bet · GZ01JuU14 · 2012-02-02 00:00:00 — 2011/12:JuU14 Våldsbrott och brottsoffer I betänkandet behandlas ett trettiotal motionsyrkanden från den allmänna motionstiden . De behandlade yrkandena rör våldsbrott och brottsoffer och tar bl.a. upp frågor om målsägandebiträden, mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och behandling av män som döms för sexualbrott. Av dessa yrkanden behandlas 19 förenklat eftersom samma eller i huvudsak samma frågor har behandlats av tidigare . Utskottet föreslår ett tillkännagivande om att regeringen ska återkomma till med ett lagförslag som innefattar att rekvisitet påtaglig risk i bestämmelsen om kontaktförbud avseende gemensam bostad bör utgå. Utskottet avstyrker övriga motionsyrkanden, främst med hänvisning till pågående berednings- och utredningsarbete. I betänkandet finns sex reservationer (S, MP, SD och V) och fyra särskilda yttranden (S, M, MP, FP, C, V och KD). Utskottets förslag till riksdagsbeslut avslår motionerna 2011/12:Ju279 och 2011/12:Ju370. Ofödda barns status som brottsoffer avslår motion 2011/12:Ju409. Reservation 1 (SD) avslår motion 2011/12:Ju359 yrkande 30. Reservation 2 (S, V) avslår motion 2011/12:Ju395. avslår motion 2011/12:Ju310. avslår motion 2011/12:Ju328. Reservation 3 (S, MP, V) Ökad kunskap om hedersvåld avslår motion 2011/12:Ju359 yrkande 65. Reservation 4 (S, V) Handlingsplan mot hedersvåld och förtryck avslår motion 2011/12:A378 yrkande 2. Behandling av sexualbrottsdömda män avslår motion 2011/12:Ju359 yrkande 35. Reservation 5 (S, MP, V) Utvärdering av kontaktförbud i kombination med elektronisk övervakning avslår motion 2011/12:Ju336 yrkande 2. Kontaktförbud avseende gemensam bostad tillkännager för regeringen som sin mening vad utskottet anför om att regeringen bör återkomma till med ett lagförslag som innebär att rekvisitet "påtaglig risk" i 1 a § lagen (1988:688) om kontaktförbud utgår. Därmed bifaller motion 2011/12:Ju359 yrkande 29. avslår motion 2011/12:So352 yrkande 3. Reservation 6 (S, MP, V) Motioner som bereds förenklat avslår de motionsyrkanden som finns upptagna under denna punkt i utskottets förteckning över avstyrkta motionsyrkanden. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (C), (M), (S), i (M), (S), (M), (S), (FP), (S), Arhe Hamednaca (S), (M), (KD), (SD), (S), (M), (MP) och (V). I betänkandet behandlas ett trettiotal motionsyrkanden från den allmänna motionstiden . De behandlade yrkandena rör våldsbrott och brottsoffer och tar bl.a. upp frågor om målsägandebiträde och skadestånd. Av dessa yrkanden behandlas 19 förenklat eftersom samma eller i huvudsak samma frågor har behandlats av tidigare . Dessa yrkanden återfinns i bilaga 2. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om en utredning om stöd till misshandlade kvinnor, barn och unga, förbättrade rutiner vid polisanmälan när barn bevittnat våld i hemmet och ofödda barns status som brottsoffer. Jämför reservation 1 (SD). I motion Ju370 (KD) efterfrågas en utredning av hur misshandlade kvinnor, barn och unga ska kunna erbjudas stöd för att våga anmäla brott. I motion Ju279 (M) efterfrågas förbättrade rutiner vid polisanmälan när det gäller barn som bevittnat våld i hemmet. Motionären påpekar vikten av att polisen verkligen anmäler till när barn har bevittnat våld i hemmet. I motion Ju409 (SD) begärs att ofödda barn som mot moderns vilja utsätts för våld ska ges status som brottsoffer. Enligt 3 kap. 5 § döms den som tillfogar en annan person kroppsskada, sjukdom eller smärta eller försätter honom eller henne i vanmakt eller något annat sådant tillstånd, för misshandel till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Är brottet grovt döms för grov misshandel till fängelse i lägst ett och högst (6 §). När man bedömer om brottet är grovt ska man särskilt beakta om gärningen var livsfarlig eller om gärningsmannen har tillfogat en svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom eller annars visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Är brottet att anse som synnerligen grovt, döms dock till fängelse i lägst fyra och högst . När man bedömer om brottet är synnerligen grovt ska man särskilt beakta om kroppsskadan är bestående eller om gärningen har orsakat synnerligt lidande eller om gärningsmannen har visat synnerlig hänsynslöshet. Vidare ska som försvårande omständigheter vid bedömningen av en gärnings straffvärdet särskilt beaktas bl.a. om den tilltalade visat stor hänsynslöshet (29 kap. 2 § 2 ). I budgetpropositionen (prop. 2011/12:1 utg.omr. 4 s. 16) anför regeringen att rättsväsendets myndigheter ska ha ett tydligt brottsofferperspektiv. Brottsoffer ska genomgående bemötas med medkännande och professionalism. De ska vidare få relevant information om sina rättigheter och vägledning om var de kan få hjälp, stöd och skydd. Vidare anför regeringen att polisen har ett särskilt ansvar för att genomgående utveckla tydliga rutiner för att säkerställa att de som drabbats får sådan information. Regeringen framhåller vidare (s. 31) att det är av central betydelse att brottsoffer känner sådant förtroende för rättsväsendet att de anmäler att de har utsatts för brott. Varje brottsoffer ska få ett gott bemötande och adekvat information genom hela rättskedjan. Som exempel på en informationskälla som kan underlätta för vittnen och brottsoffer nämner regeringen den webbaserade Rättegångsskolan som lanserade 2008. Vidare pekar regeringen på vikten av god kunskap och återkommande utbildning om brottsoffers reaktioner och utsatta situation, liksom på att bemötandet av brottsoffer bör anpassas till deras individuella förutsättningar. Av budgetpropositionen (prop. 2011/12:1 utg.omr. 9 s. 181 f.) framgår vidare att regeringen genomfört en omfattande satsning på område för att stärka stödet till våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnar våld samt för att stödja utvecklingen av insatser riktade till våldsutövare. I 14 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) finns bestämmelser om skyldigheten att anmäla till socialnämnden att ett barn kan behöva nämndens skydd. Av 3 § andra stycket polislagen (1984:387) framgår att denna skyldighet även omfattar polisen. Av regleringsbrev framgår att myndigheten ska redovisa vilka åtgärder som vidtagits för att vidareutveckla åklagarnas kompetens i frågor som rör kontakten med brottsoffer. I regleringsbrev anges att ska redovisa vilka åtgärder som har vidtagits inom polisen för att vidareutveckla och följa upp brottsofferarbetet dels inom polisorganisationen, dels i samverkan med andra myndigheter och organisationer. Av regleringsbrevet framgår vidare att ska följa upp och redovisa resultatet av de åtgärder som vidtas gällande bemötandet av brottsoffer. Redovisningen ska särskilt fokusera på åtgärder som vidtas i syfte att förbättra informationen till brottsoffer och öka deras möjlighet att få sina skadeståndskrav tillgodosedda. Redovisningen ska lämnas . Enligt regleringsbrev för ska myndigheten vägleda i arbetet med brottsoffer som är i behov av stöd och hjälp. Myndigheten ska ta fram kunskapsstöd för tillämpningen av socialtjänstlagen vid bedömningar av insatsbehov för den som utsatts för brott och dennes närstående. Vuxna och barn som lever med skyddade personuppgifter ska särskilt uppmärksammas. I uppdraget ingår att definiera god kvalitet i insatser för brottsoffer och att sprida och målgruppsanpassa den kunskap som tas fram. Myndigheten ska samråda med andra berörda myndigheter, t.ex. och . Uppdraget ska redovisas . Regeringen beslutade i 2011 att ge i uppdrag att genomföra en informationskampanj om brott i nära relationer, inklusive hedersrelaterat våld och förtryck. Syftet med kampanjen, som är en fortsättning och vidareutveckling av den kampanj, Kom till oss, som polisen genomförde 2009, är att uppmärksamma brott i nära relationer och uppmuntra att brotten polisanmäls. Regeringen gav i uppdrag att genomföra utbildningsinsatser för att barn som har bevittnat våld och andra övergrepp i nära relationer i högre grad ska synliggöras i förundersökningar om sådana brott och därmed förbättra dessa barns möjligheter att få brottsskadeersättning samt annat stöd och skydd. Utbildningsinsatserna ska riktas till personal vid främst länspolismyndigheterna och . Uppdraget ingår i regeringens arbete för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer. Utskottet föreslog i betänkande 2010/11:JuU1 (s. 11) ett tillkännagivande om att regeringen skulle återkomma till med en redovisning av de åtgärder som genomförs med anledning av det arbete som pågår för att förbättra informationen till brottsoffer. biföll utskottets förslag (rskr. 2010/11:101). Enligt uppgift från är en första redovisning planerad till 2013, när redogjort för ett uppdrag som lämnades i regleringsbrevet . En andra redovisning till är planerad till 2014 när redogjort för ett uppdrag som lämnades i regleringsbrevet om att följa upp och redovisa resultatet av de åtgärder som vidtas när det gäller bemötandet av brottsoffer. Frågan om utökat skydd för gravida kvinnor och deras barn har tidigare behandlats i betänkande 2009/10:JuU7 (s. 19 f.). Utskottet som avstyrkte ett motionsyrkande med denna innebörd anförde då bl.a. att som försvårande omständigheter vid bedömningen av en gärnings straffvärde särskilt ska beaktas bl.a. om den tilltalade visat särskild hänsynslöshet (29 kap. 2 § 2 ). Utskottet pekade vidare på att departementschefen i samband med att bestämmelsen om grov misshandel tillkom bl.a. uttalat att med uttrycket synnerlig hänsynslöshet eller råhet åsyftas bl.a. våldshandlingar som riktar sig mot ett försvarslöst offer som t.ex. en gravid kvinna (prop. B 90). Rekvisitet att gärningsmannen ska ha visat synnerlig hänsynslöshet eller råhet ändrades därefter till att denne ska ha visat särskild hänsynslöshet eller råhet, i syfte att fler gärningar ska bedömas som grov misshandel (prop. 1987/88:14, bet. 1987/88:JuU16, rskr. 1987/88:84). Utskottet ansåg att gällande bestämmelser om bl.a. grov misshandel gav domstolarna tillräckligt utrymme för att vid bedömningen av en gärnings straffvärde beakta den omständigheten att gärningen riktat sig mot en gravid kvinna. 2009/10:147, bet. 2009/10:JuU32, rskr. 2009/10:272) höjdes straffen generellt för allvarliga våldsbrott genom att det vid bedömningen av straffvärdet särskilt ska beaktas om gärningen inneburit ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till person (29 kap. 1 § 2 ). Vidare höjdes straffnivån för grov misshandel (3 kap. 6 § ) genom att straffskalan delades upp i två, en för grov misshandel (ett till fängelse) och en för synnerligen grov misshandel (fyra till fängelse). Dessutom ändrades bestämmelsen i 29 kap. 2 § 2 på så sätt att rekvisitet särskild hänsynslöshet ändrades till stor hänsynslöshet. Utskottet noterar att ett omfattande arbete pågår för att brottsoffer ska ges ett gott bemötande som innefattar stöd och information så att de vågar anmäla att de utsatts för brott. Detta arbete, som bl.a. har sin grund i ett tillkännagivande från , omfattar t.ex. ett uppdrag till att redovisa vilka åtgärder som har vidtagits inom polisen för att vidareutveckla och följa upp brottsofferarbetet dels inom polisorganisationen, dels i samverkan med andra myndigheter och organisationer. Mot denna bakgrund anser utskottet att motion Ju370 (KD) får anses åtminstone delvis tillgodosedd. Motionen bör därför avslås. I motion Ju279 (M) påtalas vikten av att polisen anmäler till när barn bevittnat våld i hemmet. Polisen är enligt ovan angivna bestämmelser i socialtjänstlagen och polislagen skyldig att anmäla till socialnämnden när ett barn behöver nämndens skydd. Dessutom pågår arbete på såväl område för att stärka stödet till våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnar våld, som på rättsväsendets område för att synliggöra barn som bevittnat våld och övergrepp i nära relationer. Mot denna bakgrund anser utskottet inte att något tillkännagivande är nödvändigt med anledning av motionen. Motionen bör avslås. I motion Ju409 (SD) föreslås att ofödda barn ska ges status som brottsoffer. Utskottet, som konstaterar att såväl bestämmelserna om grov misshandel som bestämmelserna om försvårande omständigheter ändrats i skärpande riktning, är inte berett att ställa sig bakom detta krav. Enligt utskottet ger gällande bestämmelser domstolarna tillräckligt utrymme för att vid bedömningen av en gärnings straffvärde beakta den omständigheten att gärningen riktat sig mot en gravid kvinna. Motionen bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om tidpunkten för förordnade av målsägandebiträde. Jämför reservation 2 (S, V). I motion Ju359 (S) yrkande 30 anförs att målsägandebiträden ska komma in tidigare i processen och att målsäganden bör ha rätt till ett biträde redan när brottsanmälan sker. Enligt motionärerna betyder det stöd och den hjälp ett målsägandebiträde kan ge mycket för den som utsatts för våld eller sexualiserat våld och ofta befinner sig i en traumatiserad situation. Enligt 1 § första stycket lagen (1988:609) om målsägandebiträde ska, när förundersökning inletts, målsägandebiträde förordnas i mål om sexualbrott enligt 6 kap. , om det inte är uppenbart att målsäganden saknar behov av sådant biträde. Målsägandebiträde ska vidare förordnas i mål om brott mot liv eller hälsa enligt 3 kap. eller om brott mot frihet och frid enligt 4 kap. , på vilket fängelse kan följa, eller vid rån enligt 8 kap. 5 eller 6 § eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, om det med hänsyn till målsägandens personliga relation till den misstänkte eller andra omständigheter kan antas att målsäganden har behov av sådant biträde. Slutligen ska målsägandebiträde förordnas i mål om andra brott på vilka fängelse kan följa, om det med hänsyn till målsägandens personliga förhållanden och övriga omständigheter kan antas att målsäganden har ett särskilt starkt behov av sådant biträde. Av 2 § samma lag framgår att målsägandebiträde inte får förordnas sedan åklagaren har beslutat att allmänt åtal inte ska väckas eller att sådant åtal ska läggas ned. Utredningen om målsägandebiträde presenterade sitt betänkande Målsägandebiträdet Ett aktivt stöd i rättsprocessen (SOU 2007:6) . Utredningen har haft uppdraget att se över tillämpningsområdet för lagen om målsägandebiträde och att studera hur lagen används i förhållande till dess intentioner. Som en del i uppdraget har ingått att tydliggöra målsägandebiträdets roll och arbetsuppgifter, dels i förhållande till målsägandens behov, dels i förhållande till andra aktörer i rättsväsendet. Utredningen lämnar en rad förslag till förbättringar. Bland annat framhåller utredningen att en avsikt med lagstiftningen om målsägandebiträde var att ge målsägande med störst behov av stöd ett juridiskt biträde i rättsprocessen. Utredningen har identifierat två grupper med särskilt stort behov av stöd och hjälp. Dessa är sexualbrottsoffer och barn. I fråga om målsägande som utsatts för sexuella övergrepp har brister i tillämpningen av lagstiftningen konstaterats. Utredningen föreslår därför bl.a. en ändring i lagen om målsägandebiträde med innebörden att målsägande vid sexualbrott ska få en obligatorisk rätt till målsägandebiträde vid samtliga brottskategorier i 6 kap. utom sexuellt ofredande. Således ska det vid sexualbrotten inte vara nödvändigt att bedöma om en målsägande saknar behov av målsägandebiträde. Endast i ärenden där brottet rubriceras som sexuellt ofredande finns det enligt utredningen utrymme för en prövning av målsägandens behov av målsägandebiträde. Målsägandens eget val är emellertid avgörande för om målsägandebiträde ska förordnas. Utredningen menar att det är viktigt att målsäganden tidigt blir underrättad om möjligheten att bli företrädd av ett målsägandebiträde så att ett målsägandebiträde kan förordnas när förundersökningen inleds eller i vart fall i ett tidigt skede av förundersökningen. Utredningen föreslår därför en precisering av 13 a § förundersökningskungörelsen genom vilken det ska framgå att informationen om målsägandebiträde ska ges i samband med polisanmälan. Utredningen pekar på (s. 150) att det av propositionen som ligger till grund för lagen om målsägandebiträde (prop. 1987/88:107 s. 29) framgår att det finns en möjlighet för målsägandebiträdet att i undantagsfall utföra arbete redan från det att anmälan tagits upp och att få ersättning för arbete som utförs innan förordnandet meddelats. Betänkandet bereds inom . Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av brottmålsprocessen i syfte att överväga åtgärder för att skapa ett mer ändamålsenligt brottmålsförfarande (dir. 2010:78). I utredarens uppgifter ingår att analysera vissa frågor om bl.a. målsägandebiträdenas roll att bistå målsägande med att föra talan om enskilt anspråk. I direktivet anges det även att målsäganden i många fall framför allt har behov av personligt stöd och då på ett tidigare stadium. Utredaren ska analysera vilket behov av personligt stöd som målsäganden i olika situationer kan ha och överväga hur detta behov bäst kan tillgodoses. Utredaren ska i det sammanhanget överväga om institutet stödperson kan utvecklas så att målsäganden tidigt i processen får ett mer effektivt personligt stöd. Utredningsarbetet ska ta sikte på att samma person ska kunna ge ett sådant stöd åt målsäganden under hela förfarandet, alltså även vid en huvudförhandling. Det behov av stöd och hjälp som barn och ungdomar samt kvinnor som har varit utsatta för våld i nära relationer eller sexuella övergrepp har i egenskap av målsägande ska särskilt beaktas. Utredaren ska även analysera vilka konsekvenser förändringar av bistånd och stöd till målsägande skulle få för utformningen av reglerna om målsägandebiträde. I det sammanhanget ska de ekonomiska konsekvenserna särskilt beaktas. Uppdraget ska redovisas . Av 23 kap. 10 § framgår att alla som förhörs under en förundersökning, dvs. även en målsägande, ska ha rätt att ha ett biträde närvarande vid förhöret, om det kan ske utan men för utredningen (prop. 2007/08:47, bet. 2007/08:JuU11, rskr. 2007/08:131). om att målsägandebiträden behövs i ett tidigt stadium av processen behandlades av utskottet i betänkande 2010/11:JuU11 (s. 16 f.). Utskottet avstyrkte det aktuella motionsyrkandet med hänvisning till att regeringen tillsatt en särskild utredare med uppdrag att göra en översyn av brottmålsprocessen (dir. 2010:78). Utskottet pekade på att det i uppdraget ingår bl.a. att analysera vilket behov av personligt stöd som målsäganden i olika situationer kan ha och överväga hur detta behov bäst kan tillgodoses. Utredaren ska vidare i det sammanhanget överväga om institutet stödperson kan utvecklas så att målsäganden tidigt i processen får ett mer effektivt personligt stöd. Utskottet konstaterar, som redovisats ovan, att en särskild utredare givits i uppdrag att göra en översyn av brottmålsprocessen och därvid bl.a. analysera vilket behov av personligt stöd som målsäganden kan ha i olika situationer samt överväga om institutet stödperson kan utvecklas så att målsäganden tidigt i processen får ett mer effektivt personligt stöd. Utskottet vidhåller att beredningen av denna fråga inte bör föregripas. Inte heller bör beredningen av förslagen i betänkandet Målsägandebiträdet Ett aktivt stöd i rättsprocessen (SOU 2007:6) föregripas. Motion Ju359 (S) yrkande 30 bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om alternativ till brottsskadeersättning. I motion Ju395 (M) yrkas, som det får förstås, att de arbetsskador som poliser råkar ut för i sin yrkesutövning ska undantas från brottsskadelagens tillämpningsområde och i stället ersättas genom en arbetsskadeförsäkring. En sådan försäkring skulle enligt motionären såväl minska trycket på som leda till förbättringar för de poliser som i sitt vardagliga arbete riskerar att utsättas för hot och andra kränkningar. Frågan om huruvida brottsskador som uppkommit i arbetet skulle undantas från brottsskadelagens tillämpningsområde behandlades av regeringen i propositionen Ändringar i brottsskadelagen (1998/99:41). Utskottet delade i det av godkända betänkandet Ändringar i brottsskadelagen (1998/99:JuU20) regeringens bedömning att brottsskador som uppkommit i arbetet tills vidare inte skulle undantas från brottsskadelagens tillämpningsområde. Frågan har därefter behandlats av utskottet i betänkande 2003/04:JuU1 (s. 112). Utskottet fann då att det inte såg anledning att förespråka att arbetsskador skulle undantas från brottsskadelagen. Från har inhämtats att departementet följer utvecklingen av frågan, vilket bl.a. innefattar den utveckling som sker av praxis. I direktiven till den utredning som ser över brottsskadelagen (dir. 2010:84) anges uttryckligen att frågan inte ska utredas i sammanhanget. Utskottet är inte berett att föreslå att ta något initiativ med anledning av yrkandet i motion Ju395 (M) om huruvida skador som poliser råkar ut för i sin yrkesutövning ska undantas från brottsskadelagens tillämpningsområde. Motionen bör avslås. Övergripande frågor om mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck Utskottets förslag i korthet avslår motioner om hot- och riskbedömningar i samband med polisanmälningar, handlingsplan mot hatbrott, ökad kunskap om hedersvåld samt nationell handlingsplan för att eliminera hedersrelaterat våld och förtryck. Jämför reservationerna 3 (S, MP, V) och 4 (S, V). I motion Ju310 (C) begärs att polisen ska göra hot- och riskbedömningar samt upprätta handlingsplaner när våld i nära relationer anmäls. I motion Ju328 (S) efterfrågas en handlingsplan mot hatbrott, nära kopplad till andra handlingsplaner som finns på området t.ex. hedersrelaterat våld, våld i nära relationer och mäns våld mot kvinnor. Enligt motionärerna ska vikten av det förebyggande arbetet och kopplingen mellan de olika brottsformerna poängteras i handlingsplanen. I motion Ju359 (S) yrkande 65 efterfrågas ökad kunskap om hedersvåld hos alla de myndigheter som arbetar med frågan. Polisen, som är en viktig myndighet i sammanhanget, bör utveckla och samordna sitt arbete mot hedersrelaterat våld. I motion A378 (SD) yrkande 2 efterfrågas en nationell handlingsplan för att eliminera hedersrelaterat våld och förtryck. Regeringen gav i Brottsförebyggande rådets regleringsbrev rådet i uppdrag att utvärdera handlingsplanen för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer (skr. 2007/08:39, bet. 2007/08:JuSoU1, rskr. 2007/08:167). lämnade en delrapport (Rapport 2010:4) och en slutredovisning av regeringsuppdraget (Rapport 2010:18). Av slutrapporten framgår bl.a. följande (s. 7 f.). Med handlingsplanen har regeringen på ett kraftfullt sätt satt fokus på mäns våld mot kvinnor och på hedersrelaterat våld och förtryck (HVF). När Brå nu summerar allt som gjorts inom ramen för planens åtgärder förstärks bilden från delrapporten; handlingsplanen har resulterat i en imponerande mängd aktiviteter. Planen har inom de flesta berörda professioner bidragit till en ökad medvetenhet om hur viktigt det är att arbeta med dessa frågor och en förhöjd kunskapsnivå, den har också lett till en bättre struktur för arbetet både inom och mellan myndigheter. Planen har också bidragit till att flera nya verksamheter startat och att befintliga utvecklats. Den har slutligen också inneburit att kunskaper om bra arbetsmetoder förmedlats och prövats i många olika sammanhang. anger vidare i sin rapport (2010:18 s. 21) att regeringens handlingsplan för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer bl.a. bidragit till en mer strukturerad hot- och riskbedömning inom polisen. anför dessutom i rapporten (s. 19) att när det gäller polisens arbete kan förbättringar i sättet att arbeta med kvinnor som anmält att de utsatts för våld mätas på flera olika sätt. Ett är att undersöka om de kvinnor som är i behov av skyddsåtgärder får sådan hjälp i större utsträckning .