bet · GZ01AU9 · 2012-03-21 00:00:00 — Utformningen av delar av arbetsrätten gör dock att vissa grupper, som unga och utrikes födda, kan få svårt att etablera sig på arbetsmarknaden. Det är därför viktigt att särskilt underlätta skapandet av nya anställningar för grupper med svårigheter att etablera sig på arbetsmarknaden och att skapa möjligheter för dessa personer att kvarstå i arbete. Utskottet kan konstatera att detta är en stor utmaning som har blivit än större med anledning av den kris och orostid som råder i och övriga världen. Utskottet anser att det är viktigt att uppmärksamma alla de ungdomar som vill komma över den höga tröskel in på arbetsmarknaden som finns . Det är av stor betydelse att hitta vägar in på arbetsmarknaden för dem. Regeringen utreder frågan om lärlingsprovanställningar, och en proposition är aviserad . Utskottet vill även betona vikten av att ungdomar inte hoppar av skolan, att lärlingsutbildningar införs och att det blir billigare att anställa ungdomar. Alla människor som kan och vill arbeta ska ges möjlighet att göra det utifrån sina förutsättningar. De arbetsrättsliga reglerna i ger goda förutsättningar för att kombinera trygga förhållanden på arbetsmarknaden med en hög sysselsättningsnivå. I sammanhanget konstaterar utskottet att det pågår beredning i av ett antal justeringar av gällande regler. Utskottet vill särskilt nämna det arbete som pågår där med förslag till en ändring i LAS i avsikt att förtydliga att visstidsanställningar inte får kombineras på ett sätt som utgör ett missbruk. En departementspromemoria (Ds 2011:22) remitterades . Remissvaren analyseras i . Regeringen har aviserat en proposition i frågan . En särskild fråga är regelverket när det gäller balansen mellan arbetsgivares och arbetstagares intressen vid tvister om uppsägning. Utskottet välkomnar den utredning i frågan som regeringen tillsatte . Utredaren får även överväga förändringar i bestämmelserna om avskedande, om det bedöms lämpligt (Dir. 2011:76). Uppdraget ska redovisas . Utskottet vill avvakta det pågående utredningsarbetet och vill därför inte vidta några större förändringar i LAS eller i arbetsrätten i övrigt i de avseenden som berörs i motionerna. Av detta skäl anser utskottet inte att något tillkännagivande med anledning av motionerna A265 (FP), A268 (M), A300 (M) yrkande 1, A336 (S) yrkande 2, A355 (C), A367 (S) yrkande 1 och A379 (M) är nödvändigt, och avstyrker därför motionerna. Utskottets förslag i korthet I detta avsnitt behandlar utskottet ett antal motionsyrkanden om att på olika sätt se över och förändra turordningsreglerna i LAS och om att avskaffa tvåpersonersundantaget. Utskottet föreslår att avslår samtliga motionsyrkanden. Jämför reservationerna 4 (S, V) och 5 (SD). Turordningsreglerna i 22 § LAS är endast aktuella vid arbetsbristsituationer när personer ska sägas upp och valet står mellan flera arbetstagare. Utgångspunkten i arbetsrätten är arbetsgivarens rätt att leda och fördela arbetet, den s.k. arbetsledningsrätten. Genom bl.a. lagstiftning och kollektivavtal har arbetsledningsrätten begränsats. Turordningsreglerna i LAS är ett exempel på undantag från arbetsledningsrätten. Det är dock arbetsgivaren själv som lägger fast förutsättningarna för t.ex. omfattningen av driftsinskränkningen och dess förläggning på olika drifts- eller förvaltningsenheter. Huvudregeln i 22 § LAS är i enlighet med principen sist-in-först-ut, dvs. att arbetstagare med kortare anställningstid står först i tur att sägas upp, före arbetstagare med längre anställningstid. ger högre ålder företräde. Om en arbetstagare måste omplaceras för att få fortsatt arbete, krävs att arbetstagaren har tillräckliga kvalifikationer för det fortsatta arbetet. Det finns dessutom vissa särregler, t.ex. för arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga och som har beretts särskild sysselsättning hos arbetsgivaren. En domstol kan pröva om arbetsgivarens uppsägning står i strid med turordningsreglerna och i så fall ålägga arbetsgivaren att betala skadestånd. Efter förslag av arbetsmarknadsutskottet i betänkande 2000/01:AU4 Undantag från turordningen m.m. infördes ett undantag från den gällande turordningsprincipen, det s.k. tvåpersonersundantaget, i 22 § andra stycket LAS. Regeln innebär att en arbetsgivare med högst tio arbetstagare får undanta högst två arbetstagare som enligt arbetsgivarens bedömning är av särskild betydelse för den fortsatta verksamheten. Den eller de personer som undantas har företräde till fortsatt anställning oavsett turordningen. Arbetsgivarens beslut att tillämpa undantagsbestämmelsen kan i normalfallet inte prövas rättsligt. Bakom förslaget stod en majoritet bestående av företrädare för , . Förslag om att upphäva undantagsregeln har därefter varit uppe till behandling ett antal gånger och avslagits av . Reglerna i 22 § LAS är dispositiva på det sättet att en avvikelse får göras genom kollektivavtal. Om avtalet inte har slutits eller godkänts av en central arbetstagarorganisation, krävs det dock att det finns ett sådant avtal mellan parterna i andra frågor. Bestämmelserna om turordning kan alltså ersättas av kollektivavtalsreglerade turordningar antingen på det sättet att kollektivavtalet innehåller egna turordningsregler eller att kollektivavtalet bara innehåller en fullmakt för de lokala parterna att träffa avtal om s.k. avtalsturlistor. En avtalsturlista behöver inte nödvändigtvis innebära att parterna gör undantag från lagens turordningsregler. En avtalsturlista kan även fylla andra syften, t.ex. att i kollektivavtalets form befästa att parterna har en gemensam uppfattning i frågan. Turordningsöverenskommelsen kan vara en del av en bredare uppgörelse. gjorde ett tillkännagivande om kringgående av turordningsreglerna i LAS med anledning av en motion som behandlades i arbetsmarknadsutskottets betänkande 2004/05:AU8. I motionen uppmärksammades företeelsen att personal i samband med bolagiseringar flyttas mellan olika turordningsområden, vilket kan innebära nackdelar vid uppsägning på grund av arbetsbrist. ansåg att det är oacceptabelt om ett företag handlar i strid med intentionerna bakom lagstiftningen. Utskottet förutsatte att regeringen skulle uppmärksamma problemet och vid behov återkomma till . Regeringen återkom i proposition 2008/09:6 med en rättslig analys som utmynnade i att nackdelarna med en eventuell lagändring skulle bli större än de förbättringar som skulle uppnås. Någon lagändring föreslogs inte, och frågan skulle inte heller utredas vidare. anser i motion A208 att rätten för arbetsgivare i företag med högst tio anställda att ensidigt undanta två personer från turordningen ska tas bort från 22 § LAS. (FP) betonar i motion A338 behovet av att kunna undanta av de anställda vid uppsägning. Detta skulle möjliggöra för företag att behålla s.k. nyckelpersoner och öka möjligheterna för unga att hålla sig kvar på arbetsmarknaden. (C) vill i motion A287 att LAS ska reformeras i fråga om turordningsreglerna. Turordningsreglerna bör göras om; bl.a. bör företag med upp till tio anställda helt undantas från dessa bestämmelser. och (båda SD) anser i motion A272 att omfattningen av det befintliga undantaget i turordningsreglerna bör utökas från två till fem personer. Utskottet kan inledningsvis konstatera att i sin motion vill slopa möjligheten att göra undantag medan de övriga motionärerna i stället på olika sätt vill utöka rätten för arbetsgivaren att göra undantag från turordningsreglerna. Utskottet anser att den svenska modellen, där svenska kollektivavtal verkar tillsammans med lagregler, i huvudsak fungerar bra och är en god grund för en väl fungerande arbetsmarknad. Därför bör grunden för arbetsrätten bestå också framöver. Denna modell, där förhållandena på arbetsmarknaden i hög grad regleras genom avtal mellan arbetsmarknadens parter, bör värnas. Det är en modell som förutsätter att arbetsmarknadens parter uppträder på ett ansvarsfullt sätt. Parterna har själva i stor utsträckning de verktyg som behövs för att rätta till det som kan uppfattas som obalanser eller brister. I sammanhanget kan utskottet även hänvisa till den förutnämnda utredningen som regeringen tillsatte för att göra en översyn av regelverket om tvister i samband med uppsägning (Dir. 2011:76). Översynen ska endast avse tvister om avslutande av anställningar och omfatta kostnader som uppstår efter det att en uppsägning har ägt rum. Översynen ska avse både uppsägning på grund av arbetsbrist och av personliga skäl. Frågor som avser turordning vid uppsägning på grund av arbetsbrist ska dock lämnas utanför. Uppdraget ska redovisas . Utskottet anser att frågan om turordningen i hög grad är de avtalsslutande parternas ansvar. Motionerna A208 (V), A272 (SD), A287 (C) och A338 (FP) avstyrks. Utskottets förslag i korthet I detta avsnitt behandlar utskottet ett antal motionsyrkanden om ett solidariskt entreprenörsansvar. Utskottet föreslår ett tillkännagivande om att regeringen ska återkomma till i syfte att säkerställa ändamålsenliga regler för uppdragsgivares ansvar i utstationeringssituationer, vilket innebär att tre S-motioner delvis bör bifallas. Jämför reservation 6 (V). Socialdemokraterna anser i motion A335 yrkande 16 att en modell för ett solidariskt entreprenörsansvar bör införas. Det blir allt vanligare med olika former av entreprenadkedjor i olika branscher, och längden på dessa kedjor tycks öka. Med fler nivåer av underentreprenörer ökar risken för att det uppstår problem, både för de anställda och för samhället. Det är inte ovanligt med problem med utbetalning av den intjänade lönen till en arbetstagare som är i slutet av en lång kedja av underentreprenörer. Det gäller särskilt för utländska arbetstagare som tillfälligt utstationerats till . För samhället kan det innebära att skatt och sociala avgifter undanhålls. anser i motion Sf243 yrkande 8 att företag som är etablerade i och som anlitar bemanningsföretag eller utländska underentreprenörer bör göras solidariskt ansvariga för inbetalning av löner, försäkringar, skatter och sociala avgifter. finns det nätverk mellan entreprenörer och underleverantörer som är så invecklade att det är svårt att skilja mellan de svarta och de vita jobben. De som främst drabbas är de som kommer hit för att arbeta och som inte har råd att protestera. (S) vill i motion A341 lagfästa huvudentreprenörens ansvar för arbets- och anställningsvillkor, vilket motionären ser som ett effektivt sätt att bekämpa både svartarbete och dåliga anställningsvillkor. m.fl. (S) anser i motion A370 att frågan om en lagstiftning om ett solidariskt ansvar för att säkra löneutbetalningar och stärka motivationen för huvudentreprenörer att välja seriösa underentreprenörer bör utredas. (S) betonar i motion A217 behovet av sanktioner mot det som beskrivs som arbetsgivares lönestöld. Flera unga får inte ut sin lön när de sommar- eller helgjobbar. Lagstiftningen bör därför skärpas så att det finns sanktionsmöjligheter mot arbetsgivaren om intjänad lön inte betalas ut. Utskottet noterar att motionerna i detta avsnitt i första hand tycks ta sikte på anställdas möjlighet att få sin intjänade lön utbetald. Utskottet kan konstatera att den juridiska utgångspunkten för denna fråga är att ett anställningsavtal har ingåtts mellan en arbetsgivare och en arbetstagare som parter. De huvudsakliga momenten i ett sådant avtal är arbetstagarens åtagande att utföra ett arbete och arbetsgivarens åtagande att utge ersättning till arbetstagaren för dennes arbetsinsats. Att inte betala ut lön till en arbetstagare är inte ett straffrättsligt brott, lika lite som att inte betala någon annan civilrättslig skuld. Det kan dock bli fråga om ett brott mot kollektivavtalet och berättiga till allmänt skadestånd enligt 54 § MBL. En bestämmelse som är relevant i detta sammanhang är arbetstagares rätt enligt LAS att med omedelbar verkan frånträda sin anställning, om arbetsgivaren i väsentlig mån har åsidosatt sina åligganden mot arbetstagaren (4 § tredje stycket LAS). Arbetstagaren behöver alltså inte iaktta sin uppsägningstid. Ett exempel som ges i förarbetena till denna bestämmelse är att arbetsgivaren dröjer med att betala ut lönen under en inte obetydlig tid. Lagstiftaren har dessutom genom en rad bestämmelser försökt säkerställa att intjänad lön kommer de enskilda arbetstagarna till del, de s.k. löneskyddsreglerna. En del av löneskyddet avser förbudet för arbetsgivare att kvitta en fordran mot arbetstagarens intjänade lön. Lagen (1970:215) om arbetsgivares kvittningsrätt utgår från huvudprincipen att ett avdrag på arbetstagarens fordran på lön m.m. för arbetsgivarens motfordran endast får ske med arbetstagarens medgivande. Enbart i några få, i lagen uttryckligen angivna, fall är tvångskvittning från arbetsgivarens sida tillåten. Den yttersta vägen för en arbetstagare att få betalt för sin lön är att försätta arbetsgivaren i konkurs enligt konkurslagen (1987:672). Om en arbetsgivare har delgivits en betalningsuppmaning att betala en arbetstagares lönefordran som är klar och förfallen men underlåtit att betala inom kan arbetstagaren begära arbetsgivaren i konkurs . Om skulden då ännu inte är betald anses arbetsgivaren vara insolvent och kan försättas i konkurs (2 kap. 9 § konkurslagen). Om arbetsgivaren försätts i konkurs har arbetstagaren förmånsrätt enligt förmånsrättslagen (1970:979) till betalning av vissa lönekrav framför de flesta övriga fordringsägarna i konkursen. En lönefordran omfattas i princip av förmånsrätt om den har förfallit till betalning av konkursansökan gjordes och efter konkursbeslutet. Även om en arbetstagares lönefordran är förenad med förmånsrätt i arbetsgivarens konkurs händer det dock att betalning inte kan ske från konkursboet. Reglerna om förmånsrätt har bl.a. därför kompletterats med lönegarantilagen (1992:497). Lagen, som gäller både vid konkurs och vid företagsrekonstruktion, innebär att staten kan gå in och betala ersättning i form av lönegaranti för en förmånsberättigad lönefordran. Dessutom finns det vissa regler i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, förkortad MBL, som gäller hur tvister ska lösas, t.ex. bestämmelserna om tvister om arbetsskyldighet (34 § MBL) och tvister om lön (35 § MBL). Ett av syftena med bestämmelserna är att sådana tvister ska lösas så snabbt som möjligt. Några av förutsättningarna för att 35 § MBL ska vara tillämplig är att det har uppstått en tvist om lön eller annan ersättning som grundas på avtal eller lag (s.k. rättstvist). För att bestämmelsen ska gälla förutsätts också att lönetvisten har uppstått mellan arbetsgivare och arbetstagarorganisation som är bundna av samma kollektivavtal och att tvisten gäller en medlem i den avtalsbundna arbetstagarorganisationen. Om inte arbetsgivaren begär förhandling och väcker talan i enlighet med de (korta) tidsfrister som anges i MBL är arbetsgivaren skyldig att betala lön i enlighet med arbetstagarorganisationens mening, om inte kravet är oskäligt. Utskottet kan konstatera att det alltsedan MBL infördes har funnits ett sätt för arbetstagarorganisationer att kontrollera entreprenadkedjor genom de s.k. vetoreglerna i 3840 §§ MBL. Det gäller situationer då en arbetsgivare vill att någon ska utföra arbete i en verksamhet utan att vara anställd där. Arbetsgivaren måste då underkasta sig vissa särskilda regler i lagen om inflytande för arbetstagarna. Reglerna gäller bl.a. vid anlitande av uthyrd arbetskraft och av entreprenörer. Arbetsgivaren ska på eget initiativ förhandla med den arbetstagarorganisation som arbetsgivaren har kollektivavtal med. I 39 § MBL ges en arbetstagarorganisation i vissa situationer rätt att förklara att en åtgärd som arbetsgivaren har tänkt vidta inte får beslutas eller verkställas av arbetsgivaren. En sådan förklaring brukar kallas arbetstagarorganisationens vetorätt. Rätt till en sådan vetoförklaring föreligger om arbetsgivaren har förhandlat med arbetstagarorganisationen enligt 38 § MBL och den tilltänkta åtgärden kan antas medföra att lag eller kollektivavtal för arbetet åsidosätts eller att åtgärden på annat sätt strider mot vad som är allmänt godtaget inom parternas avtalsområde. Ett exempel som nämns i förarbetena till lagen är om en arbetsgivare vill medverka till upprättande av en sådan kedja av entreprenörer och underentreprenörer, som erfarenhetsmässigt medför fara för ett åsidosättande av såväl arbetsrättslig lagstiftning som skattelagstiftning (prop. 1975/76:105 Bilaga 1, s. 399 f.). Utskottet är medvetet om att det i vissa sammanhang, t.ex. vid långa entreprenadkedjor, kan vara svårt att fastställa vem som är att anse som arbetsgivare och vem som därmed är betalningsskyldig för lön och andra förpliktelser enligt anställningsavtalet. Utskottet anser att den svenska modellen, där förhållandena på arbetsmarknaden i hög grad regleras genom avtal mellan arbetsmarknadens parter, i huvudsak fungerar väl och bör värnas. Det regelverk som ovan beskrivits säkerställer dock inte att till utstationerade arbetstagare, särskilt när flera underentreprenörer bildar entreprenadkedjor, erhåller intjänade löner m.m. Utskottet anser därför att bör tillkännage för regeringen som sin mening att denna ska återkomma till med initiativ i syfte att säkerställa ändamålsenliga regler för uppdragsgivares/huvudentreprenörs ansvar i utstationeringssituationer. Ett EU-direktiv om minimistandarder för sanktioner och åtgärder mot arbetsgivare för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt (2009/52/EG) bör nämnas i detta sammanhang. Direktivet innehåller bestämmelser om ansvar för företag som för att genomföra entreprenader anlitar underentreprenörer med anställda som vistas olagligt i landet. När det finns en kedja av underentreprenörer, är utgångspunkten att ansvaret ska gälla alla uppdragsgivare mellan arbetsgivaren och den beställande parten i det ursprungliga entreprenadavtalet. Dessa uppdragsgivare ska dels betala en finansiell sanktion, dels ansvara för lön till de anställda i fråga. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att föreslå hur direktivet ska genomföras i svensk rätt. överlämnades utredningen om sanktioner mot arbetsgivare (2010:63). I utredningen konstateras att det i svensk rätt inte finns några regler som motsvarar direktivets bestämmelser om entreprenörer enligt ovan. Utredningen föreslår därför en särskild lag som innebär att de aktuella företagen dels ska betala en särskild avgift, dels ska vara solidariskt ansvariga med arbetsgivaren för tredjelandsmedborgarnas lön för arbete inom underentreprenaden. Frågan bereds i (), och en proposition är aviserad till . Vad utskottet anfört om att regeringen ska återkomma till i syfte att säkerställa ändamålsenliga regler för uppdragsgivares ansvar i utstationeringssituationer bör ges regeringen till känna. Det innebär att motionerna A335 (S) yrkande 16, A341 (S) och A370 (S) delvis bör bifallas och motionerna Sf243 (V) yrkande 8 och A217 (S) avslås. Omställningsansvar för sjuka m.m. Utskottets förslag i korthet I detta avsnitt avslår utskottet tre motionsyrkanden om omställningsansvar för sjuka m.m. Jämför reservationerna 7 (S) och 8 (V). Socialdemokraterna betonar i motion Sf309 yrkande 8 vikten av engagemang från arbetsmarknadens parter för att stödja sjukskrivna så att de snabbt kan komma tillbaka till arbetet. Partiet menar att det behövs fler insatser för en ökad omställningsförmåga och mer av snabb och väl fungerande rehabilitering. För att få fler personer tillbaka till arbetet krävs en aktiv medverkan från arbetsplatserna. Såväl det förebyggande och det systematiska arbetsmiljöarbetet som hur man hanterar situationen när någon väl har blivit sjuk måste prioriteras starkare. Arbetslivet måste öppnas även för dem som inte i varje stund kan prestera fullt ut. vill i motion Sf313 yrkande 9 att regeringen ska inleda trepartssamtal med arbetsmarknadens parter för att få till stånd ett omställningsavtal för sjukskrivna. Genom ett omställningsavtal kan en struktur skapas så att alla parter tar sitt ansvar. och (båda S) vill i motion A326 få till stånd en översyn för att stärka anställningsskyddet för arbetsskadade och sjuka. Utskottet anser att det är av stor betydelse att ge alla människor som kan arbeta möjlighet att göra det utifrån sina förutsättningar. Det är också mycket viktigt att insatserna för att hindra utanförskap för personer med nedsatt arbetsförmåga förstärks. Även den som har en tydlig men begränsad arbetsförmåga på grund av sjukdom ska kunna göra en insats. Det ligger en stor utmaning i dessa ambitioner. Det är utskottets övertygelse att fler människor genom tidiga, aktiva och individuellt anpassade rehabiliteringsinsatser snabbare kan återgå i arbete. Utskottet anser att det, utöver samhällets resurser och bättre samverkan mellan myndigheterna, också krävs en mer aktiv medverkan från arbetsmarknadens parter och de enskilda arbetsplatserna. Den svenska arbetsmarknadsmodellen är ett system med både lagar och avtal som samspelar och som förutsätter att arbetsmarknadens parter uppträder på ett ansvarsfullt sätt och diskuterar och kommer överens om olika frågor. Utskottet måste dock understryka vikten av att upprätthålla respekten för självständigheten för arbetsmarknadens parter och vill därför inte uttala sig om vad parterna mer specifikt bör förhandla och sluta kollektivavtal om. Utskottet noterar dock att det ingår i regeringens uppdrag till den s.k. att analysera och föreslå lösningar som innebär att arbetsmarknadens parter tar över ansvaret för den arbetslivsinriktade rehabiliteringen för anställda som är sjukskrivna (Dir. 2010:48). Kommitténs arbete ska slutredovisas i sin helhet . När det gäller yrkandet i motion A326 (S) om en översyn för att förstärka anställningsskyddet för arbetsskadade och sjuka vill utskottet hänvisa till ställningstagandet i avsnittet Allmänt om den arbetsrättsliga lagstiftningen. Sammanfattningsvis framkommer där att utskottet inte ser skäl att vidta några större förändringar i LAS och arbetsrätten i övrigt. Med hänvisning till det som har anförts ovan anser utskottet att motionerna Sf309 (S) yrkande 8, Sf313 (V) yrkande 9 och A326 (S) bör avslås. Övriga integritetsfrågor i arbetslivet Utskottets förslag i korthet I detta avsnitt föreslår utskottet att avslår ett motionsyrkande om att införa en lag om integritet i arbetslivet och ett annat yrkande om utökade möjligheter för arbetsgivare att begära utdrag ur belastningsregistret för vissa arbetssökande. Jämför reservation 9 (V). som tillsattes 1999 överlämnade betänkandet Personlig integritet i arbetslivet (SOU 2002:18). Utredningen föreslog att det skulle införas en ny lag för att stärka skyddet för den personliga integriteten i arbetslivet. Utredningsförslaget ledde inte till någon lagstiftningsåtgärd. tillsattes en parlamentariskt sammansatt kommitté som bl.a. skulle kartlägga och analysera skyddet för den personliga integriteten. Utredningen överlämnade sitt slutbetänkande Skyddet för den personliga integriteten Bedömningar och förslag (SOU 2008:3) till regeringen. Utredningen lämnade inga konkreta lagförslag inom den arbetsrättsliga lagstiftningen. Som redovisats ovan tillsattes en utredning som skulle lämna förslag till lagreglering av skydd för den personliga integriteten i arbetslivet. Utredningen i arbetslivet (SOU 2009:44) överlämnades till regeringen . Utredningen föreslog en lag om integritetsskydd i arbetslivet. Utredningen har remissbehandlats och bereds i . vill i motion A209 yrkande 1 att regeringen lägger fram ett förslag till en lag om integritetsskydd i arbetslivet. För är det grundläggande att värna den personliga integriteten, och partiet hänvisar till att utredningen i arbetslivet har föreslagit en ny lag om integritetsskydd i arbetslivet. är positivt till att införa en lag med ändamål att skydda arbetstagares personliga integritet i arbetslivet. Utredningens förslag är, med några justeringar, en god grund för detta arbete.