bet · H001FiU12 · 2012-11-26 00:00:00 — Det här är en gradvis process som pågår under . Det är en kontinuerlig diskussion som pågår inom för att vi ska komma fram till vad som är mest lämpligt. Vi har ännu inte kommit på någon annan modell som skulle vara bättre än den vi har , och vi tror att det skulle vara svårt att genomföra den modell som finns i rapporten när det gäller hur man ska gå till väga när vi fattar besluten och redogör för räntebesluten. Man väcker också frågan om besluten inte fattas tidigare än vid det penningpolitiska mötet. Jag kan bara säga att de penningpolitiska protokollen exakt återger i vilken ordning ledamöterna talar. Jag har i förväg ingen aning om vad som kommer att sägas vid dessa möten, förutom när det gäller vad jag själv kommer att säga. Om man väljer att reservera sig är det först då som det framkommer vilka synpunkter man har och vad man reserverar sig emot. När man har sex ledamöter kan man inte veta i förväg hur samtalet kommer att föras. Det kan i vissa fall finnas flera olika förslag som leder till omröstningar i omgångar. är vi alltså bekväma med den ordning som vi tillämpar. Detta är, precis som det påpekas i rapporten, beslut som växer fram där frågorna diskuteras intensivt men där inga beslut är fattade före själva beslutstillfället, alltså vid de penningpolitiska mötena. Låt mig avslutningsvis än en gång tacka professor och professor för det arbete som de har lagt ned på detta . I allt väsentligt har de lyft fram de centrala frågeställningar som finns, både de som gäller det institutionella upplägget i rörande finansiell stabilitet och de frågeställningar som vi själva kämpar med när det gäller utformningen av den svenska penningpolitiken. Ordföranden: så mycket för det! Då går vi snabbt över till chefen för , . : Jag kommer naturligtvis att fokusera på de frågor som gäller finansiell stabilitet och lämna de penningpolitiska frågorna därhän. Inte desto mindre är det väldigt viktigt att vi får ett fokus på de här frågorna som lyfts fram i studien. Därför vill jag tacka och för att de har bidragit till att belysa dessa viktiga frågor. Det är viktigt att vi i diskussionen inom ramen för och i andra sammanhang får detta perspektiv där några som kommer utifrån ger sin syn på vad som kan behöva göras och förbättras. Rapporten är en viktig input i det arbetet, liksom IMF:s utvärdering . Vi måste alla tillsammans jobba för att få till ett robustare system som skapar förutsättningar för ett finansiellt system som kan smörja ekonomin som det är tänkt och på det sättet bidra till en stabil, real tillväxt. Jag vill göra några reflexioner här, och de gäller frågor som har diskuterats i andra sammanhang. Den första är att vi, trots vissa skrivningar i rapporten, måste konstatera att myndighetsstrukturen i allt väsentligt fungerar, även om det finns mycket som kan förbättras. Vi har i allt väsentligt de mandat och verktyg som behövs för att genomföra det här arbetet. Det finns också ett väl fungerande samarbete. Detta innebär inte att vi ska vara nöjda med vad vi har . Det finns all anledning att fortsätta att utveckla arbetet för att tydliggöra ansvaret exempelvis när det gäller makrotillsynsarbetet, som ju författarna påpekar. En sådan viktig förändring är systemriskrådet. Jag föreslog ett liknande råd när jag var i finansutskottet , och IMF har också lyft fram detta som en viktig åtgärd för att skapa en stabilare institutionell ram. Jag tror att detta är viktigt just för att man ska få en sammanvägd analys av de involverade myndigheterna. Det är också viktigt att vi gör detta i ett offentligt sammanhang, ett offentligt råd där diskussionen kan protokollföras och föras vidare. Det är viktigt för ansvarsutkrävande och för att alla ska ta tag i problemen . Det är svårt att ta tag i problem av makrotillsynskaraktär, för det innebär att vi ska gå in och begränsa vissa företeelser i goda tider när allting ser väldigt bra ut. Vi ser själva erfarenheterna av att ha infört ett bolånetak sidan. Då var nästan alla, undantagen, emot det, för man menade att vi skulle skapa problem som inte fanns. Det är svårt att komma ihåg detta när det nu har gått , och många kritiserar oss nu för att vi inte gjorde mer. Därför är det viktigt att ha ett forum där vi kan göra kvalificerade analyser och föra diskussion om åtgärder, och att detta kan föras i offentligheten. framhöll jag att det är bra att tittar på detta men att det är önskvärt att vi föregick detta och gjorde en interimslösning. Med den utveckling som vi ser i omvärlden och den oro som finns skulle jag återigen vilja poängtera att det vore bra om vi kunde börja med en interimslösning, utan att föregripa vad kommittén kommer fram till. Detta är viktiga frågor som ska tas på stort allvar. Eftersom de flesta verktygen finns i verktygslåda framhöll jag att jag tycker att det vore rimligt om hade den ledande rollen, ordföranderollen, i ett sådant forum, för det är som står för mycket av den grundläggande makroanalysen. Slutligen vill jag ta upp den nya rekonstruktionsordningen, som det gläder mig att man även i denna utvärdering tar upp och poängterar vikten av. Det är viktigt att vi får en ny rekonstruktionsordning för banker i kris och för att kunna avveckla det. Det är oerhört viktigt att få till en ordning som återställer marknadsmekanismerna. finns i finanssektorn en överfokusering på regleringsmässiga minimikapital. Det beror delvis på att bolagen själva inte har incitament att ta hand om de värsta problemen. Det förväntas skattebetalarna göra. Vi måste få en ordning där det faktiskt är i bolagens eget intresse att klara av lågkonjunkturer. Många av de bankproblem vi ser i är inte extremt kopplade till finanskrisen som sådan. De är snarare kopplade till att man inte klarade den lågkonjunktur som kom. Vi måste ha finansiella system både i och i världen som klarar av lågkonjunkturer. Annars ligger vi farligt till. Det här är en viktig del i att komma till rätta med detta. Detta är också viktigt för att förbättra konkurrensen på marknaden. Det blir bristande konkurrens som är skadlig för konsumenterna om staten alltid förväntas ta om hand vissa institut men inte andra. Här pågår ett viktigt arbete både på EU-nivå och i i . Jag tycker att det är bra att utredarna lyfter fram detta tydligt. Det är viktigt att vi jobbar på med det här. Jag ser fram emot att tar med sig den här analysen och för den med sig in i sitt arbete. Jag ser fram emot att få komma tillbaka till finansutskottet och diskutera detta när är klar med sitt arbete. Ordföranden: för det. Då ska vi gå in på en fråge- och diskussionsrunda där självklart även panelisterna kan replikera på varandra. Ett privilegium jag har som ordförande är att själv få ställa en fråga först. Sedan kommer vi att ge ordet till partierna i storleksordning och hoppas hinna med minst en hel åttapartsrunda och kanske lite mer innan vi avrundar . Själv vill jag ställa frågor först och främst till akademikerna i panelen. Egentligen har jag två frågor. Vi diskuterar en självständig utvärdering av den självständiga penningpolitiken, men som flera talare har varit inne på får naturligtvis arbetet för banker i kris, för finansiell stabilitet och så vidare finanspolitiska effekter. Då blir det också intressant ur vårt perspektiv som budgetansvariga och lagstiftare. Vid en akut bankkris är det ytterst skattebetalarnas pengar som går åt om man exempelvis måste rädda banker från konkurs och så vidare. Vi har i flera andra länder sett har ju klarat detta förhållandevis väl, men man kan ta som exempel risken för och utfallet av en explosiv utveckling av budgetunderskott och statsskuld som en följd av akuta krisåtgärder. Detta väcker en fråga om det institutionella ramverket och lagstiftningen. Våra forskare här ger oss flera olika alternativ för hur detta skulle kunna förändras, man jag saknar och skulle vilja be er utveckla hur man bäst sätter upp en institutionell struktur och beslutsordning som möjliggör både snabbt och skarpt agerande i akut kris då är det ju mycket bråttom och största möjliga ansvar för skattebetalarnas pengar. Det behövs både demokratisk kontroll och möjlighet till ansvarsutkrävande. Jag skulle vilja be i första hand akademikerna att kommentera hur en sådan beslutsordning bäst skulle kunna fungera, alltså både självständiga institutioner och en självständig penningpolitik men också omsorg om skattebetalarnas risker och pengar. Den andra frågan går till riksbankschefen. Flera av er, särskilt , nämnde incitament för bankerna själva. En akut bankkrissituation kan ju få stora effekter för hushåll, finanspolitik, statsbudget och liknande, och det förs särskilt efter de senare årens kris en diskussion om bankernas eget ansvar och egna incitament. Mot bakgrund av lagfästa uppgift att säkra det effektiva betalningsväsendet: Är det aktuellt att skulle ha större och bättre befogenheter att själv ställa likviditetskrav på bankerna? Hur ser Ingves på detta? På lagstiftarnivå, även internationellt, förs ju en diskussion om kapitaltäckningskrav och liknande, men kommentera gärna just detta om egna och direkta likviditetskrav. (S): Jag vill först tacka professorerna för utvärderingen av penningpolitik. Jag delar de flesta slutsatser som ni har dragit om den finansiella stabiliteten. Jag tycker att det är en utvärdering som görs av oberoende och internationellt erkända experter. I jämförelse med många andra länder kom vi i relativt lindrigt undan finanskrisen. I utvärderingen påminns man dock om och de risker som svenska banker utsatte vårt land för då. Min första fråga är: Vilka arbetssätt och lagar anser panelen måste ändras för att vi ska få en effektivare krishantering? tar ju upp interimslösningar. Den andra frågan ställer jag mot bakgrund av att vi har en stor banksektor i . Det skapar mycket jobb, men det skapar också stora risker. Mycket av bankernas pengar finansieras utomlands. Är det möjligt eller önskvärt att snabbare få fram kapitalkraven, Baselreglerna, att gå före? Sedan har jag en fråga till riksbankschefen om Goodhart och Rochets slutsats att ekonometrisk analys visar att det snarare är ränteprognos som anpassar sig till marknaden än tvärtom. Jag vill gärna höra riksbankschefens kommentar till det. Avslutningsvis: Det talas mycket om . Jag är bekymrad över denna utredning, för vi har ingen parlamentarisk insyn i den. Det är viktiga verktyg, lagar och regler som ska tas fram, och det är ett viktigt ansvar som ska utkrävas av de ekonomiska aktörerna om det går fel. Då tror jag att det vore bra med en politisk dialog om innehållet i förslagen innan de serveras på riskdagens bord. : Jag skulle vilja svara på den första frågan. Jag kan mycket väl förstå era farhågor när det gäller att använda skattebetalarnas pengar i det här sammanhanget. Det är just detta med att utarbeta verktyg för att förebygga kriser som är viktigt. Det innebär också att man minskar risken för att behöva bidra med skattebetalarnas medel. De här redskapen är mycket viktiga för att man ska kunna undvika alltför stort risktagande. Att utveckla nya makrotillsynsredskap är viktigt, men själva tillsynen är naturligtvis också oerhört viktig, liksom att man har möjlighet att snabbt vidta åtgärder. Det är mycket sannolikt att kriser kommer att inträffa även , och då menar vi att det är av ondo att improvisera. Man måste agera snabbt, och har man inte ett precist arrangemang förberett där man precis vet vem som ska göra vad finns det risk för att man fattar dåliga beslut och att mycket av skattebetalarnas pengar måste användas. Det är viktigt att ha en ansvarsfördelning. När det gäller brådskande stöd till banker i svårigheter är det om man ser till lagstiftningen viktigt att man tittar på tidsramarna för när banken ska informera om att den inte kan betala sina kortfristiga åtaganden. Som vi ser det är det viktigt att ha en ansvarsfördelning i det här sammanhanget. Det är särskilt viktigt att ha en förståelse för hur skattemedel används i detta sammanhang. Kanske framför allt måste hållas informerat och vara medvetet om alla de beslut som tillsynsmyndigheterna fattar. : Om man vill undvika att skattebetalarna får stå för förlusterna är alternativet att aktieägarna får göra det. Problemet är att aktieägarnas tillgångar är alldeles för begränsade. Inte ens försäkringssystemet kan tillhandahålla detta. En möjlighet är att låta obligationsinnehavarna betala mer genom att vidta nya åtgärder. Om man har med en enskild bank att göra är det en bra metod. Men i fråga om kriser som uppstår till följd av systemet och som drabbar alla banker, då bestraffar man värdepappersinnehavare, och man kan inte få tillgång till nya medel. Man riskerar att sprida smittan till hela banksystemet genom att övriga banker får ännu svårare att få tillgång till nya medel. Inte förrän man har hanterat den smittan kan man verkligen använda den metoden. Att göra andra banker ansvariga genom att använda något slags försäkringssystem är också problematiskt. Man ställer värdepapper till förfogande. Men man vet inte alls vilka de framtida kostnaderna kommer att bli, och det är svårt att relatera försäkringspremien till den risk som enskilda banker kan innebära. Om man gör det i efterhand blir problemet att man bestraffar bankerna eller beskattar dem ytterligare precis då de är som svagast, vilket är ett problem i sig. Min högst personliga preferens som går tillbaka till ett historiskt faktum är att den bästa lösningen på en sådan kris är vad vi gjorde i den tidigare krisen 19811982. Jag tycker att man bör ingripa än vad vi gör och tillfälligt förstatliga banker som har problem och där värdet på aktien har blivit mycket lågt. Man bör alltså ingripa långt innan en bank drabbas av stora förluster. Jag skulle uppmana till en snabb och beslutsam krishantering innan värdet på bankens aktier har sjunkit kraftigt, innan det egna kapitalet har minskat så kraftigt att man drabbas av stora risker. : Om man till myndigheter delegerar rätten att använda stora mängder skattepengar för att hantera kriser kunde man tänka sig att det skulle leda till ett ökat risktagande i fråga om skattebetalarnas pengar. Jag anar att ordförandens fråga handlar lite grann om det. Jag tror kanske inte att det finns någon sådan trade-off. Starka myndigheter med möjligheter att kliva in i ett sent skede när det gäller krishantering kan faktiskt vara ett sätt att sätta skattebetalarnas pengar mindre at risk. Om man i stället överlåter till politiker och andra att hantera sådana situationer ad hoc tror jag att det finns en större risk för att skattebetalarnas pengar används felaktigt. Det är väl kanske särskilt relaterat till frågan om hur man ska se på avvägningen mellan akut krishantering och de långsiktiga konsekvenserna för den typen av frågor som tar upp, nämligen incitamenten för företag och finansiella institutioner att själva göra sig tillräckligt starka för att stå emot kriser. Den typen av moral hazard-problem tror jag är lättare att hantera för starka myndigheter som också är uppbackade av stora budgetmöjligheter. Men självfallet måste detta kombineras med ett ansvarsutkrävande efteråt. Jag tror att ett sådant system är det som är bäst ägnat att göra en rimlig avvägning mellan hur man hanterar skattepengar och minimerar riskerna för finansiella kriser. : Först frågan om det som kallar prompt corrective action, hur man ska hantera bekymmer i stora banker. Jag instämmer i diskussion om hur man kan se på de problemen. Det leder till: Staten bör ha rätt att ingripa . I varje fall med ett så pass koncentrerat banksystem som vi har i bör staten också ha rätt att ta över en bank, eftersom det i slutändan kan vara det enda sätt som står till buds för att hantera den finansiella sektorn. De flesta andra lösningar kan se bra ut på papperet men fungerar enligt min uppfattning inte i praktiken. frågade om ett riskråd. Min förhoppning är att vi ska hitta en interimslösning , så att vi kan börja jobba på det sättet, på ett tydligare sätt än tidigare, men naturligtvis givet den lagstiftning som vi har . Det innebär egentligen i grunden en överenskommelse två myndigheter emellan och eventuellt ytterligare några parter som ska ta hand om den frågan. Så till frågan om likviditet och roll i de sammanhangen. Med det finansiella system som vi har och med en centralbanks roll är det så att man kommer till när pengarna tar slut. Det innebär att på ett eller annat sätt oberoende av hur man har ordnat rollfördelningen när det gäller regelmakeriet i de frågorna kommer att ha en viktig funktion i de sammanhangen. Därför är det viktigt att vi har en lagstiftning och ett system för detta som är sådant att har ett betydande inflytande över de likviditetsregler som vi har, oberoende av om det är själv som bestämmer de reglerna eller om man gör på något annat sätt. Inom III finns det redan ett projekt som kommer att skärpa likviditetsreglerna. Men de reglerna inkluderar inte någon särskild reglering av upplåning i utländsk valuta. Det innebär att vi själva bör införa sådana regler, oberoende av vad kan tänkas göra . Det är just den utländska valutan som har varit det stora bekymret för vår del, och det är angeläget att vi i går före andra. Som jag konstaterade har en centralbank mycket att göra med likviditet. Därför bör vi också ta oss en funderare kring riksbankslagen och dess nuvarande utformning när det gäller likviditetsfrågor. Den lag som vi har beaktar framför allt hantering av svenska kronor, eftersom hela frågan om utländsk valuta egentligen inte fanns på agendan när nuvarande lagstiftning kom till. Därför tror jag att det är viktigt att vi funderar kring vår del i det hela när det gäller regelverken, så att vi för att nu nämna ett exempel kan införa kassakrav i utländsk valuta. finns det kassakrav i riksbankslagen, men det är mer tänkt som ett slags penningpolitiskt instrument, eftersom det var så man tänkte när lagen kom till. Här finns det några frågeställningar som är angelägna att hantera i ett svenskt perspektiv. De finns också i andra internationella sammanhang. Men givet strukturen på vår banksektor och givet hur det ser ut i vårt närområde är det angeläget att vi i går före andra länder och bestämmer oss för hur vi ska göra på det här området. Det kommer rimligtvis att innebära mer och hårdare reglering av banker och bankers hantering av sin likviditet. Det innebär också att det, menar jag, finns goda skäl att genomföra III-reglerna rörande kapitaltäckning så snabbt som det över huvud taget är möjligt, oberoende av vilken tidtabell man har på annat håll. Den sista frågan om vem som anpassar sig till vad när det gäller räntebanan är svår att svara på. Många ekonometriker kommer säkert att sysselsätta sig mycket med den frågan under de år som kommer. Man ska då inte glömma att marknaden inte kan skapa pengar men det kan . Det innebär att man förr eller senare inte kommer ifrån att det är som bedriver penningpolitik inte marknaden. Det kommer också alla att anpassa sig till över tiden. Det betyder naturligtvis inte att alla anpassar sig , särskilt inte när man blickar långt in . Om vi tittar två, tre, fyra eller in ska man inte vänta sig att det penningpolitiska samtalet har en omedelbar effekt på räntenivån eller något sådant. I ett mycket kortare tidsperspektiv är det däremot vi som bedriver penningpolitik inte marknaden. : Förutom att instämma i vad och precis har sagt om nödvändigheten av att kunna ta hand om banker som jag instämmer i till fullo vill jag komma tillbaka till fråga om den risk som vi har med det stora marknadsfinansieringsberoendet i . har en finansiell sektor som har ett större beroende av marknadsfinansiering än vad andra europeiska banker har. Det går nog tillbaka till allemansfonderna, som fick svenska befolkningen att börja spara i fonder, vilket sedan har spätts på med pensionsreformer och annat som gör att vi är vana vid att spara våra pengar på annat sätt än på bankboken. Det innebär att vi egentligen har två vägar att gå. Den ena är att säga att vi nu måste dra ned på kreditgivningen, eftersom vi måste få en bättre balans, som man har i andra länder. Men det vore skadligt för ekonomin, för då skulle vi inte få den kredittillförsel som hushåll och företag behöver för sina investeringar. Den andra vägen är att säga: Här finns en strukturell sårbarhet i systemet, vilket innebär att vi behöver ha skarpa kapitalkrav. Jag tror att det är mot den bakgrunden vi ska se att vi behöver gå före med III och också behöver se till att vi har stramare kapitalkrav i än i andra länder, just beroende på att vi har en strukturell sårbarhet som kommer att finnas kvar och som vi nog får lära oss att leva med. Det är nog i och för sig något som flera länder kommer att lära sig att leva med, allteftersom deras sparare blir mer sofistikerade och börjar spara i andra produkter. Det talar starkt för att vi bör ha skärpta krav i . Ordföranden: Då ger vi utrymme för frågor och kommentarer från några ytterligare kolleger i utskottet. (FP): Fru ordförande! Jag har två frågor. Den första gäller att vi ska försöka skapa ett bättre institutionellt ramverk för att hantera stabilitetsfrågorna. I rapporten finns det två förslag: option 1 och option 2. Ekonomisk teori förefaller inte ge oss någon vägledning om vilken vi ska välja, utan det blir en empirisk fråga. Om jag förstår det rätt: Den första möjligheten, som ligger närmare den faktiska situationen i , är något som tillämpas i , och den andra är något som tillämpas i och . Om det är en empirisk fråga vad man ska välja, vad kan man då säga under den här krisen? Vilket upplägg har fungerat bäst det i eller det finsk-franska? Så till den andra frågan. övergår jag till att prata på engelska, eftersom jag vill hänvisa till vad professor sade på presskonferensen i går. Du konstaterade att det fanns åsiktsskillnader mellan olika medlemmar av direktion. Du fick frågan hur djupgående de åsiktsskillnaderna kan vara, och du sade att det är inbyggt. Vi har haft möte efter möte i . Jag undrar om det är ett skyttegravskrig som det handlar om. Hur kan man i så fall lösa detta? Är direktion tillräckligt ansvarsfull för att lösa problemet? (C): Fru ordförande! Tack till professorerna för en mycket intressant och välskriven rapport, och tack till panelisterna för intressanta inlägg här ! Jag vill rikta min fråga till . Den handlar om Goodharts och Rochets iakttagelse, som jag tycker är viktig. De rekommenderar att regelbundet gör stresstester utifrån ett scenario där kapitalmarknaden har upphört att fungera och där valutaswappar i dollar och euro inte är tillgängliga. Det var de , och det räddade oss i den förra krisen och beträffande den analys vi diskuterar. Men hur är det om de inte är tillgängliga? Det är en mycket angelägen och högaktuell fråga, just med den oro i världsekonomin som vi ser . Jag undrar därför hur ser på rekommendationen specifikt och på behovet mer generellt av skärpta stresstester. Ordföranden: Då tar vi två frågeställare till, så har alla partier som vill fått ordet i alla fall en gång. (V): Först vill jag instämma i synpunkter på parlamentarisk insyn i finanskriskommitténs arbete. föreslog inrättandet av en finanskriskommission med parlamentariskt inslag. Vi fick tyvärr inget stöd då, men det var bra att kom 2010. Det behövs dock parlamentarisk insyn i arbetet. Jag har sedan en fråga till och om penningpolitiken. Ni rekommenderar ju att ska behålla de nuvarande definitionerna av KPI och målet . Men jag skulle vilja att ni kommenterade den internationella debatt som försiggår om ett något högre inflationsmål på till exempel . Ett argument för ett högre inflationsmål är att det skulle ge ett högre spann för att agera i tider av kriser och kunna sänka räntan mer för att kunna stimulera investeringar och motverka arbetslöshet. En utvärdering visar att arbetslösheten i har legat på med nuvarande penningpolitik. Vad tror ni att effekten skulle kunna bli av ett något högre inflationsmål? Kan det motverka arbetslösheten? (KD): Ordförande!