bet · H001SoU3 · 2012-10-30 00:00:00 — 2012/13:SoU3 Ersättning av staten till personer som utsatts för övergrepp eller försummelser i samhällsvården Ersättning av staten till personer som utsatts för övergrepp eller försummelser i samhällsvården I betänkandet behandlas regeringens proposition 2011/12:160 Ersättning av staten till personer som utsatts för övergrepp eller försummelser i samhällsvården samt en följdmotion. I ärendet behandlas också två motioner från den allmänna motionstiden och en motion från den allmänna motionstiden . Propositionen innehåller förslag till en ny lag om ersättning av staten på grund av övergrepp eller försummelser i samhällsvården av barn och unga. För att övergreppen eller försummelserna ska kunna ge rätt till ersättning enligt lagen ska de vara av allvarlig art och ha skett i samband med vården när personen varit omhändertagen för samhällsvård, dvs. placerad av sociala myndigheter, t.o.m. . Ersättningen lämnas med ett schablonbelopp om . En särskild nämnd ska handlägga och besluta i ersättningsfrågorna efter det att ansökan lämnats till nämnden. Propositionen innehåller även förslag till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) och lagen (2009:1053) om förmögenhet vid beräkning av vissa förmåner. Den nya lagen och lagändringarna föreslås träda i kraft . Propositionen bygger på en ramöverenskommelse mellan företrädare för regeringspartierna, Socialdemokraterna, de gröna och . Utskottet välkomnar propositionen samt tillstyrker den föreslagna lagen och de föreslagna lagändringarna. Samtliga motionsyrkanden avstyrks. I betänkandet finns en reservation. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Ersättning av staten till personer som utsatts för övergrepp eller försummelser i samhällsvården antar regeringens förslag till 1. lag om ersättning på grund av övergrepp eller försummelser i samhällsvården av barn och unga i vissa fall, 2. lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), 3. lag om ändring i lagen (2009:1053) om förmögenhet vid beräkning av vissa förmåner. Därmed bifaller proposition 2011/12:160 punkterna 13 och avslår motionerna 2011/12:K283 av (FP), 2011/12:So460 av och (båda FP) yrkandena 1 och 2, 2012/13:So1 av (SD) yrkandena 1 och 2 samt 2012/13:So504 av m.fl. (S). Reservation (SD) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (C), (M), (S), (M), (S), (M), (S), (FP), (S), (V), (M), (S), (S), (C), (MP), (KD) och (SD). Ärendet och dess beredning Utskottet behandlar i betänkandet regeringens proposition 2011/12:160 Ersättning av staten till personer som utsatts för övergrepp eller försummelser i samhällsvården samt en följdmotion. Utskottet behandlar också två motioner från den allmänna motionstiden och en motion från den allmänna motionstiden . Regeringens förslag till riksdagsbeslut finns i bilaga 1, och regeringens lagförslag i bilaga 2. Lagförslagen har granskats av Lagrådet. En förteckning över de behandlade förslagen finns i bilaga 1. En skrivelse från med önskemål om möte med socialutskottets presidium inkom till utskottet . Skrivelsen anmäldes vid utskottets sammanträde . Utskottets presidium och företrädare för förbundet möttes . Vid detta möte överlämnades en skrivelse som anmäldes vid utskottets sammanträde . gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att granska allvarliga övergrepp och vanvård vid institutioner och familjehem inom den sociala barnavården. Utredningen, som tog namnet , konstaterade i sitt delbetänkande Vanvård i social barnavård (SOU 2009:99) att det förekommit allvarliga övergrepp och försummelser mot placerade barn och unga i den sociala barnavården. Mot bakgrund av de uppgifter som framkommit i delbetänkande gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att lämna förslag till hur en upprättelseprocess för enskilda som utsatts för övergrepp och vanvård i den sociala barn- och ungdomsvården kunde utformas. Utredningen, som tog namnet , överlämnade sitt betänkande Barnen som samhället svek åtgärder med anledning av övergrepp och allvarliga försummelser i samhällsvården (SOU 2011:9) till regeringen. Utredningen föreslog i betänkandet en upprättelseprocess bestående av ett erkännande av det lidande de drabbade utsatts för och en ursäkt på alla ansvarigas vägnar, ekonomisk ersättning samt åtgärder för att förhindra att vanvården upprepas. I propositionen behandlas den del av upprättelseprocessen som avser ekonomisk ersättning. Propositionen bygger på en ramöverenskommelse mellan företrädare för regeringspartierna, Socialdemokraterna, de gröna och . Propositionen innehåller förslag till en ny lag om ersättning av staten på grund av övergrepp eller försummelser i samhällsvården av barn och unga. För att övergreppen eller försummelserna ska kunna ge rätt till ersättning enligt lagen ska de vara av allvarlig art och ha skett i samband med vården när personen varit omhändertagen för samhällsvård, dvs. placerad av sociala myndigheter, t.o.m. . Ersättningen lämnas med ett schablonbelopp om . En särskild nämnd ska handlägga och besluta i ersättningsfrågorna efter det att ansökan lämnats till nämnden. Nämndens beslut får inte överklagas. Propositionen innehåller även förslag till ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), så att sekretessbestämmelser införs för uppgifter om personliga förhållanden i verksamhet enligt den nya lagen, och en ändring i lagen (2009:1053) om förmögenhet vid beräkning av vissa förmåner. Den nya lagen och lagändringarna föreslås träda i kraft . Ersättning av staten till personer som utsatts för övergrepp eller försummelser i samhällsvården Utskottets förslag i korthet bifaller regeringens förslag till dels lag om ersättning på grund av övergrepp eller försummelser i samhällsvården av barn och unga i vissa fall, dels lagar om ändringar i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) och lagen (2009:1053) om förmögenhet vid beräkning av vissa förmåner. avslår motioner om ersättning av staten till personer som utsatts för övergrepp eller försummelser i samhällsvården. Jämför reservation (SD). två betänkanden (SOU 2009:99 och SOU 2011:61) visar att det förekommit såväl övergrepp som försummelser i den sociala barnavården . Både barn som varit placerade i fosterhem och på institution har drabbats. Tillsättandet av ska ses som det första steget i upprättelseprocessen för dem som drabbats. Regeringen har efter det att avslutat sitt arbete fortsatt upprättelseprocessen med en ceremoni i där runt 1 300 personer närvarade. Vid ceremonin framförde talman en offentlig ursäkt å hela samhällets vägnar till de drabbade. Insatser pågår också för att stärka den sociala barn- och ungdomsvården för att förhindra framtida övergrepp och försummelser. Bland dem som utsatts för övergrepp eller försummelser finns särskilt hänsynslösa och upprörande fall, dvs. sådana övergrepp eller försummelser som är av allvarlig art. För dessa personer har företrädare för regeringspartierna, Socialdemokraterna, de gröna och träffat en överenskommelse om att införa en särskild möjlighet till ersättning. Den möjlighet till ersättning som föreslås är extraordinär och innebär betydande avsteg från de ersättningsrättsliga principer som normalt gäller i fråga om det allmännas ansvar. I propositionen föreslås att den som t.o.m. har varit omhändertagen för samhällsvård har rätt till ersättning av staten om det kan antas att han eller hon har utsatts för sådana övergrepp eller försummelser som är av allvarlig art i samband med vården och om omhändertagandet skett med stöd av 1. lagen (1902:67 s. 1) angående uppfostran åt vanartade och i sedligt avseende försummade barn, 2. lagen (1918:422) om fattigvården, om omhändertagandet skett , 3. lagen (1924:361) om samhällets barnavård och ungdomsskydd, eller 4. lagen (1960:97) om samhällets vård av barn och ungdom. Om övergreppen eller försummelserna har varit av allvarlig art ska bedömas med hänsyn till förhållandena för händelserna. För att det inte ska skapas ett system som är tillämpligt jämsides med gällande civil- och straffrättsliga regler om skadestånd och ansvar för brott är det nödvändigt att till grund för bedömningen av rätten till ersättning enligt den nya lagen endast lägga sådana övergrepp eller försummelser som i de fall gärningarna skulle utgöra brott redan är preskriberade, eller att brott som ännu inte preskriberats i vart fall kan begränsas till att redan i teorin endast vara ett ytterst fåtal. Mot denna bakgrund anser regeringen att endast övergrepp eller försummelser som begåtts ska kunna berättiga till ersättning. Tidsgränsen bör sättas så att, så långt som möjligt, inga icke preskriberade brott omfattas av möjligheten till ersättning. Enligt förslaget måste övergreppen eller försummelserna ha inträffat t.o.m. för att kunna ge rätt till ersättning enligt den nya lagen. I princip alla brott som har begåtts före är preskriberade. Ett av kriterierna för att vara berättigad till ersättning ska vara att man som barn varit omhändertagen för samhällsvård. Med uttrycket avses heldygnsplacering i fosterhem eller på institution. Andra insatser inom den sociala barn- och ungdomsvården omfattas således inte av förslaget. Möjligheten till ersättning ska omfatta inte endast omhändertaganden utan samtycke, dvs. med tvång, utan även fall där omhändertagandet skett med samtycke, dvs. på frivillig väg. Den omständigheten att omhändertagandet ska ha skett genom de sociala myndigheternas försorg innebär att barn som placerats på privat väg inte omfattas av möjligheten till ersättning. Det kommer normalt sett att vara enkelt för den som söker ersättning att visa att han eller hon har omhändertagits på det sätt som lagen förutsätter, eftersom omhändertagandet skett genom ett beslut och har dokumenterats. Även om sådan skriftlig bevisning i undantagsfall inte kan återfinnas har en sökande möjlighet att visa att han eller hon har varit omhändertagen genom att t.ex. åberopa ett vittne till stöd för att ett omhändertagande har skett. Den sökande ska kunna visa att han eller hon varit omhändertagen. Mot bakgrund av de bevissvårigheter som råder är det motiverat med ett något lägre beviskrav i fråga om förekomsten av övergrepp eller försummelser som är av allvarlig art för att inte endast ett fåtal drabbade ska kunna beviljas ersättning, något som skulle kunna leda till att möjligheten till ersättning inte får den effekt som symbolisk upprättelse som den syftar till att vara. I propositionen föreslås därför att den sökande har rätt till ersättning om det kan antas att han eller hon har utsatts för sådana övergrepp eller försummelser som är av allvarlig art i samband med vården. I samband med vården Uttrycket i samband med vården avser klargöra att övergreppen eller försummelserna ska ha ett nära samband med samhällets omhändertagande av barnet och bero på brister direkt hänförliga till vården. Särskild vikt bör läggas vid om normal omsorg från fosterhemmets eller institutionens sida hade kunna förhindra det inträffade. I sådant fall får det som utgångspunkt antas finnas ett tillräckligt samband med vården. Övergrepp eller försummelser av allvarlig art med hänsyn till förhållandena för händelserna Den omständigheten att det rört sig om barn som dessutom befunnit sig i en utsatt situation gör det särskilt viktigt med ett barnperspektiv i bedömningen av vad som utgjort övergrepp eller försummelser av allvarlig art. Bedömningen ska, enligt propositionen, utgå från gärningen som sådan och hur allvarlig den varit samt från värderingarna från samhället i stort och hur barn normalt bemöttes och behandlades vid tiden. Att hänsyn ska tas till de förhållanden som förelåg för händelserna innebär att de vid tiden rådande värderingarna och förutsättningarna i övrigt ska beaktas. Övergrepp och försummelser kan vara av både fysiskt och psykiskt slag och bestå av flera olika slags gärningar och förhållanden. För att avgöra frågan huruvida rätt till ersättning föreligger är det inte nödvändigt att skilja mellan vad som utgör övergrepp och vad som utgör försummelser. Orden används i stället tillsammans som ett uttryck som omfattar såväl kränkningar av barns integritet och rättigheter som en ovilja eller oförmåga att tillgodose deras behov, oavsett om behoven är fysiska eller känslomässiga. Alla former av övergrepp eller försummelser mot barn är oursäktliga. Det råder ingen tvekan om att övergrepp och försummelser har förekommit mot barn som har omhändertagits för samhällsvård. De övergrepp och försummelser som förekommit har dock varit av olika allvarlighetsgrad. Den nu föreslagna extraordinära ersättningen är avsedd för dem som utsatts för de mest allvarliga formerna av övergrepp eller försummelser, dvs. sådana övergrepp eller försummelser som är av allvarlig art. För att ersättningen inte ska förlora sitt symbolvärde som en bekräftelse och som en upprättelse krävs att den förbehålls de allvarligaste formerna av övergrepp och försummelser. I propositionen framhålls att det är viktigt att detta symbolvärde inte urholkas. Detta kommer till uttryck genom att det i lagen föreslås att endast sådana övergrepp eller försummelser som är av allvarlig art ska kunna berättiga till ersättning. Vid bedömningen av vad som ska anses utgöra allvarlig art måste utgångspunkten vara en objektiv bedömning av svårighetsgraden av övergreppen eller försummelserna. Nämnden ska för varje enskild sökande göra en helhetsbedömning av de övergrepp eller försummelser som förekommit för att avgöra om de sammantagna varit av allvarlig art. Med övergrepp eller försummelser som är av allvarlig art avses både grova kränkningar och upprepade övergrepp eller försummelser ägnade att allvarligt skada barnets självkänsla där kränkningarna närmast kan ses som en pågående process och ingående i ett mönster som gör att barnet bryts ned. I propositionen föreslås att ersättningen för var och en ska uppgå till . Ersättning ska betalas ut som ett erkännande av att den enskilde utsatts för oförsvarligt lidande och inte som en skadeståndsrättslig kompensation för någon konkret skada. Detta medför att ersättningsbeloppet är enhetligt för alla som beviljas ersättning, oavsett arten eller varaktigheten av övergreppen eller försummelserna. En utgångspunkt vid bedömningen av ersättningens storlek är att ersättningen bör vara tillräckligt hög för att fylla sitt syfte som symbolisk personlig upprättelse även för dem som utsatts för mycket grova övergrepp. Rätten till ersättning ska vara personlig och får inte överlåtas. Rätten till ersättning upphör om sökanden avlider innan beslut om ersättning har meddelats. Om sökanden avlider efter att ett beslut om ersättning har meddelats, tillfaller ersättningen dödsboet. I propositionen föreslås även att en ansökan om ersättning ska göras skriftligen av den som ansökan avser och prövas av en särskild nämnd. Prövningen av rätt till ersättning enligt lagen måste enligt regeringens bedömning vara förenlig med krav i fråga om domstolsprövning. Regeringen har tillkallat en särskild utredare med uppgift att föreslå hur nämndmyndigheten bör organiseras och lämna förslag på nödvändiga författningsändringar (S 2012:03). Det är enligt regeringen självklart att utredaren ska beakta de krav som följer av för att nämndmyndigheten ska uppfylla kraven för att anses vara en domstol i konventionens mening. Möjligheten till ersättning för sådana övergrepp eller försummelser som är av allvarlig art utgör en del av upprättelseprocessen för de drabbade. Ett av de viktigaste syftena med en sådan process är att gemensamt uppnå ett avslut för de människor som drabbats. Det ligger därför i upprättelseprocessens natur att den inte kan pågå alltför . Av den anledningen bör ansökningstiden vara begränsad. En ansökan om ersättning ska ha kommit in till nämnden . I propositionen föreslås att beslut om ersättning ska fattas av en avdelning inom nämnden. Ordföranden för en avdelning ska vara eller ha varit ordinarie domare. Regeringen meddelar föreskrifter om nämndens och avdelningarnas sammansättning och arbetsformer samt utser ledamöterna i den. Det finns behov av informationsåtgärder i samband med att lagen träder i kraft för att berörda ska få kännedom om möjligheten att söka ersättning. För att underlätta för sökande och nämndens handläggning av ärendena om ersättning bör ett särskilt ansökningsformulär utformas. I propositionen föreslås även att nämnden ska se till att ett ärende blir så utrett som dess beskaffenhet kräver. Vid behov ska nämnden anvisa hur utredningen bör kompletteras. Nämnden får med sökandens samtycke begära upplysningar om sökanden från andra myndigheter om det behövs för utredningen av ärendet. Utredning som inte behövs får avvisas av nämnden. Det krävs en sekretessbrytande regel till förmån för den ska kunna hämta in alla uppgifter av betydelse för prövningen av ärendena. I propositionen föreslås därför en bestämmelse med innebörden att sekretess till skydd för enskild inte hindrar att myndigheter på begäran lämnar nämnden uppgifter som är av betydelse för bedömningen av rätten till ersättning enligt den nya lagen. Nämnden ska hålla muntlig förhandling om sökanden begär det och det inte är uppenbart obehövligt. En muntlig förhandling ska vara offentlig men ordföranden får i vissa angivna fall besluta att den ska hållas inom stängda dörrar. Nämndens beslut ska grundas på det som handlingarna innehåller och det som i övrigt förekommit i ärendet. De skäl som ligger till grund för beslutet ska framgå av det. Ett beslut enligt den föreslagna lagen får inte överklagas. Sekretess ska gälla i verksamhet enligt den föreslagna lagen för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Detsamma gäller för uppgift om personliga förhållanden för personal i sådan samhällsvård. För uppgift i en allmän handling ska sekretess gälla i högst . Den tystnadsplikt som följer av den nya bestämmelsen ska ha företräde framför rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. Inkomstprövade förmåner och avgifter Den ersättning som föreslås är till sin art skattefri. Frågan är i vilken utsträckning ersättningen dessutom bör undantas vid inkomstprövade socialförsäkringsförmåner samt vid prövning av kommunala bidrag och avgifter. Även om den nu föreslagna ersättningen på många sätt skiljer sig från tvångssteriliseringsersättningen, bl.a. genom att tvångssteriliseringarna skedde i enlighet med då rådande lagstiftning, menar regeringen att övergreppen eller försummelserna har påverkat de drabbade inte enbart som de varit omhändertagna för samhällsvård. Den har satt spår hos de drabbade för resten av livet och påverkat deras livssituation även i vuxen ålder. Det finns därför anledning att göra samma bedömning som i frågan om tvångssteriliseringsersättning och undanta ersättningen vid beräkningar av vissa särskilt angivna förmåner, bidrag och avgifter. Undantaget bör gälla under resten av livet och oavsett om pengarna rent faktiskt finns kvar eller inte. I motion 2012/13:So1 av (SD) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att införa ett graderat belopp i ersättningsnivån. Motionären anför att tydligare riktlinjer för vad som ska gälla för ersättning samt ett graderat belopp utifrån allvarlighetsgrad ökar möjligheten för fler att få ersättning från staten. I yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att följa upp de personer som fått avslag på sin ansökan om ersättning. Motionären anför att politikers och mediers bild av regeringens förslag om rätt till ersättning för samtliga i samhällsvården lätt kan tolkas som att samtliga beviljas ersättning, vilket inte är fallet. Ett avslag med utgångspunkt i svårbedömbara faktum kan därmed lätt leda till ännu en personlig förnedring, vilket inte bör gå helt lättvindigt förbi. Motioner från allmänna motionstiden I motion 2011/12:K283 av (FP) begärs ett tillkännagivande om de finska krigsbarnen. Motionären anför att för de finska krigsbarn som kom 19391944 är läget osäkert vad gäller frågor som rör vanvård. Barnhem som uppstod efter 1944 kontrollerades dock av , och de barn som vistades i dessa barnhem borde komma i fråga för analyser kring vanvård. I motion 2011/12:So460 av och (båda FP) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att skyndsamt ge den som drabbats av samhällets bristande tillsyn av den sociala barnavården den upprättelse som regeringen beslutat om. I yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om behovet av en gemensam kunskapsuppbyggnad och specifika åtgärder för att förebygga dagens och framtida brister inom den sociala barnavården. Motion från allmänna motionstiden I motion 2012/13:So504 av m.fl. (S) begärs ett tillkännagivande om att se över möjligheten att ge finska krigsbarn som utsatts för vanvård, övergrepp eller kränkande behandling ersättning från svenska staten. Utskottet välkomnar propositionen. Många barn och unga har farit illa medan de varit omhändertagna för samhällsvård. Den omständigheten att övergreppen och försummelserna har skett mot barn och unga då de varit omhändertagna av sociala myndigheter, då samhället tagit över ansvaret för barnet och därmed åtagit sig att göra sitt yttersta för att skydda barnet och skapa så goda uppväxtvillkor som möjligt, gör det särskilt angeläget med upprättelse för de drabbade. Bland dem som utsatts för övergrepp eller försummelser finns särskilt hänsynslösa och upprörande fall, dvs. sådana övergrepp eller försummelser som är av allvarlig art. För dessa personer har företrädare för regeringspartierna, Socialdemokraterna, de gröna och träffat en överenskommelse om att införa en särskild möjlighet till ersättning. Utskottet påminner om att upprättelseprocessen består av tre delar: ett erkännande av det som hänt och en ursäkt, en möjlighet till ekonomisk ersättning till de drabbade samt åtgärder för att förhindra upprepning. Regeringen har anordnat en särskild upprättelseceremoni i och insatser pågår för att stärka den sociala barn- och ungdomsvården för att förhindra framtida övergrepp och försummelser. I detta ärende behandlas den del av upprättelseprocessen som avser ekonomisk ersättning. Mot denna bakgrund avstyrker utskottet motionen 2011/12:So460 (FP) yrkandena 1 och 2 i den mån den inte är tillgodosedd. Utskottet delar regeringens bedömning att ett av kriterierna för att vara berättigad till ersättning ska vara att man har varit omhändertagen för samhällsvård t.o.m. . Omhändertagandet ska ha skett med stöd av någon av fyra särskilt angivna lagar. En särskild nämnd prövar frågor om ersättning. Motionerna 2011/12:K283 (FP) och 2012/13:So504 (S) avstyrks. Utskottet anser, i likhet med regeringen, att ersättningen för var och en ska uppgå till . Ersättning ska utges som ett erkännande av att den enskilde utsatts för oförsvarligt lidande och inte som en skadeståndsrättslig kompensation för någon konkret skada. Detta medför att ersättningsbeloppet är enhetligt för alla som beviljas ersättning, oavsett arten eller varaktigheten av övergreppen eller försummelserna. För att enskilda ska kunna bedöma om de uppfyller kriterierna för ersättning vill utskottet understryka vikten av tydlig information om villkoren för ersättning och vad ansökningsprocessen innebär för den enskilde. Utskottet anser inte att bör ta några initiativ med anledning av motionen 2012/13:So1 (SD) yrkandena 1 och 2. Utskottet ställer sig bakom förslagen i propositionen och tillstyrker därmed förslagen till lag om ersättning på grund av övergrepp eller försummelser i samhällsvården av barn och unga i vissa fall samt lagar om ändringar i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) och lagen (2009:1053) om förmögenhet vid beräkning av vissa förmåner. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservation. Ersättning av staten till personer som utsatts för övergrepp eller försummelser i samhällsvården (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut borde ha följande lydelse: antar regeringens förslag till