bet · GZ01KU15 · 2012-04-02 00:00:00 — Registreringen innebär också ett skydd mot illojal användning av en partibeteckning vid val. Skyddet består i att sådana namn som skrivits till eller som inte avser någon av de kandidater som partiet anmält till valet ska anses obefintliga om de förekommer på valsedlar för partiet. Den fria nomineringsrätten gäller alltjämt för de partier som valt att inte anmäla några kandidater. Ordningen för partiernas nominering av kandidater till de allmänna valen är inte reglerad. Det ger väljarna möjlighet att ta upp vilken partibeteckning och vilka kandidater de vill på valsedeln. I 7 kap. riksdagsordningen finns bestämmelser om val inom . Om inte föreskriver annat, ska den som är vald av kammaren till ett uppdrag, för vilket det krävs ledamotskap av , avgå från uppdraget, om han eller hon lämnar eller utses till talman eller till statsråd (10 §). Vidare följer av 7 kap. 11 § andra stycket att den som innehar uppdrag som tillsätts genom val av inte får undandra sig uppdraget utan att medger det. I kommunallagen (1991:900) finns bestämmelser om upphörande av uppdraget för ledamöter i fullmäktige och för ledamöter i en nämnd (4 kap. 710 a §§). I grundlagspropositionen (1973:90 s. 160 f.) avvisades tanken på lagreglering av partiernas nomineringsförfarande. Frågan om införandet av någon form av offentlig kandidatur har dock väckts vid ett flertal tillfällen under åberopande av att väljarna måste veta vilka partier som ställer upp i valet för att de ska kunna träffa ett rationellt partival. En sådan ordning skulle också, har det framhållits, innebära vissa fördelar i ordningshänseende. Exempelvis på det kommunala planet skulle man kunna komma till rätta med problemet med att mandat förblir obesatta, vilket emellanåt inträffar som en följd av att ett parti får många röster i en valkrets utan att ha några kandidater där. Som redovisats arbetade den parlamentariskt sammansatta kommittén med en samlad översyn av regeringsformen. Kommittén föreslog bl.a. att det skulle införas bestämmelser i kommunallagen som ger möjlighet för fullmäktige att besluta om extra val till fullmäktige mellan ordinarie val. Syftet med förslaget är bl.a. att lösa ett låst politiskt läge i fullmäktige på grund av oklara eller instabila majoritetsförhållanden. Vidare övervägde kommittén om det borde införas inskränkningar i den fria nomineringsrätten genom krav på olika slag av offentliga valförberedelser som obligatoriska förhandsanmälningar men stannade för att inte föreslå några förändringar av gällande ordning (SOU 2008:125 s. 213 f.). Kommittén föreslog dock att en ny utredning borde ges i uppdrag att arbeta vidare med frågan. Regeringen anslöt sig till denna bedömning. I denna del anförde regeringen att behovet av förändringar av valsystemet i det aktuella hänseendet och sättet på vilket sådana lämpligen bör utformas kräver en ingående analys och noggranna avvägningar mellan motstående intressen (prop. 2009/10:80 s. 97). Regeringen förklarade vidare att den har för avsikt att tillsätta en utredning med uppdrag att överväga bl.a. denna fråga. Regeringen delade dessutom förslag om extra val efter beslut av fullmäktige. antog regeringens lagförslag i denna del (bet. 2009/10:KU19 och bet. 2010/11:KU4, rskr. 2010/11:21). Regeringen har gett en parlamentariskt tillsatt kommitté i uppdrag att göra en översyn av delar av valsystemet (dir. 2011:97). Kommittén ska bl.a. överväga om den fria nomineringsrätten bör inskränkas och om det bör införas krav på offentliga valförberedelser och föreslå de grundlagsändringar och övriga lagändringar som den finner motiverade. Uppdraget i denna del ska redovisas . behandlade regeringens proposition 2009/10:80 En reformerad grundlag (bet. 2009/10:KU19). I samband med det behandlades en motion om partiernas inflytande vid partibyte. Utskottet konstaterade (s. 26) att förslaget om extra val till fullmäktige kan i den mån det politiska läget har sin grund i att en ledamot bytt parti vara en väg att undgå problem som kan uppkomma. Dock var utskottet inte berett att frångå sina tidigare bedömningar där utgångspunkten varit att varje ledamot bär sitt mandat med det ansvar mot väljarna som det innebär. och avstyrktes motioner om partiernas inflytande vid partibyte efter beredning i förenklad form (bet. 2007/08:KU14 och bet. 2008/09:KU11). Även avstyrkte utskottet en motion i frågan med hänvisning till att varje ledamot bär sitt mandat med det parlamentariska ansvar detta innebär. Utskottet var inte berett att ställa sig bakom de begränsningar som föreslogs i detta avseende (bet. 2006/07:KU11 s. 26). Under /02 behandlade en motion om partibytares rätt i förhållande till de uppdrag de innehar (bet. 2001/02:KU13). Utskottet instämde (s. 38) i vad som anfördes i motionen om att det kan uppkomma problem i den politiska beslutsprocessen om politiskt förtroendevalda under en pågående mandatperiod byter parti och ändå behåller uppdrag som det varit partigruppernas sak att besätta. Denna problembild kunde enligt utskottet visserligen vara intressant att belysa. Utskottet såg dock stora svårigheter med att genom någon form av reglering finna en lösning på problemet. En sådan reglering skulle ovillkorligen innebära ingrepp i de grundläggande principer som det rådande valsystemet bygger på. Enligt utskottets mening borde ordningen alltjämt vara den att frågan om vem som ska inneha den typ av uppdrag som var aktuellt är upp till respektive partigrupp, och eventuella personförändringar löses internt inom gruppen. Utskottet framhöll att en utgångspunkt i detta sammanhang är att varje enskild ledamot bär sitt mandat med det parlamentariska ansvar det innebär. Mot denna bakgrund var utskottet inte berett att föreslå att skulle vidta någon åtgärd med anledning av vad som anfördes i motionen och avstyrkte den därför. Utskottet vidhöll detta ställningstagande (bet. 2003/04:KU9 s. 20). Utskottet vidhåller sina tidigare ställningstaganden om mandatets innebörd och avstyrker motionerna 2010/11:K330 (S) och 2011/12:K323 (S). Tidskarantän för statsråd och höga statstjänstemän Utskottets förslag i korthet Utskottet föreslår att avslår ett motionsyrkande om tidskarantän för statsråd och höga statstjänstemän. Jämför reservation 6 (MP). I motion 2011/12:K293 yrkande 5 begär m.fl. (MP) ett tillkännagivande till regeringen om att utreda frågan om tidskarantän för statsråd och höga statstjänstemän efter det att de avslutat uppdragen. De anför bl.a. att det händer att ministrar, statssekreterare och andra höga tjänstemän direkt efter avslutade uppdrag övergår till den privata sektorn och att de på den nya arbetsplatsen arbetar med samma saker som . Dessa byten kan vara av godo men kan också leda till förtroendeproblem hos allmänheten. Enligt motionärerna bör det utredas hur en tidskarantän ska kunna se ut eller hur andra åtgärder ska kunna vidtas, som förhindrar att uppgifter och kunskaper som är väsentliga för det allmänna inte lämnas ut till privata eventuellt motstående intressen. Enligt 6 kap. 2 § andra stycket regeringsformen får statsråd inte inneha någon anställning. Han eller hon får inte heller inneha något uppdrag eller utöva någon verksamhet som kan rubba förtroendet för honom eller henne. Regeringsformens förbud mot att utöva vissa uppdrag gäller endast den som är statsråd, inte ett f.d. statsråd. Offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) innehåller bl.a. bestämmelser om tystnadsplikt i det allmännas verksamhet. Bestämmelserna avser förbud att röja uppgift vare sig detta sker muntligen, genom utlämnande av allmän handling eller på något annat sätt (1 kap. 1 § andra stycket). Förbud att röja eller utnyttja sekretessbelagd uppgift gäller för den som deltar i eller har deltagit i myndighetens verksamhet och därvid fått kännedom om uppgiften (2 kap. 1 §). En befattningshavare är skyldig att iaktta sekretess också sedan han eller hon lämnat sin befattning. Detta gäller givetvis oavsett om vederbörande avgår med pension eller övergår till någon annan allmän eller enskild tjänst. Enligt 20 kap. 3 § döms den som röjer uppgift, som han eller hon är pliktig att hemlighålla bl.a. enligt lag, eller som olovligen utnyttjar sådan hemlighet för brott mot tystnadsplikten till böter eller fängelse i högst . Vidare kan en person som röjer affärshemligheter eller annan sekretessbelagd information dömas för trolöshet mot huvudman, bestickning eller mutbrott (10 kap. 5 §, 17 kap. 7 § och 20 kap. 2 § ).2[ beslutade regeringen att överlämna proposition 2011/12:79 En reformerad mutbrottslagstiftning till . Propositionen innehåller förslag som syftar till att åstadkomma en tydligare och mer ändamålsenlig mutbrottslagstiftning.] Enligt 2 § lagen (2005:377) om straff för marknadsmissbruk vid handel med finansiella instrument döms den som får insiderinformation och som för egen eller någon annans räkning, genom handel på värdepappersmarknaden, förvärvar eller avyttrar sådana finansiella instrument som informationen rör för insiderbrott till fängelse i högst . Detsamma gäller den som får insiderinformation och som med råd eller på annat sådant sätt föranleder någon annan att förvärva eller avyttra finansiella instrument som informationen rör genom handel på värdepappersmarknaden. Den som uppsåtligen röjer information som han eller hon inser eller borde inse är insiderinformation döms, utom i de fall då röjandet sker som ett normalt led i fullgörande av tjänst, verksamhet eller åliggande, för obehörigt röjande av insiderinformation till böter eller fängelse i högst (7 §). (V) ställde i en interpellation frågan om statsministern avser att ta något initiativ i riktning av att införa nya karensregler för övergång från näringslivet till statsrådsuppdraget eller vice versa (interpellation 2011/12:32). Interpellationen besvarades av justitieminister som uppgav att en eventuell regel om tidskarantän skulle motiveras med samma syfte som de nuvarande bestämmelserna om jäv; dvs. att garantera att regeringsformens objektivitetsprincip följs (prot. 2011/12:27 9 §). Regler om tidskarantän skulle alltså enligt justitieministern inte ha något självständigt syfte utan i stället närmast tjäna som komplettering till nämnda bestämmelser om jäv. Enligt justitieministern fungerar dock den nuvarande ordningen bra, och det finns därför ingen anledning att överväga några initiativ i fråga om nya regler om tidskarantän. Rapport till Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi och har skrivit rapporten i staten en om när politiker och tjänstemän byter sida (Rapport till Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi 2012:1).3[ har varit riksrevisor och är professor i juridik vid i .] Syftet med rapporten är att synliggöra risken för intressekonflikter i samband med befattningshavares övergång mellan offentlig och privat sektor (s. 9). Enligt författarna är utbytet mellan det offentliga och näringslivet i många delar positivt men utbytet kan också leda till intressekonflikter. I rapporten pekas också på att har fått kritik från organ för korruptionsövervakning och rekommenderats att införa regler eller riktlinjer för att undvika intressekonflikter när offentliganställda övergår till den privata sektorn. Enligt författarna har regeringen bl.a. framhållit att har en lång tradition av att uppmuntra en flexibel arbetsmarknad och att den nuvarande lagstiftningen är tillräcklig. I rapporten konstaterar författarna att även om rörligheten mellan sektorer i generellt inte leder till några omfattande problem så finns det risker för intressekonflikter som motiverar restriktioner för ett avgränsat antal befattningar och positioner. De föreslår därför bl.a. en generell möjlighet att utlösa en ettårig karantän för statsråd, statssekreterare, generaldirektörer och motsvarande. Utskottet har tidigare behandlat frågan om tidskarantän för bl.a. statsråd såväl inom ramen för sin granskning som i samband med motionsberedning. avstyrkte utskottet en motion om att införa karantänsregler för statsråd och högre tjänstemän i efter beredning i förenklad ordning (bet. 2009/10:KU27). Även avstyrkte utskottet med hänvisning till tidigare ställningstagande två motioner om tidskarantän för statsråd (bet. 2008/09:KU15). Enligt utskottet ger befintlig lagstiftning ett gott skydd för statens intressen när verksamhet i staten lämnas för tjänstgöring inom t.ex. näringslivet, men det kan inte bortses från att ett statsrådsuppdrag kan lämnas för en tjänst eller ett uppdrag som skulle kunna rubba allmänhetens förtroende för att ett f.d. statsråd utövat sitt statsrådsuppdrag helt utan hänsyn till kommande anställnings- eller uppdragsmöjligheter eller för att det f.d. statsrådet i sin nya anställning eller i sitt nya uppdrag inte får särskilda fördelar i kontakterna med företrädare för staten (s. 42). Mot den bakgrunden kunde det enligt utskottet finnas skäl för regeringen att pröva t.ex. möjligheten att införa en tidskarantän. Något initiativ från sida med anledning av motionerna framstod dock enligt utskottet inte som nödvändigt. avstyrkte utskottet en motion i ämnet (bet. 2006/07:KU11 s. 29). I sitt ställningstagande upprepade utskottet vad det tidigare anfört, nämligen att det kunde finnas anledning för regeringen att pröva möjligheterna att införa regler om tidskarantän för statsråd men att något initiativ från sida med anledning av den behandlade motionen inte framstod som nödvändigt. Även avstyrktes en liknande motion i förenklad ordning i betänkande 2005/06:KU15. I betänkande 2004/05:KU23 avstyrktes en motion om tidskarantän för statsråd. Enligt uppgift från Statsrådsberedningen hade det inte inom utarbetats några regler eller rutiner rörande karantän för statsråd. Vidare hade utskottet fått informationen att det, såvitt känt, inte heller pågick något arbete av det slaget inom . Utskottet ville därför på nytt markera att det kunde finnas anledning för regeringen att pröva möjligheterna att vidta lämpliga åtgärder i sammanhanget, t.ex. genom att införa en tidskarantän. Något initiativ från sida med anledning av motionen framstod dock inte som nödvändigt. granskade utskottet bl.a. statsministerns roll när det gällde f.d. näringsminister uppdrag åt Stenbecksfären (bet. 2002/03:KU30 s. 119 ff.). Utskottet gjorde då en genomgång av förhållandena i vissa andra länder och fann att det saknades anledning att rikta någon kritik mot statsministern när det gäller uppdrag för Stenbecksfären. Vidare konstaterade utskottet att det inte finns förutsättningar för statsministern att hindra att ett statsråd som lämnar regeringen tar ett nytt uppdrag t.ex. inom näringslivet. Utskottet ansåg i princip att det i både offentlig och privat verksamhet är av godo med erfarenhet från samhällets skilda sektorer. Dåvarande sekretesslagens och insiderlagens regler med det straffansvar som reglerna innebar gav enligt utskottet ett gott skydd för statens intressen när verksamhet i staten lämnas för tjänstgöring t.ex. inom näringslivet. Enligt utskottet kunde det dock inte bortses från att ett statsrådsuppdrag kan lämnas för en tjänst eller ett uppdrag som skulle kunna rubba allmänhetens förtroende för att ett f.d. statsråd utövat sitt statsrådsuppdrag helt utan hänsyn till kommande anställnings- eller uppdragsmöjligheter eller för att det f.d. statsrådet i sin nya anställning eller i sitt nya uppdrag inte får särskilda fördelar i kontakterna med företrädare för staten. Det kunde därför finnas anledning för regeringen att pröva t.ex. möjligheten att införa en tidskarantän. Granskningen ledde inte till något annat uttalande från utskottets sida. Utskottet ser inte någon anledning att avvika från den bedömning som utskottet tidigare gjort och avstyrker därför motion 2011/12:K293 (MP) yrkande 5. Utskottets förslag i korthet Utskottet föreslår att avslår tre motioner om att stärka den offentliga äganderätten. och (båda S) begär i motion 2010/11:K233 och motion 2011/12:K392 att den offentliga äganderätten stärks. I motion 2010/11:K367 av (S) begärs att den offentliga äganderätten ska grundlagsfästas. Motionärerna anser bl.a. att det är otillfredsställande att en liten politisk majoritet kan sälja ut gemensam egendom, ett gemensamt kapital som byggts upp och i många fall spelat stor roll för att bära upp en solidarisk och jämlikhetsinriktad samhällsmodell. Enligt 9 kap. 8 § första stycket regeringsformen förvaltar och förfogar regeringen över statens tillgångar, om de inte avser myndigheter eller i lag har avsatts till särskild förvaltning. Regeringen får inte utan att har medgett det ta upp lån eller göra andra ekonomiska åtaganden för staten (9 kap. 8 § andra stycket regeringsformen). beslutar om grunder för förvaltningen av och förfogandet över statens tillgångar (9 kap. 9 § regeringsformen). kan också besluta att en åtgärd av ett visst slag inte får vidtas utan att har medgett det. Villkor av olika slag som beslutats vid budgetregleringen (se 9 kap. 3 § regeringsformen) har även betydelse för dispositionen av den statliga egendomen. Regeringen måste vid dispositionen rätta sig efter vad som är föreskrivet i lag, liksom vad som följer av avtal som staten träffat eller andra förpliktelser. Enligt motiven får det anses följa av 9 kap. 9 § regeringsformen att egendom som har anskaffats för medel anvisade av inte får disponeras på sätt som strider mot anslagsbeslut (prop. 1973:90 s. 348). Vidare framhålls att bestämmelsen inte syftar till att ändra den praxis som innebär att egendom som har förvärvats enligt beslut för att vara statsegendom inte ansetts kunna säljas utan hörande. avstyrkte utskottet en motion om ytterligare grundlagsskydd för den offentliga äganderätten (bet. 2009/10:KU19 s. 59). Utskottet, som konstaterade att inte berört frågan, var inte berett att förorda ytterligare grundlagsskydd för den offentliga äganderätten. Frågan om grundlagsfästande av den offentliga äganderätten behandlades även av utskottet (bet. 2007/08:KU14 s. 18) då utskottet avstyrkte två motioner med hänvisning till att ämnet låg inom ramen för vad kunde komma att behandla. Utskottet redovisade gällande bestämmelser i 9 kap. regeringsformen och förarbetsuttalanden om att medel som anvisats av inte får disponeras på ett sätt som strider mot anslagsbeslut och om att egendom som förvärvats enligt beslut för att vara statsegendom inte ansetts kunna säljas utan hörande. Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande om den offentliga äganderätten och avstyrker motionerna 2010/11:K233 (S), 2010/11:K367 (S) och 2011/12:K392 (S). Utskottets förslag i korthet Utskottet föreslår att avslår fyra motioner om den kommunala revisionen. (KD) begär i motion 2010/11:K342 och motion 2011/12:K345 ett tillkännagivande om att regeringen bör utreda hur en samlad revision av statsbidragen till kommunerna kan genomföras. Han anför bl.a. att vid sidan av skatteinkomsterna svarar statsbidragen för de största inkomsterna i kommuner och landsting. Det finns dock ingen övergripande kontrollfunktion som på ett oberoende sätt kan granska att de statliga medel som tillskjuts kommunsektorn används på rätt sätt och i enlighet med folkviljans direktiv. Mot denna bakgrund bör enligt motionären en utredning tillsättas för att ta ställning till hur statsbidragen till kommunerna ska granskas och revision genomföras. Det bör övervägas hur en samlad statlig revision av de statliga bidragen till kommunerna kan genomföras, hur detta harmoniserar med det kommunala självstyret samt om bör få ett utökat mandat att granska kommunsektorn som en del av kontrollmakt över budgetarbetet. I motion 2011/12:K303 föreslår (M) ett grundlagsskydd för den kommunala revisionen. Han anför bl.a. att den kommunala revisionen utgör ett lokalt förankrat demokratiskt kontrollinstrument med uppdrag att granska den verksamhet som bedrivs i kommuner och landsting samt att pröva ansvarstagandet. Den kommunala revisionen är i hög grad oberoende och granskar på fullmäktiges uppdrag och därmed indirekt också för medborgarnas räkning. Med sin granskning och prövning bidrar revisorerna till en effektiv verksamhet samt till att värna demokrati, mänskliga rättigheter och rättssäkerhet. Enligt motionären har den svenska modellen hög trovärdighet mot bakgrund av många års erfarenheter och vidtagna skärpningar i lagstiftningen. Den kommunala revisionen är dock till skillnad från statens inte införd i någon grundlagsbestämmelse. Med hänsyn till vikten och betydelsen av att vi i vårt land slår vakt om den granskande delen av vårt kommunaldemokratiska system bör den kommunala revisionen få en status som gör att tillfälliga opinioner inte rubbar tilltron till systemets ändamålsenlighet. bör således ge regeringen till känna som sin mening behovet och önskvärdheten av en grundlagsreglering av den kommunala sektorn. (FP) begär i motion 2011/12:K365 att ska kunna ges möjlighet att agera även på och regional nivå när så begärs av en kommun. finns ett eget kapitel i regeringsformen om kommuner. var bestämmelser som rör den kommunala självstyrelsen, den kommunala beskattningsrätten, beslutanderätten i kommunerna och den kommunala indelningen utspridda i regeringsformen. Dessa bestämmelser är samlade i 14 kap. regeringsformen. Dessutom har några nya bestämmelser tillkommit. Principen om självstyrelse har getts en tydligare markering i regeringsformen. I 14 kap. 2 § klargörs att principen gäller för all verksamhet. Enligt 14 kap. 3 § bör en inskränkning i den kommunala självstyrelsen inte gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål som har föranlett den. I 14 kap. 5 § förtydligas att skatteutjämning mellan kommuner är möjlig. I kommunallagen finns bestämmelser om den kommunala revisionen. Revisorernas uppdrag är att granska den kommunala verksamheten och att därvid särskilt pröva hur de av fullmäktige utsedda förtroendevalda har utfört sitt uppdrag (9 kap. 9 §). För varje mandatperiod ska fullmäktige utse minst fem revisorer (9 kap. 2 §). I 4 kap. 6 a § finns vissa begränsningar när det gäller vem som är valbar som revisor. Bland annat är den som är ledamot eller ersättare i fullmäktige inte valbar som revisor inom den kommunen eller det . Revisorerna ska lämna en revisionsberättelse till fullmäktige. Berättelsen ska innehålla ett uttalande om ansvarsfrihet för de förtroendevalda i styrelsen, nämnder och fullmäktigeberedningar tillstyrks eller inte. De har också en möjlighet att rikta en motiverad anmärkning mot nämnder, fullmäktigeberedningar eller enskilda förtroendevalda (9 kap. 16 och 17 §§). Det är sedan fullmäktige som prövar frågan om ansvarsfrihet (4 kap. 10 §). Varje revisor fullgör sitt uppdrag självständigt (9 kap. 7 §). Det innebär att en revisor kan anföra en egen mening i revisionsberättelsen eller lämna en egen revisionsberättelse. Revisorernas granskningsuppgift omfattar all den verksamhet undantaget myndighetsutövning mot enskild som bedrivs inom nämndernas verksamhetsområden i den omfattning som följer av god revisionssed (9 kap. 9 och 10 §§). De ska pröva om verksamheten sköts på ett ändamålsenligt och från ekonomisk synpunkt tillfredsställande sätt, om räkenskaperna är rättvisande och om den interna kontrollen som görs inom nämnderna är tillräcklig. Revisorerna ska vidare bedöma om resultatet i delårsrapporten och årsbokslutet är förenligt med de mål fullmäktige beslutat (9 kap. 9 a §). Revisorerna ska i sin granskning biträdas av sakkunniga som de själva väljer och anlitar i den omfattning som behövs för att fullgöra granskningen enligt god revisionssed (9 kap. 8 §). De sakkunniga ska ha den insikt och erfarenhet av verksamhet som fordras för att kunna fullgöra uppdraget. De sakkunnigas rapporter ska fogas till revisionsberättelsen (9 kap. 16 §). utredde även frågor om den kommunala demokratin. I denna del anförde kommittén bl.a. att den kommunala självstyrelsen har en central ställning i och att den utgör en viktig del av vårt demokratiska system (SOU 2008:125 s. 542). Enligt kommittén finns det anledning att ytterligare markera och tydliggöra kommunernas betydelse för det svenska samhällsskicket.