bet · H001FiU6 · 2012-11-27 00:00:00 — Det är viktigt att påpeka det var den förväntan man hade när reglerna gjordes om att det är avkastningen som ska bidra till pensionssystemet. Genom en god avkastning till rimlig risk ska kapitalet vara med och finansiera det nya inkomstpensionssystemet och hantera avvecklingen av ATP-systemet. Därför finns det ingen annan roll än att bidra med avkastning. Det är vi tydliga med i utredningen. Det intressanta med det här systemet är att det finns ett golv för avkastningen. Det är det så kallade inkomstindexet. Det är en definition på den lägsta avkastning som behövs för att AP-fonderna ska bidra positivt och stabilisera inkomstpensionssystemet. Här är en bild som visar hur det ser ut. Det är den längsta graf som finns, och den kan man alltid kritisera och diskutera, men det är för att illustrera hur den längsta perioden ser ut. Det kan möjligen vara en för att utvärdera. Den visar också tydligt att de gamla reglerna och det gamla sättet att uttrycka målen har gjort systemet väldigt beroende av aktier. Den svarta kurvan, som är AP-fondernas totala avkastning, följer väl utvecklingen på aktiemarknaden. Vi har sammanfattat de fem punkter som vi tycker behöver åtgärdas och som man behöver jobba med och som vi ser som problem med dagens system. Något av det mest slående som vi har reagerat på i utredningen är det som jag nämnde tidigare, att det inte finns någon total riskkontroll för helheten. Det finns ingen huvudman och det finns ingen ägare av systemet. Man kan säga att den finansiella risken och alla former av risk i systemet är en slumpfaktor. Det är ett slarvigt ord, men jag vill betona frånvaron av riskkontroll i buffertkapitalsystemet. Därmed inte sagt att AP-fonderna var och en för sig är dåliga på riskkontroll. Det gör de bra inom de ramar de har, men det finns ingen som äger helheten. Vi tror att man skulle kunna vinna skalfördelar genom att jobba på ett annat sätt. Det som har förändrats väsentligt , sedan AP-fonderna kom till i sin nuvarande form, är att skalfördelarna har ökat väsentligt i den här typen av förvaltning. Dem kan man dra nytta av mycket bättre. Placeringsreglerna som de är uttryckta är, som vi ser det, direkt kontraproduktiva och nästan skadliga för förvaltningen. De styr fel, de är gammaldags och de skapar fel riskprofil på förvaltningen. Man ska veta att AP-fonderna är unika, även om jag har försökt illustrera det i form av en balansräkning finns det ingen definierad skuld som till exempel i ett vanligt pensionsbolag eller livbolag. Det innebär att man har unika förutsättningar. Man kan vara verkligt långsiktig. Det här är inte en förvaltning som är utsatt för likviditetstryck eller är beroende av kortsiktiga marknadssvängningar. Det innebär att man har förutsättningar att vara verkligt långsiktig. Det tycker jag inte att systemet utnyttjar beroende på hur styrningen sker, hur utvärderingen sker och hur reglerna ser ut. Jag ska översiktligt beskriva vårt förslag. Man ska försöka bibehålla och säkerställa det oberoende som nämnde. Man ska försöka stärka miljön och så gott det går bidra till att skapa en miljö som är svensk förvaltningsmiljö och svensk myndighetsmiljö med krav på transparens, och ändå erbjuda en struktur för en förvaltningsmiljö som är positiv för långsiktig förvaltning. Vi tror att det är viktigt med en bättre koppling till pensionssystemet. Separationen av huvudmannaskapet tycker vi är avgörande i det avseendet att ingen har rollen av att äga systemet. Det kanske inte är helt rätt att säga, men var och en av styrelserna för AP-fonderna har dubbla roller. Man är både huvudman och genomförare. Man utvärderar sig själv och sätter sina egna mål. Vi föreslår också ett ändamålsenligt ramverk som innebär bättre och mer relevanta placeringsregler. Det har lett till slutsatsen att det bara finns ett uppdrag för det här kapitalet. Det kan tyckas som ett enkelt påstående, men det är viktigt. Det finns bara ett uppdrag, och det finns bara en roll. Därmed föreslår vi en lagtext om att ha en ren pensionsreserv. Vi säger också att det inte finns någon diversifierings- eller riskspridningsvinst med att ha fyra olika betraktelsesätt som implementeras. Att det är kloka människor som gör mycket är viktigt, men att implementera fyra olika synsätt är det ingen vinst med. Vi etablerar ordet pensionsreserv, vilket är att anpassa sig till internationell miljö, men också att säga att det inte är något allmänt pensionssystem utan en stabiliseringsfond för vårt pensionssystem. Oberoendet har jag adresserat. Det är inte självklart. Det kan hanteras på många sätt. Vi tycker att argumenten för självständigheten och oberoendet står kvar. Vi behöver behålla och stärka den självständighet som förvaltningen har . Placeringsreglerna föreslår vi att man avskaffar helt i lagen. Man behåller en begränsning, nämligen när det gäller att äga de svenska aktierna. Om man ska göra placeringsreglerna fria har vi en stark åsikt om att man måste ha ett tydligare huvudmannaskap och ett ägande som kan definiera typ av risk och typ av avkastning och tidshorisont när det gäller förvaltningen av kapitalet. Det tycker vi hänger ihop. Friare och flexiblare förvaltning kräver en tydligare styrning. Vi har illustrerat vårt förslag. Det kan man göra på olika sätt, men jag tror att den här bilden ger en klar bild av vad vi vill göra. Vi vill stärka självständigheten och oberoendet från politik genom att skapa en stark huvudman som har ett enda uppdrag, nämligen att företräda nuvarande och framtida pensionärer i systemet och utifrån det sätta avkastnings- och risknivåer som är relevanta för förvaltning av kapitalet. Det är det enda test som den här så kallade pensionsreservstyrelsen ska göra, nämligen relevansen för de risker och avkastningsmål som ska sättas i relation till pensionssystemet. Därför måste vi ge en tydligare roll till att vara med i processen. Den finns där, men den är nästan frivillig. Även om det fungerar bra mellan fonderna och tycker vi att det är rimligt att det blir ett formaliserat och tydligt uppdrag. Förslaget och den utredningsram vi hade var att ha minst tre fonder. Vi föreslår att man separerar mellan huvudman och kapitalförvaltning. Det kan bli bra om huvudmannen är bra på att definiera mål, risker och uppdraget. Vi föreslår att man skapar självständiga kapitalförvaltningsenheter som är självständiga från varandra att fortsätta att bedriva kapitalförvaltning. Vi föreslår att man samordnar de frågor som kan samordnas. Dagens system började med ett ganska tydligt besked till fonderna att man inte ens skulle prata med varandra. Vi vill uppmuntra till att samarbeta så mycket det går så länge det inte inverkar på den oberoende förvaltningen. Här får huvudmannen en viktig roll i termer av pensionsreservstyrelsen. : Tack för att jag har fått möjlighet att komma hit och lämna mina synpunkter på buffertfondsutredningen. Jag ber om ursäkt för att vi har skrivit Sofu. Det heter ju Sfu. Jag är ledsen för det misstaget. kan vi det på Tredje AP-fonden. Jag ska först prata lite om hur jag ser på utredningen. Jag håller mig framför allt till FörstaFjärde AP-fonden eftersom egentligen inte ingår i reformen. Jag säger alltså ingenting specifikt om den. Det statliga inkomstpensionssystemet är vårt mest långsiktiga kontrakt. Det rör sig från det att man betalar in sin första pensionsavgift till det att man lyfter sin sista pension. Att pensionsreformen vilar på en bred politisk uppgörelse är viktigt för förtroendet för ett så långt kontrakt. Reformen har i stort sett varit bra. Den har fungerat trots att vi har haft ett par djupa kriser när den infördes. Vi visar också att vi har ett pensionssystem i världsklass. Det här är en bild som Alliansen har tagit fram över de pensionssystem som finns i och och var man behöver göra förändringar av systemet. hamnar då på en plats där vi inte behöver göra några förändringar alls. Det är alltså det system som är i minst behov av förändringar, medan förstås hamnar på sista plats. När man jämför över hela världen ligger vi på andra plats efter . Den största utmaningen för vårt pensionssystem är just förtroendet och trovärdigheten. När det gäller förtroende kan man ha lite delade meningar om hur man bygger det. Utredningens grunduppfattning verkar vara att det är styrningen som är den viktigaste frågan och den största utmaningen. Det krävs betydande förändringar för att få en god styrning. Utredningen ser svagheter i dagens system med att flera fonder kan ha olika uppfattning i viktiga frågor och att stordriftsfördelar inte tas till vara fullt ut. Men pensionsreformen är inte bara en samordnings- och budgetfråga. Utredningen verkar inte ha haft som primärt mål att förbättra förtroendet, utan man verkar mer ha koncentrerat sig på just samordnings- och budgetfrågorna. Det tycker jag är ett olyckligt vägval. Den förankring som en gång uppnåtts av pensionsreformen måste vårdas. Och det är inte säkert att utredningens förslag har ett brett stöd hos allmänheten. Utredningens förslag innebär att nuvarande AP-fonder läggs ned och att det samlade fondkapitalet hamnar i en ny myndighet. Den placerar i sin tur kapitalet i tre förvaltningsavdelningar som i förslaget kallas fond 13. Alla beslut av policykaraktär ägarpolicy, riskpolicy, budget och så vidare fattas av myndighetens styrelse. Styrelsen har elva ledamöter som alla utses av regeringen. Den möjlighet att utse ledamöter som finns för fack och arbetsgivare tas bort. Utredningen ser också en betydande svaghet i att fonderna har kommit fram till olika mål, precis som nämnde. Vi har mål som ligger på i real avkastning. I utredningen kan vi läsa att man borde fastställa det operativa och rätta målet för fonderna. Men så enkelt är det inte eftersom våra analyser bygger på prognoser. Vi måste prognostisera både skuldsidan och tillgångssidan i pensionssystemet, och vi vet alla att prognoser är osäkra. Det är ju inte så att man löser problemet med osäkerhet genom att fastställa ett mål. Jag har i alla fall lärt mig att det bästa sättet att lösa problem med osäkerhet är att diversifiera. Och det är precis vad beslutade , nämligen att lägga ut uppdraget på flera fonder för att få en riskspridning så att vi inte alla fastställer fel mål och siktar på fel resultat. Det föreslås också en aktsamhetsregel som ersätter dagens detaljerade placeringsregler, och friare placeringsregler är ett bra förslag. Men vinsten med detta blir begränsad om man bara skapar en myndighet för hela förvaltningen jämfört med dagens fyra. Idén med mångfald, makt och riskspridning har helt tappats bort i utredningens förslag. Min slutsats är att oavsett om den operativa förvaltningen bedrivs på en eller tre förvaltningsavdelningar är det en och samma myndighet som ansvarar för . Jag förstår inte utredningens tolkning av direktivet om minst tre fonder. Förändringarna är också väldigt omfattande här försöker jag beskriva hur det ser ut jämfört med förslaget och jag ser inte riktigt det behovet. Resultatet av förslaget är dessutom högst osäkert. Jag delar inte utredningens uppfattning om de uppskattningar av kapitalvinster som dessa förändringar skulle leda till. De är direkt oseriösa. AP-fondsystemet fungerar i stort som det var tänkt, och pensionsreformen är bara . Det finns mer betydelsefulla frågor att samla kraft kring, som pensionsåldern och även volatiliteten i utgående pensioner med hänsyn till att vi ligger nära bromsen och kommer att göra det under . AP-fonderna utgör ju av de samlade tillgångarna. Pensionssystemet är också väldigt ansträngt och kommer att vara det till följd av de stora pensionsavgångarna. Jag förordar en mycket enklare förbättring av AP-fondslagstiftningen. För att dra större nytta av diversifieringen och med hänsyn till att vi har så låg ränta som vi har , , behöver vi få förändringar i placeringsreglerna. Det kan göras med ganska enkla medel. Med ett par tre förändringar kan fonderna diversifiera mer. Utvärderingsprocessen kan också förbättras. Utredningens förslag är att utvärderingen bara ska lyftas till politisk nivå . Det tycker jag inte är så genomtänkt. Utvärdering är ett väldigt viktigt instrument för att bygga förtroende. har det inte fungerat så bra. Bland annat har kopplingen till pensionssystemet varit ganska begränsad, och den kunskap som finns i har säkert saknats. Den bästa vägen fram vore därför att samordna finans- och socialförsäkringsutskotten i utvärderingsprocessen eller departementen. Utvärderingen kan också hålla diskussionen om pensionssystemet levande, och det behövs för att värna förtroendet. Därför bör utvärderingen presenteras i en årlig öppen hearing med båda utskotten, precis som här . Då bygger man både kunskap om pensionssystemets delar och helhet och får en öppen och konstruktiv diskussion om vad som kan utvecklas och förbättras. Sammanfattningsvis anser jag att utredningen tydligt visar att man inte både kan äta kakan och ha den kvar. Vill man ha mångfald, maktspridning och diversifiering får man acceptera att avstå eventuella stordriftsfördelar. De är inte heller så betydande eftersom fonderna är så stora som de är . Vill man ha flera fonder måste de vara självständiga organisationer för att nå syftet, inte en sådan mischmasch som föreslås i utredningen. Det verkar inte heller som om utredaren själv och hans expertgrupp tycker att utredningsförslaget är bra. Hur många fonder det ska vara kan bestämmas av storleken på fondkapitalet eller buffertkapitalet. prognos visar att fonderna kommer att fortsätta växa. Skulle läget avsevärt förändras är det inte svårare än att man bara lägger ned en fond och för över tillgångarna till de återstående fonderna. Men i närtid är behovet bara förbättringar när det gäller placeringsreglerna och utvärderingsprocessen. Det är viktigt att förändringarna i AP-fondslagstiftningen är så enkla och begränsade att den breda politiska förankringen och det förtroende som pensionsreformen vilar på inte äventyras. Att förändringarna kan genomföras relativt snabbt är också viktigt, eftersom vi har så låga räntor och behovet av förändrade placeringsregler är akut. Detta var egentligen det som jag tänkte säga på den korta tid som jag fått till mitt förfogande. : Förutom mina tidigare uppdrag jobbar jag som styrelseledamot i ett antal bolag, bland annat . Jag sitter också i ett antal finansutskott och jobbar med placeringsråd. Jag har även gjort en del konsultuppdrag, också för en AP-fond. Men här representerar jag bara mig själv, och mina synpunkter är bara mina egna. Låt mig genast gå över till utredningen och mina reflexioner. Det finns många saker som jag tycker är bra, till exempel att ge fonderna högre frihetsgrad genom mindre restriktiva placeringsregler, att namnändra till Premiereservfonden och att avveckla . Jag tycker också att inrättandet av en ny myndighet, Pensionsreservstyrelsen, är en bra tanke, men jag tycker att den får alldeles för stor makt i förhållande till premiereservfonderna. Det finns saker som jag saknar i utredningen, nämligen vad som händer om det går oväntat bra. Ska pensionerna då ökas, eller ska pengarna flyttas över till statsbudgeten? Det finns en broms. Jag efterlyser en gas. Det kan synas onödigt att i dessa tider fundera på vad som händer om det går oväntat bra, men vi vet väldigt lite om framtiden så det är bra att fatta de besluten . Låt mig återgå till relationen mellan Pensionsreservstyrelsen och premiereservfonderna. Jag är för flera fonder, ungefär på det sätt som vi har , och jag har tre huvudsakliga skäl: Konkurrens stimulerar. Självständighet och frihet från yttre påverkan blir starkare med självständighet. Diversifiering är klokt även i uttolkningen av uppdraget. Det första skälet är att jag har egna erfarenheter av den stimulans som tävlingen med de andra fonderna gav, kanske därför att det gick bra för min fond. Konkurrensen kan inte ersättas av jämförelser med andra förvaltare som har delvis andra uppdrag eller av jämförelser mot olika index. Utredaren hävdar att konkurrensen är skadlig, att den likriktar förvaltningen. Men konkurrens innebär naturligtvis att man tar till sig bra idéer och skippar det som inte fungerar. Man har inte råd att harva på i samma hjulspår, som man kan göra om man är monopolist. Vi har två världsledande lastvagnstillverkare. Jag tror inte att vi hade haft det utan den tävlan som har varit mellan dem. Lastvagnarna är och ser relativt lika ut, men det är ingen som framhåller det som ett stort problem. Likheterna med den nuvarande AP-fonden överdrivs dessutom. Om fyra fonder startar med exakt på det enskilda värdepapperet samma portföljer och därtill får exakt samma uppdrag är det väl inte så konstigt om det finns vissa likheter. Det andra skälet är att man genom att ha flera mycket självständiga fonder minskar risken för påbud om investeringar som fonderna ska göra för andra syften än de som gagnar pensionssystemet. som vd på upplevde jag pigga förslag från näringslivsföreträdare, från fackföreningsrepresentanter och från politiker om vad AP-fondernas kapital borde användas till. Jag är övertygad om att med en fond eller med en förstärkt pensionsreservstyrelse ökar risken för att någon lyckas pådyvla pensionssystemet investeringar som inte är till pensionssystemets bästa. Det tredje skälet är diversifiering. Diversifiering talar också för flera självständiga fonder, och här talar jag om diversifiering inte bara i placeringarna utan även i beslutsfattandet. Att köpa två olika bankaktier i stället för en diversifierar riskerna. Att investera i olika branscher diversifierar. Att köpa både svenska och utländska aktier eller att inte bara köpa aktier utan även andra tillgångsslag diversifierar ännu mer. Men den största diversifieringsvinsten ligger högst upp i beslutshierarkin. Utredaren menar att det inte går att skapa en optimal förvaltning om man inte centraliserar analysen av hur kapitalet ska fördelas i ljuset av marknadsförutsättningar, pensionssystemets ställning med mera och utifrån det formulerar ett mål och en förvaltningsinriktning för premiereservfonderna. Problemet är att det här är ett mycket komplext förvaltningsuppdrag som inte kan optimeras. Det finns inte något rätt svar på hur den bästa förvaltningen ser ut. Hur ska avvägningen mellan olika generationer göras? Hur ska vi prioritera mellan hög avkastning eller låg risk för att bromsen slår till? Vad är riskpremien på aktier? Hur samspelar inkomstutveckling med avkastningsantagande? Det är en chimär att det här kan optimeras. Det är tvärtom bättre att sprida riskerna genom att låta flera av varandra oberoende fonder hitta lösningar på problemet. Då skapar vi en dynamisk sökprocess mot den bästa lösningen. Jag tycker således att Pensionsreservstyrelsens uppgifter ska begränsas och inte omfatta målformulering av förvaltningsinriktningen. Att utvärdera förvaltningen är däremot en viktig uppgift. Jag delar utredarens syn att det är väl så viktigt att utvärdera hur analyserna av själva förvaltningsuppdraget gjorts som att utvärdera uppnått förvaltningsresultat. Vidare ska Pensionsreservstyrelsen fungera som en permanent valberedning och utse styrelser för premiereservfonderna, som utredaren föreslår. Även riktlinjer för miljö- och etikhänsyn bör ligga på Premiereservstyrelsens bord liksom att fungera som talesman för systemet. Jag är tveksam till idén att bygga upp en central administrativ funktion. Det är bra om fonderna nu uppmanas att samarbeta om administration och inte tvärtom, som den ursprungliga tolkningen var. Men delar av administrationen kanske kan outsourcas på andra sätt än vad som blir fallet med en stor central enhet. Huruvida det ska vara tre, fyra eller rent av två AP-fonder har jag inga starka synpunkter på. Om det skulle visa sig att kapitalet minskar kanske man ska minska antalet fonder. Men själv förordar jag flera självständiga fonder. Det är av konkurrensskäl, för att minska risken för skadlig påverkan från intressegrupper och för att diversifiering även på den högsta beslutsnivån är klokt. : Fru ordförande! Låt mig börja med att tacka finansutskottet och socialförsäkringsutskottet för inbjudan. Låt mig också tacka utredaren för ett bra jobb. Det är en utredning som gjorts på , och det är en utredning som väldigt tydligt tar ställning och driver en åsikt. Mina synpunkter tar sin grund i det jobb jag har, nämligen som börschef och ansvarig för Nordisk fixed income i globalt. Låt mig först slå fast att den finansiella marknaden är viktig för tillväxt. Och jag tror att de orden sägs alltför sällan, för när börsen alltmer kritiseras för att ha blivit en plats för kortsiktig aktiehandel måste man påminna sig om dess roll som kapitalkälla. välstånd hänger intimt ihop med våra framstående företags framväxt , , , MTG med flera. Listan kan göras lång och är unik för ett land av vår storlek. En gemensam nämnare för dessa bolag är att börsen har varit en nödvändig förutsättning för deras tillväxt. riskerar alltför många bolag att bli sålda i industriella transaktioner i stället för att byggas till självständiga bolag. Det mest populära sättet att göra exit för riskkapitalbolag är så kallade trade sales. var det en börsnotering. Jag tror att denna utveckling riskerar att leda till att vi bygger färre nya stora bolag. Tänk på vad som hade hänt om till exempel eller hade köpt LM ! I en amerikansk studie framkommer att av alla jobb som har skapats i det privata näringslivet i har skapats efter en börsnotering. Men för att börsen ska fungera krävs både kortsiktiga och långsiktiga investerare. AP-fonderna har varit en långsiktig ägargrupp och har dessutom drivit en långsiktig ägaragenda. Det tror jag har varit bra för aktiehandeln och för och de svenska bolagen. blåser andra vindar. I utredningen står det: Ur diversifieringssynpunkt skulle det kunna argumenteras att förvaltningen av buffertkapitalet skulle undvika exponering mot svensk tillväxt vilket betyder en mindre exponering mot den svenska noterade och onoterade aktiemarknaden. Man skulle till och med kunna argumentera att AP-fonderna inte ska satsa en enda krona i utan att allt ska ske i utlandet. Om syftet med dessa fonder endast är att på ett så kostnadseffektivt sätt som möjligt maximera avkastningen med hänsyn till den accepterade risken kan jag förstå det. Men jag tror inte att det är fullt så enkelt, därför att buffertfonderna är en vital del av den svenska finansmarknaden och verkar långsiktigt till förmån för svenska bolag. Utredningen har också föreslagit att fonderna slås ihop till tre fonder, men argumenterar ganska tydligt för att AP-fonderna egentligen bör ersättas med en enda stor fond. Jag tycker att vi bör vara försiktiga med att ta ett steg i den riktningen av flera anledningar. Skapandet av en stor fond riskerar att leda till en likriktning i investeringarna men också till en oönskad maktkoncentration till en liten grupp. I , som har färre stora fonder, har det blivit svårare att genomföra en börsnotering när antalet fonder har minskat, eftersom bolaget som söker notering är beroende av några få fonder som ska bestämma. Med fler fonder och mindre koncentrerad makt är det lättare att få större investerare intresserade. Med en fond eller ett system där Pensionsreservstyrelsen har ett stort inflytande över vilka placeringsbeslut de underliggande fonderna fattar vore ett mycket tänkbart scenario att dessa personer skulle komma fram till att svensk finansmarknad är alldeles för liten. Den utgjorde av alla nominella svenska statsobligationer eller av alla reala svenska statsobligationer eller 1 av alla statsskuldsväxlar eller av alla svenska bostadsobligationer eller av alla svenska företagsobligationer eller av alla aktier noterade på OMX . Enligt min mening kan styrelsen bara dra en enda slutsats av detta, nämligen att minska aktiviteten på den svenska finansmarknaden. Det kommer att ske genom minskade innehav och minskad handelsaktivitet eftersom man tvingas att bli mer indexnära. Det finns exempel på vad som händer när långsiktigt sparande allokeras om påtagligt.