bet · GZ01FiU44 · 2012-05-16 00:00:00 — Jag hoppas att vi alla har lärt oss en läxa och inte glömmer bort det.Det är verkligen välbehövligt att gjort granskningen och utvärderingen av Stabilitetsfonden. Det är en viktig del i regleringen och stävjandet av risktagandet på den finansiella marknaden. Tillskapandet av fonden är en del i att politiken åter stiger fram och tar ansvar, intar en nödvändig position och ställer upp regelverk för den fria finansiella marknaden.Det är ett bra betänkande där politiken sätter klackarna i backen. Det är den finansiella sektorn som ska svara och ta ansvar för sina risker, inte vårt land och våra skattebetalare. Det slås tydligt fast i betänkandet. Jag vill passa på att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet.Beslutet om inrättandet togs i kammaren i en oerhört turbulent tid. Politiken var tvungen att agera snabbt och resolut när den fria marknaden, snällt uttryckt, hade slarvat. Det snabba agerandet var nödvändigt, och det blev kanske inte alltid så perfekt. Därför är det nödvändigt att korrigera, och därför är det bra att frågan är uppe till diskussion i kammaren.Det blev nödvändigt att komplettera. fick vidta många åtgärder för att behålla en finansiell stabilitet. Man anslog 15 miljarder. Vi hade en extrem oro inom den finansiella sektorn, och i det skedet var det absolut nödvändigt att vidta åtgärderna.Beträffande fondens mål och återbetalning av medel finns en del att säga. visar i sina beräkningar att om man räknar att Stabilitetsfonden uppgår till av bnp skulle skattebetalarna svara för och den finansiella sektorn för - detta utifrån att vi har de inledande medlen på 15 miljarder och den så kallade Nordeaaffären som beräknas vara värd 11 miljarder. Det var inte tanken när fonden inrättades. Det är viktigt att det blir en återbetalning av medlen, men den kan inte, enligt vår uppfattning, påbörjas nu eftersom det fortfarande råder stor oro i den finansiella sektorn.Finanskriskommittén har fått ett uppdrag att utreda målformuleringen. Nuvarande koppling till en procentsats i förhållande till bnp speglar inte risken på ett bra sätt, som också tidigare talare har varit inne på. Det behövs också en riskdifferentiering av avgifterna. Det utreds också av , och det finns all anledning att avvakta utredningen innan vi tar definitiv ställning i den frågan.En annan viktig fråga är hur fondens medel placeras. finns inte medlen i en reell fond. De kan faktiskt nyttjas för statens löpande utgifter, för skattesänkningar eller för amorteringar på statsskulden. Om en kris uppkommer - vilket vi givetvis inte önskar - måste man ut och låna på marknaden. I ett sådant skede, när det är kris, är det dyrt att låna. Därför är inte upplägget riktigt bra, och det är viktigt att har fått uppdraget att se över även den delen.I betänkandet utreds en eventuell samordning med den så kallade insättningsgarantin, som uppgår till . Regeringen ska få uppdraget att utreda ett samgående. Det tycker vi är bra. Det skulle ytterligare effektivisera en eventuell framtida krishantering.Fru talman! Jag vill än en gång understryka, tydligt och klart, att det är kreditinstituten som ska stå för finansieringen av Stabilitetsfonden och statens kostnader för stöd vid en finanskris, inte skattebetalarna. Detta betänkande handlar om om Stabilitetsfonden. Rapporten lämnades i höstas.Under finanskrisen antog den så kallade bankstödslagen, som gav möjlighet för staten att ge stöd till kreditinstitut. I och med detta inrättades också Stabilitetsfonden för att kreditinstituten själva skulle finansiera kostnaderna för olika stödåtgärder. Det är utformningen av denna fond som har granskats för att kunna bedöma om målen med fonden kan uppnås och om fonden används på rätt sätt.Rapporten har lämnats till regeringen, och regeringen har lämnat en skrivelse till med regeringens syn på rapporten. Även synpunkter finns redovisade.Rapporten bygger på fyra frågeställningar. Är fonden ett effektivt verktyg? Stärks statens finansiella ställning? Finansieras kostnaderna för en finanskris huvudsakligen av banksektorn? Var det korrekt att använda Stabilitetsfonden för att finansiera statens deltagande i Nordeas nyemission 2009?Jag har inte för avsikt att i detalj gå in i dessa frågeställningar, bara att kort reflektera över dem. I funderingarna över den första frågan, om fonden är tillräckligt effektiv, resoneras en del om målnivån, det vill säga 2 ½ procent av bnp. Det är en intressant fråga som jag tycker att det finns all anledning att vidare diskutera, både målnivån i sig och till vad målnivån ska relateras. ska påpekas att just denna fråga har i uppdrag att utreda.Placeringen av fondens medel diskuteras också. En kort kommentar till detta är att det finns olika strategier där ingen strategi tydligt kan föredras framför den andra. En av frågeställningarna, som också berör placeringsstrategin, är om Stabilitetsfonden stärker statens finansiella ställning.Vi vet alla vilka stora kostnader en finanskris kan åsamka en stats finanser. Det har vi sett exempel på. Jag skulle dessutom vilja påstå att enbart uppbyggda stora risker inom finanssektorn kan få konsekvenser för en stats finanser, inte minst då uppenbara obalanser inom finanssektorn direkt kan drabba kreditvärdigheten på statsobligationer. Här har naturligtvis både målnivå och placeringsstrategi betydelse. Utöver detta är det också viktigt att kreditinstituten på ett tydligt sätt bär kostnaderna för risken i en större utsträckning och att incitamenten finns för lägre risktagande. En starkare koppling mellan kreditinstitutens riskbeteende och kostnaderna för eventuella fallissemang är önskvärd och gynnar stabiliteten.Det samlade åtagandet och den samlade riskbilden har betydelse för statens finansiella ställning. Statens åtagande och risk minskar i takt med att fondens medel ökar och flyttas i samma takt över till kreditinstituten. Det är i grunden bra.Det här för in på den tredje frågeställningen, huruvida kostnaderna i huvudsak finansieras av banksektorn eller inte. Jag tror att vi alla är överens om att finanssektorn ska bära sina egna kostnader för de stödåtgärder som kan komma i fråga vid en finanskris. Det är hela syftet med Stabilitetsfonden. Kan dessutom Stabilitetsfonden utformas med differentierade avgifter för olika risktagande får det en hämmande effekt på överdrivet risktagande. Incitamenten skapas för lägre risktagande, och risken för en ny finanskris kan möjligen minska. Det tror jag skulle vara bra, men det ligger också som ett uppdrag för att utreda.Medlen från staten tillfördes , vilket föranledde ett agerande för att stärka förtroendet för fonden. Jag tror att det har varit bra, och det har sannolikt gynnat både staten och den svenska finansmarknaden. Följaktligen har detta också gynnat konsumenter och företag, det vill säga oss. Vi kan vara överens om det.Jag tror att det är få i denna kammare som skulle säga att turbulensen på finansmarknaden är över eller att någon skulle drista sig till att över huvud taget blåsa faran över. Det är anledningen till att ett tillbakadragande av dessa medel skulle vara oansvarigt och sända helt felaktiga signaler. Det är en farlig väg som kan få konsekvenser för förtroendet för det svenska finanssystemet. Det kan i förlängningen naturligtvis drabba de svenska skattebetalarna.Fru talman! Låt mig nämna den sista av de frågeställningar i huvudsak tar upp. Den handlar om fondens användande för deltagande i Nordeas nyemission. Där menar att det inte är helt klart om förordningen om kapitaltillskott till solventa banker ryms inom lagen om statligt stöd till kreditinstitut.Regeringen och Riksgälden är av en annan uppfattning. I detta anförs från regeringen att förhållandena var så allvarliga att det inte bedömdes som osannolikt att även andra banker skulle behöva stödåtgärder. Det hade varit fel att behandla Nordea på annat sätt än vad man hade avsett att göra med övriga kreditinstitut i detta läge.Fru talman! kan tilläggas och understrykas vikten av att man noga granskar och utvärderar de olika åtgärder som vidtagits under finanskrisen. Därför är detta en viktig rapport och ett välkommet tillskott i diskussionen om dessa frågor. Med detta föreslår jag att regeringens skrivelse 2011/12:71 läggs till handlingarna. Jag börjar med att yrka bifall till reservation 2.Sedan den ekonomiska krisen råder det väl närmast konsensus i om att kreditinstituten ska bära sina egna risker och att man måste jobba preventivt med detta. Diskussionen har återaktualiserats efter finanskrisen . Som en konsekvens inrättade man bland annat en stabilitetsfond som en krockkudde för bankerna. Men det var också en krockkudde som skulle finansieras av bankerna. Den var uttryckligen konstruerad på det sättet.Trots detta dröjde det inte länge förrän samtliga övriga sju partier här inne - alldeles oavsett vad och försöker ge sken av - var med om att skjuta till av skattebetalarnas medel till fonden. Till detta har sedan tillkommit ytterligare många miljarder som har överförts i tillgångar genom emissionsrätter i Nordea med mera.Sammanlagt består fonden av av skattebetalarnas pengar, vilket utgör i princip hela fondens samlade värde - detta som de fyra storbankerna för det senaste helåret har gjort en vinst på tillsammans . Ändå ska de alltså finansiera Stabilitetsfonden med av balansomslutningen medan skattebetalarna får stå för kanske 35 eller 38 miljarder - för att gissa på en dagsfärsk siffra - av fondens värde. Detta är såklart helt orimligt.Alliansen gillar - eller har i alla fall gillat - att använda hårda ord mot bankerna. Men det stannar egentligen uteslutande vid just hårda ord. I praktiken agerar man återigen här i bankernas intresse. menar att det inte finns någon rimlighet i något annat än att vi börjar återta dessa medel. Självfallet kan vi inte ta allt på en gång; vi kan inte urholka förtroendet för fonden. Men vi måste börja återta skattebetalarnas medel från fonden och låta bankerna själva finansiera sin egen verksamhet och de risker de tar i sin verksamhet.