bet · H001JuU2 · 2012-10-25 00:00:00 — För att människor ska känna förtroende för och tilltro till rättsväsendet krävs bl.a. en väl fungerande brottsbekämpning, med myndigheter som reagerar snabbt och effektivt. Det är därför enligt utskottet av stort värde att har granskat om regeringen och rättsväsendets myndigheter hanterar brottsligheten på ett samlat och effektivt sätt. Som inledningsvis konstaterar i rapporten medför brottslighet lidande och kostnader för enskilda som drabbas, men även för samhället i stort. Enligt regeringen ger inte en rättvisande bild av den komplexa sammansättning av uppgifter som rättsväsendet ska hantera. Regeringen menar bl.a. att ett alltför förenklat tillvägagångssätt har använts vid granskningen. Vidare har enligt regeringen inte tagit hänsyn till att förutsättningarna i rättsväsendet har förändrats . Utskottet anser att det finns fog för regeringens synpunkter. Det måste dock understrykas att utskottet inte i och för sig ifrågasätter övergripande slutsats att det fortfarande finns effektivitetsbrister inom rättsväsendet. Även om utskottet instämmer i regeringens delvis kritiska synpunkter vill utskottet därför framhålla att i denna granskningsstrategi har ringat in och analyserat flera viktiga problemområden i rättsväsendets brottmålshantering. Detta är i sig värdefullt. Regeringen har genomfört stora satsningar på rättsväsendet. Utskottet vill liksom regeringen framhålla att ett antal övergripande resultatindikatorer faktiskt har påverkats i positiv riktning. Bland annat har antalet misstänkta för brott ökat markant och detsamma gäller antalet avgjorda mål i tingsrätterna. Den totala uppklaringsprocenten har också ökat. Detta är givetvis positivt. är det ett faktum att de rekordstora resurstillskotten inte har lett till några genomgående resultatförbättringar. Effektivitetsproblemen inom rättsväsendet kvarstår. Handläggningstiderna är fortfarande för långa, och antalet uppklarade och lagförda brott behöver öka. En förbättring av situationen kan endast åstadkommas genom ett effektivare resursutnyttjande inom myndigheterna. Som regeringen redogör för i skrivelsen pågår det ett omfattande arbete med detta, och det har fattats flera viktiga beslut som påverkar hela rättsväsendet: samordningen av rättsväsendets informationsförsörjning har lyfts in i , enmyndighetsreformer har genomförts genom bildandet av , och Kriminalvården och polisens organisation har utretts. Regeringen har också utvecklat sin myndighetsstyrning och gått från en detaljerad till en mer strategisk styrning. Utöver de nämnda åtgärderna pekar regeringen i sin skrivelse på ett stort antal ytterligare åtgärder som har vidtagits eller som planeras för att ytterligare utveckla och effektivisera rättsväsendet. Det handlar bl.a. om att man har tillsatt olika utredningar och om särskilda uppdrag och krav till myndigheterna. Som exempel kan nämnas att har fått i uppdrag att tillsammans med (Brå) beskriva polisens strategiska brottsförebyggande arbete och hur det kan utvecklas. De ska även bl.a. analysera vilket kunskapsstöd polisen behöver i detta arbete. För att säkerställa att samverkan genomsyrar myndighetsarbetet ställer regeringen bl.a. specifika krav på att myndigheterna samordnar sina verksamheter inom vissa prioriterade områden, t.ex. i arbetet mot den grova organiserade brottsligheten och mängdbrottsligheten samt i brottsutbytesarbetet. Brå har bl.a. fått i uppdrag att utveckla återfallsstatistiken och att förbereda utvecklandet av ny verksamhetsrelevant statistik. har bl.a. fått i uppdrag att dokumentera domstolarnas förändringsarbete och åtgärder för att öka kvaliteten och effektivisera verksamheten. Förutsättningar ska skapas för att ett regelbundet erfarenhetsutbyte mellan domstolarna. Kriminalvården ska bl.a. analysera hur befintlig kunskap av betydelse för att förebygga återfall omsätts hos myndigheterna och utforma en plan för hur kunskapen kan integreras i myndigheternas styrning. Utan att närmare gå in i detalj på varje enskild åtgärd vill utskottet uttrycka tillfredsställelse över de åtgärder som regeringen redogör för i skrivelsen. Enligt utskottet framstår åtgärderna genomgående som väl avvägda och ändamålsenliga för rättsväsendets strävan mot förbättrade verksamhetsresultat. Regeringen har återkommande, t.ex. i budgetpropositioner, betonat att krafttagen för att bekämpa brottsligheten måste fortsätta. iakttagelser bekräftar detta med tydlighet. Som regeringen påpekar i skrivelsen har rättsväsendets förutsättningar förändrats . Denna utveckling kommer utan tvivel att fortsätta, och arbetet för en effektivare brottmålshantering måste därför ständigt pågå och utvecklas. Enligt utskottet torde slutsatser och rekommendationer kunna ge värdefulla bidrag till detta ständigt pågående effektiviseringsarbete. Med detta föreslår utskottet att lägger regeringens skrivelse till handlingarna. Fler civilanställda inom polisen Som framgår av yttrande finns det ett behov av personer med ny och bredare kompetens inom polisen. För att polisen ska kunna utveckla sin verksamhet krävs det enligt utskottet fler civilanställda än vad som finns i organisationen . Ett flertal av de arbetsuppgifter, t.ex. vissa administrativa uppgifter, som utförs av poliser bör i stället utföras av civilanställda. Poliserna måste kunna ägna sig åt polisarbete och ska vara ute i verksamheten där de behövs. Utskottet är medvetet om att frågan om antalet civilanställda inom polisen delvis är en ekonomisk fråga. Det handlar emellertid inte bara om tilldelningen av resurser utan även om hur de tilldelade resurserna används. Enligt utskottet torde därför vissa åtgärder för att komma till rätta med den ovan angivna situationen kunna vidtas redan inom de gällande ekonomiska ramarna. Givetvis måste hänsyn även tas till saken inom ramen för de kommande årens budgetarbete. Utskottet föreslår att , med bifall till motion 2011/12:Ju19 (S) i nu aktuell del och bifall till motion 2012/13:Ju373 (S) yrkande 14, tillkännager för regeringen som sin mening att regeringen bör återkomma till med en redovisning av de åtgärder som vidtas för att öka antalet civilanställda inom polisen. När det gäller motionerna i övrigt kan utskottet till att börja med alltjämt inte se något behov av en sådan nationell samordnare som föreslås i motion 2011/12:Ju19 (S). Motionen bör avslås i denna del. Även när det gäller polisutbildningen vidhåller utskottet sin tidigare uttalade uppfattning. Beredningen av utredningarna om den framtida polisutbildningen bör inte föregripas och motion 2011/12:Ju19 (S) bör därför avslås även i den delen. Det vore enligt utskottet bra om polisen kunde renodla sitt arbete, t.ex. genom en ökad samverkan med andra samhällsinstitutioner. Utskottet är dock inte berett att föreslå ett sådant tillkännagivande om överföring av polisens uppgifter till andra samhällsaktörer som begärs i motion 2011/12:Ju18 (SD) yrkande 6 och motion 2012/13:Ju203 (SD). Detsamma gäller förslagen i motion 2011/12:Ju18 (SD) yrkandena 4 och 5 samt motion 2012/13:Ju386 (SD) yrkandena 1 och 2 om att ge polisen utvidgade möjligheter att avvisa anmälningar. Som framgår ovan har en översyn gjorts av hela påföljdssystemet. Beredningen av förslag bör enligt utskottet inte föregripas. Utskottet avstyrker därför förslagen om olika förändringar i påföljdsreglerna i motion 2011/12:Ju18 (SD) yrkande 13, motion 2011/12:Ju411 (SD) yrkande 10, motion 2012/13:Ju259 (SD), motion 2012/13:Ju263 (SD) och motion 2012/13:Ju213 (SD). Utskottet anser fortfarande inte att bör ta initiativ till ett system med s.k. utslussningspeng. Motion 2011/12:Ju19 (S) bör avslås även i denna del. Som framgår ovan är frågan om sekretessen hos SOS Alarm föremål för överväganden i . Utredningens resultat bör inte föregripas och utskottet avstyrker därför motion 2011/12:Ju18 (SD) yrkande 7, motion 2012/13:Ju343 (SD) och motion 2012/13:Ju376 (S). Sammanfattningsvis föreslår utskottet att avslår följdmotionerna 2011/12:Ju18 (SD) och 2011/12:Ju19 (S) i nu behandlade delar samt övriga motioner. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Fler civilanställda inom polisen, punkt 2 (M, FP, C, KD) av (C), (M), (M), (M), (KD), (M), (M) och (FP). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: 2011/12:Ju19 av m.fl. (S) i denna del och 2012/13:Ju373 av m.fl. (S) yrkande 14. Vi finner det anmärkningsvärt att oppositionspartierna, som i sina budgetmotioner har lämnat sinsemellan helt olika förslag när det gäller polisens anslag, nu har en gemensam ståndpunkt i fråga om antalet civilanställda inom polisen. Enligt vår mening har frågan betydande framtida återverkningar på de offentliga finanserna och borde därför hanteras inom ramen för den ordinarie budgetprocessen. Liksom finansutskottet vill vi betona vikten av att nya utgifter för staten alltid föregås av en grundlig beredning av regeringen. I sak anser vi alltjämt att frågan om hur många civilanställda som ska finnas inom polisen ytterst bör avgöras av (se bet. 2011/12:JuU1 s. 40 och 44). Till detta kommer att regeringen i årets budgetproposition har föreslagit att ska godkänna att och de 21 polismyndigheterna ombildas till en myndighet . Den frågan kommer utskottet att behandla i sitt kommande budgetbetänkande. Enligt vår mening är det olämpligt att i detta ärende föregriper denna stora och viktiga förändring av polisorganisationen med ett tillkännagivande i fråga om personalsituationen inom polisen. bör därför avslå såväl motion 2011/12:Ju19 (S) i nu aktuell del som motion 2012/13:Ju373 (S) yrkande 14. Nationell samordnare för det brottsförebyggande arbetet, punkt 3 (S, V) av (S), (S), (S), (S), Arhe Hamednaca (S), (V) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2011/12:Ju19 av m.fl. (S) i denna del. Som vi tidigare anfört (bet. 2011/12:JuU21 s. 33) har det bildats olika samverkansmodeller i det brottsförebyggande arbetet. De flesta kommuner har brottsförebyggande råd, och även samverkansavtal mellan polisen och olika kommuner har växt fram. Några regioner har också samverkan på länsnivå. För att samverkan ska vara effektiv krävs emellertid beslutskraft. Det innebär att det gemensamma målet att förebygga och motverka kriminalitet måste vara minst lika styrande som de enskilda aktörernas egna mål annars tenderar samverkan att komma i andra hand. En nationell samordnare för det brottsförebyggande arbetet borde inrättas och ges i uppdrag att driva på och koordinera det brottsförebyggande arbetet lokalt, regionalt och nationellt. Det finns redan stor kunskap om vilka insatser som behövs, men det behövs även en funktion som kan se över myndighetsgränserna och som framför allt kan utvärdera och föreslå förbättringar när det gäller hur det brottsförebyggande arbetet genomförs. Polisutbildningen, punkt 4 (S, MP, V) av (S), (S), (S), (S), Arhe Hamednaca (S), (MP), (V) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2011/12:Ju19 av m.fl. (S) i denna del. Som vi har anfört (bet. 2011/12:JuU1 s. 69) har polisen en avgörande roll i brottsbekämpningen. Därför är det viktigt med en modern, attraktiv och adekvat polisutbildning som är knuten till högskolan. Som kritiskt konstaterar har utredningen om polisutbildningen legat länge hos för beredning utan att regeringen vidtagit några åtgärder. Vi instämmer i kritiken. För att främja polisutbildningens utveckling, säkra kvaliteten och engagera de studerande i deras utbildning bör de polisstuderande få samma rätt till insyn och inflytande över sin utbildning som övriga högskolestudenter. Om polisutbildningen blir akademisk skapas också bättre förutsättningar för forskning inom området, vilket i sin tur kan bidra till att effektivisera polisen. En högskolekoppling tillför också andra värden. Polisstudenterna skulle komma i kontakt med studenter från andra utbildningar. Detta anser vi är viktigt eftersom vi vill se polisen som en integrerad del av samhället i övrigt. Vi vill att polisutbildningen förlängs till och att det blir fler utbildningsorter. Detta skulle kunna underlätta rekryteringen av poliser i hela landet, även i de mindre orterna. Vidare skulle det öka förutsättningarna för en större etnisk mångfald inom poliskåren. Överföring av vissa polisuppgifter till andra aktörer, punkt 5 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2011/12:Ju18 av (SD) yrkande 6 och 2012/13:Ju203 av (SD). Vissa av polisens uppgifter borde ligga inom andra samhällsaktörers ansvarsområden. Detta har uppmärksammats av rikspolischefen. Han menar att många av de uppgifter som utförs av polisen hindrar organisationen från att uppfylla de mål som är uppsatta för kärnverksamheten. Uppgifterna skulle ofta kunna skötas bättre av aktörer som har en annan kompetens än polisen. Rikspolischefen har som exempel anfört att pass bör utfärdas av länsstyrelserna, att omhändertagande av berusade personer bör skötas av landstingen, att tillståndsgivning för t.ex. fyrverkerier och cirkustält bör skötas av kommunerna, att inspektion av farliga istappar bör skötas av snöröjare och att inspektion av utrymningsvägar och eltillförsel på hotell och pensionat bör skötas av kommunerna. Han menar också att omhändertagande av hittegods, transporter av vissa personer och omhändertagande av vanvårdade djur är verksamheter som kan skötas av andra än polisen. Jag instämmer i rikspolischefens synpunkter och anser därför att regeringen skyndsamt bör återkomma till med förslag som innebär att arbetsuppgifter överförs från polisen till andra bättre lämpade samhällsaktörer. Utökade möjligheter för polisen att avvisa anmälningar, punkt 6 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2011/12:Ju18 av (SD) yrkandena 4 och 5 samt 2012/13:Ju386 av (SD) yrkandena 1 och 2. poliser är skyldiga att behandla en anmälan om brott, muntlig eller skriftlig, utan uppskov och oavsett till vilken polismyndighet den lämnats. Detta är problematiskt. Det förekommer att poliser måste överge bevakningen av en brottsutsatt plats för att ta emot en anmälan om ett brott av mindre betydelse. Konsekvensen kan bli att allvarliga brott begås som polisen hade kunnat förhindra om de inte tvingats lämna platsen. Vidare måste polisen ta emot anmälningar som lika gärna hade kunnat hanteras . Polisen belastas då med ökade kostnader för obekväm arbetstid. Polisen bör därför ha rätt att tillfälligt avvisa vissa anmälningar. Anmälningar om sådana brott som utan skada kan vänta till bör under kvällstid och hänvisas till ett kontaktcenter som är öppet . Anmälningar om brott av mindre allvarlig karaktär som kan vänta bör också kunna nedprioriteras. En sådan anmälan bör kunna hänvisas till inlämning då polisen bedömer att det inte finns någon risk för allvarlig brottslighet på annan plats. Polisen är vidare skyldig att ta emot anmälningar även när det gäller förseelser som inte utgör brott. Det kan handla om anmälningar av icke tillräkneliga människor. Det kan också röra borttappade föremål eller rena försäkringsärenden. Det är alltså anmälningar som polisen varken kan eller ska utreda. Trots att dessa ärenden avskrivs måste varje anmälan registreras och behandlas. Det tar enligt i genomsnitt från anmälan till avskrivning av ett ärende. Polisen borde därför direkt kunna avvisa anmälningar som uppenbart inte utgör brott och som kommer att avskrivas. Enligt skulle detta kunna frigöra så mycket som 320 årsarbetskrafter inom polisen. Ordningsbot för snatteri, punkt 7 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2011/12:Ju18 av (SD) yrkande 3 och 2012/13:Ju213 av (SD). Den vanligaste brottstypen som anmäls i är tillgreppsbrott. Enligt (Brå) lagfördes 2010 nästan 17 000 snatteribrott. Alla går givetvis inte till domstol, utan åklagare kan besluta om strafföreläggande eller åtalsunderlåtelse för att snabba på processen. Vid ett erkänt snatteribrott där omständigheterna talar för att gärningsmannen inte kommer att dömas till fängelse anser jag att polisen borde kunna utfärda ordningsbot direkt på plats. Ärendet behöver då inte gå vidare till åklagare och belasta rättskedjan ytterligare. "Tredje gången gillt"-princip för vissa brottstyper, punkt 8 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2011/12:Ju18 av (SD) yrkande 1, 2011/12:Ju411 av m.fl. (SD) yrkande 10 och 2012/13:Ju259 av och (båda SD) yrkande 2. För vålds-, sexual-, och narkotikabrott på fängelsenivå bör en tredje gången gillt-princip införas. Principen innebär att om samma person inom begår ett sådant brott för tredje gången, ska han eller hon per automatik dömas till lagens maxstraff. Om det vid det tredje tillfället begås flera brott ska utgångspunkten för fängelsestraffets längd vara maxstraffet för det svåraste brottet. Till detta ska göras ett maximalt påslag för den flerfaldiga brottsligheten. Det är viktigt att gärningsmannen både vid det första och andra brottet får en upplysning om allvaret i situationen och om att maxstraff kommer att utdömas för ett eventuellt tredje brott. På så sätt får samhället en möjlighet att kraftfullt och avskräckande markera mot den som just har inlett en kriminell bana. Övervakning med s.k. elektronisk fotboja efter avtjänat straff för vissa brott, punkt 9 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2011/12:Ju18 av (SD) yrkande 2 och 2012/13:Ju263 av (SD). Det bör bli obligatoriskt att efter frigivningen övervaka den som har dömts för ett grovt vålds-, sexual- eller narkotikabrott eller för grov organiserad brottslighet med s.k. fotboja. Med hänsyn till återfallsgraden bland unga bör det även utredas om en sådan åtgärd också ska införas för den som har dömts till sluten ungdomsvård. Övervakningen ska pågå som står i proportion till det utdömda fängelsestraffets längd. Efter frigivning efter ett fyraårigt fängelsestraff bör övervakning ske . Efter en åttaårig fängelsevistelse bör övervakningen ske , t.ex. . Detta skulle ha en förebyggande effekt, eftersom den frisläppte vet att han eller hon står under kontroll. skulle det förenkla brottsutredningen om personen i fråga trots allt återfaller i brott . Utslussningspeng, punkt 10 (S, V) av (S), (S), (S), (S), Arhe Hamednaca (S), (V) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 10 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2011/12:Ju19 av m.fl. (S) i denna del. Som vi har anfört (bet. 2011/12:JuU1 s. 72) är tiden efter en anstaltsvistelse svår trots att kriminalvården ska utformas på ett humant sätt så att den intagnes anpassning till samhället främjas och skadliga följder av frihetsberövandet motverkas. Förberedelserna för den intagnes frigivning ska särskilt inriktas på konkreta åtgärder för att underlätta övergången till ett liv i frihet. Syftet är att den intagne vid frigivningen i möjligaste mån ska ha sin försörjning ordnad genom arbete eller på annat sätt och att han eller hon ska ha tillgång till bostad. Bland dem som tas in i anstalt är fler än hälften narkotikamissbrukare. De flesta saknar arbete efter frigivningen och många saknar bostad. Risken att återfalla i brott är därför hög. Behandling ges inom kriminalvården. Insatsen vårdvistelse ger ytterligare en möjlighet till behandling. Det är viktigt att kommunerna har en god beredskap att erbjuda bostad, utbildning, stöd och vård som behövs efter frigivningen. För att underlätta kommunernas möjlighet till detta anser vi att det bör utredas hur alla de resurser som finns inom missbrukarvården, , Arbetsförmedlingen osv. kan samordnas på ett bättre sätt för att ge varje enskild individ ett relevant stöd i samband med frigivningen med en s.k. utslussningspeng. Tanken är att staten ska kunna stå för en del av kostnaden. Regeringen bör utreda hur ett system med utslussningspeng skulle fungera på bästa sätt. Upphävande av sekretess mellan SOS Alarm och polisen, punkt 11 (S) av (S), (S), (S), (S), Arhe Hamednaca (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 11 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2012/13:Ju376 av m.fl. (S) och 2011/12:Ju18 av (SD) yrkande 7 och 2012/13:Ju343 av (SD). I dagens komplicerade samhälle är flera myndigheter och andra aktörer inblandade för att lösa uppkomna problem vid olyckor eller andra särskilda händelser. Alla myndigheter och andra aktörer har olika uppdrag och syften, och deras verksamheter styrs av olika lagar och förordningar. kan dessa syften och lagstiftningar krocka med varandra. Trots detta måste man hitta lämpliga former för samarbete där flera myndigheter eller andra organisationer kan vara inblandade. har på uppdrag av staten ansvar för nödnumret 112 inom . SOS Alarm är inte en myndighet utan ett s.k. privaträttsligt subjekt. SOS Alarm omfattas därmed inte av bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL, där det bl.a. finns sekretessbrytande bestämmelser som möjliggör att vissa sekretessbelagda uppgifter lämnas ut från den offentliga vården till polisen. Det har förekommit att polismyndigheter inte har fått ut begärda uppgifter från SOS Alarm, vilket är olyckligt då polisen har behövt uppgifterna för att kunna säkerställa polisiära insatser. I något fall har det krävts domstolsbeslut för att få ut uppgifter som polisen har behövt i en förundersökning. Vi anser att de aktuella uppgifterna borde kunna lämnas ut från SOS Alarm till polismyndigheter, t.ex. genom analogisk tillämpning av de sekretessbrytande bestämmelser som gäller för offentlig verksamhet. Detta är något som regeringen bör se över. Upphävande av sekretess mellan SOS Alarm och polisen, punkt 11 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 11 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2011/12:Ju18 av (SD) yrkande 7 och 2012/13:Ju343 av (SD) samt 2012/13:Ju376 av m.fl. (S). En person som ringer till SOS Alarm får svara på en rad frågor från operatören och redogöra för vad som hänt. Polisen har dock inte omedelbar tillgång till dessa uppgifter hos SOS Alarm. När SOS Alarm kopplar över samtalet till polisen måste därför samma frågor besvaras om igen. Detta kan bli mycket förvirrande för uppringaren, som ofta är chockad och stressad. Operatörerna vid polisens länskommunikationscentraler får lägga onödig tid på att förklara varför de måste ställa om frågor som har besvarats. Detta kan fördröja ärendet och leda till att utryckningen försenas. En annan konsekvens av systemet är att polisen inte hinner komma först till exempelvis en olycksplats, vilket i vissa fall hade kunnat rädda liv. Vidare hinner polisen inte gripa lika många gärningsmän på brottsplatsen eftersom fördröjningen hos polisen ger gärningsmännen tid att avlägsna sig. Detta innebär sannolikt många onödiga utredningstimmar för polisen. Det är nödvändigt att reglerna om sekretess mellan SOS Alarm och polismyndigheternas länskommunikationscentraler ändras så att polisen får tillgång till uppgifter om akuta ärenden som övrig räddningstjänst. Förteckning över behandlade förslag