bet · GZ01MJU13 · 2012-03-12 00:00:00 — Detta sker exempelvis genom en indelning i jaktområden av varierande storlek, begränsning av det antal vilt som varje jägare får fälla, begränsning av det antal jägare som får jaga inom varje område och avlysning av jakten inom ett område där jakttrycket inte bör öka. ville landsbygdsministern dock tillägga att den svenska jakten så långt möjligt bör förbli en regional eller nationell angelägenhet. Som har framförts i denna fråga är hans bedömning att det finns möjligheter till lokal hänsyn och det är positivt att myndigheterna prövar de möjligheterna. Genom de bestämmelser och den tillämpning av dem som han redogjort för ansåg han att den gynnsamma utveckling som Per Åsling efterfrågade är säkerställd. redovisade landsbygdsminister i svar på fråga 2011/12:324 Fjälljakten regeringens uppdrag till att i samråd med berörda myndigheter och efter samråd med berörda organisationer övervaka och följa effekterna av hur de ändrade reglerna för fjälljakten påverkar småviltsstammar m.m. och tillgången till jakt för svenska jägare i förhållande till utländska jägare. I en delredovisning 2008 konstaterades att det med hänsyn till den korta tiden inte hade varit möjligt att dra några säkra slutsatser om hur ändringen påverkat det uppdraget avser. har dock för avsikt att när data för innevarande jaktår tagits fram överväga om tillräckliga data för utvärdering av effekterna av ändringen av fjälljakten är för handen. Enligt har verket via Viltvårdsfonden anslagit för åren 20102011 till projektet ripa. Projektet analyserar utvecklingen av ripjakten på statens mark i . Syftet är att ta fram generella förvaltningsprinciper för småviltsjakt i fjällen och att ta reda på under vilka förutsättningar som jakt behöver begränsas. Enligt har projektet förlängts och kommer att redovisas , och projektet en art som minskar? har också förlängts och kommer att redovisas . Utskottet konstaterar att det tidigare regelverket, som ändrades 2007, gjorde det möjligt att reglera jakten och vid situationer med alltför hårt jakttryck gynna den i boende befolkningen. Regeringens beslut om omprövning föregicks inte av en konsekvensanalys. har anmälts till för de särregler som gynnar finska medborgare gentemot andra EU-medborgare. Den finska regeringen kunde, efter att ha redovisat reglerna i ett svar till kommissionen, behålla reglerna. I artikel 56 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) fastslås friheten för företag att tillhandahålla tjänster i unionen. Självfallet ska de svenska reglerna för upplåtelse av småviltsjakt inte hindra företag att bedriva verksamhet i i enlighet med den fria etableringsrätten. Svenska myndigheter kan inte ställa krav på att företag som arrangerar jakt ska vara etablerade i eller i en viss kommun. Regeringen bör långsiktigt trygga fjälljakten och i det arbetet ompröva bestämmelserna i 3 § rennäringsförordningen i syfte att återgå till regleringen som den var utformad före förändringen . I detta arbete bör regeringen särskilt försäkra att ändrade föreskrifter inte strider mot artikel 56 i EUFfördraget. Även kommissionens svar till de finska myndigheterna bör beaktas. Också fortsättningsvis bör upplåtelse av jakt kunna ske bara under förutsättning att det inte uppkommer någon olägenhet av betydelse för rennäringen, enligt 3 § rennäringsförordningen. Detta bör ges regeringen till känna. Därmed tillstyrks motionerna MJ241 (V) yrkande 2, MJ374 (S) yrkande 2, MJ376 (S) yrkande 34 och MJ454 (SD). Motionerna MJ374 (S) yrkande 1 och MJ381 (M) kan därmed lämnas utan bifall. Den nya älgförvaltningen m.m. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om kostnader för den nya älgförvaltningen (S). Jämför reservation 3 (S). I motion MJ356 (S) och motion MJ376 (S) yrkande 35 anförs i fråga om den nya älgförvaltningen att den nya älgförvaltningen bör baseras på fakta som samlats in via systematiska inventeringar. Vilka inventeringar som ska genomföras samt hur och med vilka intervall de ska genomföras utreds nu av respektive . Förutom de registreringsavgifter som får ta ut för att täcka sina hanteringskostnader förutsätts det att systemet helt ska finansieras via statliga fällavgifter, dvs. de avgifter som jägarna betalar till staten för de älgar de fällt. De totala kostnaderna för jägarkåren får inte tillåtas att öka jämfört med dagens system efter den inledande fasen i det nya älgförvaltningssystemet. Av regeringens proposition 2009/10:239 (bet. 2010/11:MJU6, rskr. 2010/11:49) framgår att vid registrering av ett licensområde och älgskötselområde utgår en ansökningsavgift om . Intäkterna från den avgiften varierar mellan länen (från till ) men uppgår i de flesta län till . Fällavgifter, som tillförs en regional älgvårdsfond, ska betalas för de vuxna älgar som fälls, och avgiften bestäms av . Avgiften varierar mellan de olika länen från till , och av detta belopp går enligt ett regeringsbeslut till Viltvårdsfonden. För älgar som fälls utöver en licens (överskjutning) ska en särskild avgift betalas enligt 52 c § jaktförordningen. Avgiften är för en vuxen älg och för en kalv. betalas i fällavgifter (2007) inklusive avgifter för överskjutning. Från älgvårdsfonderna tillgodogör sig länsstyrelserna (2007). Häri ingår även länsstyrelsernas kostnader för viltvårdsnämnderna (ca ). Övriga medel, ca (2007), används till bidrag till inventering, utbildning, skyttebanor m.m. I propositionen föreslår regeringen att den överföring av per fälld älg som görs till Viltvårdsfonden ska upphöra. Syftet är att skötseln av älgstammen ska kunna förvaltas lokalt med företrädesvis de intäkter som tas in vid jakten. På så sätt kan en större summa än användas exempelvis för inventering av älgstammen. Den variation i fällavgift som finns speglar de kostnader som har för sin älgförvaltning. Sambandet mellan kostnaderna för älgadministrationen och fäll- och registreringsavgifterna bör enligt regeringens mening vara kvar eftersom målet är att älgjakten ska vara självfinansierad. I jämförelse med övriga nordiska länder får de svenska fällavgifterna anses vara låga. Det finns därmed ett utrymme för att höja fällavgifterna i syfte att skapa en mer utvecklad älgförvaltning. Om fällavgifterna i samtliga län höjs till , vilket är den högsta avgiften, ökar intäkterna i älgvårdsfonderna med totalt . Fällavgift utgår endast för vuxna älgar. Skyldigheten att betala en fällavgift för älgkalvar upphörde . En orsak till att fällavgiften för kalvar avskaffades var att man ville styra avskjutningen mot en större andel kalvar. Enligt regeringens mening kan det dock finnas viss risk för att kalvjakten i och med att den är avgiftsfri också ses som mindre värd. De kostnader som fällavgifterna finansierar kommer vidare även dem till godo som endast skjuter kalvar. Det finns därför skäl att utvidga skyldigheten att betala fällavgift till att även avse kalvar. Detta kan också ge ett ökat incitament att rapportera jaktresultat, vilket är viktigt för älgförvaltningen. Förslaget om att en avgift ska betalas även för fällda kalvar bör innebära ett tillskott till älgvårdsfonderna på beroende på avgiftens storlek () vid en avskjutning av 35 000 kalvar. Avgiften för registrering av älgskötselområden om framstår mot bakgrund av det arbete som i många fall måste utföras vid registrering av områden för älgjakt som låg. Regeringens förslag till ett nytt förvaltningssystem kan initialt komma att innebära att många områden omregistreras till älgskötselområden. Registreringsavgifterna ska täcka kostnader för registrering. ska därför se över om det finns ett behov av att höja registreringsavgifterna. Ledamöterna i de älgförvaltningsgrupper som enligt beslut ska finnas inom älgförvaltningsområdena ska kunna få ett visst arvode för sitt arbete. Detta lämnas ur älgvårdsfonderna. Älgförvaltningsgrupperna kommer delvis att ta över många av de kvalificerade uppgifter som utförs av . Utskottet gör samma bedömning som regeringen, nämligen att arbete med älgförvaltning kommer att underlättas jämfört med . Under den övergångsperiod som föregår ikraftträdandet av den nya älgförvaltningen samt innan den funnit sina former bedöms dock arbetsbelastningen för att bli högre än . bör se till att kostnaderna kan täckas genom att i ljuset av tillfälligt höga arbetsbelastning ompröva det tak som angivits för hur mycket av älgvårdsfondens kapital som får användas till administrativa kostnader. Sammanfattningsvis bör kostnaderna för ny- och omregistrering av älgjaktsområden således finansieras genom att registreringsavgiften anpassas till länsstyrelsernas verkliga kostnader för registreringen. Genom att fällavgifterna höjs, fällavgifterna för älgkalvar återinförs och genom att slopa överföringen av medel från älgvårdsfonderna till Viltvårdsfonderna kan driften av ett nytt datastöd för älgförvaltningen, älginventeringar samt arvode och viss utbildning av ledamöterna i älgförvaltningsgrupperna finansieras. Utvecklingskostnaderna för ett nytt datastöd ska belasta Viltvårdsfonden. De som får för samråd om älgjakten används i fortsättningen av älgskötselområdenas styrelser och för att bistå med tolkning av inventeringsresultat på populationsnivå och ge förslag till förvaltningsstrategier. Viltvårdsfonden bör finansiera framtagande av en utbildning i adaptiv förvaltning. Det anförda torde i allt väsentligt tillgodose yrkandena i motion MJ356 (S) och motion MJ376 (S) yrkande 35. Motionerna bör därför lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om att se över möjligheterna att minska vildsvinspopulationernas storlek och om att se över regelverket kring tillstånd för videoövervakning (M). Jämför reservation 4 (SD). Enligt motion MJ384 (M) bör möjligheterna att minska vildsvinspopulationens storlek och spridning ses över. Enligt nuvarande lagstiftning är det tillåtet att utfodra vildsvinen vid s.k. åtelplatser för att sedan jaga djuren. Man har även fått införa belysning vid åtelplatserna för att underlätta jägarnas arbete och minska behovet av naturligt månsken och snö. Det är möjligt att videoövervaka platserna för att utröna djurens rutiner och kartlägga när jakten skulle vara som mest effektiv. Tillståndet för videoövervakning ges av och kostar . Dessvärre är det endast av ansökningarna som blir godkända, främst med hänvisning till inkräktande på allemansrätten. Principen som tillämpas är samma som vid videoövervakning i områden, t.ex. vid nattöppna bensinstationer, banker och busshållplatser. På grund av ovan framförda anledning bör man om möjligt överväga att se över regelverket kring tillstånd för videoövervakning. I två brottmålsdomar (tingsrätts dom mål B 1608/09 och tingsrätts dom mål B26-11) har åtal om ansvar för brott enligt 5 § och 26 § lag (1998:150) om allmän kameraövervakning ogillats. I båda fallen har tingsrätten funnit att den gärning som gärningsmännen gjort sig skyldiga till har ett så lågt straffvärde att gärningen är att bedöma som ringa och att gärningsmännen därför inte ska dömas till ansvar. Övervakningskameran hade i det ena fallet satts upp på en sådan plats där det enligt tingsrätten kan antas att allmänheten inte skulle vilja uppehålla sig i någon större omfattning, varför risken för allvarligt integritetsintrång bör ha varit begränsad. I det andra fallet hade en s.k. åtelkamera satts upp över marken och lutats framåt för att människor som rörde sig vid åteln inte skulle fotograferas annat än upp till midjan. Domstolen konstaterade att det enligt 5 § lagen om allmän kameraövervakning krävs tillstånd till allmän kameraövervakning för en övervakningskamera som ska vara uppsatt så att den kan riktas mot en plats dit allmänheten har tillträde. I det nu aktuella fallet har kameran satts upp på en plats där det kan förutsättas att allmänheten inte vill uppehålla sig i någon större omfattning. Den har vidare ställts in så att identifiering av en person endast kan ske om personen i fråga sätter sig ned eller om det är fråga om en mycket kort person, t.ex. ett barn. På de bilder från kameran som förevisats, som enligt uppgift föreställer gärningsmannen och en jaktkamrat, syns också endast byxorna. Risken för ett allvarligt integritetsintrång har således varit obetydlig. i län meddelade med stöd av 5 § lagen (1998:150) om allmän kameraövervakning tillstånd att använda en övervakningskamera med rätt att bevara och behandla bilder för övervakning av vildsvinsfällor på viss mark. I beslutet angavs att kameran vid övervakning ska vara fast monterad på cirka en meters höjd, ha fast optik och vara låst i höjd- och sidled samt att den ska vara riktad mot åteln och vildsvinsfällan. Utskottet finner mot bakgrund av den lämnade redogörelsen inte skäl att vidta någon åtgärd med anledning av motion MJ384 (M). Utskottets förslag i korthet avslår en motion om förbud mot godsjakt på uppfödda fåglar (M). Jämför reservation 5 (V). Enligt motion MJ400 (M) bör ett förbud mot godsjakt på uppfödda fåglar övervägas. Godsjakt innebär jakt på uppfödda fåglar, exempelvis änder, fasaner och rapphöns. Dessa föds upp för att släppas i det fria för att direkt bli skjutna av jägare. Detta är en form av jakt som känns oetisk, och där man borde överväga ett förbud. Med vilt avses i 2 § jaktlagen (1987:259) vilda däggdjur och fåglar. Med jakt avses att fånga eller döda vilt och att i sådant syfte söka efter, spåra eller förfölja vilt. Djurskyddslagen (1988:534) däremot, avser vård och behandling av husdjur. Den avser också andra djur om de hålls i fångenskap eller används för särskilda ändamål. Det är således fråga om två lagar med helt olika utgångspunkter (jfr bet. 2004/05:MJU7). För viltet finns i 27 § jaktlagen bestämmelser om att jakten ska bedrivas så att viltet inte utsätts för onödigt lidande och så att människor och egendom inte utsätts för fara, och i 28 § anges hur jägaren ska förfara om vilt har skadats vid jakt. Statsmakternas mål för den svenska jakt- och viltvårdspolitiken anges i 4 § jaktlagen där det stadgas att viltet ska vårdas i syfte att dels bevara de viltarter som tillhör landets viltbestånd och de fågelarter som tillfälligt förekommer naturligt i landet, dels främja en utveckling av viltstammarna som är lämplig med hänsyn till allmänna och enskilda intressen. ansvarar enligt 3 § förordning (2009:1476) med instruktion för för frågor om jakt och vilt enligt jaktlagstiftningen. mål för viltförvaltningen är att alla djur som finns naturligt i landet ska bevaras i livskraftiga bestånd. Naturen ska kunna nyttjas, men på ett hållbart sätt. ska bedrivas på ett sådant sätt att man försöker jämka mellan olika intressen. Härutöver vill utskottet erinra om att har uttalat att det nationella arbetet för biologisk mångfald fortsätter. Miljömålsberedningen har föreslagit ett nytt etappmål för biologisk mångfald (SOU 2011:34) som rör ekosystemtjänster och resiliens, hotade arter och naturtyper, invasiva främmande arter, kunskap om genetisk mångfald samt den biologiska mångfaldens och ekosystemtjänsternas värden. Betänkandet är under beredning i (jfr bet. 2010/11:MJU9). I budgetpropositionen anfördes att det i ljuset av åtaganden från bedrivs ett systematiskt arbete med att utveckla och förstärka arbetet med att skydda skogslandskapets ekosystem och biologiska mångfald (bet. 2011/12:MJU1). I utredningsbetänkandet Ny djurskyddslag (SOU 2011:75) anförs att djur av viltarter föds upp och sätts ut för syften som t.ex. viltvård, jakt eller fiske. I gällande lag finns inte några djurskyddsbestämmelser om utsättning av viltarter. Dessa djur omfattas dock av djurskyddslagen så länge som de hålls i fångenskap, och utredaren anser därför att det vid utsättningen ska ställas krav på den miljö som de sätts ut i. Utredaren föreslår en ny föreskrift som säger att endast djur av viltarter får sättas ut i naturen och det endast om det naturligt finns eller har skapats goda levnadsbetingelser för djuren i den miljö de sätts ut i. Med viltarter avser utredaren arter som naturligt lever vilt i , t.ex. varg, rapphöna eller olika svenska fiskarter. Med goda levnadsbetingelser avses att djuren endast får sättas ut i en miljö där de har goda förutsättningar att kunna överleva, finna mat, skydd för väder och vind, osv. Djuren måste också ha hållits på ett sådant sätt under uppfödningen att de är förberedda på ett liv i det vilda, dvs. exempelvis kan finna föda i naturen. Utredaren anser att i sina föreskrifter närmare ska reglera villkoren för utsättning av djur och för vilka arter som är lämpliga att få sättas ut. Utredningsbetänkandet bereds i . Utskottet föreslår att motion MJ400 (M) i avvaktan på resultatet av den pågående beredningen lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår en motion (V) om att 28 § jaktförordningen bör ändras till den tidigare lydelsen. Jämför reservation 6 (MP, V). Enligt motion MJ241 (V) yrkande 3 bör 28 § jaktförordningen ändras till den tidigare lydelsen. ändrade regeringen 28 § jaktförordningen på ett sätt som möjliggör skjutande av rovdjur utanför hägn. Ändringen öppnar upp för ett mer utbrett och godtyckligt dödande av rovdjur. Den nya lydelsen är ett stort hot mot upprätthållandet av vargstammens gynnsamma bevarandestatus. ändrades 28 § jaktförordningen (1987:905) så att det är tillåtet att döda rovdjur inom inhägnat område avsett för tamdjursskötsel om det finns skälig anledning att befara att rovdjuret där angriper tamdjuren. gällde förordning (2007:127) med särskilda bestämmelser om skyddsåtgärder vid rovdjursangrepp med följande lydelse: Rovdjur som avses i 28 § första stycket jaktförordningen får dödas av ett tamdjurs ägare eller vårdare för att skydda tamdjuret, när rovdjuret angriper och skadar tamdjuret eller om det är uppenbart att ett sådant angrepp är förestående och det inte går att avbryta eller avvärja angreppet genom att skrämma bort rovdjuret eller på annat lämpligt sätt. Tillägget var tidsbegränsat till men från gäller enligt 28 § jaktförordningen (SFS 2009:310): Om något av rovdjuren björn, varg, järv eller lo angriper tamdjur eller om det finns skälig anledning att befara ett sådant angrepp, får åtgärder vidtas för att skrämma bort rovdjuret. Rovdjur som avses i första stycket får dödas av ett tamdjurs ägare eller vårdare för att skydda tamdjuret 1. när rovdjuret angriper och skadar tamdjuret eller om det är uppenbart att ett sådant angrepp är förestående 2. om det finns skälig anledning att befara ett angrepp på tamdjuret och dödandet sker i omedelbar anslutning till att rovdjuret har angripit och skadat eller dödat tamdjur, eller 3. om rovdjuret befinner sig inom inhägnat område avsett för skötsel av tamdjuret och det finns skälig anledning att befara ett angrepp där. Rovdjuret får bara dödas när det inte går att skrämma bort rovdjuret eller på något annat lämpligt sätt avbryta eller avvärja angreppet. Enligt 28 § jaktförordningen gäller därmed att om björn, varg, järv eller lodjur angriper tamdjur, eller om det finns skälig anledning att befara ett sådant angrepp, får åtgärder vidtas för att skrämma bort rovdjuret. Om det inte går att skrämma bort rovdjuret eller om det inte går att avbryta eller avvärja ett angrepp på annat lämpligt sätt, får rovdjuret under vissa förutsättningar dödas för att skydda tamdjuret. Ett rovdjur får dödas av ett tamdjurs ägare eller vårdare när rovdjuret angriper och skadar tamdjur, eller om det är uppenbart att ett sådant angrepp är förestående. Regeringen beslutade om en ändring i 23 b § jaktförordningen som innebär att efter ansökan av den som riskerar att drabbas av skada eller på eget initiativ får besluta om skyddsjakt efter björn, varg, järv, lo, säl eller örn. Om det finns en stor sannolikhet för att allvarlig skada kommer att uppstå, får beslut om skyddsjakt fattas även om någon skada inte har inträffat. Enligt 23 d får under vissa angivna förutsättningar besluta om licensjakt efter björn, varg, järv och lo, och ett sådant beslut får enligt den ändrade föreskriften utformas och förenas med villkor som är ändamålsenliga med hänsyn till de olägenheter som förekomsten av täta rovdjurspopulationer orsakar. Utskottet finner inte skäl att vidta någon åtgärd med anledning av motion MJ241 (V) yrkande 3. Motionen avstyrks i berörd del. Utskottets förslag i korthet avslår en motion (V) om att förbjuda bågjakt. Jämför reservation 7 (V). Enligt motion MJ241 (V) yrkande 11 bör bågjakt förbjudas. Vi ser stora problem med jakt med båge där problemet med skadskjutning är en stor risk. I och med att pilen har en bågformad bana i luften krävs det en mycket liten miss i avståndsbedömning för att djuret ska bli skadskjutet. Skadskjutning är en stor plåga för djuret. Bågjakt kräver även att djuret står helt stilla för att skytten ska kunna träffa med en dödande pil, men det räcker med att djuret blir skrämt eller helt enkelt bara flyttar på sig för att det ska riskera att skadskjutas, även av den bästa bågskytt. All typ av tyst jakt är ett problem beträffande tjuvjakt. I detta fall krävs en särskild bågjägarexamen för att få bedriva bågskyttejakt, men risken för tjuvskytte, då vapnet i detta fall är lättare att få tag i än andra typer av vapen, resulterar i ytterligare en ökad risk för tjuvjakt. gav 1998 tillstånd till ett försök med bågjakt under kontrollerade former på hjortar i hägn. Försöket är avslutat. Enligt uppgift från har i en ansökan som kom in 2007 ansökt om att få använda moderna s.k. compundbågar vid jakt efter klövvilt. Ansökningen bereds nu av . Enligt 10 § jaktförordningen (1987:905) får endast sådana vapen och andra jaktmedel användas som uppfyller de krav som föreskriver. Pilbåge finns inte upptaget i verkets föreskrifter (NFS 2002:18 och 2010:9). Pilbåge får därför inte användas vid jakt. Utskottet föreslår att motion MJ241 (V) yrkande 11 lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår en motion (M) om att förenkla för funktionshindrade att få jaga. Jämför reservation 8 (SD). En översyn av möjligheten till att förenkla för funktionshindrade att få jaga bör göras enligt motion MJ329 (M). Vill man jaga som funktionshindrad behöver man oftast använda sig av ett motordrivet fordon för att komma ut i terrängen. För att få tillstånd till detta måste man söka dispens från terrängkörningslagen, jaktförordningen och jaktlagen. Är man rullstolsburen behöver man emellertid inte söka undantag från jaktlagen. Ansökan om dispens lämnas till i berört län. Dispensen gäller ett visst markområde , , och innebär för den funktionshindrade att man enbart kan jaga på det område man sökt för. Det vore önskvärt att sökt och beviljad dispens gäller för jakt med motordrivet fordon i hela . Beroende på vilken viltart som avses får och enligt 21 § jaktförordningen medge undantag i enskilda fall från förbudet i 31 § jaktlagen mot jakt från motorfordon. Det anges att i fråga om vilda fåglar, björn, varg, järv, lo, utter, bäver, mård, iller, skogshare, vikare, valar och fladdermöss samt i fråga om andra vilt levande djurarter som i bilagan till artskyddsförordningen (2007:845) har markerats med N, n eller F får undantag medges bara i vissa angivna fall. I 9 b § jaktförordningen stadgas att det i sådana beslut ska anges vilken tid, vilket område och vilka arter som berörs m.m. Landsbygdsminister anförde i sitt svar på skriftlig fråga 2011/12:270 Möjligheter för funktionshindrade att jaga att det enligt 31 § jaktlagen (1987:259) är förbjudet att jaga från motordrivna fortskaffningsmedel. Regeringen har dock möjlighet att meddela föreskrifter om undantag. införde regeringen i 20 § jaktförordningen (1987:905) en möjlighet för rullstolsburna personer med bestående rörelsehinder att utan särskilt tillstånd bedriva jakt på däggdjur från ett motordrivet fordon under förutsättning att motorn är avstängd. Att möjligheten för sådana personer att jaga utan tillstånd begränsades till däggdjur beror på bestämmelserna i om bevarande av vilda fåglar, fågeldirektivet.