bet · GZ01MJU16 · 2012-04-12 00:00:00 — Även enligt motion 2011/12:MJ359 (S) bör det övervägas att även låta cigarettfimpar omfattas av straff enligt lagen mot nedskräpning. Enligt motion 2011/12:MJ288 (M) bör cigarettfimpar behandlas som allt annat skräp och inte undantas från böter enligt den nya lagstiftningen om nedskräpning. stiftade en lag om producentansvar för förpackningar. Utskottet konstaterar att ansvaret för insamlingen i och med detta ligger hos glastillverkare och importörer av tomma eller fyllda glasförpackningar. Svensk glasåtervinning (SGÅ) har fått glasproducenternas uppdrag att organisera och genomföra insamling och återvinning av uttjänta glasförpackningar. Återvinningsmålet som uppställdes då för glasförpackningar var på . Enligt SGÅ uppnåddes målet . var återvinningsgraden (). Enligt information från Bryggerier har förpackningssystemen blivit egna bolag inom Bryggerier. Det finns således ett bolag för varje förpackningsslag, dvs. ett för varje typ av flaska (33-cl, 50-cl och PET). Alla förpackningsbolag ägs gemensamt av användarna, dvs. bryggerierna, och förpackningarna cirkulerar mellan dem på effektivast möjliga sätt. Bryggerier är en av tre delägare i Returpack som hanterar returflaskor i PET och aluminiumburkar. Det finns även retursystem för 50-centilitersflaskor och 33-centilitersflaskor som drivs av Bryggerier. får man i pant för en 33-centilitersflaska och för en 50-centilitersflaska. Enligt Bryggerier är alla större bryggerier medlemmar i systemet, dock inte . I hela systemet med returflaskor finns drygt 130 miljoner flaskor, som i snitt används 40 gånger. Med hänvisning till detta avstyrker utskottet motion 2011/12:MJ217 (S) i den mån den inte kan anses vara tillgodosedd. När det gäller cigarettfimpar som skräpar ned noterar utskottet att regeringen har gett i uppdrag att genomföra en särskild satsning för att främja en minskad nedskräpning. Regeringens uppfattning är att nedskräpning är ett angeläget samhällsproblem. Regeringsuppdraget omfattar nedskräpning i stadsmiljö och i naturen, inklusive längs våra kuster. Arbetet ska genomföras i dialog med berörda aktörer på lokal, regional och nationell nivå. kommer att samverka med stiftelsen i arbetet. Huvudfokuset är att insatserna ska leda till förändringar som är varaktiga även efter uppdragets slut. Uppdraget ska redovisas . En delredovisning har lämnats till regeringen . Arbetet mot nedskräpning kommer att genomföras på olika sätt och uppdraget innehåller tre delar enligt följande: Utöka informationen till allmänheten För att minska nedskräpningen gäller det att få människor att inte vilja skräpa ned. För att få till en attitydförändring behövs framför allt ett långsiktigt arbete inriktat på barn och ungdomar. Håll Rent kommer att utveckla sitt kampanjarbete i samarbete med deltagande kommuner. Utveckla vägledningen till kommuner Vägledningen ska hjälpa till att flytta fokus från att reagera på problemet med nedskräpning (öka städinsatserna) till att förebygga och minska uppkomsten av nedskräpning. saknar många kommuner statistik för nedskräpning. Håll Rent har fått i uppdrag att ta fram metoder för skräpmätningar i olika typer av miljöer. Skräpmätningen är ett verktyg för att identifiera vilka åtgärder som ger effekt. Håll Rent kommer även att utveckla ett rapporteringssystem och en metod för hantering av illegala tippningar. Pilotkommuner och referensgrupper med kommuner kommer att engageras i arbetet med att utveckla vägledningen mot nedskräpning. Utreda behovet av ytterligare åtgärder Förslag på ytterligare åtgärder som behövs och hur dessa bör utformas utreds under uppdragets gång. Utskottet vill även erinra om vad som anfördes i författningskommentaren till proposition 2010/11:125 Nedskräpning när det gäller 29 kap. 7 a § i som just avser nedskräpningsförseelser. Paragrafen är ny. Den har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen avser brott mot det allmänna förbudet mot nedskräpning i de fall nedskräpningen är att anse som mindre allvarlig. Bestämmelsen avgränsas till sådana överträdelser som innebär att någon skräpar ned på ett sätt som vållar mindre olägenheter än den typ av nedskräpning som regleras i 7 § men som ändå inte är så obetydliga att de är att anse som ringa. Paragrafen reglerar enbart sådana gärningar som tidigare omfattats av 7 § och innebär inte en utökning av det straffbara området. För att en sådan gärning som avses i den nya paragrafen ska anses föreligga ska nedskräpningen ha varit mindre allvarlig. Med detta avses i första hand att det ska vara fråga om nedskräpning i liten skala och som har den karaktär som typiskt sett innebär ett störande moment på allmänna ytor i samhället. Det rör sig i primärt om visuella störningar men glasflaskor och annat skräp kan även utgöra fara för människors och djurs hälsa. Det är fråga om sådan nedskräpning som i allmänhet skapar otrevnad på allmänna platser där människor vistas men som inte innebär några större ingrepp i miljön eller som skämmer naturen på ett allvarligt sätt. Exempel på nedskräpningsförseelser är överträdelser som består i att någon skräpar ned genom att avhända sig små mängder snabbmatsförpackningar, glas- och plastflaskor, olika typer av dryckesförpackningar, engångsgrillar och andra engångsartiklar och förpackningsmaterial. Sådan nedskräpning kan ofta ses som en del av en större kollektiv nedskräpning som förfular allmänna platser. För att det ska vara fråga om nedskräpningsförseelse krävs att det ska vara fråga om små mängder skräp. Även om någon skräpar ned med den typ av skräp som nämnts ovan kan det bli fråga om brott av normalgraden. Så kan vara fallet om skräp placeras ut i stora mängder eller om någon skräpar ned i systematisk omfattning. Andra typer av nedskräpning som utgörs av större föremål, stora skräpmängder eller annars varit av större omfattning eller av mera skadlig karaktär kan normalt inte heller anses utgöra nedskräpningsförseelse. Sådana gärningar som i hittillsvarande praxis föranlett dagsböter får anses vara exempel på nedskräpning av normalgraden. Att slänga byggavfall, möbler, bilar, bildelar och däck, hemelektronik, sopsäckar med olika typer av skräp är sådana exempel. Nedskräpningsförseelser som är ringa ska inte medföra straffansvar. Gränsdragningen i förhållande till vad som är ringa brott kan i första hand komma att aktualiseras när det gäller mera bagatellartade situationer. Att slänga ifrån sig ett enstaka kolapapper, en enstaka cigarettfimp, biljett eller ett tuggummi bör även i fortsättningen som regel falla utanför det straffbara området. Detta trots att sådana handlingar omfattas av nedskräpningsförbudet och innehåller ett visst mått av hänsynslöst och klandervärt beteende. Som anförts i allmänmotiveringen måste frågan om en gärning ska bedömas som ringa och därmed straffri emellertid göras utifrån gärningens förhållande till den aktuella straffbestämmelsens skyddssyfte. Det förhållande att en handling varit en del av en allvarlig kollektiv nedskräpning är en omständighet som det behöver tas hänsyn till inom ramen för denna bedömning. Det straffbara området är oförändrat. För straffansvar krävs, liksom är fallet i fråga om 7 §, uppsåt eller oaktsamhet. Utskottet konstaterar att på förslag av miljö- och jordbruksutskottet antog lagförslaget i denna del (bet. 2010/11:MJU24, rskr. 2010/11:276). Lagen började gälla . Mot bakgrund av det anförda avstyrker utskottet att motionerna 2011/12:MJ267 (MP), 2011/12:MJ233 (S), 2011/12:MJ359 (S) och 2011/12:MJ288 (M). Nedskräpning i hav och vid kuster m.m. Utskottets förslag i korthet avslår motioner (S, M, C) om program för rena kuster inom EU, ansvar för marint skräp, mottagningsanordningar i hamnar, uttjänta båtar och snö som avfall. Jämför reservation 4 (S, MP, V). Enligt kommittémotion 2011/12:MJ382 (S) yrkande 34 bör regeringen arbeta fram ett program för rena kuster inom ramen för EU. Enligt samma motion bör fiskare kunna lämna det avfall de fått i sina fiskeredskap avgiftsfritt i hamn (yrkande 33). I motion 2011/12:MJ418 (C) efterfrågas en översyn av ansvarsfördelningen mellan kommun och stat när det gäller marint skräp och städning av nedskräpade kuststränder och ett nationellt initiativ för att föra upp ansvar för marint skräp på den internationella agendan. I motion 2011/12:MJ338 (M) behövs ett system som underlättar för båtägare att skrota färdiganvända båtar. Enligt motion 2011/12:MJ416 (M) behövs en översyn av tolkningen av EU:s avfallsdirektiv om att snö klassas som avfall då det blir föremål för väghållningsinsatser. Utskottet erinrar om att EU-lagstiftning och internationella överenskommelser ligger till grund för arbetet med att åstadkomma ett rent och giftfritt hav. De nationella miljökvalitetsmålen Giftfri miljö och Hav i balans samt levande kust och skärgård är centrala i åtgärdsarbetet. EG-förordningen om kemikalieregistrering (Reach, EG-förordning 1907/2006), ramdirektivet för vatten, det direktivet och och rådets direktiv /59/EG av om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester (mottagningsdirektivet) är viktig EU-lagstiftning som ställer krav på att åtgärder vidtas. för har ett särskilt avsnitt om farliga ämnen. Arbetet med att höja sjösäkerheten och minska sjöfartens miljöpåverkan sker i första hand i den internationella sjöfartsorganisationen , men också i EU och Helcom. Så som regeringen framhåller i skrivelse 2009/10:213 Åtgärder för levande hav har Helcomländerna enats om att allt avfall som inte får släppas ut till sjöss ska lämnas i land och att medlemsstaterna ska se till att det finns mottagningsanordningar. Utskottet välkomnar särskilt Helcoms rekommendation 28E/10 i vilken det rekommenderas att just marint skräp som fastnar i näten ska omfattas av no special fee-systemet för fartygsavfall. Merparten av de svenska hamnarna har infört ett system för omhändertagande av fartygsavfall enligt no special fee-systemet. I skrivelsen anför regeringen att bör fortsätta att arbeta för att få till stånd en enhetlig hantering inom EU, i synnerhet i , och att det är angeläget att mottagningsdirektivet revideras. Den anför också att det är angeläget att se till att hamnarna har förmåga att ta emot avfall från alla fartyg som vill lämna avfall i land. I skrivelsen framhåller regeringen att den därför avser att ge i uppdrag att tillsammans med övriga berörda aktörer se över dessa möjligheter, både nationellt och internationellt, i syfte att komma till rätta med de problem som finns på området. Det direktivet (numera det s.k. havsmiljödirektivet) trädde i kraft . Genom direktivet fastställs en ram inom vilken medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som behövs för att uppnå eller upprätthålla en god miljöstatus i den miljön . Varje medlemsstat ska för varje berörd marin region eller delregion utarbeta och genomföra en marin strategi för sina vatten enligt en särskild åtgärdsplan. För innebär det att strategier ska utarbetas för respektive inklusive . I bilaga 1 till havsmiljödirektivet finns ett antal s.k. deskriptorer för att fastställa god miljöstatus. En av dessa rör avfall. Utskottet konstaterar att man genom detta försöker uppnå att inga skador på kustmiljön eller den miljön förorsakas genom det avfallet. Utskottet noterar vidare att Havs- och vattenmyndigheten presenterade sitt förslag God havsmiljö 2020. Förslaget, som består av två delrapporter och förslag till föreskrifter, är ett led i genomförandet av EU:s havsmiljödirektiv och skickas nu på remiss till ett åttiotal instanser. Det innehåller bl.a. en analys av hur och mår och vilken social och ekonomisk nytta en god havsmiljö ger. Utskottet påminner även om att parallellt med det arbete som pågår inom IMO och Helcom gör även kommissionen en översyn av hur direktiv /59/EG om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester är genomfört i medlemsländerna, vilket utskottet redogjorde för i sitt betänkande 2011/12:MJU9. Medlemsstaterna har fått tillfälle att lämna synpunkter på kommissionens förslag till revideringar av direktivet. Som framhålls i betänkandet välkomnade regeringen () översynen i sitt svar till kommissionen och underströk vikten av att medlemsstaterna genomför direktivet på ett enhetligt sätt. I svaret konstaterade regeringen även att det inte finns adekvata anordningar i hamnarna runt , att det fartygsgenererade avfallet kommer att öka samt att man noterade vissa brister i det s.k. no special fee-systemet (dvs. att medlemsstaterna ska se till att inga hamnar tar ut avgifter vid mottagande av avfall). Kommissionen avser nu att lägga fram ett förslag till ändringar i direktivet . Utskottet välkomnar uppdraget att genomföra en särskild satsning på att minska nedskräpningen som regeringen har gett (så som nämnts ovan). Liksom regeringen anser utskottet att nedskräpning är ett angeläget samhällsproblem. Som anförts ovan i detta betänkande omfattar regeringsuppdraget nedskräpning i stadsmiljö och i naturen, inklusive längs våra kuster. Arbetet ska genomföras i dialog med berörda aktörer på lokal, regional och nationell nivå. kommer att samverka med stiftelsen i arbetet. Huvudfokuset är att insatserna ska leda till förändringar som är varaktiga även efter uppdragets slut. Uppdraget ska redovisas . Mot bakgrund av det anförda föreslår utskottet att motionerna 2011/12:MJ382 (S) yrkandena 33 och 34 samt 2011/12:MJ418(C) lämnas utan vidare åtgärd. När det gäller skrotning av uttjänta båtar påminner utskottet om att på uppdrag av regeringen har redovisat ett förslag om hur ett system för omhändertagande av uttjänta fritidsbåtar kan inrättas i syfte att förebygga uppkomsten av nedskräpande vrak. har även föreslagit ett system som gör det möjligt att spåra ägare, forsla bort och eventuellt skrota övergivna nedskräpande fritidsbåtar. Enligt uppgifter från har uppdraget remissbehandlats och förbereder en proposition på området som väntas bli klar . Med det anförda avstyrker utskottet motion 2011/12:MJ388 (M). Vad beträffar tolkningen att snö klassas som avfall konstaterar utskottet inledningsvis att avfall enligt 15 kap. 1 § definieras som varje föremål eller ämne som innehavaren gör sig av med eller avser eller är skyldig att göra sig av med. Enligt uppgifter från innehåller snö från gator och torg normalt föroreningar, t.ex. salter och bly, från trafiken. På samma sätt som förorenat vatten normalt ses som avfall omfattas alltså även förorenad snö av avfallsdefinitionen. Så som anför har man dessutom en kvittblivningsavsikt, dvs. man har för avsikt att göra sig av med snön, när man ska dumpa snö. Sammantaget innebär det att tippning av snö i vattenområden utgör dumpning av avfall i vatten. Utskottet konstaterar att det är förbjudet att dumpa avfall, t.ex. förorenad snö, i sjöar och hav, men att det är möjligt att söka dispens från förbudet. Det görs numera hos Havs- och vattenmyndigheten, tidigare hos . Deras roll är att bedöma om det utifrån förutsättningarna är möjligt att lämna dispens. Så som påpekar är det oftast kommuner som behöver röja upp på gator, trottoarer och torg som söker dispens. Utskottet påminner även om det svar som dåvarande miljöminister gav på en skriftlig fråga (2009/10:484). har frågat mig vad jag har för avsikt att göra för att inte som enda medlemsstat i EU ska räkna snö som avfall och därmed riskera att viktiga samhällsfunktioner slås ut. Inledningsvis vill jag understryka att det är mycket viktigt att snö kan tas om hand på ett sätt som är bra ur miljösynpunkt och som ger god framkomlighet och säkerhet. på avfallsområdet är i alla nödvändiga delar genomfört i svenska regler. Av detta för EU gemensamma regelverk framgår att med avfall menas alla föremål, ämnen eller substanser som innehavaren vill göra sig av med eller är skyldig att göra sig av med. Tolkningen av vad som ska betraktas som avfall görs i detta fall av våra myndigheter. , som är tillsynsvägledande myndighet när det gäller avfallsfrågor, har bedömt att snö som samlas ihop från gator och torg normalt innehåller föroreningar, till exempel salter och organiska föreningar, från framför allt trafik. anser därutöver att förorenad snö omfattas av avfallsdefinitionen eftersom den som ska dumpa snö har en så kallad kvittblivningsavsikt, det vill säga avsikten är att göra sig av med snön. På vilket sätt snö kan hanteras avgörs i varje enskilt fall av den ansvariga myndigheten. Dumpning av avfall i vatten är generellt inte tillåtet. Dispens från förbudet kan ges av eller miljödomstolen för tippning av snö i vattenområde. Vid dumpning av snö i vatten är det vanligen kommunen som är tillsynsmyndighet. Jag är övertygad om att våra tillsynsmyndigheter hanterar denna fråga på ett sätt som tillgodoser alla berörda intressen och finner ingen annan anledning att vidta några särskilda åtgärder. Mot bakgrund av det anförda finner utskottet inte skäl att föreslå någon åtgärd med anledning av motion 2011/12:MJ416 (M). Motionen avstyrks därför. Sanering av förorenad mark m.m. Utskottets förslag i korthet avslår motioner (S, M, SD) om sanering av förorenad mark och om nedmontering av uttjänta vindkraftverk. Jämför reservationerna 5 (S, MP, V) och 6 (SD). Enligt kommittémotion 2011/12:MJ382 (S) yrkande 31 om sanering av förorenad mark behövs en ny modell för att klara av de ökade kostnaderna för sanering. Det framhålls därför att det bör utredas om en avgift kan tas ut på miljöfarlig verksamhet och sedan placeras i en fond som kan betala kostnaderna i de fall där förorenaren inte kunnat ställas som ansvarig för marksaneringen (yrkande 32). I motion 2011/12:MJ290 (M) anförs att en översyn av reglerna för saneringsbidrag från behövs. Enligt motion 2011/12:MJ421 (M) behövs en översyn av möjligheten att i lag ekonomiskt trygga ansvarsfördelningen vid avveckling av uttjänta vindkraftverk. I motion 2011/12:MJ440 (SD) föreslås en fondering av medel för skrotning av uttjänta vindkraftverk. Utskottet vill inledningsvis erinra om två propositioner på området som relativt har behandlats av utskottet och antagits av . I betänkande 2006/07:MJU17 behandlades regeringens proposition 2006/07:95 Ett utvidgat miljöansvar. I propositionen föreslog regeringen lagändringar för att genomföra det s.k. miljöansvarsdirektivet (och rådets direktiv /35/EG av om miljöansvar för att förebygga och avhjälpa miljöskador). Förslagen innebär att bestämmelserna i 10 kap. kompletteras med bestämmelser om ansvar för sådana allvarliga miljöskador som omfattas av direktivet. Vidare föreslogs beträffande fastighetsägares subsidiära ansvar för föroreningsskador en avgränsning av de fastighetsförvärv som kan föranleda ansvar. Utskottet tillstyrkte, med en lagteknisk justering, regeringens förslag och avstyrkte samtliga motionsyrkanden. följde utskottets förslag. Lagändringarna trädde i kraft (rskr. 2006/07:207). I betänkande 2009/10:MJU6 försäkringar och avhjälpande av förorenade områden samt avfall, kretslopp och återvinning behandlades regeringens proposition 2008/09:217 försäkringar och avhjälpande av förorenade områden m.m. I propositionen föreslår regeringen den lagändring som behövs för att avskaffa miljöskadeförsäkringen och saneringsförsäkringen. Vidare föreslås att kravet på delfinansiering i förordningen (2004:100) om statsbidrag till åtgärder för avhjälpande av föroreningsskador avskaffas. Ytterligare ett antal planerade åtgärder som syftar till att förtydliga ansvarsfördelningen och den statliga organisationen för avhjälpande av förorenade områden redovisas även i propositionen. Utskottet tillstyrkte regeringens förslag och avstyrkte samtliga motionsyrkanden. följde utskottets förslag (rskr. 2008/09:26). Lagändringen trädde i kraft . Utskottet noterar att i samband med den årliga uppföljningen av de tidigare delmålen och miljökvalitetsmålet Giftfri miljö 2009 gjorde bedömningen att det fanns 29 förorenade områden som skulle kunna innebära akuta risker. Enligt Miljömålsberedningens delbetänkande (SOU 2011:34) var samtliga dessa områden då föremål för utredningar eller åtgärder, och antalet områden som kan utgöra mycket stora risker för miljö eller hälsa (riskklass 1 enligt riskklassning) uppgår till omkring 1 500. Av dessa har ca 200 åtgärdats eller är föremål för åtgärder. Miljömålsberedningen framhåller att arbetet med efterbehandling av förorenade områden är under utveckling. Miljömålsberedningen nämner i detta sammanhang att åtgärder för att effektivisera arbetet har beslutats av (prop. 2008/09:217, bet. 2009/10:MJU6, rskr. 2009/10:26) och att beslutet bl.a. innebär att ett tidigare krav på delfinansiering från kommunerna för saneringsprojekt som får statligt bidrag har avskaffats. Beslutet innebär även en tydligare ansvarsfördelning mellan berörda myndigheter och att geologiska undersökning ges möjlighet att vara huvudman för saneringsprojekt där saneringen utförs helt eller delvis med statsbidrag. Utskottet anser i likhet med Miljömålsberedningen att det är viktigt att ta hänsyn till vad den sanerade marken ska användas till när åtgärder för sanering planeras. Kraven på efterbehandling måste vara höga om det gäller framtida vattentäkter, bostads- eller grönområden. Om marken ska användas till industri eller affärsområden, vägbyggen, m.m. kan kraven för efterbehandling vara något lägre. Liksom Miljömålsberedningen framhåller måste det dock alltid vara ett krav att det inte ska finnas risk för att hälsan och miljön skadas på grund av de ämnen som finns kvar. Enligt Miljömålsberedningen har kostnaderna för att sanera samtliga ca 1 500 objekt i riskklass 1 till 2050 (i enlighet med delmålsförslag 2008) beräknats medföra en total kostnad om ca , där staten bedöms behöva stå för drygt hälften. Beräkningarna bygger på antagandet att saneringen av ett område i riskklass 1 kostar ca . Detta är ett beräknat medeltal. Åtgärdskostnaden kan variera från ca upp till ca per objekt. Det anförs vidare att utöver dessa kostnader tillkommer kostnader för undersökningar och utredningar, tillsyn, kunskapsuppbyggnad m.m. Miljömålsberedningen bedömer att regeringen bör ge i uppdrag att föreslå etappmål om efterbehandling av förorenade områden, inklusive förslag till åtgärder och styrmedel. Utredningen bör särskilt uppmärksamma hur arbetet ytterligare kan inriktas mot faktisk efterbehandling snarare än utredningsverksamhet, för att få så mycket sanering som möjligt för de offentliga resurserna inom området. Den anför som motivering att mot bakgrund av kartläggningar av läget är det viktigt att arbetet med att sanera prioriterade områden fortsätter i ökad takt, om målet Giftfri miljö ska uppnås. Det behövs därför offensiva etappmål för efterbehandling av förorenade områden, inklusive information om förorenade områden. Eftersom problemet med förorenade områden är omfattande och den nuvarande effektiviteten i efterbehandlingsprocessen kräver kraftigt ökade resurser för att nå målet bedömer Miljömålsberedningen att det krävs ytterligare utredning innan ett sådant etappmål kan formuleras. Det pågår också en rad åtgärder med syfte att effektivisera efterbehandlingsprocessen. Enligt uppgifter från bereds Miljömålsberedningens förslag i . När det gäller saneringsbidrag från uppmärksammar utskottet att de bidrag som betalas ut för sanering beräknas, enligt , med hänsyn till den användning som marken har , dvs. om marken är ett industriområde betalas bidrag för en sanering upp till den nivån då marken anses godtagbar för mindre känslig markanvändning. Om marken därefter måste saneras ytterligare för att kunna användas för annat ändamål, t.ex. bostäder, står inte vanligtvis för de kostnaderna. Det har hänt vid enstaka tillfällen att verket gett bidrag för sanering upp till en nivå som medger bostadsbebyggelse, men då måste vinsten för byggprojektet räknas av, vilket ofta är komplicerat enligt uppgifter från . Mot bakgrund av det anförda föreslår utskottet att motionerna 2011/12:MJ382 (S) yrkandena 31 och 32 och 2011/12:MJ290 (M) lämnas utan vidare åtgärd.