bet · GZ01FiU20 · 2012-06-12 00:00:00 — har ungefär 100 000 personer, framför allt kvinnor, tvingats gå ned på deltid eller sluta arbeta helt för att äldreomsorgen inte är utbyggd. Regeringen räknar själv i sina prognoser med att ungefär 18 000 färre arbetstillfällen ska finnas i kommunerna . När jag och alla mina partikamrater i riksdagsgruppen har varit ute på äldreomsorgsbesök har vi sett en mycket tydlig röd tråd. Överallt dit vi kommer säger man att det är för få anställda och att man sliter och gör allt man kan men att det är mycket svårt att tillgodose varje enskild äldre människas behov. En annan röd tråd som kommer fram i äldreomsorgen är att man har låga löner och osäkra anställningar. Fyra av tio har visstidsanställningar, och sex av tio har deltidsanställningar. Det är en ineffektiv ekonomisk politik att tvinga kvinnor att gå ned i arbetstid eller att sluta jobba helt i stället för att kunna försörja sig själva ute på arbetsmarknaden. Jag har en fråga: Vad tänker och göra för att stärka kvinnors ställning på arbetsmarknaden, och på vilket sätt vill ni bygga ut den offentliga välfärden, eller vill ni fortsätta att dra ned på den? Jag har hört beskrivning . På något sätt breder ett elände ut sig inom offentliga sektorn, särskilt när det gäller kvinnor.Jag tycker att det kan påminnas om att kvinnors utbildningsnivå nu är högre än mäns. Kvinnors utbildningsnivå stiger snabbare än mäns gör. Dessutom ökar kvinnor sin sysselsättningsgrad, sin sysselsättning. Långsiktigt har männen en sämre löneutveckling än kvinnor.Det är alldeles riktigt, , att kvinnor är dåligt avlönade, inte minst i den offentliga sektorn i den meningen - jag har inte de exakta siffrorna i huvudet - att lönerna i den offentliga sektorn är lägre och att skillnaderna är större i den privata sektorn än i den offentliga sektorn.Basen för den offentliga sektorn är trots allt en livskraftig ekonomi, en väl fungerande ekonomi, så att skattebasen - intäkterna till den offentliga sektorn - är tillräcklig och ökar.Ska man ha äldreomsorg, skola och så vidare måste man ha en bra ekonomisk bas. Därför menar regeringen att den linje vi driver - arbetslinjen - är helt central för att nå det här målet.När det sedan gäller lönerna i den offentliga sektorn: Om det nu är så eländigt - det bestäms inte någon annanstans än i landsting och kommuner - som säger, jag instämmer alltså i att kvinnor har lägre löner än män, hur kommer det sig då att landsting och kommuner som styrs av socialdemokrater och vänsterpartister också har denna, kan vi säga, snedsits beträffande lönesättningen?Man skulle kunna tro att ni haft ett stort arbete med att rätta till detta, men det förefaller inte vara så. Jag kan konstatera att inte har presenterat något enda förslag till lösning på frågan eller några egna förslag om hur man skulle kunna utveckla och förbättra kvinnors möjligheter till egen försörjning.Man kan se att löneskillnaderna mellan kvinnor och män är minst i kommunerna. Sedan kommer landstingen och därefter staten. Störst är löneskillnaderna i den privata sektorn, så också i den privatiserade välfärden. Det som hänt med kvinnors löner i förhållande till mäns löner i den privatiserade välfärden är att löneskillnaderna ökat mycket, det vill säga: I den privatiserade välfärden är det män som fått högre löner.Jag ställde en fråga till eftersom jag vet att det för oss är så avgörande att det finns en barnomsorg när jag jobbar. Annars tvingas jag tacka nej till ett jobb eller försöka att med vänner och bekanta ordna så att mitt barn har omsorg medan jag arbetar.Eftersom jag själv upplevt att mina nära anhöriga haft behov av hemtjänst vet jag hur det är. När den inte fungerar kommer också jag i en väldigt svår situation. Det här måste fungera för att även mitt liv ska fungera. Jag behöver gå till mitt arbete och ska inte tvingas ta ledigt för att inte kommer med mat, eller vad det nu kan vara.Det finns en systematisk underfinansiering. till hur det ser ut kan man säga att äldreomsorgen är den del av välfärden som haft minst ekonomiskt tillskott . Äldreomsorgen har alltså haft en negativ kostnadsutveckling. Det har ingen annan verksamhet haft. Därför är det så viktigt att äldreomsorgen får ökade resurser, till exempel i form av - som vi föreslår - öronmärkta statsbidrag för fler anställda men självklart också för en bättre kvalitet för de brukare som är i behov av äldreomsorg.Carl B säger ingenting om vad han vill göra för att förbättra kvaliteten och bygga ut äldreomsorgen. Vad han hänvisar till är att vi ska ha mindre skatteintäkter. anser att skattesänkningar är lösningen på problemet. Men det är skatter som betalar löner. Och det är skatter som, i sådana fall, betalar en utbyggnad. Det är skatter som betalar löner, säger . Men varifrån kommer skatteintäkterna? Jo, de intäkterna kommer från skattebasen.På låter det som att är ute efter att rusta ned äldreomsorgen och annat i landet. Det är naturligtvis helt snurrigt och felaktigt.Viktigast i sammanhanget är att med den ekonomiska politiken i landet så långt som möjligt se till att få upp sysselsättning och tillväxt. Det är själva basen. Utan den basen kommer inga ökade skatteintäkter in. Vi menar att den politik som parti driver kommer att leda till att skattebasen försämras och då även möjligheten att betala löner och att anställa människor i den offentliga sektorn.Herr talman! Den valfrihet som alliansregeringen och även Socialdemokraterna infört för de anställda - att man kan arbeta i olika delar av välfärden, privat eller kommunalt, och att man kanske kan välja mellan olika privata utförare - är någonting som kan ge kvinnor och även män höjda löner. När konkurrens införs i välfärden gynnas de anställda där. Det finns inte bara en arbetsgivare att gå till, inte bara ett landsting eller en kommun att vända sig till, utan flera som man kan erbjuda sina tjänster. Naturligtvis är det också så att man är ute och raggar personer till äldreomsorgen eller annan omsorg.Det är vägen fram för kvinnor att både få valfrihet när det gäller vilka arbetsgivare de kan söka sig till och få bättre löner men också bättre arbetsvillkor i form av att de kan välja arbetstid och få den arbetstid de vill ha - detta i stället för att, som förespråkar, ha en väldigt fyrkantig arbetsgivare. I anförande fanns många intressanta perspektiv, och många viktiga frågor berördes där. Men precis som ska också jag dyka ned i den svenska verkligheten och fråga hur det kommer sig att man nu lyckats komma fram till att det är viktigt att spara på gymnasieskolan i . Regeringen driver igenom en sådan besparing , motsvarande 1 400 lärartjänster. Det har man gjort som väldigt många unga människor hoppar av sin gymnasieutbildning eller saknar gymnasieutbildning trots att en sådan, som vi vet, är en viktig entrébiljett till arbetsmarknaden.Men det är inte färdigt i och med denna neddragning. Också för räknar ni med besparingar inom gymnasieskolan, om ni får som ni vill. Nästan ska bort innan ni är färdiga för den här gången.Jag skulle vilja fråga hur diskussionen gick när han, och kom fram till att en bra väg för att stärka konkurrenskraft och för att se till att människor rustas för jobb är att spara på gymnasieskolan. Frågan har riktats till i partiledardebatter och interpellationsdebatter. Tydligen ska också jag svara på den. Jag tror att utbildningsministern är den som varit mest kompetent att svara på frågan. Han har betydligt djupare kunskap om saker och ting på detta skolområde.Även om vi nu inte diskuterar den allmänna ekonomiska politiken vill jag säga att jag håller med om det jag sett att även Socialdemokraterna gjort, nämligen om att söka sätt att närmare binda ihop skolan och arbetslivet. Alliansregeringen har bland annat infört lärlingsutbildning och olika sätt att försöka få arbetsgivare att, till rabatterad kostnad och med praktikplatser och liknande, anställa unga människor. verkar inte tycka att det är viktigt att reda ut hur regeringens ekonomiska politik slår just för gymnasieskolan.Det är klart att pengarna från den besparing om ett par miljarder som görs också används till att finansiera andra reformer. Till exempel behöver väl de 675 miljoner som skurits bort användas exempelvis till att betala den sänkta krogmomsen. Det är klart att det inte är oviktigt att också kan förklara hur det här logiskt hänger ihop.Om jag får tro utbildningsministern är det väl i och för sig också så att med sänkta kunskapskrav i gymnasieskolan kan utbildningen bli billigare. Det är naturligtvis inte en särskilt lysande ingång om man tror att just kunskap och kompetens ska vara det som lyfter och som ska se till att vi klarar den internationella, globala, konkurrensen.Carl B får dock gärna återkomma och bli mer precis i förklaringen till att just denna del av den ekonomiska politiken skulle vara så bra för . Det är inte ofta man hör och beskyllas för att sänka kraven i gymnasiet - jag tycker annars att retoriken gentemot har varit att han ställer för höga krav. Det var dock intressant med en ny vinkling på detta. När det gäller unga på arbetsmarknaden kan vi titta på den sänkta arbetsgivaravgiften för dem under - den ska vara ungefär hälften av den som är för andra - och se att detta på kort sikt har gett kanske 20 000 jobb. är er politik, , att detta ska tas bort, och den effekten är ju större. Man säger: drar vi in rabatten på arbetsgivaravgiften och höjer arbetsgivaravgiften för unga. Ett antal unga kommer då naturligtvis att bli arbetslösa. Likadant är det med krogmomsen, som är inriktad på en bransch där det är många unga som är arbetslösa. Det handlar om deras första jobb. Det är alltså lite förvånande att komma här och säga att vi ska fördärva skolan genom sänkta krav, och så står man själv för förslag som kommer att öka arbetsgivarnas kostnader för att anställa just unga människor dramatiskt och i ett slag. Jag tycker inte att det riktigt hänger ihop. Som sagt var: Ta gärna detta ytterligare gånger med . Jag vet att han har svarat på frågan om de så kallade besparingarna i gymnasieskolan , men jag är inte helt uppdaterad i denna fråga. Det vore kanske inte dumt om läste på lite grann när det gäller paradfråga skola och utbildning, men jag ska inte uppehålla mig vid detta. Jag hade gärna fått ett svar på den fråga vi hörde , men jag vill återgå till Europafrågan. Jag tänkte att jag skulle göra till viljes på denna punkt. Jag lyssnade med stort intresse på anförandet. Jag noterar att egentligen är ganska överens med till exempel mina gröna vänner i , som vill gå mot en federation - en federativ stat - i . Det låter i alla fall så, och jag förutsätter det. Det jag funderar på och vill fråga om är hur det egentligen känns att vara del av en alliansregering och ha en helt apart åsikt i denna fråga. Jag förutsätter nämligen att övriga allianspartier inte är intresserade av ett federativt system. brukar den väldigt tydligt påpeka att vi avvaktar. Vi går inte med i eurosamarbetet , och vi ska inte fördjupa den biten. argumenterar dock på ett helt annat sätt än jag hör till exempel argumentera. Jag tycker att det låter lite annorlunda, och jag hör inte alls den enighet vi annars hör att alliansregeringen står för. Hur känns det alltså att vara del av ett regeringssamarbete och ha en helt annan åsikt? Jag höll mitt anförande om , och det brukar vara så - jag tror att det kanske till och med står i riksdagsordningen - att man i replikerna bör knyta an till det som har sagts i anförandet. Därför är det väl inte helt orimligt att jag inte är fullständigt inläst på den fråga alltid brukar besvara å vägnar. Hur som helst: Jag tror inte på en federation på det sätt som till exempel de tyska gröna gör - ett . Vår världsdel är mycket mer mångfasetterad, och den är uppbyggd av folk som har olika språk och olika traditioner. I vissa fall finns det länder som innehåller flera olika folk, kulturer, maträtter, litteratur och så vidare. Skulle man försöka plocka ihop denna väldigt disparata kontinent och sätta in den i en enda federativ stat tror jag att man skulle skapa fler problem än man löser. Jag tror alltså inte på i den mening man gör när man tittar på och jämför med , som är ett i grunden mycket mer homogent land.Jag tror i stället att man ska sikta på att ha ett väldigt nära samarbete på många områden. Man ska försöka behålla mångfalden, men mångfalden ska inte skapa konflikter och problem. Det är en mer komplicerad och besvärlig uppgift än att till exempel skapa en federation av kanadensiskt, australiensiskt eller amerikanskt snitt. Vi ska alltså behålla det goda - mångfalden - men se till att den inte har de destruktiva effekter på kontinentens liv vi har sett i det förgångna. Det är min hållning. Det var ett intressant svar. Jag frågade dock egentligen efter något annat. Vi hör olika frågeställningar från olika alliansföreträdare om att oppositionen inte är sammanpratad, att vi har olika förslag och så vidare. Här hör jag en vision som jag menar går betydligt längre än vad övriga allianspartier till exempel säger, vill och så vidare. Hur fungerar detta? Ni verkar inte alls vara så sammanpratade som ni borde vara utifrån den kritik ni riktar mot andra. Hur lever man själv upp till den enhetlighet man förespråkar eller kräver av andra? Det var min fråga till , och jag undrar fortfarande hur det ser ut. Kan du utveckla det? Jag förstår om är nyfiken på detta. Vi har nämligen lyckats med någonting ni har misslyckats med. Vi har lite olika åsikter, och vi kanske har ganska olika visioner om man ser det i ett längre perspektiv - vad vet jag? Vi har dock, vilket vi kanske har lärt av den borgerliga historien, en väldigt stark övergripande hållning, att vi ska komma överens. Vi ska komma överens, och vi förhandlar till dess att vi är överens. Vi undviker så långt det är möjligt att ställa olika partier mot varandra. Vi kör inte över varandra utan försöker så långt som möjligt ta alla ombord. blir det naturligtvis så att något parti känner sig överkört, men tittar man på det dagliga förhandlande som pågår i och i riksdagsgrupperna har vi i huvudsak lyckats. Vi har lyckats, till skillnad från tidigare borgerliga regeringar. Vi har hållit på och även , innan den första alliansregeringen tillträdde. Vi har en övergripande borgerlig ideologi, men vi har också en övergripande, väldigt väl knäsatt, arbetsmetod: Vi ska arbeta tillsammans för våra gemensamma mål, och vi ska hålla ihop regeringen. Det har faktiskt inte varit några försök till sådana utbrytningar som vi har sett under tidigare borgerliga regeringar, där partier har lämnat och regeringen har spruckit. Den tiden är förbi. Det ligger nämligen så tydligt i vårt egenintresse att hålla ihop. Om vi inte gör det, , straffas vi av de allmänborgerliga väljarna. Den som bryter sig ur eller bråkar för mycket blir straffad av de allmänborgerliga väljarna. Det är en förklaring så god som någon. kan möta framtiden med tillförsikt. har råd att satsa. har makten över både utmaningar och möjligheter, och det känns skönt att kunna stå i riksdag och konstatera detta. har en privilegierad ställning. När det blåser fortsatt snålt i , när andra dignar under skuldkrisen och när många länder står inför omfattande åtstramningar kan vi se framåt.Det är ett resultat av en framsynt politik - en politik som har sin början i tidigt 1990-tals budgetsaneringar och i det finansiella ramverk som har visat sig fungera under såväl hög- som lågkonjunktur. Vår förmåga, på båda sidor blockgränsen, att ta ansvar i såväl bättre som sämre tider har gett en fortsatt sjunkande statsskuld och skapat utrymme för framåtsyftande investeringar.Det är inte alltid lätt; det ska sägas. Det är lättare att kräva utgifter - i högkonjunktur därför att det finns stora överskott som lockar till löftespolitik, och i lågkonjunktur därför att man då frestas att försöka låna sig ur krisen. Men ramverket har hållit. Det är ett gott betyg till de partier som har anslutit sig till denna politik. Men framför allt är det ett gott betyg till de svenska väljarna, som inte har låtit sig lockas av populistiska tongångar i någon större utsträckning, vare sig till höger eller till vänster.För mig och är det självfallet särskilt tillfredsställande att se resultatet. Vi har varit med och tagit ansvar för budgetsanering och för det statsfinansiella ramverket, i regeringsställning och i opposition, . Och det är ett gott resultat.Fru talman! Att ta ansvar står naturligtvis inte i motsats till att göra framsynta satsningar och investeringar. Varje företagare i vårt land vet att man måste göra investeringar för att kunna bevara och utveckla konkurrenskraften och för att företaget ska kunna växa och anställa fler. De nationella finanserna utgör naturligtvis inget undantag. Men att satsa är inte detsamma som att lättsinnigt sprida pengar på olika intressegrupperingar eller ändamål som är värda att bejaka. Att satsa förutsätter en medvetenhet om vilka problem man egentligen vill åtgärda och hur detta görs bäst.Centerpartiet har inför årets vårbudget haft två tydliga prioriteringar: För det första handlar det om att uppmuntra fortsatt utveckling av det svenska näringslivet för att värna konkurrenskraften, sysselsättningen och skatteintäkterna och för att finansiera den gemensamma välfärden. För det andra handlar det om att ta krafttag mot ungdomsarbetslösheten och de höga trösklar som riskerar att kasta ut många unga i permanent utanförskap. På båda dessa punkter visar vårbudgeten tydliga resultat.I och med den ansvarsfulla politiken lösgörs nu resurser som kan användas för att förbättra konkurrenskraften. Det kan ske genom sänkta skatter, sänkt arbetsgivaravgift eller riktade incitament mot att anställa yngre. De viktiga steg som har påbörjats genom sänkt restaurangmoms och sänkta arbetsgivaravgifter för unga ger därmed förutsättningar att bädda för ett fortsatt sänkt kostnadsläge i det svenska näringslivet. För svenska företagare innebär det ökade marginaler som kan investeras i fortsatt tillväxt eller i omedelbara anställningar.Fru talman! Dessa satsningar kompletteras genom satsningar på innovation och utveckling. Det ger näringslivet fortsatta möjligheter att befinna sig i frontlinjen för nya tjänster och produkter. Det innebär i sin tur fler kvalificerade jobb och möjlighet att konkurrera med kunskap.En tydlig näringspolitik är en förutsättning för att också klara den andra utmaningen: att minska utanförskapet bland unga. Här återstår mycket att göra, och trots omfattande insatser är ungdomsarbetslösheten fortfarande hög. Och vad värre är, en stor mängd unga riskerar att hamna i ett permanent utanförskap, där man aldrig har haft kontakt med ordinarie arbetsmarknad och ställs helt utanför de inkomstrelaterade trygghetssystemen. Det är nedbrytande för den enskilda människan och varken mer eller mindre än ett samhällsekonomiskt slöseri.Alliansregeringen har gjort mycket, men mer behövs. Utgiftstaket är inget reformtak. Vår utgångspunkt är att när ett förslag till förändringar avfärdas med hänvisning till att reformutrymmet är begränsat handlar det snarare om att ambitionsnivån är begränsad eftersom vi har reformer som inte kostar mer än politiskt mod att genomföra.Fru talman! Riktade insatser som nystartsjobb och sänkta arbetsgivaravgifter ligger i linje med vad som kan sägas tillhöra en politisk mittfåra i arbetsmarknadspolitiken. Jag tycker att det kan vara läge att i detta sammanhang tona ned något av den hårda retoriken. Oavsett vad man kallar åtgärderna - plusjobb, nystartsjobb eller något annat - är syftet och metodiken densamma. vinner man också på att erkänna det som förenar.Ett sådant medgivande kanske också kan ge upphov till en mer fruktbar diskussion när det nu står klart att de riktade ekonomiska insatserna har begränsad verkan. Vi måste ta oss vidare för att komma åt problemen. Det finns strukturella problem som måste åtgärdas. En sammanpressad lönestruktur innebär att erfaren arbetskraft, sett till produktiviteten, är relativt billigare än oerfaren. Turordningsreglerna leder till att yngre och svagare etablerade på arbetsmarknaden drabbas hårdare vid neddragningar. Turordningsreglerna leder även till sämre rörlighet generellt, vilket ytterligare bidrar till sämre möjligheter att få in en fot på arbetsmarknaden för dem som inte är där.Helt klart finns också en begynnande insikt om dessa problem hos arbetsmarknadens parter. Handels avtal som slöts innebär att ingångslönerna sänks mot att yngre erbjuds utbildning på arbetsplatser. Andra fackförbund har tidigare tecknat liknande avtal, även om principen ofta kläs i ord som praktik eller utbildning. Oavsett vilket har vi sett ett begynnande trendbrott, precis i enlighet med vad har förordat i den politiska debatten.Fru talman! Från företagens sida, och främst de mindre företagen, har man länge framhållit dessa problem både för yngre som inte kommer in och för de många företag som får sämre tillväxtmöjligheter. Även om många menar att detta är en fråga för arbetsmarknadens parter är det omöjligt att ducka för det faktum att arbetsmarknadens struktur i högsta grad är ett samhällsekonomiskt intresse. Därmed är det också en politisk fråga.I detta avseende återstår självfallet många utmaningar. Ett mer konkurrenskraftigt med fler växande företag måste ha en arbetsmarknad som ligger i tiden och som är så flexibel att den varken stänger ute yngre eller begränsar företagens utvecklingsmöjligheter. Därför kommer att återkomma i frågan om en mer flexibel och öppen arbetsmarknad.Fru talman! engagemang i miljö- och klimatfrågorna är inget som har några problem med - tvärtom. och samhällsdebatten behöver fler gröna röster som driver på för offensiva miljösatsningar. I vårbudgeten presenterades ett viktigt steg mot höjd låginblandning av förnybara bränslen, vilket i ett slag minskar koldioxidbelastningen från den svenska vägtrafiken. Vi hoppas att få brett stöd för detta.Men miljösatsningar måste sättas in i ett samhällsekonomiskt perspektiv. Satsningar på miljö och klimat måste också vara satsningar på utveckling av hela den gröna näringen i , på landsbygden likaväl som i innovativa företag som utvecklar hållbara lösningar. En miljöpolitik som gör mindre konkurrenskraftigt gynnar inte och inte svenska företag, svenska löntagare eller konsumenter. Och framför allt gynnar den inte miljön.Fru talman! Finans- och skuldkrisen har lämnat avtryck i industriländernas sätt att resonera om tillväxtbegreppet. Som centerpartister känner vi ett starkt engagemang i fråga om en utveckling mot en grön ekonomi och en grön tillväxt i och i världen.Vi vill satsa på reformer som är självfinansierade till sin konstruktion, som minskar utsläppen och som inte sammantaget ökar skatteuttaget eftersom de sänker skatten på det miljövänliga lika mycket som skatten ökar på det miljöskadliga. På köpet blir skattesystemet bättre då skatterna vrider rätt i stället för fel, vilket skatt på arbete gör. Låt mig ta ett exempel.Ett sätt att minska utsläppen från transporterna är att vid inköpet belöna den som köper en utsläppssnål bil med en rejäl premie, medan den som köper en bil med höga utsläpp betalar en avgift. har infört ett så kallat bonus-malus-system. Ett sådant premieavgiftssystem är självfinansierat och är på plats i sedan 2007.Fru talman! Oavsett vilka angelägna satsningar som presenteras i vårbudgeten och oaktat vilka förslag som partierna här i kammaren framhåller kvarstår ett enkelt faktum, nämligen att resurserna för satsningar på välfärd, utbildning och miljö måste genereras någonstans. För mig utgör därför näringspolitiken själva fundamentet för den ekonomiska politiken. Det är bara genom välmående och växande företag som vi kan klara angelägna satsningar på välfärden, fler unga i jobb och omställningen till ett hållbart samhälle.Därför är det glädjande att höra de positiva tongångar om näringslivets och småföretagens betydelse som förs fram från många håll här . Men måste man hålla i minnet att det är konkreta åtgärder som räknas, inte orden i riksdagsdebatter.