bet · GZ01FiU24 · 2012-06-11 00:00:00 — Den svenska penningpolitiken var anmärkningsvärt transparent, enligt , och det tjänar på i både goda och dåliga tider. Under krisen har dock förtroendet för ifrågasatts på några punkter. Det var tydligast då skillnaderna mellan räntebana och marknadens ränteprognoser var stor. Enligt borde fundera på att byta målvariabel i inflationsmålet. Dagens målvariabel KPI innehåller räntekostnader, vilket komplicerar kommunikation med allmänheten och marknaderna. borde, enligt , också ytterligare analysera på vilket sätt förändringar i tillgångspriser och kreditutveckling bör påverka utformningen av penningpolitiken. ansåg också att det institutionella ramverket för det svenska finansiella systemet borde förbättras. Bland annat måste ansvarsförhållandena mellan myndigheterna bli tydligare och med ansvar måste följa tydliga befogenheter och verktyg. Utskottet har granskat penningpolitiken . Granskningen omfattar hela perioden, men med visst fokus på 2011. Utfallen har utskottet behandlat tidigare i betänkandena /10:FiU24 och 2010/11:FiU24. Som underlag för utvärderingen har utskottet använt bl.a. för utvärdering av penningpolitiken 2011. Rapporten har tillkommit på utskottets initiativ (bet. 2006/07:FiU27) och den nu aktuella rapporten är den femte i sitt slag. Utskottet är nöjt med rapportens genomslag. Rapporten bidrar till en öppen diskussion om förutsättningarna för den svenska penningpolitiken, vilket var ett av utskottets mål med en separat utvärderingsrapport. Precis som anordnade ett seminarium om rapporten, i vilket samtliga direktionsledamöter deltog. I förra årets utvärdering efterlyste utskottet fler slutsatser av utvärderingen och att i rapporten även skulle kunna peka på områden som till följd av utvärderingens resultat borde analyseras ytterligare. Utskottet konstaterar att i årets underlag redovisar fyra områden som bör vidareutvecklas. De områden som banken pekar på är att den finansiella analysen i prognos- och modellverksamheten måste förstärkas, att analysen av nuläget i ekonomin (inklusive bedömningar av utvecklingen under ett till två kvartal framåt) måste vidareutvecklas och att analysen av arbetsmarknaden måste fördjupas. Dessutom bör metoderna för att mäta olika typer av förväntningar såsom förväntningarna om inflations- och ränteutvecklingen förfinas, enligt utvärderingsrapporten. Utskottet välkomnar utveckling av rapporten på detta område. Redovisningen bidrar till att belysa behovet av ett välutvecklat beslutsunderlag i penningpolitiken och sätter fokus på det viktiga läromomentet i utvärderingen. Utskottet är dock fortfarande av den uppfattningen att underlagsrapporten ytterligare skulle vinna på att drog tydligare slutsatser om penningpolitiken har varit väl avvägd eller inte, både i realtid och med facit i hand. Ett nytt inslag i årets underlagsrapport, och som utskottet också välkomnar, är att banken lyfter fram de frågeställningar som har varit viktigast i direktionen . Initiativet bidrar enligt utskottets mening till att ge en tydligare bild av diskussionen i direktionen och meningsskiljaktigheterna mellan direktionsmedlemmarna. En viktig och intressant principiell fråga som har varit på tapeten, inte bara utan , är bedömningen och analysen av resursutnyttjandet i ekonomin. Utskottet kan precis som tidigare notera att det finns en mycket tydlig åsiktsskillnad om resursutnyttjandet i direktionen. Det är inte utskottets uppgift att avgöra efter vilka mått på den ekonomiska utvecklingen som penningpolitiken ska bedrivas. Däremot vill utskottet understryka att det är viktigt att med kraft fortsätter arbetet med att utveckla och analysera måtten på resursutnyttjandet i ekonomin. Det kan även finnas anledning att utveckla beskrivningen och kommunikationen av de kvalitativa bedömningar som i många fall kompletterar måtten på resursutnyttjandet. Som utskottet har uttryckt vid tidigare utvärderingar är det ur utvärderingssynpunkt viktigt att det finns relativt entydiga mått och mål och en klar och tydlig beskrivning av bakgrunden till de penningpolitiska besluten. Den flexibla inflationsmålspolitiken och det penningpolitiska ramverket bedriver en s.k. flexibel inflationsmålspolitik. Kortfattat innebär det att inriktar penningpolitiken mot såväl inflationen som den reala ekonomiska utvecklingen, dvs. produktionen och sysselsättningen i det svenska samhället. Vid konflikter mellan målen är inflationsmålet överordnat. beslutsregel är att räntebesluten ska vara väl avvägda, i den meningen att banken i sina beslut om reporäntan och räntebanan ska hitta en lämplig balans mellan en stabilisering av inflationen runt det officiella inflationsmålet på och en stabilisering av den reala ekonomin. Utskottet ställer sig bakom flexibla inflationsmålspolitik. Som utskottet har framfört tidigare innebär emellertid den flexibla penningpolitiken att såväl den penningpolitiska beslutsprocessen som utvärderingen av politiken blir mer komplicerad. Till skillnad från tidigare styrs penningpolitiken numera av två mål, även om målen inte har samma tyngd. Utskottet håller därför fast vid sin tidigare ståndpunkt att den flexibla inflationsmålspolitiken kräver att tydligt redovisar varför olika penningpolitiska beslut har tagits eller inte tagits. Från utskottets synvinkel är det viktigt att man tydligt kan utvärdera den flexibla inflationsmålspolitiken ur politikens båda dimensioner, dvs. att både stabilisera inflationen och den realekonomiska utvecklingen. har utvecklat en metod för att underlätta beslutsfattandet och belysa avvägningen mellan en stabilisering av inflationen och en stabilisering av den realekonomiska utvecklingen. I årets underlagsrapport ägnar ett kapitel åt detta metodarbete. Utskottet kan, i likhet med , konstatera att metoden är under utveckling och ännu inte inkorporerad i åtminstone den officiella penningpolitiska beslutsprocessen. En fortsatt utveckling på detta område är enligt utskottets mening önskvärd för att ytterligare öka förståelsen för räntebesluten och tydligheten i beslutsgrunder. Utskottet vill understryka att den nu aktuella utvärderingsperioden på många sätt har varit extrem. Perioden har ställt stora krav på penningpolitiken och den ekonomiska analysen. Utskottet har tidigare berömt för den penning- och stabilitetsfrämjande politik den har fört under finanskrisen. Utskottet står fast vid den bedömningen. Inflationstakten mätt enligt KPI har varierat från som lägst minus till som högst . BNP sjönk 2009 och växte respektive . reporänta har varierat från som högst till som lägst mellan för att därefter höjas till som högst (för att sedan sänkas till ). Inflationen mätt enligt KPI har kraftigt påverkats av såväl sänkningarna som höjningarna av reporänta. har därför fokuserat penningpolitiken på den underliggande inflationen, KPIF, dvs. KPI-inflationen exklusive priseffekterna av ränteförändringar. Perioden är enligt utskottets mening en bra illustration på att det ibland kan vara lite svårt att utvärdera om har uppnått inflationsmålet på eller inte. KPI är officiella mål, men i tider av bl.a. kraftiga ränterörelser väljer att styra penningpolitiken mot den underliggande inflationsutvecklingen. Om man bara tittar på utfallet så var KPI-inflationen och KPIF-inflationen . Det innebär att relativt kraftigt överskred inflationsmålet enligt det officiella inflationsmålsmåttet KPI. Mätt enligt KPIF-inflationen underskred däremot sitt inflationsmål . Att KPI-inflationen hamnade så pass mycket högre än målet förklaras till stor del av räntehöjningarna och . Effekten av räntehöjningarna på KPI blev också extra stora genom att bankerna höjde boräntorna mer än vad höjde reporäntan. Att KPIF-inflationen hamnade en bra bit under målet berodde bl.a. på att det allmänna kostnadstrycket i den svenska ekonomin var oväntat svagt trots den relativt höga tillväxten. över hela utvärderingsperioden 20092011 har däremot underskridit inflationsmålet både när det gäller KPI-inflationen och KPIF-inflationen. Som utskottet konstaterade i förra årets utvärdering berodde den låga KPI-inflationen i början av utvärderingsperioden, under framför allt 2009, på de mycket omfattande räntesänkningar som genomförde under finanskrisen för att dämpa den ekonomiska nedgången och säkra stabiliteten i det finansiella systemet. Enligt utskottets mening kan det ibland finnas anledning att lyfta blicken och utvärdera inflationsutvecklingen i ett lite lägre perspektiv, speciellt i perioder där utvecklingen på många sätt är historiskt extrem. över den senaste tioårsperioden har KPI-inflationen uppgått till i genomsnitt , vilket är under inflationsmålet. KPIF-inflationen har stigit med i genomsnitt , även det under målet men något närmare målet. Utskottet skulle välkomna om i nästa års underlagsrapport i t.ex. en bilaga eller s.k. ruta kunde redovisa en analys av inflationsutvecklingen och inflationsmålet i ett mer långsiktigt perspektiv. Som utskottet har nämnt tidigare var höjda räntor på bankernas bolån en viktig anledning till att KPI-inflationen blev högre än vad räknade med . Enligt steg bankernas rörliga boräntor medan reporäntan endast steg , vilket innebär en extra höjning på . Utvecklingen visar att bankernas agerande på olika sätt påverkar den penningpolitiska avvägningen. Enligt utskottets mening visar detta också på vikten av att man i högre utsträckning än tidigare bygger in finansiella variabler och finansiella beteendemönster i penningpolitiska prognos- och beslutssammanhang. När det gäller prognoserna kan utskottet konstatera att såväl som övriga prognosmakare underskattade KPI-inflationens utveckling . De flesta prognosmakare underskattade också tillväxten, dock inte och som i stället något överskattade tillväxttakten . Samtliga bedömare, även , överskattade nivån på arbetslösheten och nivån på reporäntan . Utskottet konstaterar att penningpolitik i stort sett har följt det svenska konjunkturmönstret . Reporäntan fortsatte att höjas i takt med att den svenska tillväxten visade sig vara fortsatt stark trots den statsfinansiella oron i euroområdet. Räntan hölls oförändrad när signalerna och tecknen på en internationell avmattning blev tydligare och sänktes när den internationella nedgången markant drog ned tillväxttakten i den svenska ekonomin. Utskottet noterar att direktionen var oenig vid samtliga räntebeslut . Vidgas perspektivet till hela utvärderingsperioden 20092011 var direktionen oenig vid samtliga beslutsmöten utom vid det första mötet . Detta faktum genomsyrar såväl protokollen från direktionens sammanträden som den allmänna penningpolitiska diskussionen. Utskottet välkomnar en diskussion som leder till ännu bättre beslutsunderlag och beslutsmodeller och i förlängningen ännu bättre räntebeslut. Som utskottet har framfört tidigare är det dock viktigt att detta inte leder till att penningpolitiken blir mer otydlig och svårare att förstå och utvärdera. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservation. Utvärdering av penningpolitiken 20092011 motiveringen (V) av (V). anser att gjorde ett bra jobb under finanskrisen. Bankens åtgärder bidrog till att begränsa krisens effekter på den svenska ekonomin. anser emellertid att målen för den svenska penningpolitiken och styrningen av måste reformeras, bl.a. mot bakgrund av erfarenheterna från finanskrisen. Enligt uppfattning bör inflationsmålet på mätt enligt konsumentprisindex (KPI) höjas. Internationellt finns det en bred och intensiv diskussion som tyder på att ett högre inflationsmål är bättre ur såväl ett stabiliseringspolitiskt som ett långsiktigt strukturellt perspektiv. Diskussionen drogs i gång av bl.a. Internationella valutafondens (IMF) chefsekonom när han efter det att finanskrisen hade brutit ut hävdade att centralbankerna borde höja sina inflationsmål för att minska riskerna för djupa ekonomiska kriser. I har bl.a. professorerna pläderat för ett högre svenskt inflationsmål, kring om målet skulle ändras och fastställas . En viktig lärdom från finanskrisen är att de låga inflationsmålen allvarligt begränsade centralbankernas utrymme att kraftfullt stimulera den ekonomiska aktiviteten. Under krisen sänkte centralbankerna snabbt styrräntorna ned mot nollnivån. var det uppenbart att ekonomierna hade behövt ytterligare stimulans, men räntorna kunde inte sänkas mer eftersom de redan var nere på noll. Med ett högre inflationsmål får man en högre fallhöjd i penningpolitiken och utökade möjligheter för centralbankerna att bedriva en expansiv räntepolitik. Ett högre inflationsmål ger också en högre marginal mot en deflationistisk utveckling i ekonomin, dvs. en utveckling med fallande priser. anser dessutom att bör använda ett mått på den underliggande inflationen i stället för KPI som målvariabel i inflationsmålet. anser dessutom att inflationsmål bör kombineras med ett mål för sysselsättningen. Utskottets utvärderingar av penningpolitiken visar enligt vår mening att penningpolitiken har varit alltför stram, vilket har gett ett svagare resursutnyttjande och en lägre sysselsättning i ekonomin än nödvändigt och en inflationstakt som trendmässigt har understigit inflationsmålet sedan det infördes. Detta har lett till att tusentals arbetstillfällen har gått förlorade. Därför är det viktigt att riksbankslagens mål om prisstabilitet kombineras med ett mål för den reala ekonomins utveckling. anser att ett mål för sysselsättningen är det mest lämpliga målet för den reala ekonomin. penningpolitik bör understödja den ekonomiska politikens mål om full sysselsättning. I ett medelfristigt perspektiv bör penningpolitiken understödja målet om en sysselsättningsgrad på (i åldern ). Målet ska inte vara underordnat målet om prisstabilitet. är också av den uppfattningen att styrningen av penningpolitiken behöver demokratiseras. Enligt riksbankslagen har till uppgift att upprätthålla ett fast penningvärde. har sedan ensidigt bestämt att penningpolitiken ska styras av ett inflationsmål och att målet ska vara mätt enligt KPI. Detta är en orimlig och odemokratisk ordning. I stället bör det vara som utformar målen för penningpolitiken dvs. nivån på inflationsmålet och mål för sysselsättningen samt vilken målvariabel inflationsmålet bör baseras på. Utifrån de mål som fastställer bör sedan självständigt utforma den praktiska penningpolitiken. Detta skulle enligt vår uppfattning skapa en tydligare ansvarsfördelning i penningpolitiken. Öppen utfrågning om finansiell stabilitet utfrågning om finansiell stabilitet Datum och tid: kl. 10.3012.00 (M), ordförande (S), vice ordförande Per Åsling (C) Per (MP) Ordföranden: Jag hälsar välkommen till det finansutskottssammanträde som alldeles strax börjar. Jag ser att det är en minut före utsatt tid, men jag kan passa på att påminna finansutskottets ledamöter om att sitta kvar här efter utfrågningen eftersom utskottet har några vanliga punkter att gå igenom , i denna sal. Efter utfrågningen ber jag åhörare, gäster och representanter för massmedier som kanske vill diskutera till exempel med myndighetschefer och regering att utanför denna sal fortsätta med sådana diskussioner, eftersom det i denna sal, som sagt, kommer att vara finansutskottssammanträde i andra frågor. Med detta sagt går vi tillbaka till där vi började, så jag hälsar välkommen till detta utskottssammanträde och denna offentliga utfrågning av myndigheter som är närmast berörda av arbetet med finansiell stabilitet. Syftet med denna utfrågning är att diskutera hur och arbetar med den finansiella stabiliteten, med utgångspunkt i de rapporter i frågan som respektive myndigheter har publicerat. Med kort varsel jag säger detta med tanke på er som inte varit informerade om detta har vi också kallat regeringen i form av finansmarknadsminister att komma hit för att kommentera och svara på eventuella frågor ur aktuellt regeringsperspektiv, för onekligen händer ganska mycket både på svensk front och internationellt. Med detta hälsar jag alltså välkommen till ledamöter, gäster här i salen och er som följer utfrågningen utifrån, på webb-tv och möjligen i senare sändning i SVT. Ordet går först till riksbankschefen . , : Tack så mycket, och tack för att vi fått komma hit för att tala om finansiell stabilitet. Jag ska gå igenom delar av det vi redovisat i vår stabilitetsrapport. Först och främst kan det konstateras att vår bedömning av den finansiella stabiliteten jag talar nu om finansiell stabilitet i ; det är viktigt är att bankerna har en god motståndskraft. är osäkerheten stor, framför allt i vår omvärld, med allt vad det medför eftersom vi är sammanlänkade med resten av den finansiella sektorn i världen. Jag ska också säga några ord om vad som händer i omvärlden och om hur bankerna påverkas, och även gå igenom vår syn på vad som behöver göras för att öka bankernas motståndskraft om det skulle bli en sämre utveckling. Man kan beskriva detta på många olika sätt. Tidningar och andra medier är fyllda med olika beskrivningar av vad som sker på olika håll i . Vi har här en bild som visar ett sätt att fånga detta. När det gäller tioåriga statsobligationer ser vi tydligt den allmänna trenden för , , , och . Räntenivåerna söker sig uppåt på ett eller annat sätt. Måhända är den grekiska räntenivån mer symbolisk, i den meningen att de inte kan låna på marknaden över huvud taget, utan i så fall är det offentliga medel som ska till. Det här skapar naturligtvis en stor oro på de finansiella marknaderna, eftersom det väcker frågan om hur länge detta ska fortgå och om vem som innehar vilka statsobligationer i sammanhanget. Det påverkar naturligtvis den finansiella sektorn i . Ytterligare ett sätt att illustrera detta är att titta på kostnaden för att köpa kreditförsäkringar när det gäller länder och för att köpa kreditförsäkringar i banker. från vänster och ut mot höger och uppåt ser vi på bilden att staternas upplåningsbekymmer och bankernas upplåningsbekymmer väldigt nära hänger samman. , och , tre länder som har IMF-program och stora bekymmer med statsfinanserna, har höga kostnader för kreditförsäkringar både för staten och i banksektorn. I den meningen hänger nog det här ganska intimt ihop. Naturligtvis påverkar det alla som på ett eller annat sätt så att säga är i närheten när det gäller de här länderna. Alldeles särskilt kan vi notera att finns långt nere i vänstra hörnet, ett ganska bra ställe att under rådande omständigheter vara på. ger centralbankerna stöd till banksystemen på lite olika sätt. Två kurvor på bilden är de mest intressanta. Den röda kurvan visar Europeiska ökade utlåning på ett eller annat sätt. Det allra senaste är det paket som kom där man också åtar sig att låna ut löptid. Vidare har vi , som också lånar ut mer och mer på lite olika sätt. Utifrån den grå grafen kan vi konstatera att över huvud taget inte dragits in i detta den här gången. Vår kurva är ganska horisontell och har egentligen inte lett till extraordinära åtgärder över huvud taget. Det har naturligtvis att göra med att svenska banker klarar sin upplåning. Hushållens och företagens upplåning dämpas, vilket kanske inte är så förvånande, givet omständigheterna. kan vi konstatera att framför allt hushållens upplåningstakt nu är på nivåer som är betydligt lägre . Det är någonting som diskuterats mycket och som också spelar en viss roll när det gäller stabiliteten och tryggheten i den svenska finansiella sektorn. Vår bedömning framöver är att vi kommer att få låga kreditförluster den blå grafen på bilden. I ett historiskt perspektiv kommer de att vara ungefär som de brukar vara under stabila eller till och med mycket stabila förhållanden. Det har att göra med att vi har det värsta bakom oss i de baltiska länderna. Framför oss ser vi egentligen inte en utveckling i som skulle leda till nämnvärda kreditförluster. Bankerna är väl kapitaliserade i ett internationellt perspektiv. Om vi jämför svenska banker de blå graferna på bilden med ett stort antal andra banker i , ser vi att de svenska bankerna ligger högt upp, bra till, vilket är nog så viktigt under rådande omständigheter och under rådande diskussion i om bankernas kapitalnivåer. Men det är också så att svenska banker har en betydande upplåning utomlands, framför allt i dollar och euro den blå grafen på bilden. ska den här upplåningen rullas; den ska vidmakthållas. Det innebär att vi, om saker händer på de marknaderna, påverkas av det. Det fortplantar sig sedan på det ena eller det andra sättet i det finansiella systemet. Såvitt vi kan se i våra stresstester klarar bankerna en betydligt sämre utveckling. Jag ska inte gå in på detaljer och teknik i detta. Det är ganska rejäla negativa antaganden, om jag får kalla det så. De visar att bankerna har så pass mycket kapital och en sådan intjäningsförmåga att kapitaltäckningen även i ganska negativa scenarier inte påverkas i någon större utsträckning som skulle leda till bekymmer. En nyhet den här gången är att vi också har med likviditetsrisker som vi beskriver med ett alldeles nytt mått som rimligtvis blir ett internationellt accepterat mått men som vi lite i förväg tillämpar efter eget huvud. Om man har måttenheten hur många dagar bankernas likviditet räcker under diverse olika antaganden om inflöden av pengar och utflöden av pengar ser vi att bankerna påtagligt har ökat sin likviditet här eftersom likviditeten de gula staplarna räcker betydligt längre . Mest märkbart är det om man tittar på , längst till höger bland graferna. Ganska stora saker har hänt på den kanten, mätt på detta sätt. I den här världen har vi funderat kring vad som är bra och i någon mening nyttigt, hälsosamt, i det svenska banksystemet. Vi har kommit till slutsatsen att de svenska storbankerna bör behålla eller fortsätta att öka dagens primärkapitalnivåer. Det reflekterar naturligtvis den osäkerhet som finns i vår omvärld. Vi tycker att svenska banker bör fortsätta att minska sina finansierings- och likviditetsrisker. De bör också fortsätta med att förbättra sin offentliga likviditetsrapportering, så att det helt enkelt blir lite lättare att förstå hur deras likviditetsutveckling ser ut. I ett lite längre tidsperspektiv tycker vi också att vi i bör ha högre kapitaltäckningskrav än de minimikrav som finns i den överenskommelse som går under namnet III. Den synpunkt vi har är att man ska ha kapital per och per . Det är betydligt högre än Baselöverenskommelsen, som säger . Det här är någonting som ska införas gradvis ända fram . Kanske ska här också sägas att därutöver kan man lägga till ett konjunkturberoende kapitalkrav på som högst 2 ½ procent. Hur den tekniska utformningen sedan ska se ut när det gäller ett sådant kapitalkrav får vi återkomma till längre fram. Inte minst är det som har att göra den tekniska designen av detta. Vår uppfattning är också att vi behöver ett kortfristigt likviditetsmått och att det bör införas tidigare än internationellt. säger att det ska göras 2015. Vi tycker att det ska ske i . I den internationella överenskommelsen har man egentligen inte förhandlat fram en överenskommelse som är nedbrytbar på enskilda valutor. Men i vårt fall, eftersom det är väldigt viktigt för oss vad som sker när det gäller likviditet i euro och dollar, tycker vi att det är rimligt att också bryta ned det här likviditetsmåttet på euro och dollar och att införa det . Det är ganska uppenbart, menar vi, om man reflekterar kring detta i förhållande till tidigare här visad graf som visar svenska bankers marknadsupplåning. När det gäller munkringarna eller vad de nu ska kallas på bilden är vår önskan att samtliga ska vara gröna. Det har att göra med rapportering och information till marknadsdeltagare, insättare och andra. Likviditetsbufferten ser bra ut, men det finns lite mer att göra när det gäller de andra. Det skiljer sig lite grann från bankerna men inte så mycket, utan det är mest bara ett sätt att illustrera att det finns mer att göra på den kanten, så att det går lättare att förstå vad som sker.