· GZ01FöU8 · 2012-06-13 18:26:03 — Därmed yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet. Jag vill också hänvisa till vårt särskilda yttrande. Vi diskuterar åter här i kammaren viktiga frågor kring vårt svenska försvar. handlar det om huruvida det ska bli en tredje nordisk stridsgrupp, och ledd av Sverige.Det är glädjande att en bred riksdagsmajoritet efter en dialog ställer sig bakom detta. Det parti som vill avslå motionen är , som anser att ingripanden för att upprätthålla fred och säkerhet från EU:s sida endast bidrar till EU:s militarisering. Jag beklagar isolationistiska linje. Jag tycker inte att man har lärt sig något från till exempel , som nämnde.Om inte EU kan agera när fred och säkerhet hotas, till exempel i , återstår nog bara Nato. Är det så har resonerat? verkar tro att militära alliansfrihet hotas genom vårt EU-medlemskap och genom att solidariskt inom ramen för detta bidrar till fred och säkerhet genom att leda en stridsgrupp. Så är alls inte fallet. talar gärna om solidaritet men tycker inte att ska bidra till att förhindra inbördeskrig och övergrepp. Det får andra syssla med. Jag är glad att majoritet är beredd att visa solidaritet och tycker att vi ska ta vårt ansvar för svåra konflikter i världen där människor lider svårt.Centerpartiet anser att regeringens proposition och utskottets betänkande är väl avvägda, och vi står bakom beslutet. Vad frågan handlar om har redovisats väl i den förda debatten, så jag nöjer mig med att understryka några punkter. Viktigast är att fortsätter att ta sitt ansvar för fred och säkerhet i och utanför vårt närområde genom att ta ansvar för att leda en av EU:s två stridsgrupper. var inne på att vi inte ska leda så mycket utan i stället backa tillbaka och låta andra länder leda - , , eller så. Vi är dock större än de, och det är nog inte alla länder som klarar detta. Jag är därför stolt över att tar sitt ansvar på ett, tycker jag, rimligt sätt. Det är bra att stridsgrupperna ska vara användbara i ett brett spektrum av situationer, det vill säga även för uppgifter av humanitär art och räddningsuppgifter med mera i samband med katastrofer. Det är också bra att det nya insatsförsvaret gör att ordinarie förband ur insatsorganisationen kan utgöra utgångspunkten för det svenska bidraget till stridsgruppen. Vi är också brett överens om angelägenheten i att EU:s stridsgrupper även kan ställas till förfogande om FN så begär. Som nämnde har FN:s generalsekreterare välkomnat detta EU-initiativ för att bidra till fred och säkerhet. Slutligen är det som med flera framhöll naturligtvis inte bra att stridsgrupperna inte har använts. Hade de inte behövts hade det varit bra, som sade, men sett över hela perioden finns det nog tillfällen här och där då de nog borde ha använts. Som framgår av betänkandet har dock EU nu börjat göra en översyn av konceptet och hur det kan förbättras. Det tycker jag är bra, och här har varit pådrivande. Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till förslaget i utskottsbetänkandet och avslag på motionen. Du brukar vara rätt bra på att spetsa till saker, . Jag märker väldigt väl när du vill ha replik. Så är det bara. När det gäller om vår linje är isolationistisk eller inte kan man titta på hur historien ser ut, alltså hur och vänsterkrafterna i har agerat och vilka solidaritetsarbeten vi har gjort ute i världen för förtryckta folk som har funnits. Vad har gjort i denna fråga? Varför väljer man alltid den militära lösningen i stället för den solidariska vägen, att faktiskt stödja människor som är i nöd? Vi har varit mycket bättre, vill jag påstå, än många borgerliga partier på att vara just solidariska - på rätt sätt. Vad är det för solidaritet att alltid sätta in militära insatser? talar om att NBG ska vara något som också kan göra humanitära insatser. Det går att göra på många andra sätt, utan militärer. Erfarenheter från visar att det faktiskt kan vara kontraproduktivt att ha soldater som på något sätt ska in och göra det man kallar insatser. Människor blir nämligen rädda. Det måste vara annan personal.Jag tycker att det finns en helt annan bild man kan måla upp och som inte ser. Han ser bara en väg. Det är det som är farligt i detta, för det gör att man binder fast sig vid just den väg som ska gå genom EU, genom EU:s militarisering och genom att militären ska göra saker - inte att humanitära insatser görs av andra. Det gäller även den väg nämner: in i Nato. Det är Nato som på något sätt styr detta. Vilka styr Nato? Jag vill påstå att som stormakt är en oerhört pådrivande faktor, för sina intressen. Vilken solidaritet är det med världens folk? Det vill jag ha svar på.Sedan finns det också en massa andra saker som dessutom skulle komma till, exempelvis de ekonomiska problem som finns med NBG och som på något sätt kommer att påverka personalförsörjningen för försvaret. Det vill vi också på ett bra sätt ha svar på, om det går. Jag är inte expert på Vänsterns fredsarbete genom decennierna. Jag vet att ni samarbetade väldigt nära med och . Bättre exempel torde finnas, med flera länder. Grundfrågan är: Ska EU och i dagens verklighet ta sitt ansvar när det händer fruktansvärda konflikter där människor lider, genom att kunna gripa in med freds- och säkerhetsinsatser? Eller ska vi isolera oss i , öva i och inte låta våra fredsbevarande soldater lämna landet? Man kan säga nej till detta, som Vänstern gör, och säga att andra länder får fixa det eller att vi kan organisera det på andra sätt. Det är möjligt, men just när konflikterna händer innebär det att inte tar ansvar utan överlåter åt andra att göra det. Om inte EU:s länder tillsammans tar ett ansvar för detta är det väl bara Nato som återstår. Jag kan inte se annat än att överlåter åt andra att gripa in när det händer fruktansvärda saker under FN:s mandat. tog också upp hur vi organiserar det svenska försvaret och att 2015 inte är någon bra tidpunkt för att leda en stridsgrupp. Vi gör en övergång till insatsförsvar på frivillighetens grund, vilket kommer att innebära att det blir lättare att ställa upp i fredsinsatser genom att vi kan utnyttja en befintlig enhet ur försvaret. Kommer personalförsörjningen att lyckas, eller är det ett stort fiasko? Jag tror på detta. Det är på rätt väg. Mycket jobb återstår, och en viss avgång kommer det att bli. Den ska vi minimera. Skulle den bli för stor får Försvarsmakten självfallet vidta åtgärder. Jag hör vad säger, och jag håller med om att inte är expert på det fredsarbete vi har gjort. Tittar man historiskt ser man att vi har en helt annan historia när det gäller typ , eller , där det var stora problem med förtryck och där diktaturer helt enkelt hade makten. Det som då hände med de borgerliga partierna kan man kanske komma tillbaka till , men det finns alltså en historia som är helt annorlunda. Det är det som är poängen här: Varför måste vi gå in i ett EU som bara inriktar sig på en lösning? Varför ska vi gå in i ett EU som bara ser militarisering som sin lösning? Varför kan inte vi välja hur vi jobbar med detta, med andra länder, frivilligt - precis som vi har gjort förut? Det har fungerat oerhört bra för svensk del. har varit drivande och med på många fredsbevarande insatser , men framför allt under FN-mandat och med en inriktning på fredsbevarande och humanitära insatser. Det måste vara det som gäller.Det innebär också att man när man på något sätt anger riktningen - om man går rakt in i just EU och Nato - hamnar fel. Det är det som är vår poäng med detta. Varför inte använda vår alliansfrihet och säga: Vi väljer själva, men vi vill göra på detta sätt. Vi vill inte undandra oss vårt ansvar utan göra det på vårt sätt, och det ska vara med nationer som vill vara med och jobba på det sätt vi tycker.När det gäller avgångar och personalförsörjning tror jag att man inte ska underskatta de problem som kommer. Jag tror nämligen att det om vi hamnar på 30 eller 40 procents avgång när det gäller insatsförsvaret garanterat kommer att påverka Nordic Battlegroup 2015 - definitivt. Har man inte detta klart för sig kommer man också att hamna i de problem som blir, nämligen att det kommer att kosta mycket mer än man har beräknat eftersom det kommer att krävas rekrytering på rekrytering. Ansvaret att hantera detta på ett bra sätt ligger på regeringen, menar jag. Därför tror jag definitivt att det kommer att påverka NBG 2015. Övergången till det nya frivillighetsförsvaret tror jag var nödvändig. Det är en svår uppgift. Det kommer att gå bra, men det kräver mycket jobb och engagemang från oss alla - Försvarsmakten, försvarsutskottet och så vidare. Jag tror att man jobbar bättre med det om man ger Försvarsmakten kredit för det jobb de gör, diskuterar de bekymmer som kan uppkomma och har möjlighet att utgöra ett stöd i det läget.Torbjörn tar det lite riskabla greppet att hylla föregångare, kommunistiska parti och kommunisterna, och höja deras politik till skyarna. De samarbeten som pratar om skedde på 50-, , kanske också 40-talet. Jag är dock inte expert på detta.Torbjörn säger också att visst kanske ska kunna hjälpa till, men på vårt sätt. Andra länder får ställa upp och acceptera hur vi ska ha det, och kan vi göra en insats. Men du inser väl att det du säger när du formulerar det så är nej? ska inte bidra när människor lider och plågas i inbördeskrig. Vi ska inte ta ansvar. Andra länder ska göra det, kanske andra länder i EU - jag vet inte om du är emot det också. Nato kan gripa in och har ofta gjort det under FN-mandat. Det är tråkigt att är så isolationistiskt och tror att världen blir bättre om inte tar sitt ansvar tillsammans med andra för att jobba för fred och säkerhet när de hotas på olika håll i världen. har tagit upp en del saker som jag skulle vilja resonera vidare om. Men allra först skulle jag vilja säga att när vi förhandlade med regeringen sade vi att styrkan skulle kunna verka . Där någonstans skulle vi ha kunnat "ta lead". Vi tror att det är väldigt svårt att klara av insatsorganisationen, som ska vara på plats till 2014. Vi vet att vi har ett bekymmer med personalbemanningen. Detta hade kunnat få vänta lite grann. Men är det som det är. Vi är lite oroliga.Jag skulle vilja fråga om det solidariska som pratar om. Hur ska vi kunna få styrkan användbar? När det är skarpt läge och vi behöver en styrka i skulle den kunna tas direkt från den styrkan, flyga i väg ned dit och vara det nordiska bidraget. I stället måste vi ta ut våra flygplan från Nordic Battlegroup, sätta in dem som ett enskilt bidrag från svenska soldater och skicka ned dem dit alldeles på egen hand, även om det sker i samverkan med Nato.Någonting är fel i organisationen. På vilket sätt skulle kunna hjälpa till och styra om så att detta blir en användbar grupp, så att man också skulle kunna få ett uppdrag i hela den styrkan eller i delar av den? Jag skulle vilja veta hur man skulle kunna göra för att få den användbar.Vi har ett behov i av att ha en sådan här styrka. Där delar jag uppfattning. Det som hände tidigare i Bosnien ska inte hända igen. Det får vi verkligen hoppas. Vi ska inte heller behöva be någon annan att ta ansvar för det som händer i vårt närområde, utan det ska vi själva göra. Men hur ska vi bete oss? Så här har det varit år i styrka efter styrka. Vi har inte kunnat använda dem. ställer berättigade frågor, och jag ska försöka vara flexibel och konstruktiv i mina svar på båda de frågor hon ställer.Exakt vilket år ska leda en stridsgrupp? Det kan vara 2014, 2015 eller 2016. Jag står bakom överenskommelsen. Sedan får vi diskutera när vi gör det igen. Men jag tror att det är bra att då och då tar sitt ansvar för fred och säkerhet genom stridsgruppsdeltagande. Även detta med "lead eller inte" är givetvis något man får diskutera. Men blir det "lead" 2015 i en bred överenskommelse, vilket jag är väldigt glad för.Den andra frågan handlade om den rätt stora ansträngning som EU:s länder gemensamt gör för att ha två stridsgrupper i beredskap - fyra , som sade. Sedan används de inte, trots att det pågår konflikter på många håll i världen. Jag är fullt enig med om att det är något som inte funkar i konceptet. Det kan bero på finansieringen eller annat. har drivit på för att se över detta. Det är för stelbent . Jag välkomnar förändringar i upplägget som gör att det blir lättare att sätta in stridsgrupperna när fred och säkerhet hotas på andra håll i världen. Jag tackar för svaret. Vi delar oron, men regeringen måste trycka på, och parti tillhör regeringen. Därför faller ett rätt tungt ansvar på honom att göra någonting i den här delen.Jag skulle också vilja att vi funderade lite mer tillsammans över det här med att ta ledningen över en styrka. När jag läser rapporter erfar jag att planeringen inte gjorts i tillräckligt god tid. Vi hörde också från talarstolen tidigare att man kanske skulle ha en möjlighet att börja planera det här . Jag tror att detta måste planeras här och . Med en dålig planering blir det så att får ta ett väldigt stort ansvar. I den första styrka vi satte upp fick ställa upp med fem sjättedelar av de soldater som skulle finnas med. Så kan vi inte ha det. Att ha ledningen för en sådan här styrka innebär en lång planering för att man ska kunna få de andra med.På vilket sätt skulle man kunna göra detta så att det blev en bättre ledning? Hur skulle man kunna fördela ansvaret? Jag tror att det finns andra länder som också skulle behöva ta ledningen för att träna och lära. Vi kan också se i våra dokument att om man får det kan man också få officerare på högre nivå, vilket Försvarsmakten tycker är väldigt bra, för det är också träning i att kunna leda stora styrkor men finnas i de övre delarna av ledningen. Men hur ska vi bete oss för att få styrkan att bli ledd av även andra, inte bara , när vi deltar? Man kan se på det här på två sätt. Det är självklart att det är ett tyngre ansvar att vara ramnation än att ingå som en nation som stöttar ramnationen. EU:s stridsgrupper sätts i rätt stor utsträckning upp från de stora EU-länderna, som sätter in befintliga bataljoner och så vidare. Men även de mindre länderna ställer upp så mycket de kan.Jag har inte överblick över detta, men med tio miljoner människor har klarat detta, vilket jag är stolt över, låt vara att det kunde ha gått bättre. pekar på misstag som begåtts. Det kan ske i alla sammanhang. Även planerade och grejade, men misslyckades tyvärr i fotbollsmatchen - inga jämförelser i övrigt.Det är bra att tar ansvar och att de mindre länderna ställer upp för stridsgruppsansvaret. Men jag är som jag sade lite osäker på om , och klarar ett stridsgruppsansvar.Jag håller med om att detta är förhandlingsbart. Hur ofta ska vi vara med? Hur ofta ska vi leda en stridsgrupp? Hur ofta kan vi delta på annat sätt? Vi får ta den diskussionen ett tag efter nästa stridsgrupp.Jag tror att det i grunden är bra att vi tar vårt ansvar och ställer upp. Jag är stolt över att kan vara ramnation. Det kostar en del, men det ger mycket tillbaka också, som sade. Vi tar vårt ansvar för det här på ett bra sätt. Detta tycker jag att vi ska resonera tillsammans om i riksdag. När vi skickar svenska soldater utomlands på insatser krävs det bred enighet. Jag yrkar bifall till vår reservation i betänkandet.Sverigedemokraterna anser att den svenska försvarsmakten i första hand ska ta ansvar för försvaret av . I andra hand ska svenska försvaret ta ansvar för en nordisk gemensam territoriell integritet. I tredje hand bör svenska försvaret ta ansvar för att möta internationella kriser genom deltagande i fredsbevarande insatser med FN-mandat.Vi delar i huvudsak ambitionerna i Stoltenbergrapporten.Sveriges försvar ska ledas av , men samarbetet med de nordiska grannländerna bör drivas så långt det går genom delat ansvar för resursmaximering. Nordefco är avgjort en bra början som kan leda till ytterligare fördjupat samarbete.Som ni hörde räknade jag inte upp EU:s stridsgrupper som ett av Försvarsmaktens verksamhetsområden. anser att inte ska delta i EU:s stridsgrupper. deltagande i EU:s stridsgrupper har varit kostsamt och har lett till att medel som kunnat användas till uppbyggande av svensk försvarsförmåga har förslösats.Förutom att stridsgrupperna är kostsamma att sätta upp finns det en djupare och farligare aspekt av stridsgrupperna. Stridsgrupperna riskerar att bli början till en förskjutning i frågan om vems den svenska försvarsmakten är. Även om försvaret är en mellanstatlig fråga inom EU finns en rörelseriktning mot överstatlighet. Det finns flera tecken på detta.För det första talas det alltmer inom försvarsmaterielområdet om pooling and sharing på EU-språk eller smart defense på Nato-språk. Det innebär gemensamt ägande av försvarsmateriel tillsammans med andra länder. Pooling and sharing kan vara nödvändigt för att få ned kostnader. Det kan också vara säkerhetspolitiskt positivt med ömsesidigt militärt beroende. Men det finns risker med pooling and sharing. kan bli alltför beroende av andra länder så att vår handlingsfrihet i praktiken försvinner.För det andra är EU:s stridsgrupper ytterligare ett tecken på att kontrollen över Försvarsmakten är på väg att förskjutas. Även om stridsgrupperna just nu berör en mindre del av olika väpnade styrkor kommer det inte att förvåna någon om systemet vidareutvecklas, lika lite som det skulle förvåna någon om det lades fram ett förslag om att försvaret ska bli en överstatlig fråga inom EU. Det är viktigt att se tendensen så att vi inte investerar oss i fel riktning. Med fel riktning menar jag en riktning mot att alliansfriheten upphör.Jag är medveten om att det finns politiker i som gärna ser som medlem i Nato och att ett militärt EU-kommando borde upprättas, men dessa är i minoritet i . En sådan linje har inte heller något stöd bland det svenska folket.Natos strategi är att medlemsländernas försvarskrafter tillsammans ska angripa och fiender globalt. Tanken bakom EU:s stridsgrupper är ungefär densamma.När vi ser det svenska försvaret omvandlas till mindre enheter som ska kunna flygas ut i världen, när vi lever med inriktningen i försvarsbeslutet med reducering av förmågan att kunna möta en invasion, är det tydligt att regeringen styr mot ett uppgivande av möjligheter att försvara eget territorium.Sveriges mångåriga alliansfrihet har tjänat oss väl. Med detta sagt vill jag på inget sätt förringa Natos betydelse. Det är nu allmänt känt hur mycket vi egentligen samarbetade med Nato under . Då kan man ställa frågan: Gjorde fel som under stod alliansfritt? Jag tycker inte det. Det fanns en balans i agerande. Vi verkade tvivelsutan för freden.Sverigedemokraterna anser att det finns goda skäl att står utanför de stora militärallianserna även nu när är blott ett minne. Detta är dock inte de EU-positiva partiernas linje. Det finns starka krafter som verkar för en EU-allians. I Lissabonfördraget finns därför en mycket långtgående allianspolicy.I artikel 42.7 står det: Om en medlemsstat skulle utsättas för ett väpnat angrepp på sitt territorium är de övriga medlemsstaterna skyldiga att ge den medlemsstaten stöd med alla till buds stående medel i enlighet med artikel 51 i stadga.Det är mycket tveksamt om i längden enligt Lissabonfördraget har möjlighet att stå alliansfritt. har alliansprincipen i Lissabonfördraget inte implementerats på grund av protester.För att det ska vara möjligt att stå alliansfritt krävs att vi redan nu säger nej till EU:s militära ambitioner. Vi måste åter, liksom under , finna en balanspunkt för det svenska försvaret.Det finns många olika förutsättningar för ett återskapande av försvarsförmågan. Man kan räkna upp ett antal förutsättningar: Den aktuella hotbilden är låg. Militär upprustning sker i och . Vi vet väldigt lite om framtida maktförskjutningar i världen. Produktion av dyr avancerad försvarsmateriel kräver samverkan mellan länder. Det tar att återbygga en officerskader om försvaret först reducerats till ett minimum.Det är mycket som måste vägas in när försvaret planeras.Våra prioriteringar är att bygga upp ett avvägt existensförsvar som trovärdigt skapar en tröskel mot angrepp mot och att söka långtgående samverkan med våra nordiska grannländer kring försvaret av Norden.Sammanfattningsvis: EU:s stridsgrupper sätts in i insats av EU, och medlemsländerna har tio dagars veto att hålla inne med sitt truppbidrag. Allt pekar på att det svenska engagemanget i EU:s stridsgrupper är en övergångsfas innan vi hamnar i ett gemensamt EU-försvar. Det är bara en tidsfråga innan EU kommer att föreslå att försvaret blir överstatligt med EU-kommando.Fru talman! Låt oss värna vår alliansfrihet redan nu genom att inte delta i EU:s stridsgrupper. När frågan om nordisk stridsgrupp, Nordic Battlegroup, var uppe till debatt senast i kammaren handlade det om hur vi skulle kunna leda en av EU:s stridsgrupper. är vi framme vid ett tydligare bemyndigande för ytterligare en beredskapsperiod. ligger inte så långt in i framtiden.Utskottets förslag till är att godkänna att nu går in som ramnation för att leda den nordiska stridsgruppen . Jag yrkar bifall till utskottets förslag i dess helhet.Detta är ett beslut som jag menar ligger väl i linje med den tradition vi har i , att delta i fredsfrämjande operationer runt om i världen, i närområdet men också lite längre bort. Vi har i vår historia antagit utmaningar inom ramen för FN i , , , , Bosnien, Kosovo, och så vidare. har den svenska utlandsstyrkan personal vid elva konfliktområden runt om i världen, och män och kvinnor från vår försvarsmakt gör viktiga fredsinsatser där.Nu handlar vårt beslut om att inom ramen för EU ska leda den nordiska stridsgruppen 2015. Den historiska bakgrunden är, som vi vet, de tragiska krigen i Bosnien och Kosovo då det blev uppenbart att EU inte klarade den militära krishanteringen utan behövde hjälp utifrån. Olika beslut ledde fram till det vi har i dag.Redan 2008 ledde sin första snabbinsatsstyrka, som inbegrep , , , och . Beredskapsperioden sträckte sig . var det åter dags, nu tillsammans med soldater och sjömän från de tidigare länderna samt Kroatien.Nu, liksom vid tidigare insatser, är syftet med snabbinsatsstyrkan att snabbt - - kunna vara på plats vid händelse av konflikt eller annan kris. Insatsområdet är utanför EU men fortfarande i vårt närområde. Dessutom ska styrkan kunna delta i humanitära insatser inklusive katastrofhjälp och som stöd vid flyktingkatastrofer om FN så begär.Fru talman! Liksom utskottet i stort välkomnar vi kristdemokrater att vi gemensamt kan gå in och på nytt ta detta ansvar för fred och säkerhet. Vi menar också att det är viktigt att stridsgruppen kan ställas just till FN:s förfogande om det internationella samfundet begär det.Sveriges säkerhet bygger numera på gemenskap och samverkan med andra länder. är alltjämt alliansfritt, men vi är inte längre neutrala. Vi har genom solidaritetsförklaringen i det senaste försvarsbeslutet bundit oss starkt till våra nordiska och europeiska syskon. Vi har just kunnat läsa om hur regeringscheferna i diskuterat om vi ska gå in och ta ett större ansvar för Island.Den lösning vi debatterar , att EU inte har eller ska ha ett eget försvar men bygger en samverkan byggd på de nationella försvaren, är viktig.Grunden för detta har vi i den för så viktiga subsidiaritetsprincipen. Detta är rätt väg, för vi är fortfarande suveräna stater och tänker inte överlåta vårt försvar till en överstatlig nivå.Nu vidtar ett stort arbete för Försvarsmakten att få allt på plats inom . Planering, utbildning och övning blir centrala. har som ramnation ett särskilt ansvar. Även detta arbete är viktigt, och även om det kräver resurser beskriver Försvarsmakten själv hur detta ska gå till. Förhoppningsvis kan det fortsatta arbetet inom Nordic Battlegroup gynna det vi talar om här .