bet · GZ01CU15 · 2012-04-11 00:00:00 — Vid marknadsföring av informationssamhällets tjänster med elektronisk post, får mottagaren, enligt 20 a § marknadsföringslagen, inte uppmanas att besöka webbplatser vars marknadsföring strider mot marknadsföringslagens regler om reklamidentifiering (9 §) och om lämnande av väsentlig information (10 § tredje stycket). Distans- och hemförsäljningslagen (2005:59) innehåller bestämmelser om konsumentskydd vid distansavtal om varor och icke finansiella tjänster (2 kap.), distansavtal om finansiella tjänster och finansiella instrument (3 kap.) och hemförsäljningsavtal (4 kap.). Med distansavtal avses ett avtal som ingås inom ramen för ett av näringsidkaren organiserat system för att träffa avtal på distans och när kommunikationen uteslutande sker på distans, exempelvis med hjälp av telefon eller e-post. Begreppet hemförsäljningsavtal definieras i lagen som ett avtal som ingås vid ett hembesök eller under en av näringsidkaren organiserad utflykt till en plats utanför hans eller hennes fasta försäljningsställe. Lagen är tillämplig på distansavtal och hemförsäljningsavtal som ingås mellan en näringsidkare och en konsument. Med konsument avses enligt lagen en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet. I distans- och hemförsäljningslagen finns regler om ingående av avtal per telefon. Lagen innebär bl.a. följande. Vid telefonförsäljning ska näringsidkaren i början av varje samtal ge konsumenten information om sin identitet och namnet på den person som är i kontakt med konsumenten. Information ska också lämnas om relationen till näringsidkaren. Vidare ska information lämnas om samtalets syfte. Om näringsidkaren inte ger sådan information ska marknadsföringslagen tillämpas. Enligt propositionen till den nya marknadsföringslagen bör det i normalfallet vara fråga om ett otillbörligt vilseledande enligt marknadsföringslagen när informationskraven i distans- och hemförsäljningslagen inte uppfyllts (prop. 2007/08:115 s. 179). Konsumenten har rätt att frånträda ett distansavtal (ångerrätt) genom att till näringsidkaren lämna eller sända ett meddelande om detta inom en enligt huvudregeln lång ångerfrist. I den nya konsumentkreditlagen (2010:1846) som trädde i kraft finns, utöver det informationskrav som redovisats ovan, även en särskild bestämmelse om den information angående krediten som ska lämnas vid telefonförsäljning. Marknadsföringslagens sanktionssystem ska också gälla vid utebliven information enligt konsumentkreditlagen. Konsumentkreditlagen innehåller vidare en generell bestämmelse om 14 dagars ångerrätt vid kreditavtal som ska tillämpas i stället för distans- och hemförsäljningslagens regler om ångerrätt. Lagen omfattar i princip alla slag av krediter som näringsidkare lämnar konsumenter. Med konsument avses, i likhet med distans- och hemförsäljningslagen, en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet. Genom en ny regel i lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation har getts en möjlighet att förplikta en operatör att blockera ett nummer eller en tjänst om marknadsföringen av numret eller tjänsten är otillbörlig eller om väsentlig information utelämnas vid marknadsföringen (7 kap. 9 a §). Vid tvist om huruvida avtal slutits gäller allmänna bevisregler. Detta innebär att den som påstår att ett avtal har slutits måste kunna bevisa sitt påstående. Den konsument som så önskar kan kostnadsfritt få sin sak prövad vid . Privatpersoner som har ett abonnemang på fast telefoni kan genom anmälan av sitt telefonnummer till Föreningen göra känt att de inte vill få samtal i försäljnings-, marknadsförings- eller insamlingssyfte. I föreningen ingår bl.a. Swedma (), , , Annonsörer, , och Tidningsutgivarna. Reglerna för Nix- Telefon har fastställts genom en överenskommelse mellan . Privata mobiltelefonabonnemang kan inte spärras i Nix-Telefon. Inte heller företag kan ansluta sig till Nix-Telefon. Enligt vad som framgår av föreningens webbplats, ser man från föreningen att ett Nix spärregister för företag skulle skapa både nya administrativa rutiner och ökade kostnader som skulle slå hårt mot öppenheten och flexibiliteten inom näringslivet. Föreningen pekar vidare på möjligheten att begära reklamspärr hos de företag som säljer kontakt- och adressinformation. gäller en överenskommelse mellan om att konsumenter som så önskar ska slippa få oadresserad reklam i sin brevlåda om de på brevlådan anger att de tackar nej till reklam. Överenskommelsen omfattar endast kommersiell direktreklam. När det gäller direktadresserad reklam finns spärregistret Nix adresserat som finansieras av Swedma. Syftet med registret är att konsumenter ska kunna meddela att de motsätter sig att få adresserade meddelanden per post i marknadsföringssyfte och att näringslivet ska ha tillgång till ett centralt register över konsumenter som anmält att de motsätter sig att få adresserad direktreklam. och rådet har antagit ett nytt direktiv om konsumenträttigheter (2011/83/EU). Direktivet ersätter direktivet om distansavtal (97/7/EG) och direktivet om avtal som ingås utanför fasta affärslokaler (85/577/EEG). Det medför också mindre ändringar i direktivet om oskäliga villkor i konsumentavtal (93/13/EEG) och i direktivet om försäljning av konsumentvaror och härmed förknippade garantier (1999/44/EG). Det nya direktivet omfattar avtal som ingås mellan näringsidkare och konsumenter. Till skillnad från de tidigare direktiven, som var föremål för harmonisering på miniminivå, är det nya direktivet inriktat på fullharmonisering. Det nya direktivet innehåller bl.a. gemensamma regler om vilken information en näringsidkare ska tillhandahålla en konsument innan ett distansavtal eller ett avtal utanför fasta affärslokaler träffas. Direktivet innehåller också regler om ångerrätt vid sådana avtal. Medlemsstaterna ska ha genomfört direktivet . gav en sakkunnig person i uppdrag att lämna motiverade förslag på de författningsändringar och andra åtgärder som behövs för genomförandet. Uppdraget ska redovisas . gav en sakkunnig person i uppdrag att analysera konsumenternas rättsliga ställning när varor och tjänster betalas via telefonräkningen. Den sakkunnige ska bl.a. analysera den civil- och marknadsrättsliga regleringen av avtalen. Eventuella oklarheter i fråga om konsumentens rättsliga ställning ska identifieras. Om den sakkunnige gör bedömningen att konsumentskyddet i något avseende behöver förändras, ska denne redovisa det. Särskilt situationer där barn är inblandade ska uppmärksammas. Den sakkunnige ska vid behov föreslå ändringar i den marknadsrättsliga lagstiftningen. Den sakkunnige ska också föreslå andra åtgärder än lagstiftning som kan vara nödvändiga för att komma till rätta med de konsumentproblem som förekommer. Den sakkunnige får också ta upp andra konsumentproblem som kan uppkomma till följd av ny teknik och telefonens förändrade användningsområden. Det kan exempelvis gälla risken att drabbas av höga kostnader när barn använder vissa applikationer till smarta telefoner eller läsplattor. Uppdraget ska redovisas . Vad först gäller de motioner som föreslår åtgärder i syfte att begränsa direktreklamen framgår det av redovisningen ovan att det har träffats en överenskommelse med en branschorganisation för företag och organisationer som tillhandahåller tjänster och produkter inom direktmarknadsföringsområdet angående riktlinjer för utdelning av oadresserad direktreklam. En konsument kan vidare anmäla till Nix adresserat att han eller hon motsätter sig att få adresserad direktreklam. Motionsyrkanden om åtgärder för att begränsa direktreklamen har behandlats av civilutskottet , senast i betänkande 2010/11:CU14. Utskottet hänvisade då till branschens egenåtgärder och uttalade att såvitt utskottet hade sig bekant fungerar egenåtgärderna bra, och utskottet kunde för sin del inte se att det skulle föreligga ett behov av att tillsätta en sådan utredning eller eljest vidta sådana åtgärder som motionärerna önskade. När, anförde utskottet, såsom i förevarande fall, näringslivets egenåtgärder fungerar tillfredsställande från konsumentsynpunkt fanns, enligt utskottets mening, inte några som helst skäl att påkalla lagstiftning eller andra åtgärder från statsmakternas sida. Utskottet anser inte att det finns skäl för att frångå sina tidigare ställningstaganden angående behovet av åtgärder för att begränsa direktreklamen. När det gäller motionsyrkandena som tar upp frågor om telefonförsäljning och annan distanshandel innehåller bl.a. marknadsföringslagen, distans- och hemförsäljningslagen och e-handelslagen bestämmelser till skydd för konsumenterna. De företag som bryter mot bestämmelserna kan åläggas marknadsrättsliga sanktioner. Vidare har ett nytt direktiv om konsumenträttigheter antagits. Direktivet innehåller bl.a. bestämmelser om distansavtal. pågår ett arbete med hur direktivet ska genomföras i svensk rätt. Därutöver har en sakkunnig person fått i uppdrag att se över konsumentskyddet när varor och tjänster betalas via en telefonräkning. Det kan även nämnas att genom en ny regel i lagen om elektronisk kommunikation har getts en möjlighet att förplikta en operatör att blockera ett nummer eller en tjänst om marknadsföringen av numret eller tjänsten är otillbörlig eller om väsentlig information utelämnas vid marknadsföringen. Utskottet vill också peka på att privatpersoner som har ett abonnemang på fast telefoni kan anmäla till Nix-Telefon att de inte vill få samtal i försäljnings- och marknadsföringssyfte. Det kan således konstateras att det införts bestämmelser och pågår ett arbete som ligger i linje med motionsönskemålen. Det pågående arbetet bör inte föregripas genom någon åtgärd från sida. Vad beträffar motionsyrkandet om att lagstiftningen rörande obeställd e-postreklam (spam) ska skärpas, vill utskottet framhålla att det redan enligt gällande lagstiftning är förbjudet att skicka e-postreklam till någon som inte har beställt den. Den som bryter mot bestämmelserna kan åläggas marknadsrättsliga sanktioner. /har tillsynsansvaret för att bestämmelserna följs. Mot denna bakgrund anser utskottet att det inte finns behov av ett sådant tillkännagivande som motionären föreslår. Vad slutligen gäller motionsönskemålet om en översyn av marknadsföringslagen vill utskottet peka på att genom marknadsföringslagen har direktivet om otillbörliga affärsmetoder genomförts i svensk rätt. Enligt direktivet ska kommissionen överlämna en sammanfattande rapport till och rådet om genomförandet av direktivet. Rapporten ska vid behov åtföljas av ett förslag om översyn av direktivet eller andra tillämpliga delar av gemenskapsrätten. Kommissionen har aviserat att en sådan rapport kommer att överlämnas . Utskottet anser inte heller att detta arbete ska föregripas genom någon åtgärd från sida. Med det anförda föreslår utskottet att avslår motionerna 2011/12:C202, 2011/12:C209, 2011/12:C219, 2011/12:C243 yrkandena 13, 2011/12:C251, 2011/12:C303 och 2011/12:C329 yrkandena 2 och 3. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av avtalslagen. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstagande. Lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område (avtalslagen) är ett resultat av gemensam nordisk lagstiftning. Lagen trädde i kraft . Även de motsvarande avtalslagarna i , och gäller fortfarande. Avtalslagen innehåller bl.a. bestämmelser om slutande av avtal, fullmakt och rättshandlingars ogiltighet. (MP) föreslår i motion 2011/12:C406 ett tillkännagivande om att det bör göras en översyn av avtalslagen. Motionären anser att lagen har ett omodernt, svårbegripligt språk och att även innehållet i bestämmelserna behöver ses över och uppdateras till nutida förhållanden. Ett motionsyrkande om en översyn av bl.a. avtalslagen har tidigare behandlats av lagutskottet i betänkande 2005/06:LU12. anförde bl.a. att även om avtalslagen kan synas omodern torde lagstiftningen, såvitt utskottet har sig bekant, inte medföra sådana problem att det finns skäl för att nu förorda en allmän översyn av lagstiftningen. Utskottet föreslog att den då aktuella motionen skulle avslås och följde utskottet. har inte någon annan uppfattning än den lagutskottet tidigare gett uttryck för. Utskottet föreslår därför att avslår motion 2011/12:C406. Översyn av reglerna om fel Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om fel i vara m.m. Utskottet hänvisar till gällande regler. I motion 2011/12:C354 menar (M) att det bör göras en översyn av lagstiftningen när en vara som levereras inte överensstämmer med vad som har avtalats. Motionären önskar också en översyn när det gäller finansbolags ansvar för fel i en vara. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed. Enligt 17 § köplagen (1990:931) ska varan i fråga om art, mängd, kvalitet, andra egenskaper och förpackning stämma överens med vad som följer av avtalet. Om varan avviker från vad som föreskrivs i paragrafen, eller i något annat avseende avviker från vad köparen med fog kunnat förutsätta, är varan att anse som felaktig. Paragrafen motsvarar i stora delar 16 § konsumentköplagen (1990:932) och artikel 35 i den internationella köplagen (CISG). I 30 § köplagen anges förutsättningarna för säljarens felansvar. Dessutom anges de påföljder som kan komma i fråga på grund av fel i varan. Är varan felaktig och beror det inte på köparen eller något förhållande på köparens sida, får köparen enligt 3140 §§ kräva avhjälpande, omleverans eller prisavdrag eller häva köpet samt dessutom kräva skadestånd. Köparen får även hålla inne betalningen enligt 42 §. Paragrafen motsvarar i stora delar 22 § konsumentköplagen och artikel 45 i den internationella köplagen (CISG). När varan har avlämnats ska köparen, enligt 31 § köplagen, så snart omständigheterna medger det undersöka den i enlighet med god affärssed. I 32 § föreskrivs att köparen inte får åberopa att varan är felaktig, om han inte lämnar säljaren meddelande om felet inom skälig tid efter det att han märkt eller borde ha märkt felet (reklamation). Utan hinder av 31 och 32 §§ får köparen enligt 33 § åberopa att varan är felaktig, om säljaren har handlat grovt vårdslöst eller i strid mot tro och heder. Paragraferna motsvarar i stora delar artiklarna 38 och 39 i den internationella köplagen (CISG). Till skillnad från köplagen saknar konsumentköplagen en uttrycklig regel om att konsumenten måste undersöka varan efter avlämnandet. Emellertid föreskriver 23 § konsumentköplagen, liksom 32 § köplagen, att felet måste reklameras inom skälig tid efter det att köparen märkt eller borde ha märkt felet. Enligt 49 § andra stycket köplagen har köparen innan han betalar rätt att undersöka varan på det sätt som följer av sedvänja eller bör medges med hänsyn till omständigheterna, om inte det avtalade sättet för avlämnandet och betalningen är oförenligt med en sådan undersökning. Paragrafen motsvarar i stora delar artikel 58 i den internationella köplagen (CISG). Som allmän regel gäller att en fordran kan överlåtas. Principen att förvärvaren av en fordran inte kan göra gällande bättre rätt mot gäldenären än överlåtaren framgår av 27 § skuldbrevslagen (1936:81). Denna regel är emellertid dispositiv så att det i avtal kan bestämmas att en köpare frånsäger sig rätten att över huvud taget framställa några invändningar på grund av köpet mot förvärvaren av fordran på priset, en s.k. cut offklausul (Allmän köprätt, , , femte upplagen, 2009, s. 137138). När det gäller konsumentförhållanden vid kreditköp, får köparen enligt 29 § konsumenkreditlagen (2010:1846), mot kreditgivarens krav på betalning framställa samma invändningar på grund av köpet som han eller hon kan göra mot säljaren. Konsumentkreditlagen är tvingande till konsumentens förmån på så sätt att denne inte är bunden av avtalsvillkor som i jämförelse med lagens bestämmelser är till nackdel för honom eller henne. Som redovisats ovan finns bl.a. i köplagen och konsumentköplagen tydliga regler om fel i en vara. Enligt konsumentkreditlagen får konsumenten vid kreditköp mot kreditgivarens krav på betalning framställa samma invändningar på grund av köpet som han eller hon kan göra mot säljaren. Som allmän princip gäller vidare att en förvärvare av en fordran inte kan göra gällande bättre rätt mot gäldenären än överlåtaren. Mot denna bakgrund kan utskottet inte se att det finns anledning till något sådant tillkännagivande som motionären föreslår. Motion 2011/12:C354 bör därför avslås. Tydligare regler för fakturors förfallodatum Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om införande av en generell regel om när en faktura ska anses betald. Jämför reservation 5 (SD). (SD) anför i motion 2011/12:C413 att företag har olika syn på vad som ska anses vara en fakturas sista förfallodag. likställer fakturors sista förfallodatum med sista mottagningsdag till sina konton. Motionären anser att det, för att förtydliga för konsumenterna, bör införas en lagregel om att sista förfallodatum motsvarar sista betalningsdag till betalningsmottagarens konto. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed. Om tidpunkten för betalningen inte följer av avtalet gäller enligt 49 § köplagen (1990:931) och 36 § konsumentköplagen (1990:932) att köparen ska betala när säljaren kräver det. har i ett avgörande ansett att en betalning som skett till borgenärens postgirokonto har fullgjorts den dag då betalningen bokfördes av postgirot, om inte annat följer av särskilda föreskrifter som t.ex. i fråga om hyresbetalningar (NJA 1988 s. 312). Särskilda regler om när en betalning ska anses fullgjord finns t.ex. i hyreslagen (12 kap. jordabalken), försäkringsavtalslagen (2005:104) och i skatteförfarandelagen (2011:1244). I hyreslagen finns regler om när en hyra ska anses betald. Om hyresgästen betalar hyran på post- eller bankkontor, anses beloppet ha kommit hyresvärden till handa vid betalningen. Lämnar hyresgästen ett betalningsuppdrag på hyran till bank-, post- eller girokontor anses beloppet ha kommit hyresvärden till handa när betalningsuppdraget togs emot av det förmedlande kontoret (12 kap. 20 § tredje stycket jordabalken). I huvudsak motsvarande regler när det gäller betalning av genom betalningsförmedlare finns i försäkringsavtalslagen. En försäkringstagare anses ha betalat premien när han lämnat ett betalningsuppdrag avseende premien till en bank eller någon annan liknande betalningsförmedlare (5 kap. 5 §, 8 kap. 17 § och 13 kap. 5 § försäkringsavtalslagen). Enligt 62 kap. 2 § skatteförfarandelagen ska skatter och avgifter betalas in till särskilda konto för skattebetalningar. Skatten eller avgiften är betald den dag betalningen har bokförts på det särskilda kontot. Som redovisats ovan finns särskilda lagregler om när skatter och avgifter ska anses betalda. Sådana regler finns även när det gäller betalningar av hyra och försäkringspremier och innebär i de fallen ett undantag från principen att betalningen anses fullgjord när beloppet bokförts på mottagarens konto. I de sistnämnda fallen rör det sig om lagstiftning som har en social skyddskaraktär. Enligt utskottets mening finns det inte skäl att, som motionären önskar, införa en generell lagreglering om när en faktura ska anses betald. bör därför avslå motion 2011/12:C413. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om uppsägning av krediter. Utskottet hänvisar bl.a. till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 6 (SD). (S) föreslår i motion 2011/12:C282 ett tillkännagivande om att regeringen bör se över bankernas rätt till ensidig uppsägning av fungerande krediter. (SD) anser i motion 2011/12:C412 att konsumenter som väljer att lösa sina lån vid ett ränteläge där bankernas intäkter ökar bör ha möjlighet att begära kompensation från bankerna. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed. Enligt 33 § konsumentkreditlagen (2010:1846) har kreditgivaren rätt att få betalning endast om det har gjorts förbehåll om detta i avtalet och konsumenten på sätt som anges i paragrafen är i dröjsmål med betalningen, säkerhet som ställts för krediten avsevärt har försämrats, eller det står klart att konsumenten genom att avvika, skaffa undan egendom eller förfara på något annat sätt undandrar sig att betala sin skuld. Om säkerhet som ställts för krediten utgörs av förbehåll om återtaganderätt, har kreditgivaren rätt till betalning på grund av försämrad säkerhet endast om konsumenten uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet har orsakat att säkerheten avsevärt försämrats. I fråga om kredit som är förenad med panträtt i fast egendom, tomträtt eller bostadsrätt eller liknande rätt eller som är förenad med motsvarande rätt i byggnad som inte hör till fastighet och räntan för krediten är bunden för hela eller en del av avtalstiden, dock , har kreditgivaren, enligt samma paragraf, rätt att få betalning på den dag då den tid för vilken räntan är bunden löper ut. Detta gäller dock endast om det har gjorts förbehåll om det i avtalet och det finns synnerliga skäl. Enligt 37 § konsumentkreditlagen får kreditgivaren säga upp ett kreditavtal med obestämd löptid endast om det har avtalats. Uppsägningstiden ska vara . Har konsumenten inte utnyttjat krediten, får kreditgivaren säga upp kreditavtalet att upphöra , om det har avtalats och är skäligt. Konsumenten har, enligt 32 § konsumentkreditlagen, rätt att betala sin skuld till kreditgivaren före den avtalade förfallotiden. Om skulden betalas , har kreditgivaren rätt till ersättning i den omfattning som anges i 36 § samma lag. Vid förtidsbetalning enligt 3235 §§ ska konsumenten, enligt 36 § första stycket, betala ränta och andra kostnader för krediten för tiden fram till förtidsbetalningen men inte för tiden därefter. När kreditgivarens fordran beräknas ska de grunder som står i överensstämmelse med god kreditgivningssed tillämpas. I 36 § andra stycket anges att kreditgivaren inte får tillgodoräkna sig någon ersättning för att skulden betalas . Är krediträntan bunden när förtidsbetalningen sker, har kreditgivaren dock rätt att ta ut ränteskillnadsersättning av kredittagaren för den tid som återstår, om förbehåll har gjorts om detta. Kommissionen presenterade ett förslag till direktiv om bostadslåneavtal, KOM(2011) 142. Direktivet som gäller bostadslån till konsumenter och även innehåller vissa krav på tillsyn och övervakning av kreditgivare och kreditförmedlare är tänkt att leda till en fullständig harmonisering på de områden som det reglerar. Direktivet innehåller bl.a. bestämmelser om förtidsbetalning. Motionsyrkanden om bankers uppsägning av fungerande krediter har tidigare behandlats av bl.a. finansutskottet (bet. 2009/10:FiU18) och av civilutskottet (bet. 2008/09:CU26). Utskotten har avstyrkt de då aktuella motionerna och har följt utskotten. anförde att ett motsvarande motionsyrkande behandlats i civilutskottet och avstyrkts mot bakgrund av ett svar från av statsrådet på en fråga om bankers uppsägning av lån (fr. 2008/09:464). I frågesvaret anförde statsrådet att om det i enskilda fall har gjorts uppsägningar av friska krediter utan att det funnits rimliga skäl till det, är detta inte acceptabelt. Enligt statsrådet är det av fundamental betydelse att hushåll och företag får tillgång till krediter till rimliga villkor för den ekonomiska aktiviteten. underströks vikten av att låneinstituten tar ansvar för sin långivning. anförde vidare att utskottet förutsatte att regeringen löpande följer utfallet av lagstiftningen och vid behov återkommer till . erinrade om att den banklagstiftning som trädde i kraft syftar till att upprätthålla en stabilare banksektor för att minska förekomsten av sådana problem som drabbade enskilda och företagare under bankkrisen . anförde därutöver att utskottet delade statsrådets bedömning att det är av fundamental betydelse för den ekonomiska aktiviteten att hushåll och företag får tillgång till krediter till rimliga villkor och att det går att ifrågasätta de fall där uppsägningar av krediter gjorts utan att det funnits rimliga skäl till detta.