bet · H001NU10 · 2012-12-06 00:00:00 — För lånen, om man nu använder den här möjligheten att låna, finns det säkerheter.Vår bedömning är därför att det här förslaget innebär att svenska staten kan agera ansvarsfullt som delägare i bolaget som vi tar vårt ansvar gentemot skattebetalarna, detta till skillnad från , som uppenbarligen inte alls är berett att ta ansvar, varken för bolaget eller för skattebetalarnas intressen.Bland de skäl som anför finns i och för sig en del argument som påminner om min och Alliansens syn på statligt ägande, det vill säga en mer principiell grundsyn om att staten inte bör äga företag som finns på fungerande och konkurrensutsatta marknader.Det kan låta sympatiskt, men problemet är att den här hållningen är väldigt inkonsekvent från sida. tycker nämligen att staten är en lämplig ägare för bolåneinstitut, telekombolag och postverksamhet, trots att dessa företag också verkar på konkurrensutsatta och fungerande marknader. Det har man argumenterat för i den här salen för inte alls länge sedan.Miljöpartiets försök till principiellt resonemang faller således lite platt, eftersom alla förstår att det inte alls är det som det handlar om. Det egentliga skälet till motståndet är att ogillar flyget som företeelse, men då vore det ärligare att säga det och att våga stå för det.I reservation står det att bör avslå regeringens förslag om låneram och i stället presentera ett förslag till ordnad avveckling av det statliga ägandet.Men låt oss vara ärliga och tydliga med vad förslag faktiskt skulle innebära. Om inte godkänner låneramen, när vi fattar beslut , faller hela kreditfaciliteten. Därmed skulle SAS stå utan möjlighet att finansiera verksamheten. Det omedelbara resultatet skulle bli konkurs.Den ordnade avvecklingen av ägandet, som talar om, skulle alltså i själva verket innebär att 15 000 SAS-anställda skulle tvingas knacka på dörren till Arbetsförmedlingen , eftersom deras företag inte skulle finnas kvar. Det är vad som händer om skulle bifalla reservation.Herr talman! Det är varken att agera ansvarsfullt som ägare eller att vara aktsam med statlig egendom och skattemedel.Det är fullt möjligt att motvilja mot flyget är så stor att detta inte skulle vara ett problem för dem. Men då borde de vara ärliga nog att säga det och våga stå för det.Vår ambition är fortfarande att hitta en ny ägare till SAS. Vi menar att den nya affärsplanen gör SAS mer attraktivt för en potentiell köpare och att den därmed faktiskt också ökar möjligheterna för staten att minska ägandet i bolaget framöver.Men, som sagt, herr talman, en förutsättning för att man ska kunna genomföra den här affärsplanen är att vi i godkänner det förslag om låneram som regeringen har presenterat.Jag menar att bör göra just det och yrkar därför bifall till förslaget i utskottets betänkande. Tittar man ut över världen ser man att många statliga bolag haft en tuff period med konkurser och sammanslagningar . Det beror på att flygmarknaden har förändrats och lågprisflygen har gjort en snabb entré. Det har statliga bolag som exempelvis SAS haft svårt att hantera då deras kostnadsläge legat för högt i förhållande till just lågprisbolagens. Många människor väljer det billigaste alternativet framför bekvämlighet, och lågprisflygen har med sina låga priser helt förändrat flygmönstret för passagerarna där just priset är den avgörande faktorn.Nu är det problem med SAS överlevnad, och staten har gått in med ägartillskott för att SAS inte ska gå omkull. I samband med ägartillskotten har SAS upprättat planer för omstrukturering, men dessa har i efterhand inte visat sig vara så kraftfulla som de hade behövt vara, åtminstone inte med facit i hand.Självklart ska SAS stå på egna ben för att kunna bedriva flygverksamhet, och självklart ska inte staten skjuta till mer och mer kapital till ett bolag som inte klarar sig på en i övrigt väl fungerande marknad. Därför har ägarna, där svenska staten ingår med en ägarandel på , beslutat sig för att ge SAS en kreditgaranti, det vill säga inte ett ägartillskott.För del skulle kreditgarantin innebära av en kredit på totalt 3,5 miljarder. Det anser vi vara nödvändigt för att inte försätta SAS och skattebetalarna i en än värre kris. Utan kreditgarantier skulle det inte finnas möjligheter att driva SAS vidare och inte heller att genomföra den tuffa åtgärdsplan som lagts fram.Det är hårda besked till de anställda som genom fackliga förhandlingar fått ge avkall på arbetstillfällen, delar av sina löner, pensioner med mera. Men om vi inte ger SAS dessa kreditgarantier förlorar de anställda på SAS sina arbeten. Dessutom försvinner alla möjligheter för svenska skattebetalare att få tillbaka någonting på SAS då företaget inte är attraktivt på marknaden. Att göra som föreslår, det vill säga lämna SAS och de anställda åt sitt öde, vore en dålig lösning som skulle få mycket tråkiga följder.Vårt förslag gör att vi som ägare agerar ansvarsfullt som vi tar ansvar för skattebetalarnas pengar. Den kreditgaranti som bolaget får är ett lånelöfte till marknadsmässiga villkor och, som sagt, inte ett tillskott av kapital. Med dessa kreditgarantier kan SAS genomföra sin tuffa åtgärdsplan, och passagerarna vet att det finns täckning för de resor som de bokar in. Det ger trygghet för bolaget, möjlighet att överleva och omstrukturera sin verksamhet. Det ger också en signal till passagerarna att SAS är ett livskraftigt bolag.Allt detta är av yttersta vikt, inte minst om SAS ska kunna säljas - och detta med vinst för skattebetalarna. Det är enligt och Alliansen ett mer ansvarsfullt handlande än de drastiska åtgärder som förespråkar. Så står vi här igen för att diskutera SAS. Det är tredje gången . handlade det om nyemissioner, alltså aktieägartillskott. ställde sig bakom de förslagen eftersom det presenterades åtgärdsprogram som innebar att SAS skulle kunna stå på egna ben . Däremot var vi kritiska till regeringens förslag att ge ett bemyndigande att sälja ut SAS. Vi menade att ett sådant beslut skulle föregås av en djupare analys av flygmarknaden, av SAS möjligheter att agera på den nationella och internationella marknaden.Man måste se flyget som en del av svensk infrastruktur som håller ihop - järnväg, väg, flyg. Där är flyget en viktig del för att människor ska ha möjlighet att ta sig mellan olika ställen. Det är viktigt för företagen att det finns ett fungerande flyg när det inte finns några alternativ. Därför är det också viktigt att staten agerar på ett ansvarsfullt sätt när staten behöver gå in för att hjälpa till att hålla SAS på fötter.Vänsterpartiet menar att lånelöftet, faciliteten, är ett ansvarsfullt sätt att agera från regeringens sida. Vi står bakom regeringens förslag till lånelöftet på . Däremot är vi kritiska till sättet det tillkommit på. Vi menar att det är viktigt att värna den svenska modellen där arbetsmarknadens parter gör upp om avtal när det gäller löner och pensioner. Så har inte skett. De anställda ställdes inför fullbordat faktum. Regeringen gick in och sade att förutsättningen för faciliteten var att hela paketet genomfördes, alltså besparingar på löner och pensioner på 3 miljarder samt avyttringar. Jag vill säga att jag och är kritiska till sättet som det har gått till på.Jag är också kritisk till att näringsutskottet inte fått någon information om vad som försiggått, hur läget för SAS har varit. När vi 2010 behandlade frågan i näringsutskottet sade ett enigt utskott att det var viktigt att regeringen följde upp och höll utskottet informerat om SAS utveckling och genomförandet av åtgärder.Så har inte skett, inte , och det är allvarligt på flera sätt. Det är allvarligt dels för att regeringen går vid sidan om näringsutskottet, dels för att vi inte hålls informerade, vilket innebär stor risk för spekulationer ute på marknaden. Det gynnar inte SAS och dess möjligheter att agera på ett ansvarsfullt sätt. Det gynnar inte heller de anställda som lever i ovisshet om vad politiken vet och inte vet. Ett sådant handlande är över huvud taget långt från vad regeringen och vi menar när vi säger att arbetsmarknadens parter ska ges möjlighet att agera.Nu vet vi regeringens syn på den svenska modellen. Den har fått en ny innebörd, nämligen att man ställer arbetstagarna inför fullbordat faktum: Genomför detta. Alternativet är att det inte blir någonting. Då återstår konkurs.Jag yrkar bifall till propositionen och avslag på motionen. När det handlar om offentligt ägande, oavsett om det gäller stat, kommun eller landsting, har man känslan av att alla har ett ansvar eller ingen har ett ansvar. Alla äger det egentligen, eftersom det är fråga om våra skattemedel, men ingen tar ett specifikt ansvar. Var har ansvaret hos våra medborgare varit då det till exempel gällt att resa med SAS? Har man inte känt sig delaktig i ägandet av SAS som flygbolag? Det har nog känts ganska långt bort. I stället har man ofta valt andra, billigare flyg, vilket vi kan se av den konkurrens som finns inom flyget. Alla prognoser visar att flyget kommer att öka. Frågan är därför vilken framtid SAS har som flygbolag.SAS är säkert ett jättebra bolag men har inte haft lönsamhet för att kunna tillgodose de nya krav som finns, inte minst på lönesättning. När man haft en för stor och för dyr kostym handlar det om att göra om, att göra och tänka nytt. Därför är den nya affärs- och besparingsplanen en förutsättning för att bolaget ska komma till rätta med sina grundläggande problem.Jag som kristdemokrat vill gärna vara tydlig med att staten generellt inte ska äga bolag som verkar på en konkurrensutsatt marknad. Jag tycker inte att staten ska äga vare sig bilfabriker, flygbolag eller annat som kan göras bättre av det privata näringslivet. Det innebär faktiskt att man som offentlig delägare är både domare och spelare på den plan man agerar på. Det är en sak.I det här fallet handlar det ändå om att göra SAS som bolag konkurrenskraftigt och lönsamt innan det går att sälja. Då säger vi kristdemokrater självklart ja till den här lånefaciliteten på maximalt , just med villkoret att bolaget implementerar den nya affärs- och besparingsplanen.Jag delar heller inte riktigt uppfattning att staten, alltså regering och andra, skulle ha gått in och agerat i stället för arbetsmarknadens parter och ha ruckat på den svenska modellen. Däremot kan vi konstatera att det sätt som man har hanterat den här frågan på mellan arbetsgivaren och fackförbund är extraordinär. Vad jag vet har man inte haft så snabba förhandlingar i sedan tidigt 40- eller 50-tal. När det också handlar om den mängd fackförbund som har varit inblandade, åtta eller nio stycken, är det klart att det också blir en väldigt speciell förhandling mellan parterna.Det är inte så att jag tycker att det är på det sättet man ska göra alltid, men i extraordinära lägen kanske man måste komma överens på ett snabbt och effektivt sätt just för att kunna rädda det bolag man ändå arbetar gemensamt för.Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och till propositionen. Jag kan börja med att yrka bifall till reservation i det här ärendet.Det är intressant hur historien går igen . Vi står här nu igen. Det är tredje gången som vi diskuterar SAS och ska skjuta till ännu mer pengar. Det är lite som en déjà vu-upplevelse att stå här i talarstolen och debattera SAS ytterligare en gång. Det är ju så att argumenten kommer tillbaka om och om igen. Samma argument som har kommit de två tidigare gångerna får vi höra från talarstolen igen.Det sägs att politiken går i cykler och att frågor kommer igen. Det här är ett tydligt exempel på det. Vi får ytterligare en gång ett förslag från regeringen att vi ska skjuta till skattebetalarnas pengar för att SAS ska klara sig ekonomiskt. Vi känner igen tongångarna. Precis som förra gången säger från att det är oansvarigt att inte gå in med de här pengarna. Man säger: Bara vi skjuter till de här pengarna så kommer SAS att bli lönsamt och klara sig, och det finns ingen risk att de här pengarna kommer att försvinna - så som de gjorde de två tidigare gångerna. Det skulle aldrig kunna hända.Tillåt mig ett visst mått av tveksamhet inför de tydliga och klara besked som man får här.Vi får också höra från talarstolen att vi egentligen tycker likadant. På den borgerliga sidan vill man också sälja. Man tycker inte att bolag som verkar på en konkurrensutsatt marknad ska ägas av staten. Det är bara det att just nu ska vi inte göra så. Just nu ska vi inte stå för det vi har sagt. Just nu ska vi skjuta till bara lite mer pengar av skattebetalarnas medel - 1 miljard till, sedan 1 miljard till och till. Då kommer vi att lösa problemen. Då kommer SAS att bli lönsamt.Jag skulle vilja ta med er på en historisk exposé över hur regeringen har hanterat SAS-frågan tidigare. Det är lite grann av en politisk thriller, en berättelse som rymmer dåligt affärssinne, bortslösade skattepengar och svikna löften. Allt det här är protokollfört. Det finns i rullor. Jag skulle vilja uppmuntra dem som är politiskt intresserade och som hör den här debatten att gå in på nätet och läsa protokoll om ärendet. Det är faktiskt en riktigt rafflande läsning.I valrörelsen inför valet lovade den nuvarande regeringen att man skulle sälja SAS. Det var ett löfte till väljarna. Det stod med på listan över de bolag som skulle säljas. Men så fort man kom till makten ändrade man sig. Då gällde inte det löftet längre. Då tog man tillbaka det. SAS skulle fortsätta att ägas av staten.Redan vid det tillfället var emot det beslutet. Vi tyckte att det var ett dåligt beslut. Vi insåg att det skulle komma att vara kostsamt för skattebetalarna. Vi tyckte att det var självklart att SAS för att klara sig som bolag skulle behöva ha privata långsiktiga ägare.Det hade varit en god affär att sälja SAS vid det tillfället. Bolaget hade kunnat få ett ägande som fungerat. Statens andel var värd vid det tillfället. I stället behöll regeringen som statligt bolag.Det visade sig ju vara en rejäl felbedömning, för bara , kom begäran från SAS om att ägarna nu måste skjuta till nya pengar för att bolaget skulle klara sig. Den andel som svenska staten stod för var 1,3 miljarder. Regeringen skickade mer än gärna in de pengarna. Det var ansvarsfullt, sade man då.Miljöpartiet sade nej. Vi ansåg inte att man skulle riskera att förlora mer av skattebetalarnas pengar. Vi ansåg också att SAS även skulle ha svårt att nå lönsamhet, även med det program som togs fram då och som det från talarstolen sades var lösningen på SAS problem.Efter det att det här beslutet var fattat frågade jag : Hur mycket mer pengar är man beredd att skjuta till för att klara SAS? Hur mycket mer skulle man kunna lägga på för att nästa gång SAS kom med ekonomiska problem lösa upp dem?Hennes svar var tydligt: Inte en krona till från staten. Hennes statssekreterare sade samma sak i radion. Därför, herr talman, kan jag säga att det var med en viss förvåning som jag stod här i kammaren och debatterade SAS igen bara , . var de orden glömda. behövde SAS ytterligare pengar, och regeringen bröt gärna sina tidigare löften och sköt till mer av skattebetalarnas pengar för att försöka rädda SAS. handlade det om 1,1 miljarder av skattebetalarnas pengar.I den debatten ställde jag också frågan till regeringspartiernas företrädare: Hur många miljarder är man egentligen beredd att gå in med till SAS? Finns det någon slags gräns över huvud taget för hur mycket man är beredd att skjuta till? För oss var det ganska klart att även med det här tillskottet skulle SAS inte nå lönsamhet. Därför sade vi också vid det tillfället nej till att skjuta till skattebetalarnas pengar.I den debatten fick jag också tydliga besked, bland annat från som sitter här i kammaren . Svaret var noll kronor. Det fanns inte en chans att man skulle gå in med några nya skattepengar. Även från sade väldigt tydligt: Inga mer skattepengar ska gå till SAS.Nu, , är det igen. får vi här i kammaren höra precis samma argument. Vi får höra hur är oansvarigt som inte tycker att man ska skjuta till ytterligare skattepengar. Vi har ju hört gång på gång hur de tidigare pengarna skulle lösa problemet, hur de besparingsprogram som låg på bordet då skulle göra att SAS blev lönsamt så att man skulle kunna sälja det. skulle vi minsann lösa problemet.Det är kanske inte att undra på att jag och, tror jag, många av dem som hör det här känner sig en smula skeptiska till hur resonemangen går. Vi får också höra här att det är att ta ansvar att skjuta till de här pengarna. Det är någonting som jag tycker att man ska fundera över. Det är ju ett eko som kommer till exempel från debatten om varvskrisen . Då hade vi också en regering som sade att det var ansvarsfullt att skjuta till pengar, att hålla de här bolagen på plats. Tänk på de människor som skulle få sparken om man inte gick in med pengar för att rädda svenska varv! Har vi lärt oss någonting av historien, eller ska vi upprepa samma misstag om och om igen?Det finns också alternativ. Vi får höra här att det enda alternativet är att SAS går i konkurs. Det har också varit regeringens linje. Det har vi fått höra: Det finns ingen som vill köpa SAS.Sedan visar det sig, när journalister och TT gräver i det här, frågar och undrar, att det finns alternativ. Det är bolag från och som har varit beredda att gå in och köpa andel av SAS. Då hade de också skjutit till pengar från sin egen kassa för att få SAS livskraftigt. Man hade inte behövt gå in med skattebetalarnas pengar. Men där har regeringen sagt nej. Man är inte beredd att ta det steget, att sälja SAS. Då måste vi fråga oss ytterligare: Hur mycket är de här orden egentligen värda? Inte bara två gånger har man sagt att man är beredd att gå in med skattepengar, man säger dessutom nej till att sälja när man får chansen.Nu har vi den här debatten en gång till. kallar man det för lånegaranti, för att göra det lite mer lättsmält. Det är ändå uppenbart att det är skattebetalarnas pengar som riskeras. Man säger att det nu är på marknadsmässiga villkor, men för den som frågade de privata långivarna var det uppenbart att de inte alls var beredda att gå in med de här pengarna. De ställer som krav att staten ska skjuta till pengar för att det ska vara möjligt för dem att gå in. Det behövs statliga pengar, skattepengar, som säkerhet. Uppenbarligen är alltså inte det här lånet på marknadsmässiga villkor.Herr talman! Jag vill undvika de missförstånd som brukar komma upp i den här debatten och som vi tyvärr redan har hört från talarstolen. Därför vill jag säga tydligt att vi inte vill att SAS ska gå i konkurs. Tvärtom hävdar vi att det enda sättet att få SAS att bli ett långsiktigt livskraftigt bolag är att ändra ägarformen. Så länge vi har tre stater som ägare, som lägger in sina egna önskemål, sin egen vilja att ha vissa flyglinjer som trafikeras och att ha mycket trafik på sina egna flygplatser kommer SAS inte att kunna bli lönsamt. Det är alltså mest ansvarsfullt även för dem som arbetar inom SAS att hitta en långsiktig lösning på problemet.Vi ger vårt starka stöd till de anställda på SAS, och vi tycker att facket har gjort ett fantastiskt jobb för att rädda bolaget. De har ställts inför en svår situation, som den här regeringen tyvärr har medverkat till. Det är ytterligare ett exempel på regeringens fackfientliga linje. ställs inför ett faktum som man egentligen inte kan komma runt. Det handlar om att skriva under eller att låta bolaget gå i konkurs. Vi tycker att facket har gjort vad man har kunnat. De som arbetar på bolaget gör en fantastisk insats . De som bör klandras är inte de som arbetar utan regeringen som ägare som inte har sett till att bolaget kan drivas på ett kommersiellt fungerande sätt.Det är bra att vara optimistisk. Det är sympatiskt. Men ibland kanske man ska vara tveksam till om de olika marknadslösningar som bolagets ledning lägger fram verkligen kommer att fungera. Vi har hört det förut: Turnaround 2005, Profit 2008, och heter det 4 Excellence Next Generation. Det har inte varit brist på vackra namn på de olika sparprogram som SAS-ledningen har formulerat. Det som har brustit är att få resultat, att få ett lönsamt bolag. Trots alla programmen har inte bolaget lyckats bli konkurrenskraftigt.Jag skulle vilja upprepa vad partier har sagt i valrörelsen om statligt ägande. har ett program som heter är vår tids arbetarparti som jag vill läsa från. Där framgår att staten och kommunerna ska vara försiktiga med att bedriva näringsverksamhet. Det är ett problem när staten både anger marknadens spelregler genom lagstiftningen och uppträder som aktör på samma marknad. Allt offentligt företagande medför också en viss snedvridning av konkurrensen. Offentligt ägda företag uppträder i realiteten med den statliga eller kommunala beskattningsrätten som eget kapital.Det här var en bra lektion, det här är precis det vi har sett exempel på även här . Man har skjutit till pengar och därmed också snedvridit konkurrensen.Folkpartiet har ett program som heter Frihet att växa. Där skriver man att stat och kommun inte ska ägna sig åt näringsverksamhet eftersom det innebär att skattebetalarna tvingas ta affärsmässiga risker - det ser vi exempel på här . Dessutom är det olämpligt att politiker både fastställer regler för konkurrerande företag och själva är konkurrenter. Man säger också att få åtgärder skulle betyda så mycket för framväxten av nya företag som att stat och kommuner systematiskt avvecklar sina affärsengagemang.Det är dessa punkter man har gått till val på och lovat väljarna. Jag skulle tro att många väljare är förvånade över att man nu är beredd att så lättvindigt gå ifrån dessa ord och inte står för det man har sagt till väljarna. En gång kan vara ett missöde. Det kanske väljarna kan acceptera. Två gånger kanske kan förklaras med otur. Men tredje gången måste de ifrågasätta om det verkligen finns något värde bakom orden, om det finns någonting som över huvud taget betyder något i de program som och har tagit fram.Herr talman! Alla förlorar på den politik som bedrivs. De anställda kan inte känna sig trygga så länge bolaget fortsätter att gå med förlust, så länge det finns tre statliga ägare som alla drar åt sitt håll, som inte lyckas få ett bolag att bli konkurrenskraftigt. Det är först när vi får ett långsiktigt ägande som gör att det går att agera på kommersiella grunder som bolaget kan bli livskraftigt i längden.De argument vi får höra här i talarstolen är märkliga. Tycker regeringen att det är så viktigt för staten att köra flygplan att man är beredd att betala hur mycket som helst, att man är beredd att betala först 1,3 miljarder, sedan 1,1 miljard till av skattebetalarnas pengar och ytterligare ?749 miljoner kronor kan sättas i perspektiv till hur mycket statens ägande av SAS är värt. Ser vi till börsvärdet är det värt kanske . Bara lånegarantin är betydligt större än vad det statliga ägandet är värt.Det finns ett alternativ för alla dem som har tröttnat på att se sina skattepengar pumpas in i ett flygbolag som har tveksam lönsamhet, som tröttnat på att se skattepengar riskeras för att agera på en kommersiell marknad där det finns andra aktörer som uppenbarligen lyckas få lönsamhet och som kan driva flygbolag lönsamt.Miljöpartiet har inte medverkat till cirkusen omkring SAS. Vi har inte medverkat till att riskera skattebetalarnas pengar, och vi gör det inte den här gången heller. Tyvärr, herr talman, är det en mycket dyr flygresa som regeringen har bjudit svenska folket på. Det är en på många sätt intressant exposé som Per gör, och den innehåller en del intressanta delar och tyvärr också en rad felaktigheter. Låt oss börja i den änden med den principiella hållningen om bolagen. Det är intressant att man nästan kan få intrycket av Per anförande att tycker att det är bra om man säljer bolag som finns på väl fungerande konkurrensutsatta marknader. skulle vara mer inne på den linjen än vad regeringen är.Men sanningen är en annan. Vi vet att regeringen vill sälja fler bolag, medan har satt sig på tvären och sagt nej. Det gäller till exempel bolåneinstitut, telekombolag, postverksamhet.