bet · GZ01AU6 · 2012-03-06 00:00:00 — Inspektionen för socialförsäkringen har granskat ansökningar och har kommit fram till att av männen beviljades ersättning men av kvinnorna.Vi har också i reportaget De oförsäkrade som sändes i SVT sett alarmerande många fall där kvinnors arbetsskador inte godkänns. I programmet beskrivs tydligt vad som måste betecknas som en strukturell diskriminering i bedömningen av arbetsskador. Endast två av hundra inom vårdyrken får sina skador godkända som arbetsskador. En av tre byggnadsarbetare får sina skador godkända som arbetsskador. Det visar sig att i flera fall inte gjort individuella bedömningar. I fyra fall av tio har man inte heller gjort undersökningar av arbetsmiljön, och det saknas ofta uppgifter om skadliga faktorer i arbetet när det gäller vård- och omsorgsarbete.År 2002 gjordes en lagändring för att förbättra arbetsskadeförsäkringen och se till att den även omfattar skadorna inom vården. Det är ett politiskt ansvar att se till att människor får ersättning på lika villkor och att de garanteras likvärdiga bedömningar och likvärdiga kriterier.Miljöpartiet vill utreda huruvida socialförsäkringsministern har brustit i sitt ansvar för att garantera att arbetar i enlighet med de lagar som har beslutat och som ska styra verksamheten, och vi har därför gjort en KU-anmälan.Det här är arbetssituationen för kvinnor i . talar ofta om att kvinnor måste arbeta mer och längre, men han tar inget ansvar för hur de ska orka detta. I stället skuldbelägger han kvinnor som kanske inte orkar arbeta heltid eller som rent av uppmanas av sina arbetsgivare att gå ned i deltid på grund av ohälsa relaterad till arbetet.I samma anda drar regeringen ned på resurserna i välfärden, vården, omsorgen och skolan genom minskade intäkter på grund av sänkta skatter. Det gör att många kvinnor som arbetar inom välfärden får färre kolleger som arbetsbördan blir tyngre. tar inte ansvar för att vi får ett socialt hållbart samhälle och en socialt hållbar arbetsmarknad.I dag har vi en arbetsmarknad där vissa med fysiskt krävande yrken, såsom brandmän, får träna på arbetstid eftersom det krävs för att de ska kunna göra sitt jobb. För kvinnodominerade yrken med fysiskt krävande arbetsuppgifter, till exempel tunga lyft, gäller inte samma förmåner. Det leder till tidigare nämnda problematik.I regeringens skrivelse talas om jämställdhetsproblematik. Vad får det för konkret betydelse för alla dessa kvinnors arbetssituation ?Miljöpartiet vill se en arbetsmarknad med aktiva och förebyggande insatser mot ohälsa och arbetsskador. Jag har träffat sjuksköterskor som jobbar med just rehabilitering av personer som drabbas av ohälsa av olika slag. De betonar vikten av förebyggande arbete, men det handlar om ökade resurser, och där brister det . Kvinnors drivkraft att arbeta är minst lika stor som mäns, men det handlar om att ge dem samma förutsättningar och livsvillkor för att forma sina liv. Så ser det inte ut i dag.Självklart står bakom samtliga reservationer, men för tids vinnande yrkar vi bifall endast till reservation 2 om arbetsmiljöfrågor. Låt mig först konstatera att jämställdhetsarbetet i den här kammaren har gått bakåt . Då deltog förutom jag själv i en liknande debatt ytterligare en man. Jag kan nu konstatera att inga andra män är uppsatta på talarlistan, och jag uppmanar de män som finns här i kammaren och de som tittar på debatten i vårt intern-tv-system att komma ned till kammaren och delta i jämställdhetsdebatten. Det behövs.Det finns en anledning till att det ser ut så, att inga andra män är uppsatta på talarlistan, och det är att de andra partierna ser jämställdhetsarbetet som en kvinnofråga. Men jämställdhet är ingen kvinnofråga. Det är i allra högsta grad en fråga för män och om män.Det påstås vara mäns ovilja till jämställdhet mellan könen som ligger bakom problemet att män tar ut en mindre del av föräldraförsäkringen. Vissa av oss kanske har andra idéer om vad det beror på och också ifrågasätter om det är ett problem att familjer väljer själva.Det påstås vara män och manliga strukturer som hindrar kvinnor att ta plats i bolagsstyrelserna. Kanske är det så, men det kan också bero på kvinnors självval av utbildning, yrke och karriärvägar. Däremot är vi helt överens om delar av problemformuleringen. Jag tror att fler kvinnor i ledande positioner skulle vara bra för många företag och myndigheter. Några av de bästa chefer jag mött i min yrkeskarriär har varit just kvinnor.Män är i minoritet på våra högre utbildningar. Den obalans och den faktiska eller upplevda bristen på jämställdhet på den svenska arbetsmarknaden när det gäller karriärmöjligheter och löneutveckling kommer, inte minst av detta skäl, att i mångt och mycket med tiden självregleras. Vem vet, kanske står vi här och debatterar att män diskrimineras på den svenska arbetsmarknaden.Män har ett oerhört ansvar för att alltför många kvinnor blir psykiskt och fysiskt misshandlade i hemmet. Det är i huvudsak manliga strukturer som förnekar flickors och kvinnors självval när det gäller partner, utbildning, umgänge och övriga livsval. Det är inte bara de män som slår som måste förändra sitt beteende. Även vi andra män har ett ansvar för att komma till rätta med problemen. Av just dessa orsaker är det djupt olyckligt att så få män deltar i den här debatten i dag.Oavsett om det är en svensk man som på fyllan misshandlar sin fru , oavsett om det är unga pojkar som i skolan trakasserar och kränker unga flickor, oavsett om det är män och manliga strukturer som i hederns namn och i skydd av sitt ursprung och sin kultur kränker flickors och kvinnors mänskliga rättigheter och rätt till självval är det ett problem skapat av män, om män, och i lösningen måste män delta.I riksdag finns män av olika åldrar, män ur olika samhällsskikt, män med olika religiösa, kulturella och nationella ursprung - män med olika värderingar med sig från sin uppväxt. Många av dessa män sitter just nu och tittar på den här debatten antingen i kammaren eller genom intern-tv-systemet. Kom ned och delta i debatten!Fru talman! vill se ett jämställt samhälle där alla medborgare har samma rättigheter, skyldigheter och möjligheter till eget val av utbildning och arbete. Vi har kommit rätt långt när det gäller jämställdhetspolitiken. Den svenska arbetsmarknaden är relativt jämställd med små skillnader i lön mellan kvinnor och män. Förutsättningarna för såväl kvinnor som män är goda. Sysselsättningsgraden är visserligen högre för män än för kvinnor, men arbetslösheten är lägre för kvinnor än för män.Sverige har en arbetsmarknad där förutsättningarna för såväl kvinnor som män är goda. Den svenska arbetsmarknaden tycks också vara relativt jämlik när man tittar på löner. När lönerna mellan kvinnor och män korrigeras för faktorer som yrke, utbildning, ålder, sektor och arbetstid är differensen fem . Den löneskillnaden är oförklarad men inte nödvändigtvis osaklig och kan mycket väl ha samband med faktorer som inte finns med i modellen, såsom arbetsledaransvar, yrkeserfarenhet och annat.Det finns inga belägg för att diskriminering står för denna lönedifferens mellan kvinnor och män. Det går dock inte att utesluta att så är fallet, och skulle det vara så är det oacceptabelt. står bakom principen om lika lön för lika arbete. Osakliga löneskillnader kan aldrig accepteras.Det intressanta är framför allt att kvinnor i större utsträckning tycks välja utbildningar, och därmed yrken, som generellt sett ger lägre lön. har våra tekniska högskolor och handelshögskolor en överrepresentation av män medan andra utbildningar, till exempel lärarutbildningar och utbildningar inom vård och omsorg, har en överrepresentation av kvinnor. Vi har också en överrepresentation av män i bolagsstyrelserna, något som dock inte kan förklaras av diskriminering utan av de olika livsval kvinnor och män gör.Kvotering enbart på grund av kön vill vi ska vara förbjudet i all offentlig verksamhet. Kvotering innebär inte någon positiv särbehandling, som vissa av dess förespråkare vill göra gällande. Tvärtom innebär kvotering i samtliga fall att någon annan diskrimineras. Inte minst har skattebetalarna rätt att kräva mest värde för pengarna. Det får man med rätt kvinna, eller man, på rätt plats. Det är också ett steg bort från en jämställd arbetsmarknad om den offentliga sektorn börjar anställa på grundval av kön och inte kompetens.Fru talman! tror inte på kortsiktiga lösningar inom jämställdhetsområdet, såsom jämställdhetsbonusen. Vi tror inte att jämställdhetspolitiken förbättras genom statliga pekpinnar som söker detaljstyra föräldrars uttag av föräldraförsäkringen. Det är diskriminering av de föräldrar som inte har ekonomiska eller andra möjligheter att dela på föräldraförsäkringen.Könsrelaterat våld är ett av de största jämställdhetspolitiska problemen. Begreppet "mäns våld mot kvinnor" är emellertid något snävt eftersom det dels finns ett våld mellan kvinnor och män, dels finns ett utbrett våld i samkönade relationer. Vi förespråkar därför en återgång till det tidigare begreppet "könsrelaterat våld". Likväl vill vi betona att könsrelaterat våld måste beläggas med högre straff än . Straffen ska skärpas, resurser ska tillföras och lagstiftningen ska utvidgas för att på ett tydligare sätt än beivra könsrelaterat våld. Regeringen har varit alltför passiv i frågan.Fru talman! Ungdomar har i allmänhet haft en sämre hälsoutveckling än övriga åldersgrupper, och det gäller i synnerhet unga kvinnor. Unga kvinnor känner sig mer stressade, äter mer antidepressiva medel och andra läkemedel. Den psykiska pressen på kvinnor utgör enligt oss sverigedemokrater ett allvarligt hot mot jämställdheten både i skolan och på arbetsmarknaden. Det görs inte tillräckligt åt arbetsmiljön i skolan, där landets flickor och kvinnor mår sämre . Regeringen bör därför presentera konkreta åtgärder för att komma till rätta med situationen.Jämställdhetspolitikens utmaningar är flera och situationen är svåranalyserad. Flickor har högre betyg än pojkar, kvinnor tar i större utsträckning än män gymnasieexamen, fler kvinnor än män studerar på högskolan, men kvinnor har genomgående sämre hälsa, inte minst på grund av ökad psykosocial ohälsa i skolan. Situationen med kvinnors verkliga eller upplevda ohälsa har inte analyserats i tillräcklig utsträckning, och därmed saknar vi nycklar till att lösa detta stora jämställdhetsrelaterade problem.I skrivelsen konstateras att i en fjärdedel av fallen där kvinnor utsatts för våld var förövaren en närstående. Det innebär att i av misshandelsfallen har misshandeln skett genom någon som inte är närstående, tvärtemot vad som ofta anges i medierna eller av andra politiker. Män utsätts dubbelt så ofta som kvinnor för misshandel, men kvinnor är dubbelt så ofta oroliga för att utsättas för just misshandel. Den upplevda otryggheten är starkt överrepresenterad bland kvinnor. Även om det faktiskt är så att män oftare drabbas av misshandel är otryggheten, verklig eller upplevd, ett stort problem som hindrar kvinnors fulla deltagande i samhällslivet.När det gäller offer för sexualbrott konstateras en överrepresentation om hela bland 16-24-åriga kvinnor jämfört med samtliga kvinnor. Siffrorna antyder också en kraftig ökning av sexualbrott mot kvinnor över tid.Vi sverigedemokrater efterlyser konkreta förslag för att bekämpa otrygghet, såväl självupplevd som verklig. görs alltför lite, om ens något, för att bekämpa problemen. Konkreta åtgärder bör presenteras av regeringen. Särskilt fokus bör ligga på sexualbrott mot framför allt unga kvinnor, där problemen är som mest akuta.Kvinnors ofrihet återspeglas framför allt när man tittar på förekomsten av hedersrelaterat våld och det faktum att många inte själva kan välja sin partner. Det är nu mördades, och ingenting har hänt. Debatten lyser med sin frånvaro. Regeringen borde presentera konkreta lagförslag som syftar till att förbättra situationen för människor som på grund av hederskultur till exempel inte kan välja sin partner.De unga tjejer som efter att ha gått ut nian riskerar att giftas bort mot sin vilja gick inte ens i skolan den dag då ansvarig minister lovade bot och bättring efter att mördats. En hel generation har offrats. Samma flickor gick i fjärde klass när regeringen presenterade sin Handlingsplan för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer, och ingenting har hänt. Elefanten mitt i rummet är gigantisk. Ingen av er vågar ta tag i de bakomliggande strukturerna.Låt mig därför vara extra tydlig. Hedersförtryck och hederskultur innebär brist på all heder. Där finns absolut ingen heder. Det är en skamkultur! Det är skamvåld!Jag kan också tyvärr konstatera att den politik ni andra partier producerat i den här kammaren i det här fallet i mångt och mycket är en skampolitik.Fru talman! Jag vill avsluta med att yrka bifall till reservationerna 1, 4, 7, 9 och 11. Jämställdhetspolitiken har en enorm sprängkraft. låter det som om alla är överens om att jämställdhet är ett mål att sträva efter, men finns det knappast något politikområde som väcker så oerhört mycket ilska och motstånd så fort denna ambition omvandlas i konkreta politiska förslag. Det tror jag att personer från alla partier har märkt.Det är inte så konstigt. Medan det är enkelt att instämma i att könsdiskriminering i arbetslivet är oacceptabelt och att kränkningarna av kvinnors rätt till sin egen kropp och sexualitet måste stoppas är det betydligt svårare att förändra invanda mönster, strukturer och maktförhållanden.När det väl kommer till kritan och sjuksköterskor, butiksbiträden och städerskor kräver större löneökningar och rimliga arbetsvillkor, då slår motståndet till. Då börjar arbetsgivarorganisationerna varna för kris och konkurs, och finansministern hotar med stigande inflation och skenande arbetslöshet. Och när kvotering kommer på tal blir det plötsligt en allmän sanning att kvinnor nog egentligen saknar den kompetens eller vilja som krävs eller att män inte är lämpliga att ta hand om små barn.Det är helt enkelt lättare att förespråka jämställdhet i teorin än i praktiken. Därför är det så viktigt att en jämställdhetspolitik är systematisk, framsynt och modig.Fru talman! De jämställdhetspolitiska mål som antogs var framsynta, konsekventa och modiga. De tog sikte på att omfördela både makt och resurser och väjde inte för att tydligt definiera också det som försiggår i hemmen och i nära relationer som angelägenheter för hela samhället och därmed för politiken.I huvudsak har den borgerliga regeringen behållit den övergripande analys och de målsättningar som formulerades av den rödgröna majoriteten 2005. När det gäller området mäns våld mot kvinnor, våld i samkönade relationer och hedersrelaterat våld har den borgerliga regeringen genomfört flera förslag som bland annat lagt fram. Det är självklart bra, även om det förstås finns mer att göra på detta område. Jag tänkte lyfta fram ett par saker.Frågan om kvinnojourernas finansiering är en sådan fråga som ännu inte är löst på ett bra sätt. Trots att alla är överens om att kvinnojourerna gör ett ovärderligt arbete och att det är ett otvetydigt samhällsansvar att skydda och stödja kvinnor och barn som utsätts för våld i hemmet jobbar kvinnojourerna fortfarande i hög grad ideellt och måste använda värdefull tid till att ansöka om olika projektbidrag för att hålla sin verksamhet levande, inte sällan i konkurrens med andra kommunala aktiviteter.Vänsterpartiet presenterade därför på internationella ett förslag till hur en stabil statlig finansiering av kvinnojourerna skulle kunna genomföras. Den här modellen skulle frigöra tid och resurser för kvinnojourernas aktivister att arbeta, stödja och hjälpa våldsutsatta kvinnor och barn i stället för att ägna sig åt att jaga pengar. Jag hoppas verkligen att regeringen är beredd att omfamna det här förslaget. Kvinnojourerna gör ett ovärderligt arbete, och det är hög tid att staten tar sitt fulla ansvar för att ge dem rimliga arbetsvillkor och på så sätt markera att det är vårt ansvar att ta hand om misshandlade kvinnor.Rädslan för att utsättas för våld och sexuella övergrepp beskrivs i regeringens skrivelse som en inskränkning i alla kvinnors rörelsefrihet. Så är det förstås. Det är ett demokratiskt problem att så många kvinnor och tjejer upplever en rädsla för att röra sig fritt ute i samhället därför att de är oroliga för att drabbas av våld. Jag noterar att regeringen nu har lagt fram ett förslag om att införliva trygghetsaspekten i planeringen av bostadsområden och andra offentliga miljöer. Det är mycket bra att man tar tag i den frågan.Men även här önskar vi oss mer. Det som jag tycker saknas är åtgärder för att ge tjejer och kvinnor redskap att övervinna rädslan samt möjligheter att försvara sin egen integritet och ta plats i det offentliga rummet. har länge drivit kravet att tjejer ska erbjudas feministiskt självförsvar i skolan. Det är en konkret åtgärd. Detta är ett förslag som alltid genererar invändningar och aggressiva påhopp från motståndare, oftast därför att de inte har en aning om vad det handlar om.Jag råder alla kvinnor som sitter i den här kammaren och alla andra som lyssnar att anmäla er till en kurs i feministiskt självförsvar om ni ännu inte har gjort det. Det finns många som har sådana. Ni kommer då snart att inse att det inte alls är fråga om någon allmän utbildning i slagsmål. Feministiskt självförsvar handlar om att gemensamt, tillsammans med andra kvinnor, tala om erfarenheter av otrygghet och rädsla och formulera det absurda i att tvingas begränsa sitt livsutrymme och sin rörelsefrihet på grund av denna rädsla. Det handlar om att hjälpas åt att bygga upp insikten att ens egen kropp och person är värda att värna mot kränkningar och att man kan klara av att ta sig ur en våldsam situation även om man är fysiskt svagare än sin angripare.I grund och botten är det ganska hemskt att man ska behöva tala om för unga tjejer att de är värda att försvara och att de har rätt att försvara sig. Men så ser det faktiskt ut. Jag kan vittna om att väldigt många av de både unga och lite äldre kvinnor som har gått kurser i feministiskt självförsvar upplever det som en oerhörd befrielse. Det är inte så att de ger sig ut på gator och torg och slår andra, utan vad det handlar om är att man kan ge sig ut på gator och torg och i det offentliga rummet utan att känna sig förminskad, rädd och orolig.Det handlar om att utöka sitt livsutrymme och av egen kraft utmana vardagsrädslan och ta full plats i det offentliga rummet. Det tycker vi att alla unga svenska tjejer borde erbjudas i den svenska skolan.Fru talman! På ett övergripande plan kan man nog säga att det råder en hyfsat brev politisk samsyn i de frågor som rör kampen mot sexualiserat våld och sexualbrott. Men det ser radikalt annorlunda ut när vi kommer till den ekonomiska jämställdheten.I skrivelsen fortsätter regeringspartierna att framställa jobbskatteavdraget, RUT-bidraget och jämställdhetsbonusen som de huvudsakliga åtgärderna för att nå ekonomisk jämställdhet. Men sanningen är ju att av den politiken har vi kunnat se att det mesta av jobbskatteavdragets miljarder gått till män, att RUT-bidraget i första hand blivit en ersättning för en urholkad hemtjänst där lågavlönade kvinnor jobbar deltid, och att jämställdhetsbonusen enligt en alldeles färsk granskning inte haft någon effekt alls på mäns uttag av föräldraledigheten.Den krassa verkligheten är att inkomstklyftan mellan kvinnor och män har ökat med sedan den borgerliga regeringen tillträdde. Nära en halv miljon kvinnor lever i fattigdom, vilket är en ökning med 116 000 . Ungefär 60 000 av de fattiga kvinnorna är ensamstående föräldrar. Det är mycket av förklaringen bakom den ökande barnfattigdom vi ser. Det finns inte barn som är vare sig fattiga eller rika. Men det finns allt fler barn i som har fattiga föräldrar. De fattiga föräldrarna är oftast ensamstående kvinnor.Det är inte för att kvinnors löner har sjunkit som utvecklingen ser ut som den gör. Det är effekterna av regeringens fördelningspolitik som systematiskt har missgynnat gruppen kvinnor. Medan skattesänkningarna har gynnat gruppen män mest har försämringarna av sjukförsäkringen, a-kassan och urholkningen av underhållsstödet slagit hårdast mot kvinnor.Samtidigt har det, också det till priset av skattesänkningarna, skurits ned på vård och omsorg. Antalet kvinnor som inte kan jobba heltid därför att det helt enkelt inte finns barnomsorg på de tider de skulle kunna jobba kvällar, nätter och har blivit fler.Antalet kvinnor som tvingats gå ned i arbetstid eller helt och hållet stiga bort från arbetsmarknaden därför att det inte finns äldreomsorg till deras gamla föräldrar har också blivit fler. Allra vanligast är det med oavlönat anhörigvårdsarbete bland lågutbildade kvinnor och kvinnor som är födda utanför Sverige.De tilltagande bristerna i välfärdssystemen befäster och förstärker redan befintliga ojämlikheter mellan könen, mellan samhällsklasser och på grund av etnicitet. På det ekonomiska området går det helt enkelt inte att tala om någonting annat än ett rejält bakslag for jämställdheten under den borgerliga regeringstiden.För att vända den utvecklingen går det inte att fortsätta med mer av samma politik. Det krävs en helt annan, medveten och systematisk politik som angriper rötterna till de djupa klyftor som finns mellan kvinnors och mäns arbete, ekonomi och hälsa. Den politiken står för.Det är därför vi föreslår att föräldraförsäkringen ska delas lika mellan föräldrarna. Fler män måste ta sin del av föräldraansvaret och kvinnor och män dela lika på det obetalda hemarbetet för att de ska kunna ha likvärdiga villkor i arbetslivet.Det är därför vi vill stärka rätten till fasta jobb på heltid så att kvinnor får en reell möjlighet att försörja sig på sitt arbete.Det är därför vi vill avskaffa RUT-bidrag och vårdnadsbidrag och i stället bygga ut den kommunala barnomsorgen och äldreomsorgen som är de viktigaste nycklarna till att både kvinnor och män i alla samhällsklasser ska ha reell möjlighet att förvärvsarbeta.Det är därför vi också vill öka pressen på arbetsgivare att motverka diskriminerande lönestrukturer och ta ansvar för de arbetsmiljöer där kvinnor slits ut, stressas sönder och utsätts för hot och våld.Vänsterpartiet har en lång rad förslag på den sortens systematiska och framsynta politik som behövs om de jämställdhetspolitiska målen ska nås.Det lite sorglustiga i sammanhanget är att de analyser som finns i regeringens jämställdhetsskrivelse pekar fram emot att det är precis den sortens politik som behövs. Ändå väljer regeringen att driva en ekonomisk politik och en arbetsmarknadspolitik som går i rakt motsatt riktning.Det är det som bekräftar att det är betydligt lättare att säga sig vara för jämställdhet i teorin än att göra något för den i praktiken.Fru talman! Jag står självklart bakom alla reservationer och förslag, men jag nöjer mig med att yrka bifall till reservationerna nr 2 och 5. För er som tycker att det har varit tillräckligt med jämställdhetsdebatter nu när vi har passerat vill jag bara säga att jämställdhet är en fråga som berör oss alla i Alliansen året om.Det är därför glädjande att vi ska debattera regeringens skrivelse Jämställdhetspolitikens inriktning för 2011-2014. Betänkandet behandlar också följdmotioner med anledning av skrivelsen och även motioner från allmänna motionstiden hösten 2011.Det har skett en historisk satsning för ökad jämställdhet i sedan Alliansen vann valet. Målet för Alliansens jämställdhetspolitik är att kvinnor och män ska ha samma makt att forma samhället och sina egna liv.Vi har fyra delmål som anger inriktningen på detta område.Det första delmålet är en jämn fördelning av makt och inflytande. Kvinnor och män ska ha samma rätt och möjlighet att vara aktiva medborgare och att forma villkoren för beslutsfattandet.Det andra delmålet är ekonomisk jämställdhet.