bet · GZ01AU11 · 2012-06-05 00:00:00 — () har i uppgift att inom sitt verksamhetsområde förebygga diskriminering bl.a. genom att informera, utbilda, överlägga och ha andra kontakter med myndigheter och företag. DO kan företräda enskilda i diskrimineringsärenden och ska genom tillsyn och andra åtgärder verka för att förebygga diskriminering i samhället. Med anledning av förslag i motion A274 yrkande 5 om en utvärdering och analys av och uppdrag noterar utskottet att gjort en granskning av DO.6[ , DO och diskrimineringsfrågorna, RiR 2012:3.] Syftet med granskningen har varit att analysera orsakerna till de initiala problem med långa handläggningstider och låg aktivitet i det förebyggande arbetet som DO har haft. Enligt granskningen har DO lagt stora resurser på att hantera ärenden om diskriminering som kommit in från enskilda individer. Det har påverkat DO:s möjligheter att arbeta förebyggande mot diskriminering, och tillsynen över aktiva åtgärder och det främjande arbetet har fått stå tillbaka. Enligt granskningen står DO fortfarande inför ett antal strategiska utmaningar som handlar om hur myndigheten ska utforma sina insatser och balansera dem mot varandra för att få största möjliga effekt. Myndigheten behöver bl.a. utveckla metoder för att återkommande skaffa kunskap om och analysera utvecklingen inom diskrimineringsområdet. Kunskapen om var i samhället riskerna för diskriminering är störst, vilka uttryck den tar och om den ökar eller minskar kan också bli bättre. Regeringen ska i en skrivelse till rapportera vilka åtgärder man vidtagit eller planerar att vidta med anledning av granskning. Skrivelsen ska därefter behandlas i sedvanlig ordning av . Utan att föregripa den kommande beredningen av regeringens skrivelse kan utskottet instämma i bedömning att det behövs mer kunskap och en bättre riskanalys för att arbetet mot diskriminering ska få effekt. Inriktningen på handläggning av enskilda ärenden får inte gå ut över arbetet med att förebygga olika typer av diskriminering i samhället. Det är nu viktigt att DO arbetar strategiskt i syfte att nå resultat inom hela sitt verksamhetsområde. När det gäller förslagen om utökade uppdrag till DO som framförts i motionerna 2010/11:A407 (MP) yrkande 10 och 2010/11:Ju400 (MP) yrkandena 3 och 5 vill utskottet peka på att myndighetens uppdrag är brett. DO ska bidra till att skapa ett samhälle där människors mänskliga rättigheter och individens möjligheter inte begränsas eller hindras på någon av de diskrimineringsgrunder som lagen omfattar. Myndigheten ska fungera både som en pådrivande kraft och som en kunskapsbas för andras arbete med dessa frågor. Arbetet handlar också om att synliggöra strukturer som kan vara ett hinder för lika rättigheter och möjligheter. Utskottet anser att det är viktigt att DO arbetar strategiskt i syfte att nå resultat inom hela sitt verksamhetsområde. I fråga om förslaget i motion 2010/11:A422 (MP) yrkande 6 om att DO bör ges möjlighet enligt lag att genomföra s.k. situation testing vill utskottet anföra följande. DO har på uppdrag av regeringen låtit genomföra liknande tester, bl.a. för att få en bild av diskrimineringen på bostadsmarknaden. Resultatet av testerna på bostadsmarknaden presenterades 2010 i DO:s redovisning Diskriminering på bostadsmarknaden. I redovisningen konstaterades att metoden är fruktbar för att mäta förekomsten av diskriminering men att resultatet behöver kompletteras med annan kunskap och information. Vidare framhölls vikten av att metoden genomförs noggrant med likadana förutsättningar för dem som genomför testerna och att etiska överväganden diskuteras på förhand. Utskottet noterar att DO har arrangerat en serie workshoppar på temat och att arbete pågår för att utveckla metoden. Med det ovan anförda avstyrks motionerna 2010/11:A407 (MP) yrkande 10, 2010/11:Ju400 (MP) yrkandena 3 och 5 och 2010/11:A422 (MP) yrkande 6. Motion A274 (V) yrkande 5 avstyrks också i den mån den inte får anses tillgodosedd. Utskottets beslut i korthet Utskottet behandlar i detta avsnitt motionsyrkanden från den allmänna motionstiden respektive 2011 som gäller processuella frågor i anslutning till diskrimineringslagstiftningen. bör avslå samtliga motionsyrkanden. Jämför reservation 14 (MP). I och med antagandet av diskrimineringslagen infördes en ny påföljd som kallas diskrimineringsersättning. Påföljden ska både utgöra en ersättning för den kränkning som överträdelsen innebär och avskräcka från diskriminering. När ersättningen bestäms ska särskilt syftet att motverka överträdelser av diskrimineringslagen beaktas (5 kap. 1 § diskrimineringslagen). Rätt att föra talan På arbetslivsområdet ska mål om diskriminering och repressalier som gäller arbetsgivare och arbetsgivares skyldighet att utreda och vidta åtgärder mot trakasserier handläggas enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister, förkortad LRA, dvs. i tingsrätt och Arbetsdomstolen (AD). I sådana tvister är det i första hand arbetstagarorganisationerna som kan väcka och föra talan för medlemmars räkning (4 kap. 5 § LRA). Mål om diskrimineringslagens övriga diskrimineringsförbud och förbud mot repressalier m.m., dvs. i princip när tvister inte avser arbetslivet, ska prövas av allmän domstol och handläggas enligt sedvanliga bestämmelser i om rättegången i tvistemål när förlikning om saken är tillåten (s.k. dispositiva tvistemål). Rätten att föra talan i diskrimineringstvister regleras i 6 kap. 2 § diskrimineringslagen. DO och vissa ideella föreningar har rätt att som part föra talan för en enskild person, om denne medger det. I mål där en arbetstagarorganisation har rätt att föra talan för den enskilde får DO eller den ideella föreningen föra talan bara om arbetstagarorganisationen inte gör det. Bestämmelserna om rättegångskostnadernas fördelning när det gäller s.k. dispositiva tvistemål återfinns i (18 kap.). Reglerna gäller även i diskrimineringsmål. Huvudregeln är att den förlorande parten ska ersätta motparten för dennes rättegångskostnader och därutöver stå för sina egna kostnader. I mål på arbetslivets område gäller dock 5 kap. 2 § LRA som innebär att vardera parten ska stå för sin kostnad om den part som förlorat målet hade skälig anledning att få tvisten prövad. Även i övriga mål som grundar sig på diskrimineringslagen kan domstolen förordna i enlighet med detta utom när DO för talan för en enskild (6 kap. 7 § diskrimineringslagen). (M) anför i motion C390 yrkande 2 att man tvingats förändra den svenska skadeståndsrätten till följd av anpassningar till förändringar som inneburit att skadestånd i diskrimineringsmål kommit att uppgå till jämförelsevis höga belopp. Enligt motionären bör de oproportionerligt höga skadeståndsbeloppen i diskrimineringsmål harmoniseras med övriga skadestånd som de diskriminerande vites- eller bötesbeläggs för att åstadkomma en avskräckande effekt. och (båda MP) framför i motion 2010/11:A422 yrkande 2 att den som anser sig diskriminerad, men som inte vill eller kan få stöd av DO, har små möjligheter att på egen hand driva sin fråga i domstol. Vid en förlust löper man risken att stå för motpartens rättegångskostnader. Motionärerna föreslår att regeringen återkommer till med ett förslag om en fond ur vilken antidiskrimineringsbyråer och andra privata aktörer kan söka pengar för att täcka rättegångskostnader vid diskrimineringstvister. I yrkande 3 föreslås att reglerna för fördelning av rättegångskostnader vid diskrimineringstvister reformeras i enlighet med den modell som används i . Om den som stämmer ett företag har framgång med sin talan döms företaget att stå för den diskriminerades rättegångskostnader. Om utgången är den motsatta står parterna däremot för sina respektive kostnader. I yrkande 4 anförs att talan om strukturell diskriminering bör kunna föras i domstol. Dagens regler innebär att man enbart kan väcka talan om diskriminering om en viss person är diskriminerad och dessutom villig att stå bakom anmälan. I yrkande 5 föreslås att Arbetsdomstolens sammansättning i diskrimineringstvister ändras. I sådana tvister bör en särskild ämbetsmannaledamot ingå med erfarenhet av diskrimineringsfrågor. (FP) framhåller i motion A224 att förlikning inte sällan används för att lösa tvister när det gäller diskriminering av romer på arbetsmarknaden. Mot en mindre summa pengar kan ärendet avskrivas. För att lagstiftarens intentioner ska få faktiskt genomslag bör lagstiftningen inom ett antal områden ses över så att det kostar att diskriminera. När det gäller förslaget i motion 2010/11:A422 (MP) yrkande 4 att lagen skrivs om så att även individer som inte själva är direkt drabbade ska kunna anmäla strukturell diskriminering vill utskottet peka på att möjligheterna för en person som blivit diskriminerad att få hjälp med att föra sin talan utvidgades med den nya diskrimineringslagen. En rätt infördes även för en ideell förening som enligt sina stadgar ska ta till vara sina medlemmars intressen att föra talan för den enskilde, på motsvarande sätt som gällt för en arbetstagarorganisation. Utskottet har i ett tidigare betänkande (bet. 2009/10:AU8) tagit avstånd från tanken på en civilrättslig lagstiftning som skulle innebära att en utomstående aktör kan hävda att diskriminering förekommit, även när detta står i strid med den förment diskriminerades egen uppfattning. Utskottet gör ingen annan bedömning . I fråga om rättegångskostnader i diskrimineringsmål anser utskottet att bestämmelsen om att vardera parten ska bära sin rättegångskostnad i mål där parten hade skälig anledning att få tvisten prövad uppfyller de krav på riskbegränsning som avses i motion 2010/11:A422 (MP) yrkande 3. Utskottet anser att möjligheten för enskilda att med låg risk driva sin sak inte kan utsträckas för långt. I sammanhanget vill utskottet peka på det bistånd som kan lämnas av en arbetstagarorganisation, annan ideell organisation eller DO. Regeringen har dessutom avsatt nya medel med 20102012 för antidiskrimineringsbyråernas verksamhet. Antidiskrimineringsbyråerna har numera ett fast anslag och utskottet ser positivt på att de får möjlighet att utvecklas och bli bättre. Utskottet kan därför inte se något behov av en fond ur vilken antidiskrimineringsbyråer och andra privata aktörer kan söka pengar för att täcka rättegångskostnader vid diskrimineringstvister, som föreslås i motion 2010/11:A422 (MP) yrkande 2. När det gäller frågan om diskrimineringsersättning vill utskottet betona att lagen har varit i kraft för att en meningsfull utvärdering av diskrimineringsersättningens effekter ska kunna göras. Frågor om diskrimineringsersättningens storlek, skadeståndsbelopp och vites- och bötesbelopp som aktualiseras i motionerna C390 (M) yrkande 2 och A224 (FP) är därmed för tidigt väckta. I fråga om Arbetsdomstolens sammansättning i diskrimineringstvister vill utskottet nämna den ändring av domstolens sammansättning i mål där diskrimineringslagen är tillämplig. Huvudregeln är att sådana mål ska avgöras av AD i en sammansättning med fem ledamöter, varav tre inte kan anses företräda något partsintresse och två har utsetts på förslag av arbetsmarknadens parter. Utskottet utgår från att ledamöterna har erfarenhet av diskrimineringsfrågor och finner ingen anledning till att föreslå någon ytterligare ändring av AD:s sammansättning. Mot bakgrund av det anförda anser utskottet inte att något initiativ från sida är behövligt. Motionerna 2010/11:A422 (MP) yrkandena 25, C390 (M) yrkande 2 och A224 (FP) avstyrks. Utskottets beslut i korthet Utskottet behandlar i detta avsnitt motionsyrkanden från den allmänna motionstiden respektive 2011 som gäller övriga frågor om diskriminering. bör avslå samtliga motionsyrkanden. Jämför reservation 15 (MP). Diskrimineringsförbudet på arbetslivets område (2 kap. 1 § diskrimineringslagen) hindrar inte åtgärder som är ett led i strävanden att främja jämställdhet mellan kvinnor och män och som avser annat än lönevillkor eller andra anställningsvillkor (2 kap. 2 § 2). Denna reglering innebär att s.k. positiv särbehandling på grund av kön är möjlig inom arbetslivet. Den närmare innebörden bestäms i vissa avseenden av bl.a. den svenska regeringsformen och regler. Diskrimineringsförbudet på utbildningens område i 2 kap. 5 § diskrimineringslagen hindrar inte åtgärder som är ett led i strävanden att främja jämställdhet mellan kvinnor och män vid tillträde till annan utbildning än sådan som avses i skollagen (2 kap. 6 § 1). Positiv särbehandling på grund av kön är alltså tillåten inom utbildningsområdet, med undantag för den utbildning som faller under skollagen (2010:800). Dessutom är positiv särbehandling tillåten för folkhögskolor och studieförbund om det görs som ett led i strävanden att främja lika rättigheter och möjligheter oavsett etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning (2 kap. 6 § andra stycket diskrimineringslagen). Positiv särbehandling kan under vissa förutsättningar vara tillåten inom den arbetsmarknadspolitiska verksamheten och vid arbetsförmedling utan offentligt uppdrag (2 kap. 9 § andra stycket 1). Enligt 2 kap. 1 § lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. får ingen utan stöd i lag ställa som villkor för ett avtal att den andra parten ska genomgå en genetisk undersökning eller lämna genetisk information om sig själv. Ingen får utan stöd i lag i samband med ett avtal efterforska eller använda genetisk information om den andre. Ingen får olovligen bereda sig tillgång till genetisk information om någon annan. Dessa bestämmelser gäller inte på familjerättens område och i vissa delar inte heller på försäkringsområdet. I 1 kap. 5 § avgränsas en genetisk undersökning till vissa typer av undersökningar inom hälso- och sjukvården eller medicinsk forskning. Genetisk information definieras som information om resultatet av en genetisk undersökning, dock inte till den del informationen endast innefattar upplysning om den undersöktes aktuella hälsotillstånd. (M) anför i motion 2010/11:A290 att ett förbud mot all form av kvotering och positiv särbehandling bör tas i in den svenska diskrimineringslagstiftningen, oavsett om det sker på grund av kön, etnicitet, ålder eller av något annat skäl. Motionären framhåller att hela tankesättet att sätta grupper mot varandra, i stället för att se människor som individer, är felaktigt i grunden. Kvotering innebär en allvarlig form av diskriminering mot den som kvoteras bort. Finn och (båda M) och Per och (båda M) begär i motionerna 2010/11:A409 respektive A297 ett tillkännagivande om att införa genetisk konstitution som diskrimineringsgrund. Individer måste skyddas från att information om deras genetiska konstitution i olika genetiska kartläggningar utnyttjas i ett diskriminerande syfte. Finn m.fl. (M) föreslår i motion 2010/11:A413 att den nya diskrimineringslagen ses över. Ett förbud mot negativa effekter av tillämpningen av den s.k. jantelagen i diskriminerande syfte bör inkluderas. Jantelagen är enligt motionen en oskriven lag som bygger på att man inte ska tro att man är något och som har till syfte att hålla tillbaka människor som har ambitioner. Den mentalitet som jantelagen beskriver är både djupt kränkande och diskriminerande för den person som utsätts. Människor ska inte förhindras att förverkliga sina önskemål och drömmar. och (båda MP) begär i motion 2010/11:A422 yrkande 7 ett tillkännagivande om granskning av ojämlikhet i lagstiftning och generell politik. En politik för lika rättigheter kräver att varje politikområde genomlyses ur ett perspektiv som utgår från lika rättigheter. Utgångspunkten för sådana granskningar bör vara att undersöka politikens utfall för samhällets olika grupper. Frågan om positiv särbehandling har upprepade gånger varit föremål för behandling i arbetsmarknadsutskottet. Frågan behandlades senast i utskottets betänkande 2009/10:AU8 i samband med beredningen av ett antal motioner om diskriminering. I utskottets betänkande med anledning av proposition Ett starkare skydd mot diskriminering (prop. 2007/08:95, bet. 2007/08:AU7) förs ett ganska långt resonemang i frågan. Där sägs bl.a. att en viktig omständighet när det gäller positiv särbehandling är att det inte är klarlagt om möjligheten till sådan särbehandling på grund av kön har haft några positiva effekter. Utskottet ansåg att frånvaron av dokumenterad nytta av positiv särbehandling inom jämställdhetsområdet i sig var ett skäl för att inte införa denna möjlighet även i fråga om etnisk tillhörighet. Utskottet kan nu konstatera att den möjlighet till positiv särbehandling som tidigare fanns i högskoleförordningen numera avskaffats men att metoden fortfarande kan tillämpas när det gäller t.ex. folkhögskolor och studieförbund. Motion 2010/11:A290 (M) avstyrks i den mån den inte kan anses tillgodosedd genom det anförda. När det gäller frågan om att införa genetisk konstitution som ny diskrimineringsgrund vilket förfäktas i de snarlika motionerna 2010/11:A409 (M) och A297 (M) kan utskottet i likhet med motionärerna konstatera att genetisk information som hanteras inom hälso- och sjukvården och inom medicinsk forskning är skyddad enligt lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. Utskottet noterar att regeringen i förarbetena (prop. 2005/06:64) till lagen anförde bl.a. följande när det gällde frågan om diskriminering på grundval av genetisk information (s. 55): Som tidigare framhållits finns det ännu inga konkreta exempel på att någon skaffat sig kännedom om genetisk information som rör någon annan, och det är därför tills vidare osäkert hur stort behovet av straffskydd egentligen är. Det är tämligen lätt att föreställa sig att genetisk information i orätta händer skulle kunna användas i diskriminerande syfte. I övrigt är det närmast en spekulation att som skäl för en kriminalisering anföra att ett förbud behövs för att förebygga att någon olovligen bereder sig tillgång till genetisk information i skandaliseringssyfte, politiskt syfte, för utpressning eller bara för skvaller och förtal. finns flera olika lagar som straffbelägger olika former av diskriminering som skulle kunna begås av någon med kännedom om en annan persons genetiska information. Regeringen ansåg att frågan om en mer långtgående skyddslagstiftning fick prövas i ljuset av de behov som eventuellt kunde komma att uppstå till följd av en framtida utveckling. Utskottet som konstaterar att det inte gjordes några invändningar mot regeringens resonemang i dessa delar förutsätter att regeringen noga följer utvecklingen med utgångspunkt i sitt tidigare ställningstagande. Det finns därmed inget behov av ett tillkännagivande och motionerna kan avstyrkas. Motionärerna bakom motion 2010/11:A413 (M) ger förslag på hur diskriminerande effekter av den s.k. jantelagen kan motverkas och en Gnosjöanda stimuleras. Som utskottet tidigare anfört (bet. 2009/10:AU8) finns det flera fördelar med en samhällsanda som stimulerar människor att tro på sig själva och sina egna möjligheter och förmågor. Utskottet bedömer dock att opinionsbildning är en mer framgångsrik väg att uppnå det önskade syftet än utredningsdirektiv och förändringar i lagstiftning. När det gäller förslaget om en granskning av ojämlikhet i lagstiftning och generell politik, som framförs i motion 2010/11:A422 (MP) yrkande 7, vill utskottet betona att diskrimineringslagstiftningen i stor utsträckning bygger på en kombination av förbudsregler och olika former av framåtsyftande åtgärder. Utgångspunkten är att arbete för lika rättigheter på ett mer generellt plan ska samverka med lagstiftningen till skydd mot diskriminering i enskilda fall. Utskottet har därför inte generellt sett något att invända mot det som framförs i motion om att hela den generella politiken ska genomsyras av ett likarättsperspektiv. Utskottet är däremot inte övertygat om att detta syfte bäst uppnås genom att tillsätta en mängd utredningar på olika samhällsområden. Sammanfattningsvis innebär det som sagts att utskottet inte kan ställa sig bakom motionerna 2010/11:A409 (M), 2010/11:A413 (M), 2010/11:A422 (MP) yrkande 7 och A297 (M) som därför avstyrks. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Diskriminering som har samband med kön i fråga om försäkringstjänster, punkt 1 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: avslår dels regeringens förslag till ändring i diskrimineringslagen (2008:567), dels utskottets lagförslag. 2011/12:A4 av (SD) och avslår proposition 2011/12:122. anser att dom om ett förbud mot att kvinnor och män betalar olika försäkringspremier försvårar mer än den förtydligar. Att all diskriminering på grund av bl.a. kön ska vara förbjuden är en uppfattning som vi delar, men att kvinnor och män vid olika tillfällen i livet betalar olika försäkringspremier på grund av olika livsstil kan man knappast betrakta som diskriminering. Hade premierna däremot varit ogrundade eller oskäliga hade det varit en annan sak. Att enskilda kvinnor och män betalar olika är lika naturligt som att andra individer betalar olika beroende på vilka kollektiv de ingår i, som grundar sig på t.ex. ålder och bostadsort. Försäkringsbolag kan t.ex. omöjligen göra en perfekt individuell bedömning av samtliga ungdomar som ansöker om bilförsäkring. Premierna kommer generellt att vara högre på grund av ett fåtal ungdomars större olycksbenägenhet i trafiken jämfört med äldre personer. Det är också troligt, och heller inte oskäligt, att unga män får betala högre än unga kvinnor på grund av ett större riskbeteende. Precis som ålder är en relevant faktor, ska även kön vara det. Till exempel har män högre dödlighet än kvinnor . Den högre dödssannolikheten leder till att män får betala en högre premie än jämnåriga kvinnor. förväntas kvinnor leva längre än män, vilket gör att de månatliga utbetalningarna av sparkapital blir lägre. Det finns också statistik på hur sannolikheten för insjuknande skiljer sig åt mellan kvinnor och män och mellan olika åldrar. Det är därmed mycket svårt att bortse från kön när det gäller skattning av förväntade utbetalningar. Det ovan nämnda kan rimligen leda till olika , och det är inget vi Sverigedemokrater vänder oss emot. Vi ser det tvärtom som fullt naturligt eftersom försäkringsbolagen inte bedriver social verksamhet. Så länge livförsäkringar inte ingår i välfärden måste också de privata försäkringsföretagen ta ut de marginaler de finner nödvändiga. Med propositionens förslag riskerar välfärdskostnaderna att öka genom att underförsäkring uppstår på grund av orättfärdiga, nya . Kvinnor kommer att få betala högre än de gör för en livförsäkring, medan män får betala relativt sett lägre . Kvinnors förväntas stiga med medan mäns förväntas minska enligt rapporten och principen om likabehandling. står bakom det övergripande målet för jämställdhetspolitiken, nämligen att kvinnor och män ska ha samma makt att forma samhället och sina egna liv. Det innebär däremot inte att kvinnor och män i alla avseenden ska leva identiska liv eller att de ska bli likadana. Den proposition som regeringen har lagt fram, som har sin grund i ett EU-beslut, bör med hänvisning till det ovan anförda avslås av , liksom utskottets lagförslag. Det innebär att motion A4 (SD) bör bifallas. Diskriminering och etnicitet, punkt 3 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2011/12:A384 av och (båda SD) yrkandena 13. Staten har under lagt ned stora resurser på att motverka samt forska och sprida medvetenhet om de negativa attityder, den diskriminering och det våld som invandrare utsätts för. Mycket av detta arbete är bra och nödvändigt. Däremot har nästan ingen uppmärksamhet riktats mot den diskriminering, de negativa attityder och det våld som infödda svenskar utsätts för på grund av sin härkomst, trots att svenskfientligheten av allt att döma är ett allvarligt och vanligt förekommande problem.