bet · GZ01KU15 · 2012-04-02 00:00:00 — Jag är positiv till ett mellanstatligt samarbete mellan fria demokratiska europeiska nationer när det gäller gränsöverskridande frågor som brottsbekämpning, miljöarbete och handel, men jag anser att unionens detaljstyrning och krav på likriktning och EU:s alltmer överstatliga karaktär urholkar demokratin och begränsar de svenska medborgarnas inflytande över sin egen vardag. Vikten av ett utträde gör också att jag inte kan ställa mig bakom den nuvarande bestämmelsen i regeringsformen om att är medlem i EU.Den andra reservationen gäller frågan om en minskning av antalet riksdagsledamöter. har ju förändrats väldigt snabbt sedan införandet av enkammarriksdagen, både ekonomiskt och teknologiskt, när det gäller möjligheter till kommunikation. När man då ser att i förhållande till landets folkmängd har en väldigt stor folkrepresentation i jämfört med andra länder väcker det frågan om det verkligen är befogat att ha det.Det har hävdats att det krävs relativt många riksdagsledamöter för att alla delar av landet ska tillförsäkras en god representation i , men man bör ändå tänka på att tillgången till internet innebär nya möjligheter till interaktiv kontakt oberoende av geografiska avstånd. De geografiska avstånden har inte samma betydelse längre som de hade förr.En minskning av antalet ledamöter skulle kunna medverka till att de folkvalda blev mer kända ute i landet. Det skulle också kunna medverka till att minska administration och kostnader. Därför tycker vi att det är en bra sak om den frågan kan prövas.Det tredje gäller behörighetsvillkor för statsråd och ledamöter av . Där gäller frågan intressekonflikter. Handlar intressekonflikten om vilket fotbollslag man ska hålla på i en landskamp är det kanske inte så kinkigt, men det är inte så länge sedan som vi i över huvud taget inte hade en regel som gällde dubbla medborgarskap. Jag minns ett i hockey i där en av våra bästa spelare inte fick vara med just därför att han också hade amerikanskt medborgarskap.Vi tycker inte att det finns någon anledning att gå tillbaka till huvudregeln att man har enbart ett medborgarskap, men vi tror att det är väldigt viktigt för väljarna att de vet att när det gäller riksdagsledamöter och statsråd ska inte den typen av intressekonflikter kunna uppstå. Därför menar vi att krav på enbart svenskt medborgarskap bör gälla för statsråd och riksdagsledamöter.Sedan kan man naturligtvis alltid diskutera om behörighetskravet ska avse ett visst antal år eller om det ska finnas där permanent. Men det är en annan sak. Jag vill börja med att yrka bifall till reservation nr 1 som handlar om det svenska statsskicket.Min uppfattning är att det är ett väldigt ålderdomligt och odemokratiskt system att ämbeten ska gå i arv. Vi har inte längre systemet skomakare bli vid din läst och dina barn ska också där vara. Vi får faktiskt välja våra yrken. Vi väljer våra företrädare och vi bör också välja den som är vår högsta företrädare. högsta ämbete, statschefen, bör givetvis väljas. Det är fullkomligt orimligt att det ska vara bestämt redan från början vad barnet som föds ska ha för uppdrag som vuxen eller , beroende på hur länge företrädarna lever. Självklart ska detta utredas. Vi bör ha ett demokratiskt statsskick som på allvar faktiskt låter människor välja sina företrädare. Det är ålderdomligt, och vi är ett av få länder som fortfarande behåller systemet. Därför yrkar jag bifall till reservation nr 1.Peter lyfte i sitt anförande fram reservation nr 6 om tidskarantän för statsråd och höga statstjänstemän. Med anledning av den debatt som har förts om bland annat vapenhandeln med och vapenfabriksuppbyggnad där har också frågan aktualiserats om höga tjänstemäns övergång från positioner inom Försvarsdepartementet och vidare in i försvarsindustrin. Vi tycker därför att det finns anledning att se över frågan om eventuell tidskarantän. Frågan bör utredas. Därför stöder också den reservationen.Jag yrkar alltså bifall till reservationerna 1 och 6. Jag har med anledning av det här betänkandet fastnat för tre punkter som jag tänkte kommentera. Mina kommentarer föranleds av att det finns en rad motioner på dessa områden, och jag känner ett visst behov av att klarlägga vårt partis inställning till dessa frågor.Det handlar för det första om monarkin, för det andra om förhållandet till Europeiska unionen och för det tredje om karens för högre tjänstemän, till exempel statssekreterare och även statsråd som har nämnts i debatten den senaste tiden.Först var det frågan om monarkin. I samband med grundlagsförändringarna reglerades villkoren för den svenska konungen i hans egenskap av statschef. I den så kallade kom man över blockgränserna överens om principerna. Det är principer som fortfarande gäller. Därigenom tonades betydelsen av republikfrågan kraftigt ned eftersom den hade varit satt under kraftig debatt under den perioden.Kungens makt blev i detta sammanhang så gott som totalt beskuren. Kvar fanns i princip bara representativa uppgifter. Mot den bakgrunden finns ingen orsak att aktivt driva kravet på republik så länge som det inte heller finns något brett folkstöd.Successionsordningens principer, det vill säga att kungatiteln fortfarande ärvs, förändrades dock inte i samband med Torekovsöverenskommelsen. Grundlagarna, inklusive successionsordningen, är det fundament som vår demokrati bygger på. Därför kan inte grundlagarna ses som vilket politiskt område som helst, enligt vår uppfattning, i ett läge där dagspolitiken styr och där tvära kast och ändringar sker med små politiska marginaler. Grundlagar ska ändras med försiktighet, eftertanke och breda majoriteter. Det finns ingen anledning att tycka annat än att vår nuvarande grundlag, inklusive villkoren för statschefen, har tjänat landet väl. Vi ser därför ingen anledning att lägga fram förslag till radikala förändringar av systemet som reglerar statschefens villkor.Det finns heller ingen anledning att lägga en död hand över olika förslag till förbättringar och förfiningar av systemet som inte strider mot de ursprungliga grundprinciperna. En sådan förbättring är att göra redovisningen av anslaget som statschefen får till sitt förfogande mer öppen. Anslaget ska täcka både helt offentliga utgifter, till exempel kostnader för de kungliga slotten, och rent privata utgifter för kungafamiljen. Däremellan finns ett antal utgifter som hamnar i en gråzon mellan det rent privata och helt offentliga. Det finns ingen anledning att kräva en offentlig redovisning av strikt privata utgifter som anslaget används till och givetvis inte heller att begränsa insynen i det som är helt offentligt. Men vi menar att det finns anledning att se över den gränsdragning som sker, och det är optimalt att säkerställa legitimiteten i systemet genom en sådan förändring.Med anledning av en socialdemokratisk motion har därför tillkännagivit för regeringen att en översyn ska göras av den överenskommelse om redovisning av anslaget till de kungliga hovstaterna som 2006 träffades mellan regeringen och . Syftet är att göra redovisningen öppnare. Vi tror att både allmänhet och kungahus tjänar på en öppnare redovisning av fler uppgifter.Herr talman! Sedan var det EU-frågan. EU är i grunden ett samarbetsprojekt sprunget ur insikten om nyttan av att undvika nya krig på den europeiska kontinenten. Att projektet i så måtto fungerat har visat sig i samband med upplösning. Det är ett tydligt bevis. De krav som ställdes för medlemskap i blev ett mål för många av de stater som tidigare direkt eller indirekt styrdes från . Så har också regionen efter ett turbulent 1990-tal utvecklats mot mer av fred och demokrati. Annat går inte att påstå. Utan EU hade utvecklingen lätt blivit den motsatta med fler auktoritära och odemokratiska stater, instabilitet och ökad risk för väpnade konflikter. Därmed inte sagt att läget överallt är tillräckligt bra. Men utan EU-medlemskap som mål är jag övertygad om att vi hade fått uppleva ännu större problem i regionen än vad vi nu har sett. Ett samarbete bygger alltid på ett givande och tagande. Allt som sker i EU är inte optimalt sett med svenska ögon, men EU:s politik påverkar oss vare sig vi är med eller inte med. Det kan vi vara överens om.Till exempel är handeln med EU så omfattande att alla försök att tro att vi skulle stå utanför och inte påverkas av de beslut som fattas där är naiva. Därför är det under alla omständigheter bättre att vara med och påverka än att stå utanför. Är vi med kan vi dessutom försöka driva svenska frågor i unionen. En sådan fråga är om den svenska offentlighetsprincipen ska bli norm för hela EU.I grunden tror jag att samarbete och samtal i alla sammanhang alltid är bättre än att stå utanför av rädsla för att samarbete kan medföra nackdelar. Det svenska samhället är uppbyggt av en lång rad samarbeten och kompromisser i en rad olika frågor. vill vi vara med och bygga en större gemenskap i samarbete med andra.Till sist har vi frågan om karens. Frågan om en karens för dem som har varit statsråd eller höga statliga tjänstemän är åter uppe för diskussion. Låt mig på en gång vara tydlig i frågan. Vi socialdemokrater har som princip att underlätta för alla att ta ett arbete. Vi ser därför stora problem med att införa någon form av karens av rent principiella skäl. Men det finns även stora praktiska problem med lagstiftning som förhindrar statsråd eller höga statliga tjänstemän att ta erbjudna arbeten . Var drar man gränsen för ett tillåtet arbete? Vem ska dra gränsen? Hur ska eventuella sanktioner mot dem som bryter mot reglerna se ut? Vad ska hända?Erfarenheterna från visar att det finns en stor gråzon med stora tolkningsmöjligheter i en verksamhet som är betydligt mer avgränsad än den som ett statsråd eller en generaldirektör generellt ägnar sig åt. Rättsosäkerheten blir också betydande. Det är inte bra för vare sig den enskilde eller det företag som kan tänkas erbjuda arbete. Detta problem kan lösas med ett generellt förbud för vissa grupper att ta ett arbete. Men då skapas nya problem. Ett antal personer i arbetsför ålder ska då tvingas till passivitet som de ska avlönas av samhället. Det är ett för oss socialdemokrater helt främmande sätt att agera.Vi ska inte hindra människor som vill arbeta och kan få ett arbete. Deras kunskaper och arbetsinsatser behövs för att utveckla samhället i stället för att de ska tvingas till en ofrivillig träda. Med tanke på det som har hänt måste sådana frågor balanseras i ett vidare grepp. Kanske man vid ett enskilt tillfälle, , får ramla in i detta. Det finns en rad olika frågor. Totalt sett kan jag inte se att det faktum att statsråd, statssekreterare eller tjänstemän har tagit arbeten skulle vara ett stort problem för den svenska rättssäkerheten. Den senaste tidens debatt har varit något överdriven.Jag tror att det sker en självrannsakan. I de fall någon har varit för nära har man nog känt ett visst obehag. Vid sådana tillfällen har det nog föranlett berörda att tänka sig för om de ska ta jobbet. Jag tror mycket på självrannsakan. Det är betydligt bättre än att lagreglera. Jag kan se de bekymmer som finns.Herr talman! Slutligen har vi frågan om vilka arbeten som är lämpliga för dem som har varit statsråd eller höga statliga tjänstemän. Det är ytterst en omdömesfråga både för den som anställer och för den som tar ett arbete. Det är alltid svårt att lagstifta mot dåligt omdöme av det enkla skälet att det inte objektivt går att avgöra exakt vad som är dåligt omdöme. Jag yrkar därför bifall till förslaget i betänkandet i detta sammanhang. Jag håller absolut med om att vi inte ska ändra grundlagar i parti och minut. Det finns ett särskilt system för att hindra sådant. Det betyder att vi bland annat har sett över grundlagar, och finns en pågående utredning om tryck- och yttrandefrihetsfrågorna. Att vi då inte skulle kunna se över frågan om successionsordningen och statsskicket, som har varit gällande , tycker jag är väldigt konstigt.Det finns en princip om allas lika värde som vi brukar hävda, och ändå har vi en familj med väldigt speciella villkor, där det förstfödda barnet ska ärva uppdraget att vara statschef. Jag har svårt att se att det går ihop med allas lika värde. Det är också ett system där monarken, den som för tillfället är statschef, har total åtalsimmunitet oavsett vad personen i fråga gör. Det går inte heller ihop med att vi har andra principer om människors lika värde. Att åtminstone utreda frågan hur man skulle kunna gå vidare borde inte vara helt omöjligt.Fler och fler tycker att det här är ålderdomligt och ett märkligt system. Om vi kunde titta på det mer neutralt utifrån en utredning skulle vi också kunna få en diskussion och en debatt. Systemet kommer kanske ändå att behöva avskaffas, eftersom trenden går mot att fler och fler ifrågasätter det.Det kan inte vara så att den här grundlagen och Torekovsöverenskommelsen ska gälla för all evighet. Varför kan vi omvärdera andra grundlagar? Det är ganska enkelt att hålla med om mycket av det säger. Därför tror jag att det egentligen inte är så mycket att diskutera. Endera bestämmer man sig för att ha det här systemet och inte göra någonting åt det, eller också bestämmer man sig för att göra någonting annat. Det är inte så att en argumentation i sig leder fram till en ändring. Jag kan hålla med om att det är ålderdomligt och att man med den argumentationen mycket väl skulle kunna säga att vi inte ska ha det.Nu vilar det här på en ganska stark tradition som går många århundraden tillbaka i tiden. Det finns ett brett, starkt folkligt stöd för att ha den ordning som vi har i samhället . Det finns knappast något starkt befolkningstryck för att vi ska ändra successionsordningen. Det märktes inte minst i samband med tillkomsten av den nya tronarvingen, när detta diskuterades. I princip har jag ungefär samma grundinställning som gjorde som parti denna uppgörelse tillsammans med andra, och jag tycker att det finns ett slags hederlighet i det. Har man gjort den och inte kan se att det finns något stort som pockar på en ändring står man också upp för uppgörelsen.Det är därför jag passar på tillfället att redogöra för . Jag bedömer att den inte är något som man petar sönder i olika delar. Då har vi ingen utan en helt annan diskussion, som handlar om någonting annat, där vi ska strida om kungens ställning i det svenska samhället. Jag tycker att det är en ganska onödig strid. Det finns betydligt viktigare frågor i detta samhälle som jag vill ta strid om än frågan om hur kungen och successionsordningen ska hanteras.Jag tycker att vi har en bra ordning, och den kan gott få vara i fred. Det finns andra viktiga politiska saker att ägna sig åt, och det tänker jag göra. Det kan jag hålla med om. Det finns många viktiga frågor att ta strid om, och det finns många saker som berör många fler människor på djupet. Så är det. Men det här är ändå en grundläggande demokratisk fråga om hur vi ser på vårt eget demokratiska system.Om en överenskommelse inte kan lyftas upp för omprövning och diskussion blir det inte mycket vi kan göra här. Det är många frågor som vi har kommit överens om mellan olika partier och olika grupperingar som vi också har omprövat, så det borde inte vara ett så starkt argument.Argumentet är att det är en gammal och stark tradition, som har ett starkt folkligt stöd. Sådana argument framfördes när vi förbjöd barnaga. Då bestämde man sig för att det inte är modernt, inte är rimligt, inte är adekvat, inte är sjyst mot barnen att man ska ha rätt att slå barn. Alltså bestämde det trots att folk tyckte att det var fel och knasigt, och trots att det var en väldigt gammal tradition - betydligt äldre än monarkin, skulle jag hävda.Det går utmärkt bra att ta beslut ändå. Men om vi ska luta oss mot 40-åriga överenskommelser för att inte lyfta upp politiska frågor blir det kanske väldigt tomt här i talarstolarna framöver. För det första tycker jag att det är ganska stor skillnad på kungen och barnaga.För det andra kan jag mycket väl den dagen lyckas samla ett folkligt stöd för en förändring ställa upp och delta i diskussionen. Den situationen finns inte , men dyker den upp ska jag ansluta mig.För det tredje är det så att varje enskilt parti bestämmer självt när man tycker att man ska frångå en uppgörelse. För vår del är vi inte där . Jag tänkte fortsätta diskussionen kring tidskarantän för statsråd och höga statstjänstemän. Jag tog i mitt anförande upp att organ har drivit den här frågan. Det handlar om att minska och begränsa riskerna för intressekonflikter. Det finns också en risk för korruption som man kan begränsa på det här sättet. Det kan vara fråga om konkurrensproblem mellan olika företag, om statsråd eller höga tjänstemän med en speciell information går från departement till företag som man har varit mycket aktiv i när det gäller politiska regleringar och annat. Det är också på gång nu.Min fråga till efter det han tog upp i sitt anförande är: Anser du att och alla andra länder - det är många länder som har olika regler om tidskarantän för just den här kategorin politiska tjänstemän och politiker - har infört dessa regler helt i onödan och att de har gjort fel? Är rekommendation till inte någonting att bry sig om? Om man tittar på hur det har fungerat rent praktiskt kan jag inte se att det är något större problem. Det har väl vid något enskilt tillfälle diskuterats att tiden för ett statsråds övergång från departement till företag kanske har varit väl kort. Ett exempel jag tänker på är . Jag frågar mig om han har gjort mer skada i näringslivet än vad han gjorde i regeringen - jag vet inte. Men det har inte blivit några större problem ur den aspekten.Det som har dykt upp nu senast tycker jag är ganska irrelevant, för där blandas frågor ihop. Om man tycker om vapenexport eller inte är det tidningarna skriver om och blandar ihop. Om en statssekreterare som har en viss kunskap kan främja svenskt näringsliv med den kunskapen och därmed skapa arbete och sysselsättning kan vi säga att det är bra ur den aspekten. Det som får särskild sprängkraft här handlar ju om att det också finns en ganska bred opposition mot att exportera vapen. Men om det sker inom det som man demokratiskt har bestämt att det ska vara kan jag inte se att det har varit några större bekymmer. Jag kan inte se några tydliga sådana exempel.Sedan är det den andra saken som han pekade på, om man ska införa en karantän. känner väl till hur det ser ut i , där det är sex personer som har karantän. Det betyder att så fort man blir pensionär vid utnyttjar man karensperioden, och det kostar extra. har vi gjort vissa justeringar, som känner till. Det kommer att hanteras så. Man kan inte bara sätta folk i karantän utan att se till att de har försörjningsmöjligheter . Man måste se över hela ersättningssystemet i samband med det.I handlar det om sex personer. I den här kategorin kan det handla om upp till ett hundratal personer som är utsatta. Alla kommer inte att vara det, men det är ändå den kretsen som berörs och som diskuteras här.Om det vore ett jättelikt problem skulle jag ansluta mig till det säger, men jag kan inte se att det är det. Jag tycker inte heller att det är ett jättelikt problem. Det finns andra större problem som vi har att hantera både i och på andra ställen. Men jag tycker för den skull inte att man ska negligera den här saken. Det handlar delvis om förtroendet för politiken och medborgarnas förtroende för hur det politiska systemet fungerar. Men det handlar också om att vi ska göra vad vi kan, tycker jag, för att se till att hålla risker för korruption och intressekonflikter nere på en så låg nivå som möjligt.Vad som kännetecknar en politisk fråga som är på riktigt, som behöver en lösning långsiktigt, är att den kommer upp gång på gång. Det här är en sådan sak. Under de år jag har varit aktiv politiker är det här långt ifrån första gången som diskussionen kommer upp. Jag skrev själv en motion om de här sakerna första gången , och då var frågan om ännu tidigare.Detta är ingen fråga som kommer att försvinna av sig själv, utan sannolikt kommer vi förr eller senare att vara tvungna att reglera detta på grund av att en politisk debatt gör att det är nödvändigt för politiken att agera.Jag tycker att det är synd att och inte är med och driver på en förändring som jag tror kommer att bli nödvändig att genomföra. Jag har i princip sagt ungefär vad som finns att säga i den här delen.Generellt skulle jag vilja säga: Jag tror att det svenska samhället - både politiken och näringslivet - skulle ha ett ökat värde av om vi kunde ha bättre övergångar mellan politik och näringsliv och mellan näringsliv och politik. Därmed är det inte sagt att man ska vara för nära, så att det liksom stör. Men totalt sett kunde man ha en del i detta.Det finns en allmän uppfattning om att både statsråd och statssekreterare skulle vara oerhört attraktiva på arbetsmarknaden efteråt. Men tyvärr ser det inte alltid ut så. Ett statsråd kanske till viss del har det lättare. Men statssekreterare är färskvara som personer. De är inte särskilt kända i någon större krets än bland dem närmast som vet vilka de är. Om även de skulle hamna i något slags karens skulle det vara ännu svårare att komma ut på arbetsmarknaden.Vi kanske kan peka på något enstaka fall där man kan tycka att någon har varit lite för snabb till någon verksamhet och borde ha avhållit sig från det.Jag tycker att det är en bra debatt som förs. Det är inte alls dumt att man för den emellanåt. Det får liksom ett etiskt mottagande från många personer. Jag tror att det är flera som efter en sådan här debatt tänker sig för: Är det rimligt att jag går in i detta så här nära? Jag vill inte ha den debatten på mig. Jag vill inte känna att jag är misstänkt för att ha fört över information på ett felaktigt sätt, så att det kan uppfattas så att det inte är bra i det svenska samhället.Jag tror att debatten är väldigt nyttig. Men det är ett steg till att lagstifta om detta. Då har vi en väldig massa praktiska bekymmer som måste hanteras, och det måste göras bedömningar.Peter talar själv om sidouppdrag i . Det är inte alltid solklart vad som är ett sidouppdrag som ligger för nära eller ligger långt borta. Det är många svåra avvägningar som man måste göra i så fall. Men jag välkomnar en debatt på området, för den tror jag är nyttig för själva sakfrågan. debatterar författningsfrågor, det vill säga frågor som på olika sätt rör de grundläggande reglerna för hur styrs. Jag kommer att uppehålla vid två frågor: karantänsfrågan och frågan om statsskicket.Frågan om karantän för statsråd och höga statstjänstemän handlar om situationen att ett statsråd eller en generaldirektör avgår och sedan erbjuds anställning i ett privat företag. I det läget vill och några andra att det ska vara möjligt för staten att förhindra att personen tar den erbjudna anställningen och att staten i stället ska betala personen lön efter det att det statliga uppdraget har upphört. Hur lång den perioden ska vara framgår inte. Det kan vara , eller längre tid.Argumenten uppfattade jag inte så tydligt i anförande. Men av motionen att döma tycks ett skäl vara att förhindra att information som personen har fått del av under sin verksamhet i staten ska komma det privata företaget till del. Ett annat argument som ibland anförs är att det finns risk för att personer på nyckelpositioner i staten som statsanställd ska agera för att tillvarata ett visst företags intressen och sedan belönas med en tjänst efter avslutat uppdrag i staten.Låt mig framhålla att det självklart är av central betydelse att allmänheten kan känna stort förtroende för att alla företrädare för staten agerar på ett opartiskt och lagenligt sätt. Varken statsråd eller andra företrädare får någonsin ta otillbörliga hänsyn till exempelvis ett visst företags intressen.Konstitutionsutskottets majoritet föreslår ändå avslag på motionen från med flera.