bet · GZ01AU11 · 2012-06-05 00:00:00 — Vi såg nu ett exempel från kommun, där människor med utländsk bakgrund ska få möjlighet att ta över företag och verksamheter. Det gäller just bara för människor med utländsk bakgrund. Svenskar göre sig icke besvär. Det är ytterligare ett exempel på diskriminering av svenskar.Sedan gäller det EU-direktiv och implementeringen av EU-direktiv. Där är regeringen och allianspartierna väldigt selektiva. När det gäller vissa direktiv och vissa EU-domar är man väldigt snabb med att implementera. Sedan finns det andra direktiv som göms i utredningar och som efter att de skulle ha varit genomförda fortfarande inte ens har kommit till propositionsstadiet.Jag tänkte ställa en fråga till . Är det verkligen alliansregeringens och mening att vi ska diskriminera svenskar när det gäller instegsjobb, nystartszoner och andra diskriminerande lagstiftningar som den borgerliga regeringen har genomfört? Alliansregeringen har gjort väldigt många reformer. Etableringsreformen är en viktig reform som gör att nyanlända snabbare kommer in i arbetslivet. De får en introduktion och får snabbare kontakt med arbetslivet. Det gäller att se till att de som kommer till vårt land får möjlighet att snabbt komma in i det svenska samhället.Vi ser inte detta som ett bekymmer, som gör, utan vi välkomnar människor som vill komma hit och jobba. Arbetskraftsinvandringen kommer att vara oerhört viktig , men självklart gäller svensk lagstiftning för alla.När det gäller EU-domar och sådant är det klart att man kan skriva följdmotioner och tycka till. Men är en medlemsstat, och vad händer om vi inte följer de domstolsbeslut som gäller? Det kommer att bli påföljder.Sedan vill jag ta upp den fråga som bara tangerade, om att bristande tillgänglighet ska vara grund för diskriminering i lagen. Här är beredd att gå med de rödgröna.Jag tror att jag har ställt frågan tre eller fyra gånger till tidigare talare: Hur ska det betalas? Statskontoret säger visserligen att det är svårt att beräkna. Men man nämner siffran 200 miljarder. 200 miljarder kommer reformen att kosta, enligt deras bedömning. Då måste man ändå ställa sig frågan: Hur ska finansieringen ske?SKL:s yttrande kan vi heller inte nonchalera. Ett enigt SKL, alla partier, säger att vi måste utreda och se konsekvenserna av det beslutet. Man säger: Antingen får vi höja skatterna i kommuner och landsting, vilket försämrar tillväxt och sysselsättning, eller så måste staten ge oss de pengarna, enligt finansieringsprincipen.Jag har läst delar av budget - jag har inte läst allt. Jag har inte sett att ni har avsatt en enda krona till den här reformen. Men då får vi väl se i höstbudgeten hur mycket och är beredda att avsätta. För det måste ni göra när ni går med på det här förslaget. Vi kräver inte på något sätt någon särlagstiftning för svenskar, . Vi kräver bara samma lagstiftning. Samma regelverk ska gälla för alla människor som befinner sig och bor i . Det ska inte vara någon särlagstiftning för någon, varken för människor födda i eller för människor som kommer från andra länder. Det ska vara samma regler och samma lagstiftning för alla.När det gäller tillgänglighet kanske du inte lyssnade på mitt anförande. Det är ingen självklarhet att staten ska stå för hela notan. Det ska inte vara gratis för företag att diskriminera. Den notan får de ta i sina budgetar och eventuellt reglera med sina kunder. Men att staten ska gå in med pengar och betala alla de här eventuella 200 miljarderna ser jag som en utopi.Samma sak är det med kommuner och landsting. De har under en mycket , , negligerat den lagstiftning som finns och har funnits . De har inte gjort de nödvändiga investeringar i välfärden - för det här är välfärdens kärna, - som behövs för att ge funktionshindrade den tillgänglighet de har rätt till.Redan våren 2010, innan kom in i , hade vi i vår skuggbudget budgeterat för någonting som vi kallade en tillgänglighetsmiljard.Men jag vill återigen säga när det gäller diskriminering att det ska vara samma regler för alla. Det ska inte vara någon särlagstiftning. Och när det gäller funktionshindrades möjligheter i det svenska samhället ska det vara samma rättigheter för alla, ingen diskriminering. Det här är välfärdens kärna, och det måste få kosta pengar, om det nu kommer att kosta. Det finns ju allianskolleger som påstår att det till och med är en investering. Men låt oss då investera tillsammans! I det här betänkandet står bakom ett antal förslag om förbättringar av antidiskrimineringsarbetet. Alla de förslagen är viktiga och högt prioriterade på vår agenda, men i det här inlägget kommer jag helt och hållet att fokusera på ett av de här förslagen, nämligen det som handlar om att införa bristande tillgänglighet i diskrimineringslagstiftningen.Vänsterpartiet anser att tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning är en rättighetsfråga. Vi betraktar inte personer med funktionsnedsättningar som föremål för samhällets hjälpinsatser utan som medborgare med självklar rätt till full delaktighet i samhällslivet.Den utgångspunkten är nödvändig om man ska kunna fatta de beslut som krävs för att också i praktiken göra samhället tillgängligt och inkluderande, för det räcker inte med att säga att alla människor har lika värde och samma rättigheter. Det krävs konkreta förändringar för att de orden ska fyllas med ett verkligt innehåll.Det är ofta precis där och då, när de förändringarna ska genomföras, som agnarna skiljs från vetet i den politiska debatten.I många år har kampen för att föra in bristande tillgänglighet i diskrimineringslagstiftningen förts av organisationer som STIL, DHR, HSO, Marschen för tillgänglighet och många fler.Det har ordnats manifestationer, seminarier, möten och utfrågningar där representanter för riksdagspartierna har deltagit. Jag har själv varit med på ett antal av dem, där jag har hört folkpartister, centerpartister och kristdemokrater i alla upptänkliga sammanhang helhjärtat ställa sig bakom kravet att bristande tillgänglighet ska klassas som diskriminering och lovat att aktivt driva frågan. efter att stämma beslutade att driva kravet sade till exempel så här på Marschen för tillgänglighet: är det att trycka på speedknappen i tillgänglighetsarbetet.Det där var , så det börjar väl bli läge att kolla om den där knappen har hängt sig på något sätt.Inför valet fick en partikamrat till mig, , som är cp-skadad, stor medial uppmärksamhet då han hade nekats att åka med ett X 2000-tåg till en valdebatt som han skulle delta i. gick ut i och sade så här: Vi vill att tillgänglighet ska ingå i diskrimineringslagstiftningen. Så är det redan i och i . Varför inte här?Ja, det är exakt den frågan som partikamrat i den här debatten måste svara på . Varför inte här och varför inte nu? Förklara gärna också vad det är som har förändrats sedan strax före valet när den här frågan var så enkel och självklar att svara på!Folkpartiets företrädare i den här debatten har också en del att förklara. Vem ska man tro på i ? I den rapport som släppte alldeles , Ett samhälle där alla kan delta, står det att utredning , Bortom fagert tal, är "ett färdigt förslag att genomföra" och att det inte behövs någon ytterligare utredning.Samtidigt står här och argumenterar för att vi måste avvakta en ytterligare utredning. Vad är det som har hänt på de som gått sedan rapporten släpptes som gör att plötsligt anser att det behövs ytterligare utredning?Herr talman! anser inte att vi kan vänta med att föra in bristande tillgänglighet i diskrimineringslagstiftningen. Vi anser det av den enkla anledningen att vi menar allvar med att samhället ska vara tillgängligt och att vi inser att det inte räcker med nuvarande lagstiftning för att uppnå det målet.I över 30 år har vi haft en lagstiftning som säger att kollektivtrafiken ska vara tillgänglig. Jag nämnde tidigare som inte kunde ta tåget till en valdebatt. Jag kan tala om att det inte har blivit bättre . hände det igen. hade varit med i en tv-debatt och fick sitta på stationen i och vänta tills det fanns ett tåg som kunde ta ombord hans rullstol. Så gick hela den dagen.Han är långt ifrån ensam om att över huvud taget inte kunna använda kollektivtrafiken. Jag har flera rörelsehindrade vänner som helt har slutat åka tåg, därför att det helt enkelt är för osäkert om det kommer att fungera. !Bestämmelserna om tillgänglighet i är ännu äldre, men det är bara att konstatera att inte ens det som 2001 definierades som "enkelt avhjälpta hinder" är avhjälpta. De sitter fortfarande där och stänger människor med funktionsnedsättning ute från stora delar av bostadsbeståndet. Lägg till detta alla otillgängliga skolor, föreningslokaler, kaféer, butiker och arbetsplatser så blir det tydligt att trots alla vackra ord, alla lagar och alla handlingsplaner är personer med funktionsnedsättning fortfarande exkluderade från stora delar av samhällslivet.Det här är både odemokratiskt och oekonomiskt. Ett samhälle som inte är inkluderande kränker både enskilda människors rättigheter och går miste om de värden som människors delaktighet i samhället skapar.Det är inte heller så att det är ett statiskt tillstånd att leva med en funktionsnedsättning. Hur stort hinder en funktionsnedsättning innebär för en människas möjligheter att leva ett fullvärdigt liv avgörs i hög grad av det omgivande samhället. En och samma person kan, beroende på omgivningen, vara fullkomligt hjälplös eller fullt kapabel till ett självständigt och fritt liv.Detta är en grundläggande insikt som måste ligga till grund för en modern politik för tillgänglighet. Det går att bygga och organisera bort en stor del av det som utgör hinder för delaktighet och självständighet för personer med funktionsnedsättning. Väldigt mycket av det som var omöjligt för en synskadad eller en rörelsehindrad eller en person med bipolär sjukdom för 50 eller är fullt möjligt att göra , därför att samhället har utvecklats och förändrats. Annat har i stället blivit mindre tillgängligt på grund av utvecklingen.Det spelar alltså roll hur samhällsförändringar ser ut och hur de går till, och det är där som politiken måste användas som ett aktivt redskap för att styra och snabba på utvecklingen.Den andra grundläggande insikten som är väl värd att påminna om här är att personer med funktionsnedsättning inte är någon homogen och avgränsad grupp. Funktionsnedsättningar kan sätta sig lite varstans, påverka många olika förmågor och dyka upp när som helst i livet. Sannolikt kommer de flesta av oss att få nedsatta funktioner med åldern eller av våra liv. Att bygga ett tillgängligt och inkluderande samhälle är därför inte en hjälpinsats för en viss grupp utan en investering i ett mycket brett allmänintresse som de flesta av oss har både direkt och indirekt nytta av.Herr talman! Den huvudsakliga motiveringen till att regeringspartierna säger nej till att klassa otillgänglighet som diskriminering är de befarade kostnaderna. från har nämnt olika hiskeliga summor på vad det skulle kosta kommuner, fastighetsägare och näringsidkare att bygga bort tillgänglighetshinder i sina verksamheter.Det finns andra beräkningar som är betydligt mer beskedliga. Men oavsett det är den stora frågan: Om regeringen nu skulle fortsätta att bereda och utreda den här frågan, skulle det bli billigare att vänta ett par ? Skulle det då kosta mindre att genomföra full tillgänglighet i samhället? Det skulle det rimligen inte. Det kostar det som det kostar om målet verkligen är att göra samhället tillgängligt.Det enda skälet till att vilja utreda det här ytterligare är ju att man ska ha möjlighet att komma fram till att tyvärr, det här blir så dyrt, så vi kan faktiskt inte genomföra det. Det vore oansvarigt att göra samhället tillgängligt.Det ställer frågan på sin spets om hur man egentligen ser på tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning - att det faktiskt finns en prislapp på just den här diskrimineringsgrunden. Jag vill gärna höra svara på hur mycket tillgängligheten får kosta. Var någonstans ligger gränsen för om det här lagförslaget ska genomföras eller inte? Har regeringen ett maxbelopp där man kommer att säga att tyvärr, det blir inget?Det som dessutom kan sägas om alla de beräkningar som har gjorts och som och andra hänvisar till i betänkandet är att de fullständigt bortser från de stora samhällsekonomiska vinster som ett tillgängligt samhälle rimligen ger. Vi vet ju att arbetslösheten bland personer med funktionsnedsättning, både med och utan nedsatt arbetsförmåga, har stigit och stigit under en lång rad av år, alldeles oavsett om det har varit låg- eller högkonjunktur. Antalet unga som får sjuk- och aktivitetsersättning har mer än fördubblats på tio år.Det här är om något ett samhällsekonomiskt slöseri av gigantiska proportioner, för det är inte särskilt långsökt att anta att om skolan och förskolan, den högre utbildningen, arbetsplatser och transporter vore tillgängliga så skulle det ha en väldigt stor inverkan på möjligheterna att jobba för många av dem som stängs ute från arbetsmarknaden.Folkhälsoaspekten av ökad tillgänglighet negligeras också när det talas om kostnader och ekonomi. Att ständigt utsättas för diskriminering och begränsas i sina möjligheter att vara delaktig i samhället leder till många sorters ohälsa. Det är väl belagt. Precis som med arbetslöshet är det naturligtvis i första hand ett problem för den enskilda individen, men det är också ett stort samhällsekonomiskt problem.Det finns, med andra ord, goda skäl att anta att även generellt ökad tillgänglighet faktiskt skulle vara samhällsekonomiskt lönsamt på lång sikt. Det innebär naturligtvis inte att det inte skulle kosta någonting att eliminera alla tillgänglighetshinder i samhället . Man kan välja att se det som investeringar i ett bättre samhälle för att uppnå mål om rättigheter för alla människor.Det lagförslag som har presenterat i sin utredning innehåller en helt avgörande skälighetsprincip. Det står uttryckligen att ingen ska behöva drivas i konkurs eller lägga ned sin verksamhet. Det ska vara skäliga åtgärder. Jag har träffat representanter för de flesta handikappförbund som finns i landet. Det är ingen som inte håller med om det. Det är klart att det ska vara skäligt och rimligt. Det är ingen som begär något orimligt.Det finns goda möjligheter för staten att stimulera ombyggnationer som syftar till att bygga bort tillgänglighetshinder i samband med att ett diskrimineringsförbud införs. har faktiskt i sin budget förslag på hur det kan göras. I vår senaste budget öronmärker vi från ROT-avdraget till tillgänglighetssatsningar i kommuner och landsting och i småföretag, till exempel butiker och restauranger. Utöver det riktar vi en del av ROT-avdraget till renovering och upprustning av miljonprogramsområdena, som självklart i samband med renoveringen ska göras tillgängliga.Vi avskaffar inte ROT-avdraget utan vi riktar det till insatser som skapar mervärden för samhället. Det är bara att flytta över dem till det man hellre vill göra än att bevilja sig själv avdrag för att renovera den egna villan. Vi satsar pengarna på att göra samhället tillgängligt och demokratiskt.Herr talman! Det saknas varken kunskaper eller resurser för att på allvar göra vårt samhälle tillgängligt. Det som saknas är politisk vilja. Med det här betänkandet visar vi att en majoritet av riksdag menar allvar med att tillgänglighet är en rättighet. är det upp till bevis för regeringen.Med detta yrkar jag bifall till utskottets förslag i punkt nr 7. frågade om kostnader. Det råder stor osäkerhet. Det påtalar Statskontoret och . Det är därför det är så viktigt att göra en ordentlig utredning och se på kostnadsbilden.I departementspromemorian Bortom fagert tal finns skrivningar om att reformen inte ska kosta någonting, vilket jag starkt ifrågasätter. En sådan stor och omfattande reform kostar naturligtvis pengar. Hur mycket det blir kan jag inte säga . Men vi kan inte nonchalera vad Statskontoret ändå har räknat fram, nämligen att om man ersätter av fastighetsbeståndet - normalfallet är - för att handikappanpassa och så vidare, handlar det om 200 miljarder. Statskontoret säger att det råder en stor osäkerhet i siffran, men det handlar om gigantiska belopp. Det ska vi ha respekt för.Det talas om att ta ansvar för ekonomin och de offentliga utgifterna, se till att budgeten går ihop och de samhällsekonomiska konsekvenserna. Då måste det finnas ett ordentligt underlag innan vi går till beslut. Det är därför vi hävdar bestämt att utredningsarbetet måste fortsätta. I finns med i bilden att vi eventuellt ska skriva in detta i lagstiftningen, men vi måste först klara ut kostnaden. Vi har alla ambitionen att se till att människor med funktionsnedsättningar kan delta på ett bättre sätt i samhällslivet. Det finns mycket att göra.Jag instämmer i synpunkter om PBL och kollektivtrafiken. Det har inte hänt speciellt mycket . Där finns mycket att göra. Vi kan vara överens om att befintlig lagstiftning ska följas. Här har inte minst våra kommunpolitiker ett stort ansvar.När framför sina åsikter har hon inte stöd bland sina företrädare i kommunerna. De anser, som vi, att det måste finnas en ordentlig utredning innan man kan gå till beslut. Jag skulle gärna vilja att besvarar den fråga jag ställde i mitt anförande.Det finns risk för att reformen är alldeles för dyr. Betyder det att det finns en gräns för hur mycket det får kosta att bygga bort tillgänglighetshinder i samhället och att alla som lever med funktionsnedsättning i får räkna med att om det är för dyrt kommer det att fortsätta att vara tillåtet att diskriminera? Kan i så fall ange ungefär hur mycket det får kosta? Var lägger Moderaterna prislappen på hur mycket det är värt att personer med funktionsnedsättning kan delta i arbetslivet, i utbildning, i fritidsaktiviteter, handla och leva ett självständigt liv? Det skulle vara intressant att få veta.Gustav tycker att det är ett problem att den befintliga lagstiftningen inte följs. Det är märkligt. Om den befintliga lagstiftningen följdes skulle det kosta precis lika mycket som att genomföra förslaget om att likställa bristande tillgänglighet med diskriminering. Lagen tar sikte på att de bestämmelser som finns om att bygga bort hinder för tillgängligheten ska klassas som diskriminering. Om lagstiftningen följdes såsom säger att han vill skulle det bli alldeles för dyrt. Bygger i själva verket inte resonemang om kostnader och risker med att genomföra förslaget på att man fortsätter att bryta mot lagarna? Annars står du där med dina 200 miljarder i alla fall. Befintlig lagstiftning måste följas. I framgår hur bostäder ska handikappanpassas. Det sker också i de flesta kommuner, men alla kanske inte följer lagstiftningen så noga. Det är likadant med kollektivtrafiken. Visst finns det säkert mycket att göra. är det här kommunala frågor. Då måste kommunerna och landstingen se till att lagstiftningen följs. Då får kommunerna vara beredda att betala för detta. Det kan kanske utgå statsbidrag för något, men kommunerna har ett ansvar.Detta handlar om en stor och omfattande reform. Dålig tillgänglighet ska skrivas in i lagstiftningen. Det kommer att bli sanktionsavgifter mot kommuner och privata fastighetsägare. Det kommer att bli rättsprocesser, och det kostar pengar. Hur mycket det kommer att kosta vet vi inte riktigt . Därför vill vi fortsätta utredningen.Här finns säkert också intäkter. Jag sade i mitt inledningsanförande att Statskontoret nämner 2 miljarder billigare hemtjänst. Om man får ut fler människor med funktionsnedsättningar i arbete kan det vara fråga om 10 miljarder. Ställ det mot de andra 200 miljarderna.När vi har fått fram en kostnadsbild, när vi vet hur mycket reformen kommer att kosta, får det vägas mot andra viktiga reformer. Men det är allas uppfattning att detta måste ha en hög prioritet. Men vi kan inte fatta beslut på lösa grunder utan att veta kostnaden. Vi måste ta ett ekonomiskt ansvar. Det handlar om att värna om de offentliga finanserna. Det har vi hört inte minst i partiledardebatten. Vi får ta ansvar för det.Ni vill höja skatterna, , och lägga ännu fler bördor på företagare och löntagare. Vi menar att vi inte kan gå den vägen. Det drabbar tillväxten och ytterst välfärden.Det här är en angelägen reform, och vi fortsätter arbetet med att utreda för att se till att människor med funktionsnedsättningar får bättre möjligheter att delta på ett aktivt och bra sätt i samhällslivet. Jag kan konstatera att inte anger vilket pris sätter på tillgänglighet. Det är kanske klokt eftersom det kan uppfattas som stötande om man anger hur mycket tillgänglighet får kosta. Men det är vad det kokar ned till. Jag kan bara konstatera att tycker att det är ett bärande skäl för att inte genomföra en lagstiftning som klassificerar bristande tillgänglighet som diskriminering.Gustav säger också att det finns andra viktiga reformer som måste prioriteras. Man kan undra vilka det är. Den enda jag har hört talas om är ytterligare ett jobbskatteavdrag och eventuellt en ganska omfattande sänkning av bolagsskatten. Ni kanske kan försöka kommunicera till alla personer med funktionsnedsättning som inte kan ta sig fram i samhället att ni prioriterar det framför det här.Avslutningsvis vill jag säga att det går att genomföra den här lagstiftningen. Det har gjorts i andra länder. Man har genomfört den i och i . Såvitt jag vet har det inte inneburit någon som helst katastrof för något av de länderna. Det mesta tyder tvärtom på positiva resultat, inte bara för personer med funktionsnedsättning utan också samhällsekonomiskt och för en hel del av de verksamheter som kan inkludera personer med funktionsnedsättning, eftersom deras lokaler och verksamheter är tillgängliga.Vi vill inte höja skatterna för att finansiera de här tillgänglighetssatsningarna. Vi vill använda det ROT-avdrag på ungefär 10 miljarder som betalar ut till privatpersoner som bygger om sina hem. Vi vill rikta de pengarna till satsningar som kan göra bostäder, kommunala verksamheter, små butikslokaler och annat tillgängliga för personer med funktionsnedsättning. Det är samma pengar som vi använder på ett annat sätt. Där kan man tala om att prioritera på olika sätt. Tillgänglighet är till för att personer med funktionsnedsättning ska kunna delta fullt ut i samhället. Människor med funktionshinder riskerar att i olika sammanhang blir negativt särbehandlade. Detta kan aldrig tolereras.Kristdemokraterna tycker att det behövs en lagstiftning mot diskriminering när det gäller bristande tillgänglighet. Att göra samhället mer tillgängligt för alla medför vinster för samhället i stort. Vinsten för den enskilda personen är tveklöst det viktigaste skälet.Skillnaderna i självkänsla hos en person som hålls utanför och hos den som inkluderas är omätbar. För den enskilda personen med funktionsnedsättning kan ett tillgängligare samhälle leda till jobb, utbildning och bättre hälsa. Vem som helst inser att det också leder till minskade samhällskostnader.Samtidigt som vi ser vinsterna måste vi också beräkna och beakta de kostnader som i ett inledningsskede är förknippade med ökad tillgänglighet. Som vi har hört under debatten pekar de beräkningar som har gjorts på att förslaget med största sannolikhet leder till samhällsekonomiska merkostnader. De kommer att uppstå i såväl privat som offentlig sektor.Slutsatserna om förslagets samhällsekonomiska merkostnader pekar i olika riktningar när det gäller hur stor kostnaden kommer att bli. Det understryker vikten av att ha ett bättre underlag innan vi här i kammaren kan fatta ett beslut i frågan.Innan ett väl underbyggt lagförslag om bristande tillgänglighet för funktionshindrade som diskrimineringsgrund kan läggas fram måste det kostnads- och intäktsbedömas på ett sätt som inkluderar såväl de samhällsekonomiska som de offentligfinansiella budgeteffekterna. Jag välkomnar därför att regeringen har tagit initiativ till att inom ytterligare utreda och komplettera beslutsunderlaget i fråga om bristande tillgänglighet.