuren. Djurskyddslagstiftningen är förebyggande och ska alltså förhindra att djur lider. Även om det saknas tydliga vetenskapliga belägg för att alla enskilda sexuella handlingar leder till att djur lider fysiskt och psykiskt så anser utredaren att risken för att djur lider av sådana handlingar är så stor att de står i strid med lagens förebyggande syfte. Att människor använder djur sexuellt kan också anses vara oförenligt med djurs naturliga beteende. Så som utredaren ser det skulle det också vara inkonsekvent att inte ha ett uttryckligt förbud mot en företeelse som medför en så stor risk för djurlidande. Den svenska djurskyddslagstiftningen innehåller en mängd olika bestämmelser som inbegriper krav när det gäller allt från berikning av djurens miljö till behov av social kontakt, fysisk aktivitet och utevistelse. Att tillåta att djur används sexuellt skulle vara ologiskt och stå i stark kontrast till den övriga djurskyddslagstiftningen. Utredaren anser också att ett förbud skulle kunna förtydliga och stärka skyddet för djur genom att utgöra en signal om att detta inte är ett acceptabelt sätt att behandla djur på. Värderingen att sexuell användning av djur är ett oacceptabelt beteende hos människor är också något som många instanser har påpekat för utredaren. På bedömer utredaren att ett förbud skulle kunna öka respekten för djur och deras välfärd. En önskan om en ökad respekt för djur är ett av de skäl som anges i det motsvarande förbud som infördes i . Utredaren föreslår att sådana gärningar som är straffbara med böter eller fängelse i högst i den nuvarande lagen behåller samma straffskala i den nya lagen. Vissa av bestämmelserna i den nuvarande djurskyddsförordningen, som har samma straffskala, överförs till den nya lagen och innebär inte någon förändring i sak. Därutöver föreslås bl.a. att även brott mot förbudet mot sexuellt användande av djur straffsanktioneras med böter eller fängelse , vilket innebär nykriminalisering. Utredaren föreslår att ett grovt brott mot djurskyddslagen införs där straffskalan är fängelse i högst . Gärningar som bör bedömas som grova är uppsåtliga brott som har medfört eller som hade kunnat medföra omfattande djurlidande till följd av att någon allvarligt har åsidosatt sina skyldigheter som djurhållare. Exempel på vad som bör utgöra grova brott är brott som har medfört eller hade kunnat medföra omfattande djurlidande eller betydande ekonomisk . Brott som har utförts organiserat, systematiskt eller med förslagenhet eller annars har avsett en förpliktelse som är av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt bör även kunna bedömas som grova. Till följd av att ett grovt brott mot djurskyddslagen införs förordar utredaren att en allmän översyn även görs av bestämmelse om djurplågeri. Mot bakgrund av det anförda föreslår utskottet att motion 2011/12:MJ304 (S) nu lämnas utan vidare åtgärd. I betänkande 2010/11:MJU20 föreslog utskottet ett tillkännagivande om ett förbud mot kastrering av obedövade smågrisar. Utskottet anförde därvid följande: Utskottet konstaterar att det pågår arbete på området och att ändringsföreskrifterna som gör det möjligt för veterinärer att förskriva lokalbedövningsmedel till djurhållare för villkorad läkemedelsanvändning i samband med kastrering av smågrisar trädde i kraft . Enligt uppgifter från Landsbygdsdepartementet håller på att organisera den utbildning som är nödvändig för djurhållarna, och föreskrifterna kan därför förväntas börja användas i praktiken . Utskottet noterar att genom samtal och möten kommer att bistå slakt- och charkbranschen och detaljhandeln för att överbrygga de eventuella problem som kan uppstå vid hantering av grisar som behandlats enligt de alternativa rutinerna. Utskottet uppmärksammar även arbete med att ta fram en handlingsplan för att obedövad kastrering av smågrisar ska upphöra inom EU och utgår från att fortsätter att följa utvecklingen av de övriga alternativ till obedövad kastrering av smågrisar som kan vara praktiskt tillämpbara i . är det också möjligt att använda s.k. immunovaccinering av grisar, en metod som enligt bedömningar är både effektiv och har stora djurskyddsmässiga fördelar jämfört med kirurgisk kastrering.