bet · GZ01KU20d3 · 2012-06-07 00:00:00 — Expeditions- och rättschefen ringde därefter till försvararen, men han var inte inne. Hon lämnade därför ett meddelande att han skulle ringa expeditions- och rättschefen. När överläkarens försvarare ringde expeditions- och rättschefen frågade hon om den person som var förordnad som ledamot i etikprövningsnämnden också var den person som han var ombud för. Sedan han bekräftat detta gav expeditions- och rättschefen en kort bakgrund till varför hon hade ringt. Expeditions- och rättschefen framförde att det var fråga om allmänhetens förtroende för nämnden och om överläkaren skulle ta timeout. Det var inte fråga om ett entledigande eftersom man inte ville föregripa den rättsliga processen. Försvararen gav uttryck för sin uppfattning att detta innebar att överläkaren dömdes på förhand. Försvararen sade att expeditions- och rättschefen själv fick tala med överläkaren. Han uppgav att han skulle återkomma med besked om hur expeditions- och rättschefen skulle kunna komma i kontakt med överläkaren. Försvararen ringde senare upp expeditions- och rättschefen. Hon bad försvararen att ge hennes telefonnummer till överläkaren och be henne ringa upp expeditions- och rättschefen. 2011/12:KU20 BILAGA DEL 3 UTFRÅGNINGAR var att expeditions- och rättschefen inte ville överrumpla överläkaren utan tyckte att det var bättre att överläkaren själv fick ringa när hon var beredd att tala med expeditions- och rättschefen. När överläkaren ringde upp förklarade expeditions- och rättschefen att skälet till varför hon ville tala med överläkaren var att det gjordes bedömningen att det av hänsyn till allmänhetens förtroende för nämnden var olämpligt att hon deltog i etikprövningsnämndens sammanträden fram till dess att brottmålet hade avgjorts. Expeditions- och rättschefen frågade hur överläkaren ställde sig till det. Överläkaren blev upprörd och upprepade att hon var oskyldig. Expeditions- och rättschefen förklarade att det inte var fråga om något ställningstagande i skuldfrågan. Överläkaren frågade vilka som hade bestämt att hon inte skulle delta i nämndens sammanträden och ville ha skriftligt på detta. Expeditions- och rättschefen förklarade att det inte var fråga om något beslut och att man inte brukar dokumentera nu aktuell typ av överväganden, utan att dialogen i nu aktuella situationer brukar skötas genom ett samtal. Expeditions- och rättschefen förklarade återigen skälet till bedömningen och frågade hur överläkaren ställde sig i frågan. Det var ett långt och svårt samtal under vilket överläkaren var väldigt upprörd. Expeditions- och rättschefen upplevde inte att överläkaren förstod vad hon menade. Överläkaren hänvisade expeditions- och rättschefen till att kontakta hennes försvarare. Det kan redan nu förtydligas att expeditions- och rättschefen inte har blivit kontaktad av rektor med anledning av överläkarens förordnande som ledamot i etikprövningsnämnden och att expeditions- och rättschefen inte heller själv har kontaktat rektorn. Expeditions- och rättschefen nämnde inte rektorn under samtalet med överläkaren och har inte heller sagt att överläkaren svärtade ned rykte. Expeditions- och rättschefen kände inte till vilka ställningstaganden som gjorts av . Efter samtalet med överläkaren hade expeditions- och rättschefen en kontakt med ordföranden i nämnden som hade talat med överläkaren. Han meddelade att hon inte tänkte delta i det sammanträde som skulle hållas . Ordföranden tyckte att expeditions- och rättschefen borde kontakta överläkarens försvarare. Expeditions- och rättschefen ringde därefter till överläkarens försvarare. Försvararen hänvisade henne dock till överläkaren. Expeditions- och rättschefen ringde senare till etikprövningsnämndens ordförande och berättade om den kontakt hon hade haft med överläkaren. Expeditions- och rättschefen frågade om det var i sin ordning att hon i ett brev som hon avsåg att skicka till överläkaren angav att hon hade varit i kontakt med ordföranden så att överläkaren om hon hade några frågor kunde vända sig till honom eftersom överläkaren kanske hade lättare att tala med honom än med expeditions- och rättschefen. Ordföranden hade inget att invända mot detta. Därefter skickades det omnämnda brevet, av vilket en kopia lämnats till utskottet. I brevet anges att överläkaren gärna får kontakta expeditions- och rättschefen igen samt att expeditions- och rättschefen varit i kontakt med nämndens ordförande om detta. Överläkaren sökte därefter expeditions- och rättschefen . Slutligen lämnade hon sitt telefonnummer varefter expeditions- och rättschefen ringde upp henne. Expeditions- och rättschefen erbjöd då överläkaren ett besök på departementet om hon hade frågor med anledning av deras tidigare samtal. Expeditions- och rättschefen försökte vidare på nytt förklara varför det gjorts bedömningen att det av hänsyn till allmänhetens förtroende för nämnden var olämpligt att läkaren deltog i etikprövningsnämndens sammanträden fram till dess att brottmålet hade avgjorts samt att det inte var fråga om något ställningstagande i skuldfrågan. Expeditions- och rättschefen läste därvid mer eller mindre direkt ur förarbetena till bestämmelserna om nämndemän i . Expeditions- och rättschefen upprepade vidare att regeringens beslut om överläkarens förordnade fortfarande gällde och att något annat beslut inte hade fattats. Inte heller vid detta samtal nämnde expeditions- och rättschefen rektorn för . Hon påstod inte heller att överläkaren svärtade ned . Ansvarig statssekreterare och expeditions- och rättschefen undrade något senare vad som hade hänt i frågan varvid en handläggare på ringde till etikprövningsnämndens ordförande för att fråga om överläkaren deltog i nämndens möten. Handläggaren fick då beskedet att överläkaren inte gjorde det. Skälet till att vi valde att gå till väga på det sätt som jag har beskrivit var bland annat att det ännu inte var offentligt att det var som var den omskrivna överläkaren. Om ett regeringsärende om avstängning hade inletts hade det inte funnits någon möjlighet att i ärendet hemlighålla hennes identitet. Av detta skäl ansågs det lämpligt att låta henne själv få ta ställning till lämpligheten i att delta i nämndens sammanträden fram till dess att brottmålet hade avgjorts eller, med andra ord, om hon skulle ta en timeout. Därtill ansågs det vara en fråga om vanlig anständighet att kontakta henne och låta henne först göra ett eget ställningstagande i den här svåra situationen. När vi hade fått besked om att överläkaren inte längre deltog i nämndens sammanträden fick en handläggare i uppdrag att bevaka när domen meddelades samt att om domen blev friande ringa upp ordföranden i etikprövningsnämnden i syfte att säkerställa att överläkaren åter skulle bli kallad till nämndens sammanträden. När friande dom meddelades i målet ringde handläggaren upp nämndens ordförande. Denne hade då redan varit i kontakt med överläkaren och meddelat att hon var välkommen att delta i nämndens sammanträde. Sammanfattningsvis, herr ordförande och ledamöter, stod jag och inför en situation där en person som innehade ett ansvarsfullt förtroendeuppdrag i en regional etikprövningsnämnd var åtalad för ett mycket allvarligt brott. Det fanns i realiteten tre potentiella handlingsalternativ. Det första var att i realiteten inte vidta några som helst åtgärder. Enligt min bedömning skulle det ha varit en orimlig hållning. För att allmänheten ska ha förtroende för en nämnd som ska etikpröva forskning är det naturligtvis viktigt att dess ledamöter inte kan ifrågasättas från etisk synpunkt. Regleringen i och uttalande talade också i samma riktning. Ett andra handlingsalternativ vore att göra det som bland annat diskuteras i den anmälan som ligger till grund för utskottets granskning, nämligen att fatta ett beslut om att entlediga överläkaren från uppdraget som ledamot av nämnden. Inte heller det skulle ha varit ett rimligt agerande. Det skulle med all rätt ha kunnat tolkas som att regeringen föregrep den rättsliga processen. Det tredje alternativet, det vi fastnade för, var att i samtal med överläkaren framföra det lämpliga i en timeout under det att rättsprocessen pågick. Det fanns, så som jag redogjort för, god rättslig grund för detta. Alternativet valdes också med omtanke om överläkaren. Som jag sade tidigare: Om ett regeringsärende om avstängning hade inletts hade det inte funnits någon möjlighet att i ärendet hemlighålla hennes identitet. Av detta skäl ansågs det lämpligt att låta henne själv ta ställning till lämpligheten i att delta i nämndens sammanträden fram till dess att brottmålet hade avgjorts eller, med andra ord, om hon skulle ta en timeout. Ordföranden: Det parti som har gjort anmälan inleder utfrågningen. Sedan går vi vidare efter partistorlek. Det är som har gjort anmälan, och alltså inleder jag. Det kom fram en nyhet för mig i slutet av berättelse. Det var att man meddelade ordföranden i etikprövningsnämnden att åter kunde bli kallad till mötena. Jag tror inte att det har framgått av det vi har fått reda på att hon inte har varit kallad till mötena . Det skulle jag vilja veta. När det nu var så att ordföranden tyckte att det inte fanns något problem med att deltog i mötena var det tydligen ändå så att man inte kallade ? : Det är ordföranden som kallar till sammanträden. Exakt hur det försiggick kan jag inte riktigt svara på. Ordföranden: Det verkar som om visste att hon inte hade varit kallad. : Vi vet att hon inte deltog i sammanträdena, men huruvida detta hade skett på det sättet att hon inte hade blivit kallad känner inte jag till. Ordföranden: frågan om hon hade blivit kallad eller inte bara tagen ur hatten? : Skälet till att den kontakt som ordföranden refererar till togs var att vi ville försäkra oss om att alldeles oavsett vad som hade hänt tidigare skulle hon bli kallad i fortsättningen. Det var det som var skälet till den sistnämnda kontakten, som ordföranden uppfattade som en nyhet. Ordföranden: har alltså ingen aning om huruvida hon var kallad eller inte till de tidigare mötena. : Nej, det vet jag ingenting om. Vi vet bara att hon inte deltog i de sammanträdena. Det är ordföranden i nämnden som kallar till sammanträden. Det gör inte ansvarigt statsråd eller regeringen. Ordföranden: det bara en lite olycklig formulering att hon åter skulle bli kallad? : Skälet var att vi var mycket angelägna om, när det var en friande dom som hade vunnit laga kraft, att hon åter skulle kunna delta i sammanträdena om hon så önskade. Vi ville försäkra oss om det. Ordföranden: Den rättsliga grunden för den här historien verkar ju vara i analogi med domstolarna och nämndledamöterna som utses till domstolarna. Är det så vi ska uppfatta det? : Det är en central punkt, kanske den allra viktigaste punkten. Det är korrekt. Ordföranden: Men den jämförelsen håller ju inte. Det är kommunfullmäktige som utser nämndledamöterna, på samma sätt som det är regeringen som utser etikprövningsnämndens ledamöter, men det är domstolen, alltså myndigheten själv, som avgör om nämndledamöterna inte är lämpliga att komma på möten. I jämförelse med det borde det vara så att det är den självständiga myndigheten och dess ordförande som avgör om en enskild ledamot inte skulle vara lämplig att delta. Borde inte det vara den juridiska slutsatsen här? : Jag delar inte den uppfattningen. Talar man om vanliga domstolar är det förstås domstolen som beslutar om avstängning av nämndemän, precis som ordföranden säger, men det är också så, precis som ordföranden säger, att det är respektive kommunfullmäktige som utser nämndemän. I en sådan situation är det förstås rimligt att det också är domstolen som fattar beslut om avstängning av nämndemän. Men i det här fallet, när det gäller etikprövningsnämnden, är det regeringen som utser och också ytterst entledigar ledamöter. Då menar jag att det är rätt rimligt att ansvaret för hur ledamöterna tillsätts och avsätts också ligger hos regeringen och att man vidtar erforderliga åtgärder. Ordföranden: Det är ju på samma sätt när det gäller nämndledamöterna. Det är kommunfullmäktige som tillsätter och entledigar ledamöter, men domstolen kan gå in i ett sådant här tillfälligt agerande därför att det är en självständig myndighet. Borde inte och ledande företrädare på departementet ha insett att det är olämpligt att departementet går in i en självständig myndighet och talar om vilka ledamöter som bör gå på nästa möte? : Det är regeringen som tillsätter och avsätter ledamöter i regionala etikprövningsnämnden. Det finns också paralleller, menar jag, inte bara till , vilket jag tycker är en rimlig analogi. Vi ska komma ihåg, och det är viktigt att konstatera, att området är oreglerat. Det tror jag att vi kan vara överens om. Då fungerar det så inom juridiken, det kanske rättschefen kan fylla på också, att man naturligtvis får fundera på om det finns lämpliga sätt att förhålla sig till detta. Finns det andra områden man kan hämta vägledning i? Då finns de här bestämmelserna i som jag tycker är en rätt rimlig analogi. Vi ska också komma ihåg att tidigare, i ett uttalande /06, diskuterade huruvida en styrelseledamot var lämplig eller inte lämplig att sitta i en styrelse utifrån att det fanns misstankar kring den här ledamoten. Det finns en rad olika bevekelsegrunder för detta. Det finns också, som jag nämnde i mitt inledningsanförande, en framväxande praxis att personer med ansvarsfulla förtroendeuppdrag tar timeout rättsprocessen pågår. Det finns faktiskt ett antal olika bevekelsegrunder för agerandet. Jag menar att det med den här utgångspunkten är rimligt att regeringen ytterst har att värna förtroendet för i det här fallet regionala etikprövningsnämnden, och det är rimligt att man kan tala om den uppfattningen för den person det gäller. Ordföranden: det hänt tidigare under tid som statsråd att man har kontaktat enskilda ledamöter i olika myndigheter och talat om för dem om man tycker att de ska gå på nästa möte eller inte? : Nej, det har inte förekommit. Vi ska komma ihåg att det här, som ni alla vet, var en väldigt speciell situation. Det handlade ju om förtroendet för en nämnd som har att hantera mycket känsliga frågor. Vi befann oss då ett åtal precis hade väckts. Om vi tänker oss att domslutet i slutändan hade blivit det rakt motsatta mot vad det blev menar jag att det går att föreställa sig rätt tydligt vad som hade kunnat hända under den processen. Vilken kritik hade det kunnat leda till? Hur hade det kunnat påverka nämndens förtroende till exempel? Jag tror att det är viktigt att komma ihåg hur beslutssituationen såg ut . Vi gjorde överväganden utifrån ett antal olika perspektiv: , KU:s uttalande, tanken att det finns en framväxande praxis att man faktiskt tar timeout. Det var grunden för hur vi resonerade på departementet. Den andra frågan var givet att departementet och jag hade den uppfattningen, var det rimligt att man kunde framföra den synpunkten till den här ledamoten? Jag menar att svaret på båda de här frågorna är ja. Det var ett rimligt ställningstagande, och det var rimligt att man hade möjlighet att framföra den ståndpunkten. Men ytterst var det förstås vår uppfattning att det var ledamoten själv som skulle fatta det här beslutet. Ordföranden: När nu ordföranden inte tyckte att det var nödvändigt att inte skulle delta i nästa möte utan att det kunde fungera väl, borde inte departementsledningen och då ha tagit det ad notam, eftersom det är en självständig myndighet det handlar om? : Får jag bara först också upplysa om att det var ordföranden som anhängiggjorde frågan på departementet. Det var han som upplyste om att en sådan här situation hade uppkommit. För att svara på den frågan kan jag säga att eftersom det inte är ordföranden som utser ledamöterna i etikprövningsnämnden utan regeringen som utser ledamöter och ytterst också ansvarar för att entlediga ledamöter eller vidta andra åtgärder som i så fall kan bli aktuella i det här fallet skulle det kunna vara aktuellt med en avstängning är det ju regeringens ansvar. Det är inte så att ordföranden får klä skott för att man fattar felaktiga beslut när det gäller tillsättning eller entledigande av ledamöter. Det är det regeringen som får göra. Det är regeringens ansvar att i det här fallet värna förtroendet för etikprövningsnämnden. Ordföranden: det inte så att regeringens ansvar är att utse ledamöter och eventuellt entlediga ledamöter? : Som jag sade tidigare, som också framgår både av mitt inledningsanförande och av de handlingar som har tillsänts utskottet, finns det ingen specifik reglering av exakt hur det ska gå till när det gäller frågan om man ska göra en så kallad avstängning. Det är därför som jag här har försökt redogöra för att i ett sådant läge måste juridiskt kloka personer fundera över om det finns vägledning att hämta i andra delar av lagstiftningen. Det är ju rätt vanligt att man gör så på olika sätt. Då menar jag att det finns tydliga anvisningar om hur det går till i vanliga domstolar. är ju ett domstolsliknande organ. Jag tycker att det är rätt rimligt med den analogin. Det finns också en annan stödjepunkt i argumentationen, KU:s uttalande /06. Jag menar också att det finns en tydlig framväxande praxis att man bör ta timeout om det är så att en rättsprocess pågår. Jag vill också gärna säga det som jag framförde två gånger i mitt inledningsanförande, att skälet till att vi valde den här vägen att inte vare sig göra någonting eller gå på ett entledigande, som har nämnts som ett möjligt sätt att agera enligt anmälan, också var av omtanke om överläkaren. Vi ville inte att hennes identitet i onödan skulle röjas. Jag menar att det också handlar om ett gott ledarskap att föra en diskussion och dialog och låta de här övervägandena faktiskt fattas av överläkaren själv. Ordföranden: Jag har ytterligare någon fråga. Vi får en något annorlunda bild från samtalet med jämfört med detta med . När vi hade här för att diskutera och prata om hennes situation och hur hon upplevt detta kunde hon referera till att hon hade skriftliga anteckningar från alla samtalen. Hon säger så här om beskedet hon fick: Det hade fattats ett beslut centralt om att jag inte skulle delta i mötena i fortsättningen. Det var då från rättschefen. Sedan säger hon också att hon sade att hon ville ha ett skriftligt besked. Det kunde hon inte få: Vad jag fick var detta. Då undrade jag varför de skickade brevet . Då sade hon alltså att jag måste förstå beslutet, att beslutet ligger fast. Fanns det ett formellt beslut? : Jag tror att det råder ett missförstånd här. Det beslut som ligger fast var det som jag nämnde i mitt inledningsanförande. Det är beslutet att hon är ledamot av etikprövningsnämnden. Det sade jag också i min inledning. Det är det enda beslut som är fattat, att hon är fortsatt ledamot av etikprövningsnämnden. Jag tror att det råder ett missförstånd om beslut i den strikta formella meningen. Det fanns ju inget beslut om att entlediga. Det fanns inget beslut om avstängning. Vi hade gjort en bedömning på departementet om det lämpliga i att hon rättsprocessen pågick deltog i nämndens sammanträden, om hon skulle ta timeout eller inte. Det var det som det gällde. Den uppfattningen framfördes i samtalen med överläkaren. Ordföranden: uppfattning var ju att hon fick besked om att det fanns ett beslut om att hon var uppsagd från nämnden, möjligen temporärt, men att det var lite oklart kring det här. Men menar alltså att det var tvärtom, att hon är ledamot och att det var det beslutet som skulle ge. : Så här var det. Vi gjorde en samlad bedömning av läget. Vi kom fram till att det var olämpligt av överläkaren att delta. Hon borde ta timeout rättsprocessen pågick. fick i uppdrag att framföra den ståndpunkten och fråga hur överläkaren ställde sig till det resonemanget. Det var de direktiv hon fick. Under de här samtalen underströk det beslut som fanns. Det är självklart att det finns ett beslut. Fram till dess något annat meddelas gäller de beslut som har fattats. Det fanns inget annat formellt beslut än att hon var ledamot av regionala etikprövningsnämnden. Sedan vet inte jag om uttrycket beslut kan missuppfattas, men det råder ingen tvekan om att rätts- och expeditionschefen framförde just detta. (S): Första frågan: Anser statsrådet att det är lämpligt att ta kontakt med försvararen, som rimligtvis har att hantera frågan mot rättsväsendet. Försvararen ska ju inte försvara mot departementet eller mot någon annan. Är inte det intrång i rättssak? : Syftet med den kontakten var att få kontaktuppgifter till överläkaren. (S): Enbart detta? : Just det. Så var det i det första fallet. Sedan togs det ytterligare en kontakt och då upplevde rätts- och expeditionschefen att hon hade blivit hänvisad till att ta kontakt med försvarsadvokaten. Det var därför den andra kontakten togs med advokaten. (S): Tycker statsrådet emeritus, får jag väl säga, att det är lämpligt att kontakta försvararen? : Av rent praktiska skäl, om man ska ta kontakt med en ledamot i regionala etikprövningsnämnden behöver man hennes kontaktuppgifter. Då tycker jag inte att det är olämpligt att man tar kontakt med försvarsadvokaten för att fråga om kontaktuppgifter. (S): Togs några kontakter med också? : Nej, det fanns inga skäl till det. Det handlade inte om att regeringen ville ingripa i den rättsliga process som pågick. Det här var en fråga om lämpligheten av att ledamoten i det här fallet deltog i etikprövningsnämndens sammanträden som den rättsliga processen pågick. Det är två helt skilda processer. Det var en av bevekelsegrunderna för att vi inte ville göra det som antyds i anmälan, att vi borde ha entledigat ledamoten. Vi valde också det här sättet att framföra den här ståndpunkten till ledamoten i stället för att initiera ett regeringsärende om avstängning, vilket jag menar att det rent formellt hade varit möjligt att göra. (S): Anser att det hade varit möjligt att som ett alternativ ha en dialog med ordföranden i myndigheten, så att myndigheten själv hade kunnat fatta ett beslut här? ser ju en analogi med en domstol, och då hade det väl varit rimligare att ha en diskussion med myndigheten om den uppkomna situationen. : Min uppfattning är att det är regeringen som tillsätter och entledigar ledamöter i de regionala etikprövningsnämnderna och de andra etikprövningsnämnderna och att det därför ytterst är regeringens samlade ansvar. Som framgår av materialet hade vi en diskussion också med ordföranden vid ett eller ett antal tillfällen. Det förekom alltså en diskussion, men ytterst är det regeringen som ansvarar för vilka ledamöter som tillsätts, om de ska avsättas eller om det finns några andra specifika omständigheter. Det faller på regeringens ansvar att göra den här typen av överväganden. (S): Tycker att det är lämpligt att man i en fråga som den här, som har stora konsekvenser för den enskilde, har muntlig kommunikation och inte skriftlig? Man har ju till och med vägrat framföra saker skriftligt? : Skälet till detta är i mycket just att det var en känslig situation. Överläkarens identitet var i det här läget inte känd. Om vi hade initierat ett regeringsärende hade det krävts en omfattande dokumentation, och identiteten hos överläkaren hade blivit känd för allmänheten. Jag menar också att det är viktigt att man inte bara sätter i gång ett regeringsärende utan att man har en diskussion med den som frågan faktiskt berör, och det var ju överläkaren. Det hade varit märkligt att bara sätta i gång ett regeringsärende och meddela saker skriftligt utan att ha en muntlig diskussion. Det tycker jag hör till ett gott sätt att hantera den här typen av frågor. (S): Om det här nu var ett alldeles unikt ärende, som framhåller, har det lett till att man har sett över rutinerna för hur man hanterar sådana här ärenden framöver, så att det blir ett mer rättssäkert sätt och inte ad hoc? : har jag ju lämnat regeringen. Jag kan inte svara på exakt vad som hänt efter att jag har slutat . Jag har inte uppfattat att regeringen har ändrat några rutiner, men det kan kanske i så fall statssekreteraren säga något om.