bet · GZ01KU14 · 2012-03-21 00:00:00 — 2011/12:KU14 Fri- och rättigheter Utskottet behandlar i betänkandet 31 motionsyrkanden som rör frågor om fri- och rättigheter. Yrkandena handlar om samvetsfrihet, religionsfrihet och skydd för privat- och familjeliv, diskriminering, en kommission för mänskliga rättigheter, rätten till fria samtal på arbetsplatser, yttrandefrihet på offentliga platser, självmordssajter på internet, värdedebatt, föreningsfrihet, niqab och burka på allmän plats, västförbud, ett tredje kön och återkallande av medborgarskap. Utskottet avstyrker samtliga motionsyrkanden. I betänkandet finns fem reservationer (SD, V). Utskottets förslag till riksdagsbeslut 2010/11:K263 av (KD) yrkandena 1 och 2, 2010/11:K381 av (KD), 2011/12:K281 av och (båda KD) yrkandena 1 och 2 samt 2011/12:So642 av m.fl. (SD). Religionsfrihet och skydd för privat- och familjeliv 2011/12:K300 av (KD) yrkandena 2 och 3. 2010/11:K368 av (S), 2010/11:Ju222 av m.fl. (MP) yrkande 4, 2010/11:Ju400 av m.fl. (MP) yrkande 10 och 2010/11:Ju401 av m.fl. (V) yrkande 1. Kunskap om och en kommission om mänskliga rättigheter 2010/11:K418 av m.fl. (V) yrkandena 13 och 2010/11:K424 av (MP) yrkandena 1 och 2. Reservation 1 (V) Rätten till fria samtal på arbetsplatser 2010/11:K238 av (S). Yttrandefrihet på offentliga platser 2011/12:K226 av (S). 2010/11:Kr296 av Skånberg (KD) yrkande 2. 2010/11:K377 av och (båda KD). 2010/11:K414 av i och (båda M), 2011/12:K364 av i och (båda M) och 2011/12:K387 av och (båda SD). Reservation 2 (SD) Niqab och burka på allmän plats 2011/12:K258 av m.fl. (SD) yrkandena 1 och 2. Reservation 3 (SD) 2011/12:K358 av m.fl. (S). 2011/12:K316 av m.fl. (V). Reservation 4 (V) 2010/11:Sf385 av m.fl. (SD) yrkande 22, 2011/12:K376 av och (båda SD) och 2011/12:Sf352 av m.fl. (SD) yrkande 22. Reservation 5 (SD) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (MP), Per (M), (S), i (S), (M), (S), (M), (S), (FP), (S), (C), (S), Skånberg (KD), (SD), (V), (M) och (M). Bestämmelser om fri- och rättigheter Enligt 1 kap. 2 § regeringsformen (RF) ska den offentliga makten utövas med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans frihet och värdighet. Den enskildes personliga, ekonomiska och kulturella välfärd ska vara grundläggande mål för den offentliga verksamheten. Särskilt ska det allmänna trygga rätten till arbete, bostad och utbildning samt verka för social omsorg och trygghet och goda förutsättningar för hälsa. Det allmänna ska främja en hållbar utveckling som leder till en god miljö för nuvarande och kommande generationer. Det allmänna ska verka för att demokratins idéer blir vägledande inom samhällets alla områden samt värna den enskildes privatliv och familjeliv. Det allmänna ska verka för att alla människor ska kunna uppnå delaktighet och jämlikhet i samhället och för att barns rätt tas till vara. Det allmänna ska motverka diskriminering av människor på grund av kön, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös tillhörighet, funktionshinder, sexuell läggning, ålder eller andra omständigheter som gäller den enskilde som person. Det samiska folkets och etniska, språkliga och religiösa minoriteters möjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv bör främjas. Bestämmelserna i 1 kap. 2 § RF ger, till skillnad från reglerna i 2 kap. om de grundläggande fri- och rättigheterna, inte upphov till några rättigheter för den enskilde. Det är inte fråga om en rättsligt bindande regel utan om ett program- och målsättningsstadgande som ger uttryck för vissa särskilt viktiga principer för samhällsverksamhetens inriktning. Stadgandets främsta funktion är att ålägga det allmänna att positivt verka för att målsättningarna i största möjliga utsträckning förverkligas. Den enskilde kan alltså inte med stöd av 1 kap. 2 § RF påkalla domstols ingripande mot det allmänna. I vilken utsträckning det allmänna lever upp till målsättningarna kan enbart bli föremål för politisk kontroll. Stadgandet kan dock få rättslig betydelse som tolkningsdata vid tillämpningen av olika rättsregler. I 2 kap. RF finns bestämmelserna om grundläggande fri- och rättigheter. Kapitlet inleds med en beskrivning i 2 kap. 1 § av de positiva opinionsfriheterna: yttrandefriheten, informationsfriheten, mötesfriheten, demonstrationsfriheten, föreningsfriheten och religionsfriheten. De negativa opinionsfriheterna behandlas i nästföljande paragraf, 2 kap. 2 §, och innebär ett skydd mot tvång från det allmänna att ge till känna sin åskådning i politiska, religiösa, kulturella eller andra sådana hänseenden. I bestämmelsen anges också att det allmänna inte får tvinga någon att tillhöra sammanslutningar för sådana åskådningar eller delta i demonstrationer o.d. Kapitlet innehåller också bestämmelser om skydd mot integritetskränkande registreringar (3 §), förbud mot dödsstraff (4 §), förbud mot kroppsstraff och tortyr (5 §), skydd mot kroppsvisitation och andra påtvingade ingrepp (6 §), förbud mot landsförvisning och skydd för medborgarskap (7 §), rörelsefrihet (8 §), rätt till domstolsprövning vid frihetsberövande (9 §), förbud mot retroaktiva straff- och skattelagar (10 §), rätt till offentlig rättegång och förbud mot att inrätta domstol för en redan begången gärning (11 §). Vidare finns bestämmelser om skydd mot diskriminering (1213 §§), som innebär att lagar och andra föreskrifter inte får innebära att någon missgynnas därför att han eller hon tillhör en minoritet med hänsyn till etniskt ursprung, hudfärg eller liknande eller med hänsyn till sexuell läggning eller kön. Vad gäller diskriminering på grund av kön finns ett undantag för de fall då en lag eller annan föreskrift utgör ett led i strävanden att åstadkomma jämställdhet mellan män och kvinnor eller avser värnplikt eller motsvarande tjänsteplikt. Föreskrifter om möjligheterna att göra begränsningar i de nämnda fri- och rättigheterna finns i 2025 §§. Begränsningar får endast göras för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. En begränsning får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. En begränsning får inte göras enbart på grund av politisk, religiös eller kulturell eller annan sådan åskådning. Vidare innehåller 2 kap. RF bestämmelser om rätten till fackliga stridsåtgärder (14 §), egendomsskydd och allemansrätt (15 §), upphovsrätt och angränsande rättigheter (16 §), närings- och yrkesfrihet (17 §) och rätten till utbildning (28 §). Fri- och rättighetsregleringen i 2 kap. gäller till stor del även till förmån för utlänningar som vistas i (25 §). I kapitlet anges också (19 §) att lag eller annan föreskrift inte får meddelas i strid med åtaganden enligt . Det skydd för fri- och rättigheter som ges i 2 kap. RF gäller gentemot det allmänna och inte mellan enskilda. Bestämmelserna om fackliga stridsåtgärder och om upphovsrätt kan dock ses som undantag från detta. är uppdelad i tre avdelningar. Rättigheter och friheter behandlas i avdelning I (artikel 218). Konventionen innehåller bestämmelser om rätten till liv (artikel 2), förbud mot tortyr samt omänsklig och förnedrande behandling och bestraffning (artikel 3), förbud mot slaveri, träldom och tvångsarbete (artikel 4), rätten till frihet och personlig säkerhet (artikel 5), rätten till domstolsprövning och en rättssäker process (artikel 6), förbud mot att döma till straff utan stöd i lag och mot retroaktiva straffdomar (artikel 7), rätten till skydd för privat- och familjeliv, hem och korrespondens (artikel 8), rätten till tanke-, samvets- och religionsfrihet (artikel 9), rätten till yttrandefrihet (artikel 10), rätten till församlings- och föreningsfrihet (artikel 11), rätten att ingå äktenskap (artikel 12), rätten till ett effektivt rättsmedel (artikel 13) samt förbud mot diskriminering (artikel 14). I artiklarna regleras möjligheterna för staterna att i vissa situationer göra inskränkningar i rättigheterna. EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna Stadgans räckvidd anges i artikel 51, där det anges bl.a. att bestämmelserna riktar sig till unionens institutioner och organ samt till medlemsstaterna endast när dessa tillämpar unionsrätten. Stadgan medför inte någon ny befogenhet eller ny uppgift för unionen. I artikel 52.3 förklaras att i den mån som stadgan omfattar rättigheter som motsvarar sådana som garanteras av ska de ha samma innebörd och räckvidd som i konventionen, men bestämmelsen hindrar inte unionsrätten från att tillförsäkra ett mer långtgående skydd. Stadgan innehåller medborgerliga och politiska rättigheter med bl.a. och gemensamma konstitutionella traditioner som förebild samt ekonomiska och sociala rättigheter. Rättigheterna har sammanfattats i sex kapitel: Enligt artikel 6.1 i Lissabonfördraget ska unionen erkänna de rättigheter, friheter och principer som fastställs i stadgan om de grundläggande rättigheterna, som ska ha samma rättsliga värde som fördragen. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som rör samvetsfrihet. Utskottet är inte berett att ta något initiativ i frågan. I motionerna 2010/11:K263 av (KD) yrkandena 1 och 2 samt 2011/12:K281 av och (båda KD) yrkandena 1 och 2 begär motionärerna att det införs en samvetsklausul inom sjukvården och högskoleutbildningen (yrkandena 1 i respektive motion) och att samvetsfrihet ska inkluderas i fri- och rättigheterna i regeringsformen (yrkandena 2 i respektive motion). Motionärerna menar att t.ex. sjukvårdspersonal genom att hänvisa till samvetsskäl inte ska behöva utföra vissa uppgifter såsom abort eller djurförsök. Detta skulle stämma överens med bestämmelsen om samvetsfrihet i Europeiska konventionen om mänskliga rättigheter och i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna. I motionerna hänvisas även till resolution (2010). Enligt motionärerna innebär samvetsfrihet att en enskild person inte behöver utföra vissa uppgifter genom att hänvisa till samvetsskäl. Det kan enligt motionen gälla abort, insättande av abortiv spiral eller forskning med celler från aborterade . Ett annat område som enligt motionärerna kan upplevas som stötande ur ett etiskt perspektiv är vissa djurförsök eller transplantationer av djurorgan till människor. Frågan om samvetsfrihet skulle enligt motionen också kunna bli aktuell om det skulle införas regler om dödshjälp i den svenska lagstiftningen. (KD) begär i motion 2010/11:K381 att bestämmelser om abort och samvetsfrihet ska införas i i enlighet med resolution (2010). I motion 2011/12:So642 av m.fl. (SD) begärs att det inom sjukvården införs regler som garanterar vårdpersonalen rätt till samvetsfrihet enligt resolution (2010). Motionärerna anför att det nu finns en tydlig resolution som tar hänsyn till både vårdpersonalen och den lagstadgade rätten till abort. Vidare anför motionärerna att abort och dödshjälp leder till särskilt svåra konfliktsituationer vad gäller etiska överväganden och att rätten att åberopa samvetsfrihet därför bör ges en särställning inom svensk sjukvård. I 1 kap. 2 § femte stycket regeringsformen anges att det allmänna ska motverka diskriminering av människor på grund av kön, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös tillhörighet, funktionshinder, sexuell läggning, ålder eller andra omständigheter som gäller för den enskilde som person. Enligt 2 kap. 1 § första stycket 6 regeringsformen är var och en gentemot det allmänna tillförsäkrad religionsfrihet: frihet att ensam eller tillsammans med andra utöva sin religion. I 2 kap. 19 § regeringsformen anges att lag eller annan föreskrift inte får meddelas i strid med åtaganden på grund av den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. I artikel 9.1 i europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna anges att var och en har rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet. Denna rätt innefattar frihet att byta religion eller tro och frihet att ensam eller i gemenskap med andra, offentligt eller enskilt, utöva sin religion eller tro genom gudstjänst, undervisning, sedvänjor och ritualer. I artikel 18 i FN:s allmänna deklaration om de mänskliga rättigheterna anges att var och en har rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet. Denna rätt innefattar frihet att byta religion och trosuppfattning och att, ensam eller i gemenskap med andra, offentligen eller enskilt, utöva sin religion eller trosuppfattning genom undervisning, andaktsutövning, gudstjänst och religiösa sedvänjor. antog resolution (2010) The right to conscientious objection in lawful care. I resolutionen anges inledningsvis att ingen person, sjukhus eller institution ska bli utsättas för tvång, hållas ansvarig eller diskrimineras på något sätt på grund av en vägran att utföra eller medverka i aborter eller liknande. Den parlamentariska församlingen understryker behovet av att hävda rätten till samvetsfrihet som staten har ett ansvar för att värna allas har rätt till sjukvård. En oreglerad användning av samvetsfrihet kan påverka kvinnor oproportionerligt mycket, särskilt kvinnor med låga inkomster eller kvinnor på landsbygden. Församlingen anför att den mot bakgrund av medlemsstaternas skyldighet att säkerställa tillgången till laglig sjukvård och skydda rätten till hälsa, samt skyldigheten att säkerställa respekten för tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet för vårdgivare, uppmanar medlemsstaterna att utveckla tydliga regler för hälso- och sjukvården som garanterar rätten till samvetsfrihet vad gäller deltagande i aborter och liknande tillförsäkrar att patienterna informeras om en sådan vägran av en vårdgivare och blir hänvisade till en annan vårdgivare tillförsäkrar att patienterna får rätt behandling , särskilt i nödsituationer. Utredning om samvetsklausul i högskoleutbildningen Utredningen om en samvetsklausul i högskoleutbildningen lade fram sitt betänkande 1994 (SOU 1994:84). Den särskilde utredaren hade till uppgift att mot bakgrund av högskolereformen utreda frågan hur studenternas rätt att av religiösa, etiska eller andra skäl vägra delta i vissa obligatoriska utbildningsmoment kunde tillgodoses i högskoleförordningen. Som exempel nämndes studenter på barnmorskelinjen som nekats dispens från den obligatoriska kursen i insättning av spiral. Skälen till en sådan vägran kunde vara religiösa eller etiska. En vägran kunde innebära att studenten inte blev godkänd på utbildningen och alltså inte fick ut sitt examensbevis. Utredaren framhöll i betänkandet att frågan om behovet av en samvetsklausul egentligen handlar om att göra en rimlig avvägning mellan samhällsintressena och respekten för studenters etiska och religiösa åskådningar. Enligt utredaren talade sammantaget övervägande skäl för att inte införa någon samvetsklausul inom högskoleutbildningen. Utredaren föreslog dock att det skulle införas en möjlighet att hos överklaga beslut som innebär att studenten fått avslag på sin dispensansökan. Den ändring som utredningen föreslog genomfördes . I en skriftlig fråga (fr. 2010/11:529) till socialminister ville (V) veta om socialministern stod bakom resolution (2010) från om rätten för vårdpersonal till samvetsvägran vid aborter. I sitt svar på frågan anförde socialminister att resolutionen från den parlamentariska församlingen inte är något juridiskt bindande dokument. Han konstaterade också att utrikesutskott förhåller sig kritiskt till resolutionen. Resolutionen föranledde enligt socialministerns mening ingen ändring av den svenska lagstiftningen. Utskottsuttalande med anledning av resolution behandlade i betänkande 2010/11:UU12 i samband med behandlingen av regeringens skrivelse om verksamheten i (skr. 2010/11:54) och en redogörelse från delegation vid (redog. 2010/11:ER1) ett motionsyrkande om att ska arbeta för att upphäva parlamentariska församlings resolution (2010). avstyrkte motionen och anförde att utskottet tidigare tagit ställning till frågan om abort, t.ex. i betänkande 2009/10:UU15 Mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik. stod fast vid sitt tidigare konstaterande att stöder insatser som syftar till att göra aborter fria, säkra och lagliga för alla kvinnor. är ett av de länder som är ledande i det internationella arbetet när det gäller att lyfta fram frågor om sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter (SRHR). internationella SRHR-politik ligger fast. Utskottet noterade även att abortfrågan inte omfattas av . Utskottet förhöll sig kritiskt till innehållet i resolution (2010) och ansåg att delegation borde verka för att åstadkomma en förändring av resolutionen. Utskottets förslag till riksdagsbeslut var att lägga skrivelsen och redogörelsen till handlingarna samt att avstyrka motionen. I betänkandet finns beträffande motionsyrkandet en reservation (V) och en motivreservation (SD). behandling av frågan om samvetsfrihet behandlade flera motioner där man ifrågasattes införandet av en s.k. samvetsklausul i högskoleutbildningen som innebär att en studerande av samvetsskäl kan befrias från att delta i vissa utbildningsmoment (bet. 1993/94:UbU16). En majoritet av utbildningsutskottet tog avstånd från att införa en bestämmelse som innebär att studenter kan vägra att genomgå ett obligatoriskt kursmoment av religiösa, etiska eller andra skäl. Den fråga som motionärerna väckte var enligt majoritetens mening av mycket stor principiell vikt. grundläggande uppfattning var att varje patient som söker hälso- och sjukvård alltid ska vara säker på att få den vård och behandling som situationen kräver. Han eller hon ska vara garanterad att bli behandlad av personal som är utbildad och kompetent att sköta uppgiften. Alla vårdsökande ska känna sig förvissade om att personalen handlar enligt vetenskap och beprövad erfarenhet och följer gällande föreskrifter. Denna princip ställer naturligtvis höga krav på de patientorienterade utbildningarna. För att vårdpersonal ska få den utbildning och kompetens som samhället fordrar får det i princip inte finnas utrymme för en student att vägra genomgå ett obligatoriskt kursmoment. påminde om att tidigare, i samband med utformningen av barnmorskeutbildningen, behandlat frågan om ett eventuellt införande av en samvetsklausul med hänsyn till sjukvårdspersonalens etiska övertygelse (bet. 1986/87:SoU5). Någon samvetsklausul hade emellertid inte införts, och den yrkesverksamma personalen saknade lagstadgad rätt att t.ex. slippa medverka vid aborter. hade under hand erfarit att problemen föreföll vara av ringa omfattning. Det fanns enligt utskottets mening förutsättningar att i det enskilda fallet nå tillfredsställande lösningar på konflikten mellan utbildningens krav och den etiska övertygelsen. hänvisade i sammanhanget till allmänna råd för sjukvårdspersonal, Enligt dessa borde personer som på etiska, religiösa eller andra grunder inte kan acceptera att abort utförs, inte delta i abortvården av hänsyn till den abortsökande kvinnan. Enligt utbildningsutskottets bestämda mening borde en samvetsklausul i högskoleutbildningen i enlighet med vad som anförts i beslutade utredningsdirektiv inte komma i fråga. föreslog ett tillkännagivande till regeringen om detta. framhöll i betänkande 1994/95:SoU21 att frågan om samvetsklausul utretts (SOU 1994:84). Med hänsyn till detta var socialutskottet inte berett att tillstyrka ett motionsyrkande om en samvetsklausul som innebär att vårdpersonal ska ha möjlighet att avstå från att delta i forskning och transplantationsverksamhet där vävnad från aborterade används. hänvisade (bet. 2001/02:KU15) till att frågan om en samvetsklausul inom sjukvården och högskoleutbildningen varit föremål för ingående bedömningar inom och av en offentlig utredning, där man konstaterat att övervägande skäl talade mot att införa sådana samvetsklausuler. och (bet. 2003/04:KU2 respektive bet. 2002/03:KU26) avstyrkte utskottet en motion om samvetsfrihet. hänvisade till tidigare avstyrkanden av liknande motioner och fann inte några omständigheter som talade för en annan bedömning. behandlade utskottet en motion om samvetsfrid i förenklad ordning med hänvisning till utskottets tidigare bedömning i frågan (bet. 2005/06:KU17). Samma bedömning gjordes (bet. 2004/05:KU17). I betänkande 2007/08:KU11 behandlade utskottet ett motionsyrkande om att det skulle införas en bestämmelse i regeringsformen om en samvetsklausul att tillämpa inom sjukvården och högskoleutbildningen. Utskottet anförde att vida mandat i fri- och rättighetsfrågor innebar att utredningen även kunde ta upp frågan om en samvetsklausul. Utskottet var inte berett att föregripa utredningen och avstyrkte motionen. De frågor som tas upp i motionerna är av stor principiell vikt och har i en resolution tagit upp frågor om samvetsfrihet inom sjukvården. Frågor om samvetsfrihet och samvetsklausuler har tidigare behandlats ett flertal gånger av utskottet som då har avstyrkt motionsyrkanden. Utskottet är inte berett att ta något initiativ i frågan. Utskottet avstyrker därför motionerna 2010/11:K263 yrkandena 1 och 2, 2010/11:K381, 2011/12:K281 yrkandena 1 och 2 samt motion 2011/12:So642. Religionsfrihet och skydd för privat- och familjeliv Utskottets förslag i korthet avslår en motion om religionsfrihet och skydd för privat- och familjeliv. Utskottet hänvisar bl.a. till skollagens bestämmelser. I motion 2011/12:K300 av (KD) yrkandena 2 och 3 begärs tillkännagivanden om att öka förståelsen och efterlevnaden av regler om rätt till skydd av privat- och familjeliv och om tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet. redogör i motionen för en satsning på sex- och samlevnadsundervisning som Utbildningsradion lanserat. Satsningen innehöll bl.a. en tecknad film och en lärobok. Enligt motionären innehåller Utbildningsradions lektionsmaterial detaljerade tekniska instruktioner om sex. Motionären menar att en statligt finansierad sexualmoral som strider mot de flesta världsreligioners sexualmoral inte kan utgöra ett utbildningsmaterial inom den obligatoriska skolundervisningen utan att kränka religionsfriheten och samvetsfriheten för de barn vars föräldrar har en annan åskådning än den statliga. Enligt 2 kap. 1 § första stycket 6 regeringsformen är var och en gentemot det allmänna tillförsäkrad religionsfrihet: frihet att ensam eller tillsammans med andra utöva sin religion. I 2 kap. 19 § regeringsformen anges att lag eller annan föreskrift inte får meddelas i strid med åtaganden på grund av europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. I artikel 8.1 i den europeiska konventionen anges att var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Av artikel 8.2 framgår att en offentlig myndighet inte får inskränka åtnjutandet av denna rättighet annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av allmän oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. I artikel 9.1 europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna anges att var och en har rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet. Denna rätt innefattar frihet att byta religion eller tro och frihet att ensam eller i gemenskap med andra, offentligt eller enskilt, utöva sin religion eller tro genom gudstjänst, undervisning, sedvänjor och ritualer. I artikel 2 i första tilläggsprotokollet till konventionen anges att ingen får förvägras rätt till undervisning. Vid utövandet av den verksamhet som staten kan ta på sig i fråga om utbildning och undervisning ska staten respektera föräldrarnas rätt att tillförsäkra sina barn sådan utbildning och undervisning som står i överensstämmelse med föräldrarnas religiösa och filosofiska övertygelse.