bet · GZ01NU24 · 2012-06-08 00:00:00 — Motionen avstyrks i berörd del. Avslutningsvis ställer sig utskottet bakom regeringens uppfattning i frågan om att inte exkludera kärnkraftssektorn i svenska exportfrämjande myndigheters verksamhet. Utskottet vill här särskilt peka på värdet av att svenska företag inte förhindras att exportera teknik eller kunnande som främjar en miljö- och kärnsäkerhetsmässigt högkvalitativ drift av befintliga kärnreaktorer i världen eller som kan bidra till en säker avveckling av uttjänta reaktorer. Yrkandet i motion 2011/12:N8 (V) om ett förbud mot export till kärnkraftsindustrin bör därför avslås av . Sammanfattningsvis anser utskottet således att bör lägga regeringens skrivelse till handlingarna och avslå motionerna 2011/12:N9 (MP) och 2011/12:N8 (V). Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstagande har föranlett följande reservation. Frågor om subventioner till kärnkraft (S, MP, V) av (MP), (S), (S), (S), (S), (S), (V) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2011/12:N8 av m.fl. (V) yrkande 2 och 2011/12:N9 av m.fl. (MP) yrkandena 2 och 3, 2011/12:N9 av m.fl. (MP) yrkandena 46, 2011/12:N8 av m.fl. (V) yrkandena 1 och 3 samt 2011/12:N9 av m.fl. (MP) yrkandena 1 och 7 samt lägger skrivelse 2011/12:141 till handlingarna. Vi anser inte att regeringens skrivelse på ett godtagbart sätt klargör vad som är att betrakta som statliga subventioner till kärnkraft. Vår uppfattning är att det finns indirekta subventioner till kärnkraften, bl.a. när det gäller frågor kopplade till skadeståndsansvaret i samband med radiologiska olyckor, och att skrivelsen därmed inte fullföljer uppdraget att garantera att kärnkraften inte ges några subventioner. Enligt vår uppfattning är det ett i allra högsta grad rimligt första steg när det gäller de skadeståndsrelaterade spörsmålen att omgående låta den redan beslutade lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor träda i kraft. Vi står således bakom det företrädarna för våra partier framhåller i civilutskottets yttrande med denna innebörd och menar att tidsutdräkten för ikraftträdandet är oacceptabel. I de två här aktuella motionerna finns ett antal yrkanden som mer specifikt gäller just frågor om skadeståndsansvaret i samband med radiologiska olyckor. Även här överensstämmer vår hållning med den som redovisas i den avvikande meningen från företrädarna för Socialdemokraterna, och i civilutskottets yttrande. Det innebär bl.a. att vi anser att ansvarsbeloppets storlek är otillräcklig. Vi anser att inriktningen för politiken måste vara att kärnkraftsindustrin vid en olycka ska stå för sina egna kostnader. För att den miljörättsliga principen att förorenaren betalar ska gälla fullt ut även på detta område måste kravet på finansiering av ansvaret därför så långt som möjligt utgå från de verkliga kostnader som kan uppkomma i samband med kärnkraftsverksamhet. Vi anser att regeringen därför bör verka för att nivån på finansieringen av det obegränsade skadeståndsansvaret höjs. Andra frågor som bör belysas ytterligare och som bör resultera i lagstiftningsförslag från regeringen gäller bl.a. preskriptionstidens längd, möjligheten till statlig återförsäkring samt vem som ska svara för samhällets kostnader för sjukvård till följd av en radiologisk olycka. Avslutningsvis vill vi även peka på behovet av en bestämmelse om ansvarsgenombrott i svensk lagstiftning. Med den typ av exceptionell situation som ett svårt reaktorhaveri innebär är det rimligt att ett ansvarsgenombrott inom en koncern blir möjligt. bör genom ett tillkännagivande uppmana regeringen att vidta åtgärder i överensstämmelse med vad vi här har anfört. Med hänvisning till det ovan sagda tillstyrker vi motionerna 2011/12:N8 (V) yrkande 2 och 2011/12:N9 (MP) yrkandena 2 och 3 samt tillstyrker delvis motion 2011/12:N9 (MP) yrkandena 46. Övriga yrkanden avstyrks. Frågor om subventioner till kärnkraft (MP) (MP) anför: Jag anser att de skadeståndsrättsliga spörsmålen är helt centrala när frågor om subventioner till kärnkraften diskuteras. Mot den bakgrunden ser jag det som positivt att det finns en gemensam uppfattning på detta område som framgår av vår gemensamma reservation (S, MP, V). När de skadeståndsrelaterade frågorna har hanterats på ett godtagbart sätt finns det skäl att ytterligare fördjupa diskussionerna om innebörden av begreppet statlig subvention. Vidare anser jag det vara motiverat att även titta närmare på kärnavfallsavgiftens utformning. Enligt min uppfattning är det då viktigt att lyfta fram frågan i vilken utsträckning denna avgift verkligen avspeglar den miljörättsliga principen om att förorenaren ska stå för en verksamhets miljökostnader. Jag står självfallet alltjämt bakom de två yrkandena i motion 2011/12:N9 (MP) som rör definitionen av en subvention och om kärnavfallsavgiften, men väljer att inte tillstyrka dem. Jag kommer även fortsättningsvis att driva dessa frågor och har om det visar sig nödvändigt för avsikt att på nytt föra fram förslag i med denna inriktning. Frågor om subventioner till kärnkraft (V) (V) anför: I likhet med vad som sägs i motion 2011/12:N8 (V) är min grundläggande hållning att det ska vara förbjudet med subventioner till kärnkraft. är min bedömning att ett tillkännagivande från i linje med vad som anförs i reservationen i praktiken skulle innebära att intresset för att bygga ny kärnkraft sannolikt skulle försvinna. Den ekonomiska risken för en reaktorägare att tvingas bära hela kostnaden för konsekvenserna av ett haveri kan förväntas ha en betydande avkylande effekt även på de mest ihärdiga utbyggnadsivrarna. Därmed skulle förslaget i den ovan nämnda motionen om ett förbud mot subventioner till kärnkraft i praktiken inte behövas. Vinner reservationen emellertid inte gehör i finns det anledning för mig att ånyo väcka frågan om ett förbud. Jag vill även redovisa en i grunden skeptisk inställning till svenskt exportstöd till kärnkraft i likhet med vad som sägs i motion 2011/12:N8 (V). kan jag se fördelar i att väl beprövad svensk miljö- och energiteknik eller svenska kärnkraftsrelaterade tjänster kan exporteras om det finns tydliga miljö- och kärnsäkerhetsmässiga kopplingar till andra länders kärnkraftsindustri. Export till denna sektor kan också accepteras om den är inriktad på avveckling av befintliga reaktorer eller vid omhändertagande av de radioaktiva restprodukter som redan finns lagrade på olika håll i omvärlden. Om det å andra sidan visar sig att svenskt kunnande eller svensk teknik främst används för att underlätta ytterligare utbyggnad av kärnkraften runt om i världen har jag för avsikt att på nytt väcka frågan om någon form av förbud mot svenskt exportstöd till denna sektor. Jag står självfallet alltjämt bakom de två här berörda yrkandena i motion 2011/12:N8 (V), men väljer att inte tillstyrka dem. Förteckning över behandlade förslag Regeringens skrivelse 2011/12:141 Kärnkraft utan statliga subventioner. 2011/12:N8 av m.fl. (V): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att införa ett förbud mot subventioner till kärnkraften. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om ett obegränsat ansvar. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om ett nej till exportstöd till kärnkraft. 2011/12:N9 av m.fl. (MP): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att definiera en kärnkraftssubvention. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att höja finansieringskravet för en tillståndsinnehavare vid en radiologisk skada så att det motsvarar den fulla ekonomiska risken. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att införa ett ansvarsgenombrott vid radiologiska olyckor. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att staten inte ska erbjuda en statlig försäkringslösning eller kreditgarantier vid radiologiska olyckor. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att preskriptionstiden för radiologiska skador ska förlängas. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att samhällets kostnader för sjukvård till följd av en radiologisk skada bör täckas av anläggningsinnehavaren. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att kärnavfallsavgiften bör spegla den verkliga kostnaden för kärnkraftens restprodukter. Kärnkraft utan statliga subventioner beslutade att bereda civilutskottet tillfälle att yttra sig över skrivelse 2011/12:141 Kärnkraft utan statliga subventioner och de motioner som har väckts med anledning av skrivelsen. har beslutat att yttra sig över skrivelsen och motionerna i de delar som berör utskottets beredningsområde. Det innebär att civilutskottet har beslutat att yttra sig över skrivelsen när det gäller avsnitt 6 Skadeståndsansvar och motionerna 2011/12:N8 (V) yrkande 2 och 2011/12:N9 (MP) yrkandena 26. I yttrandet finns en avvikande mening. beslutade vissa ändringar i lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet i fråga om förutsättningar för nya kärnkraftsreaktorer. I ärendet tillkännagav att regeringen i fråga om statligt stöd till kärnkraft skulle återkomma till med förslag om lagstiftning eller andra åtgärder med innebörden att direkta eller indirekta statliga subventioner inte kan påräknas (prop. 2009/10:172, bet. 2009/10:NU26, rskr. 2009/10:359). antog en lag om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. godkände också ändringsprotokoll till om skadeståndsansvar på atomenergins område och dess tilläggskonvention (prop. 2009/10:173, bet. 2009/10: CU29, rskr. 2009/10:360, SFS 2010:950). Den nya lagen träder i kraft den dag regeringen bestämmer. När den nya lagen träder i kraft upphävs den nu gällande atomansvarighetslagen (1968:45). I skrivelsen redogör regeringen för behandlingen av ovan redovisade tillkännagivande om förutsättningarna för generationsskifte i kärnkraften (rskr. 2009/10:359). Redogörelsen innefattar enligt regeringen en genomgång av regelverk som är relevanta för kärnkraftsindustrin i syfte att säkerställa att kärnkraften inte mottar vare sig direkta eller indirekta statliga subventioner. Frågan om skadeståndsansvar vid radiologiska olyckor behandlas i avsnitt 6. Regeringen anför att de lagar som antog 2010 innebär att kärnkraftsföretagen nu har ålagts ett obegränsat ekonomiskt ansvar för skador som orsakats av kärnkraften. Lagarna innebär dessutom att kraven på företagen att ställa finansiella säkerheter har höjts avsevärt och är på den högsta nivå som deltagande länder bestämt i internationella överenskommelser. Lagändringarna innebär vidare att bara anläggningsinnehavaren kan vara förmånstagare i sakförsäkringar, dvs. att vid en kärnkraftsolycka kan även dessa medel bli tillgängliga för skadelidande. Regeringen bedömer att dessa lagändringar är väl motiverade utifrån principen att det är förorenaren som ska betala uppkomna skador. De nya reglerna förutsätter dock att och dess tilläggskonvention i deras lydelser enligt ändringsprotokoll träder i kraft. Skulle ett sådant ikraftträdande dröja avsevärt kan det bli aktuellt att utreda behovet av att införa nya svenska regelverk i avvaktan på de internationella avtalens ikraftträdande. I motion 2011/12:N8 anser m.fl. (V) att ansvarsbeloppet för innehavare av kärntekniska anläggningar så långt som möjligt bör utgå från de verkliga kostnader som kan uppkomma. Motionärerna är kritiska till att det i den nya lagstiftningen finns en begränsning av det obegränsade skadeståndsansvaret för anläggningshavare. Ett tillkännagivande yrkas om att regeringen bör återkomma med förslag om ett skadeståndsansvar för anläggningshavare som verkligen är obegränsat (yrkande 2). m.fl. (MP) framhåller i motion 2011/12:N9 att lagstiftningens inriktning måste vara att kärnkraftsindustrin vid en olycka ska tvingas att stå för sina egna kostnader. Ansvarsbeloppet behöver därför höjas så att det motsvarar den nivå som en radiologisk olycka erfarenhetsmässigt har visat sig kunna kosta, dvs. Ett tillkännagivande yrkas om en höjning av finansieringskravet för anläggningshavare så att det motsvarar hela den ekonomiska risken (yrkande 2). Motionärerna anför vidare att alla värden i det bolag som äger och driver en reaktor ska ställas som säkerhet, även moderbolagen och resten av koncernen. Motionärerna föreslår därför ett tillkännagivande om att det bör införas regler om ansvarsgenombrott vid radiologiska olyckor (yrkande 3). Vidare yrkas ett tillkännagivande om att staten inte ska erbjuda en statlig försäkringslösning eller kreditgarantier vid radiologiska olyckor (yrkande 4). Det yrkas också ett tillkännagivande om att person- och sakskador som är orsakade av en radiologisk olycka inte ska preskriberas (yrkande 5). Slutligen framhåller motionärerna att samhällets kostnader för sjukvård till följd av en radiologisk skada ska täckas av anläggningshavaren, inte staten. Ett tillkännagivande yrkas om att en anläggningshavare ska vara ansvarig för sådana kostnader (yrkande 6). Lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor Den nya lagen innebär ett förbättrat skydd för skadelidande i händelse av en radiologisk olycka. Ansvaret enligt den nya lagen ska liksom vara strikt. Ett obegränsat ansvar för innehavare av svenska kärntekniska anläggningar införs. Innehavare av kärnkraftsreaktorer blir skyldiga att finansiera skadeståndsansvaret , ca . Finansieringen ska ske genom en ansvarsförsäkring eller genom att en annan ekonomisk säkerhet ställs som täcker ersättningsansvaret upp till det angivna beloppet. För andra kärntekniska anläggningar än kärnkraftsreaktorer blir huvudregeln att innehavare ska finansiera ansvaret , ca . Liksom tidigare ska staten betala ersättning till en skadelidande som har rätt till ersättning enligt lagen om ersättningen inte kan fås från ansvarig anläggningshavares säkerhet. Statens sammanlagda ersättningsansvar för varje radiologisk olycka uppgår till . Ansvaret gäller upp till detta belopp även när ansvarig anläggningshavares skyldighet att säkerställa ersättning är begränsad till ett lägre belopp. Vidare ska staten tillsammans med andra konventionsstater betala ytterligare ersättning till skadelidande med högst . Genom den nya lagen höjs alltså den sammanlagda garanterade ersättningen från till , ca . Statens återkravsrätt gentemot anläggningshavare är obegränsad. I proposition 2009/10:173 diskuterades frågan om ansvarsgenombrott. Med ansvarsgenombrott avses i regel i strid med den aktiebolagsrättsliga principen att aktieägarna inte är personligen ansvariga för bolagets skulder att aktieägare personligen görs ansvariga för bolagets förpliktelser trots att de inte har överträtt någon regel i aktiebolagslagen eller har låtit bli att fullgöra någon skyldighet mot bolaget. Varken atomansvarighetslagen eller den nya lagen innehåller någon bestämmelse om detta. I det då aktuella lagstiftningsärendet redovisades det att konstaterat att frågan om ansvarsgenombrott hade varit föremål för lagstiftningsdiskussioner vid ett flertal tillfällen men att en lagreglering av detta hade ansetts vara förenad med sådana olägenheter från ett allmänt aktiebolagsrättsligt perspektiv att någon motsvarande bestämmelse aldrig har införts i svensk lagstiftning. Med hänvisning till tidigare utredningars överväganden valde att inte förorda något införande av bestämmelser om aktiebolagsrättsligt ansvarsgenombrott för att säkerställa anläggningshavares ekonomiskt obegränsade ansvar (SOU 2009:88). Enligt den nya lagen får regeringen göra ekonomiska åtaganden för staten. Det ska göras genom att statliga garantier i form av återförsäkringsåtaganden ställs ut. I proposition 2009/10:173 bedömde regeringen att det finns förutsättningar för anläggningshavare att med en ansvarsförsäkring och en kompletterande ekonomisk säkerhet täcka ett ersättningsansvar för skador . Den kompletterande säkerheten bör ställas av anläggningshavare och deras ägarbolag, och en lösning inom ramen för den statliga garantimodellen bör komma i fråga endast i undantagsfall. Ett bemyndigande infördes för den händelse att det ändå skulle visa sig att kärnkraftsindustrin inte på egen hand kan säkerställa ansvarsbeloppen på ett betryggande sätt. För statens åtaganden ska anläggningshavare betala en avgift för den ekonomiska risk som staten bär för kostnader som kan uppkomma i händelse av radiologiska olyckor. Regeringen får meddela föreskrifter om avgiftens storlek och betalning. I den nya lagen har preskriptionstiden för personskador förlängts från till . Regeringen anförde i proposition 2009/10:173 att detta innebär att anläggningshavare i stället för staten i första hand kommer att ansvara för sena skador. Vid bedömningen av om preskriptionstiden för personskador bör förlängas ytterligare, utöver , beaktades det faktum att antalet personskador som visar sig på ett mycket sent stadium kan antas vara mycket begränsat. Av betydelse är också att skadelidande i sådana här skadefall ändå skulle garanteras vård och olika former av sociala förmåner av staten. Även om det i och för sig kan åberopas skäl för att preskriptionstiden bör överstiga eller att rätten till ersättning för personskador över huvud taget inte bör kunna preskriberas, fann regeringen att värdet av en sådan ordning skulle vara begränsat och att preskriptionstiden för personskador därför inte borde förlängas utöver de som följer av den reviderade . Motionsyrkanden om ansvarsbeloppets storlek, ansvarsgenombrott och ansvaret för sjukvårdskostnader efter en radiologisk olycka avstyrktes av utskottet i samband med att lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor antogs (prop. 2009/10:173, bet. 2009/10:CU29, rskr, 2009/10:360, SFS 2010:950). Utskottet ansåg att övervägande skäl talar för att införa ett obegränsat skadeståndsansvar för innehavare av svenska kärntekniska anläggningar och att den valda nivån på anläggningshavares finansiering av skadeståndsansvaret var väl avvägt. I frågan om ansvarsgenombrott konstaterade utskottet att regeringens förslag innebär att skadeståndsansvaret ska vara finansierat till en hög nivå, vilket torde minska behovet av sådana regler. Utskottet såg därför inte något behov av att se över frågan ytterligare. Beträffande frågan om att ett obegränsat ansvar även ska inbegripa en olyckas negativa hälsoeffekter konstaterade utskottet att regeringens förslag innebär att ett obegränsat ersättningsansvar införs för innehavare av kärntekniska anläggningar i . höjs kravet väsentligt på anläggningshavares finansiering av skadeståndsansvaret genom en försäkring eller en annan ekonomisk säkerhet från motsvarande till motsvarande ca . Den viktigaste fördelen med ett obegränsat ansvar är att de skadelidandes anspråk på skydd inte tillgodoses enbart genom denna säkerhet utan även genom möjligheten att få ersättning från anläggningshavares tillgångar. Eftersom en skadelidande på skadeståndsrättsliga grunder kan vända sig direkt till en anläggningshavare och utkräva ersättning utöver det finansiellt garanterade beloppet kan det alltså inte bli fråga om att ersättningsbeloppen måste sättas ned som anläggningshavare har kvar tillgångar och kan fortsätta verksamheten eller dela ut tillgångarna till sina ägare. Utskottet pekade på att propositionen även innehöll förslag som direkt syftar till att öka de skadelidandes faktiska möjligheter att få ersättning från anläggningshavares tillgångar. En egendomsförsäkring som en anläggningshavare tecknar för att kunna ersätta skador på reaktoranläggningen ska inte få ha någon annan som förmånstagare än den som är tillståndshavare för verksamheten. Härigenom omöjliggörs att försäkringsersättningen betalas ut till något annat bolag och på så sätt undandras de skadelidande. De föreslagna bestämmelserna innebär således, anförde utskottet, att anläggningshavare i hög grad kommer att svara för de verkliga kostnader som en olycka kan orsaka. Därefter behandlade utskottet ett motionsyrkande om ytterligare översyn av lagstiftningen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor (bet. 2010/11:CU16). Utskottet hänvisade då till sina tidigare ställningstaganden, och följde utskottet. antog en ändring i lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor som innebär att det införs ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om avgifter för prövning och tillsyn enligt lagen (prop. 2010/11:149, bet. 2011/12:CU3, rskr. 2011/12:73). I lagstiftningsärendet avstyrkte utskottet motionsförslag om ansvarsbeloppets storlek, ansvarsgenombrott och ansvaret för sjukvårdskostnader med hänvisning till tidigare ställningstaganden. Utskottet avstyrkte också motionsförslag om regeringens möjlighet att göra ekonomiska åtaganden för staten och om preskriptionstidens längd. Beträffande motionsyrkandet om regeringens möjlighet att göra ekonomiska åtaganden för staten erinrade utskottet om att den säkerhet som behövs utöver en ansvarsförsäkring bör ställas av anläggningshavare och deras ägarbolag och att en lösning inom ramen för den statliga garantimodellen bör komma i fråga endast i undantagsfall. Bemyndigandet i lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor har getts för den händelse att det ändå skulle visa sig att kärnkraftsindustrin inte på egen hand kan säkerställa ansvarsbeloppen på ett betryggande sätt, och det kan komma att utnyttjas om det skulle vara nödvändigt för att ska kunna följa sina konventionsåtaganden. När det gällde motionsyrkandet om preskriptionstidens längd delade utskottet regeringens uppfattning i proposition 2010/11:173 att preskriptionstiden för personskador inte bör förlängas utöver de som följer av den reviderade . Den bedömning som regeringen gör i skrivelsen avsnitt 6 om behovet av lagändringar ligger helt i linje med vad regeringen har anfört i propositionerna 2009/10:173 och 2010/11:149 som civilutskottet och har ställt sig bakom. har därför inte något att invända mot regeringens bedömning. Som framgår ovan har civilutskottet under innevarande behandlat motionsyrkanden som är identiska med de motionsyrkanden som civilutskottet nu yttrar sig över. anser att det inte finns något skäl att frångå tidigare ställningstaganden. Enligt civilutskottet bör näringsutskottet således föreslå att lägger skrivelsen till handlingarna i nu aktuell del och avslår motionerna 2011/12:N8 (V) yrkande 2 och 2011/12:N9 (MP) yrkandena 26. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (FP), (M), (M), (M), (S), (M), (S), (C), (S), (M), (KD), (SD), (V), (S), (S) och (MP). Skadeståndsansvar vid radiologiska olyckor (S, MP, V) (S), (S), (S), (S), (V), (S), (S) och (MP) anför: I skrivelsen anför regeringen att det är väsentligt att lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor träder i kraft så snart det finns möjlighet till det med hänsyn till internationella och EU-rättsliga bestämmelser. Här vill vi peka på vad företrädare för våra partier anförde i samband med riksdagsbehandlingen av proposition 2010/11:149. De konstaterade att det har gått sedan lagen antogs av utan att regeringen har satt lagstiftningen i kraft. De ansåg att tidsutdräkten var oacceptabel och att regeringen därför skulle sätta lagen i kraft (se reservation 1 i bet. 2011/12:CU3). När det gäller motionerna anser vi att ett obegränsat ansvar i princip innebär att reaktorägarens ekonomiska ansvar är oändligt. I praktiken är det naturligtvis inte möjligt att få en större ersättning än vad den betalningsskyldige kan betala. Den nya lagen säkerställer betalning genom att det ställs krav på säkerheter upp till detta belopp. Trots att detta innebär en avsevärd höjning i förhållande till dagens lagstiftning kan beloppet vara otillräckligt även vid mindre allvarliga olyckor och fullständigt otillräckligt vid ett svårt reaktorhaveri med oöverskådliga konsekvenser.