bet · GZ01SoU8 · 2012-02-14 00:00:00 — Låg inkomststandard definieras som inkomster som inte täcker skäliga levnadsomkostnader. Rapporten visar att klyftorna mellan de rikaste och de fattigaste barnfamiljerna fortsätter att vidgas. Skillnaden i inkomstutveckling har lett till att den relativa barnfattigdomen enligt EU:s definition ökat kraftigt . Det relativa fattigdomsbegreppet inom EU innebär att fattigdomsgränsen går vid högst av landets medianinkomst. Skillnaderna mellan barn med svensk respektive utländsk bakgrund är markant och ökade . Barnfattigdomen är mer än fem gånger så hög bland barn med utländsk bakgrund (29,) som bland barn med svensk bakgrund (5,). Bland barn till ensamstående föräldrar är barnfattigdomen mer än så hög (24,) som bland barn till sammanboende föräldrar (8,). Nästan vartannat barn () till ensamstående föräldrar med invandrarbakgrund lever i ekonomisk fattigdom, men av alla barn till svenskfödda par med barn. Barnfattigdomen varierar starkt mellan kommuner, från () till (). Genomgående är barnfattigdomen högst i landets storstadsregioner och lägst i välmående kranskommuner till storstäderna. Mellan stadsdelarna är variationen ännu större, från i () till i (61,). I rapporten , inte för alla anges sammanfattningsvis att har följt upp den ekonomiska familjepolitiken första årtionde och undersökt i vilken grad den fortfarande förmår utjämna barnfamiljernas ekonomiska villkor och minska den ekonomiska utsattheten. Rapporten utgår till stor del från de fördjupade bearbetningar av datamaterial som tagits fram till 2010:10 . De disponibla inkomsterna har över lag ökat för barnfamiljer i alla inkomstskikt under det senaste årtiondet. har inkomstskillnaderna ökat mellan låg-, medel- och höginkomsttagare. hade den rikaste femtedelen av barnhushållen 3,6 gånger så hög disponibel inkomst som den fattigaste femtedelen. var andelen 2,8. Den fördelningspolitiska profilen för socialförsäkringar riktade till barnfamiljer har enligt successivt avtagit . har den omfördelande effekten av samtliga socialförsäkringar till barnfamiljer mer eller mindre halverats. Detta gäller samtliga ersättningsformer, men särskilt de behovsprövade bidragen. Allt mindre andel av den ekonomiska familjepolitiken fungerar numera omfördelande mellan fattigare och rikare barnhushåll. Av totalt i den ekonomiska familjepolitiken 2009 fungerar som omfördelande mellan barnhushållen, vilket motsvarar enbart av ekonomiska familjepolitik. Utan familjepolitiska insatser skulle av de svenska barnfamiljerna ha varit fattiga enligt EU:s fattigdomsdefinition (av landets medianinkomst) , och andelen hade varit i stort sett oförändrad . Av redovisningen ovan kan utläsas att hushåll med barn, oavsett om det gäller hushåll med svensk eller utländsk bakgrund, generellt sett har en lägre ekonomisk standard än hushåll utan barn. Sämst ställt har ensamstående föräldrar, särskilt när det finns flera barn i hushållet. För sådana hushåll har de ekonomiska familjestöden särskilt stor betydelse. För att förbättra de sämst ställda hushållens ekonomi höjdes flerbarnstillägget från (prop. 2009/10:99, bet. 2009/10:FiU21, rskr. 2009/10:348). Höjningen av flerbarnstillägget innebär att förmånen lämnas med för det andra barnet, för det tredje barnet och för det fjärde barnet. För varje ytterligare barn är bidraget . hade utskottet anledning att behandla ett flertal motioner om ekonomiskt stöd till hushåll med låg ekonomisk standard. I betänkande 2010/11:SfU1 påpekade utskottet bl.a. att den svenska familjepolitiken i internationell jämförelse ger omfattande ekonomiskt stöd till barnfamiljer både genom direkta bidrag och genom att underlätta för föräldrarna att kombinera arbete och familj. Vidare framhöll utskottet att familjepolitiken är utformad så att barn i hushåll med låg ekonomisk standard får stöd, liksom familjer med sjuka och funktionshindrade barn samt att de inkomstprövade förmånerna främst går till familjer med låga inkomster eller en relativt stor försörjningsbörda. Dessutom ansåg utskottet att det var viktigt att se den ekonomiska familjepolitiken i ett större sammanhang, där olika områden tillsammans ger möjligheter att förbättra barnfamiljernas välfärd. Eftersom barnfamiljernas inkomster i huvudsak kommer från förvärvsarbete har konjunkturläget stor betydelse för hushållens försörjningsmöjligheter. Arbetslöshet eller brist på heltidsarbete och låg utbildning kan vara orsaker till en låg ekonomisk standard. Enligt utskottet fanns lösningarna på dessa problem inte inom den ekonomiska familjepolitiken utan inom andra områden, såsom arbetsmarknads- och utbildningspolitiken samt samhällsekonomin i stort. Utskottet framhöll också att åtgärder i form av transfereringar, skatter och subventioner utanför den ekonomiska familjepolitiken har stor påverkan på barnfamiljernas ekonomi. Bland annat med hänvisning till att regeringen hade aviserat en höjning av det särskilda bidraget för barn som finns inom bostadsbidraget avstyrkte utskottet motionerna i fråga. Detta blev också beslut (rskr. 2010/11:121). I budgetpropositionen föreslog regeringen en höjning av bostadsbidraget från (prop. 2011/12:1). Höjningen motiverades av en vilja att stärka ekonomin för de barnfamiljer som har det sämst ställt, inte minst ensamstående med barn, och därmed öka deras marginaler. Sedan utskottet tillstyrkt och bifallit regeringens förslag (bet. 2011/12:SfU1, rskr. 2011/12:85) höjdes det särskilda bidraget med till för ett barn, med till för två barn och med till för tre eller fler barn. Vidare höjdes bidraget till bostadskostnader till hushåll utan barn så att bidrag lämnas , i stället för , av den del av bostadskostnaden som överstiger men inte och , i stället för , av den överskjutande bostadskostnaden . Den genomsnittliga höjningen innebär ca . Även bidraget till bostadskostnader för barnfamiljer höjdes genom att den nedre gränsen för bostadskostnader sänktes från till . För en klar majoritet av barnfamiljerna innebär det en höjning med . Vid utskottets behandling av förslaget om höjt bostadsbidrag framhöll utskottet i betänkande 2011/12:SfU1 att den omläggning av politiken som inleddes i samband med regeringsskiftet innebär att en rad åtgärder vidtagits för att stärka möjligheten till egen försörjning genom arbete och minska bidragsberoendet. konstaterade utskottet att bostadsbidragen har en stor betydelse för de ekonomiskt svaga hushållens möjligheter att finansiera sitt boende. Till skillnad från generella bidrag har också bostadsbidragen den fördelen att de är riktade mot en avgränsad grupp och därmed är ett träffsäkert stöd till ekonomiskt utsatta personer. Eftersom regeringens förslag skulle innebära en förstärkning av ekonomin för de barnfamiljer som har det sämst ställt, inte minst ensamstående med barn, men också för hushåll utan barn välkomnade utskottet förslaget. Däremot ansåg utskottet att det saknades skäl för ytterligare höjning av bostadsbidraget. Utskottet vill understryka de familjepolitiska stödens betydelse för de mest utsatta barnhushållen. Som framgår av redovisningen ovan utgjordes av den disponibla inkomsten för ensamstående med två eller flera barn av olika former av familjepolitiska stöd. Då har inte det höjda bostadsbidraget beaktats, en höjning som kommer att bidra till en bättre ekonomisk standard för de mest utsatta barnhushållen. Utskottet utesluter inte att det även kommer att finnas behov av satsningar på denna grupp och förutsätter att regeringen i samband med kommande budgetprövningar överväger om det finns ekonomiskt utrymme för ytterligare förbättringar av de familjepolitiska stöden. Eftersom bl.a. arbetslöshet och låg utbildning i många fall ligger bakom att en del barnhushåll är särskilt ekonomiskt utsatta krävs det även insatser inom bl.a. arbetsmarknads- och utbildningsområdena. Detta är viktigt också ur en annan aspekt, nämligen att låg inkomststandard enligt tenderar att gå i arv. En sådan utveckling är givetvis inte önskvärd och bör i möjligaste mån motverkas. Ensamstående med barn har, enligt vad som framgår ovan, en lägre ekonomisk standard än sammanboende med barn. För den gruppen kan förslagen från Utredningen om ekonomi och föräldrasamarbete vid särlevnad få betydelse. Utredningen har bl.a. haft i uppdrag att belysa hur omsorgs- och försörjningsansvaret för barnet faktiskt fördelas mellan särlevande föräldrar och i vilken utsträckning de familjeekonomiska regelverken påverkar föräldrarnas överväganden i fråga om barnets boende och ekonomi. I uppdraget har det även ingått att belysa vilka möjligheter och hinder för samarbete som finns i regelverken för de familjeekonomiska stöden samt föräldrars behov av hjälp och stödinsatser. I betänkandet Fortsatt föräldrar om ansvar, ekonomi och samarbete för barnens skull (SOU 2011:51) har utredningen föreslagit ändringar av bl.a. reglerna för barnbidrag, vårdbidrag, bostadsbidrag och underhållsstöd i syfte att undanröja konfliktdrivande faktorer mellan särlevande föräldrar. Utredningens förslag syftar bl.a. till att bättre anpassa regelverken för de familjeekonomiska stöden till förändrade familjemönster och boendeformer för barnet. I fråga om underhållsstödet anser utredningen att det maximala beloppet om och barn har kommit att bli normbildande för vad som kan anses utgöra ett maximalt belopp för ett barns underhåll. Detta kan enligt utredningen ekonomiskt drabba barnet och boföräldern då beloppet i vissa situationer kan vara lägre än det underhållsbidrag som barnet skulle ha haft rätt till. Detta drabbar främst de barn som lever i de ekonomiskt sett mest svaga grupperna. Utredningens beräkningar visar att av de barn som det lämnas fullt underhållsstöd för skulle få mer i underhållsbidrag än underhållsstödets belopp. De barn bland dessa som har en boförälder som tillhör den lägsta inkomstklassen skulle i genomsnitt få ca mer i underhållsbidrag jämfört med underhållsstöd, och bland barn som har en boförälder i de tre lägsta inkomstklasserna beräknas få ett större underhållsbidrag än . Utredningen anser att nuvarande utformning av underhållsstödssystemet bör förändras och i stället ersättas med ett förskottsbidrag som baseras på föräldrarnas civilrättsliga avtal om underhållsbidrag och att regeringen i särskild ordning bör utreda utformningen av ett sådant system. I avvaktan på en större översyn av underhållsregleringen har utredningen föreslagit vissa justeringar för att komma till rätta med en del brister inom underhållsstödet. Bland annat föreslås att underhållsstödet ska tidsbegränsas för en period av maximalt och att stödet ska åldersdifferentieras för att bättre svara mot de kostnader som finns för att tillgodose barns varierande behov. Betänkandet har remissbehandlats och är föremål för beredning inom . Mot bakgrund av att bostadsbidraget höjts och med beaktande av att förslagen i SOU 2011:51 är föremål för beredning inom anser utskottet att det inte finns skäl för att ta initiativ till en nationell handlingsplan mot barnfattigdom. Inte heller anser utskottet att det finns skäl att nu göra en översyn av hur samhällets stöd till ensamstående med barn kan förbättras eller att vidta några andra åtgärder för att bekämpa barnfattigdom. Med det anförda föreslår utskottet att socialutskottet avstyrker samtliga motioner i ärendet. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (S), (M), (S), Finn (M), (S), (FP), Shadiye Heydari (S), (C), (M), (KD), (SD), (V), (S), (M), (MP) och (S). Barnfattigdom (S, MP, V) (S), (S), (S), Shadiye Heydari (S), (V), (S), (MP) och (S) anför: lever 220 000 barn i i fattiga familjer. Enligt levde 10 000 fler barn i fattigdom 2008 än året innan. Barn som växer upp i fattigdom tvingas alldeles för tidigt att ta ett stort ansvar för familjens ekonomi. De bor sämre än andra barn och går ofta i skolor där allt färre elever klarar kunskapskraven. Många barn tvingas av ekonomiska skäl att avstå från att delta i avgiftsbelagda fritidsaktiviteter och kan inte heller delta i aktiviteter inom skolan som är förknippade med kostnader. Gemensamt för många av dessa barn är att de har föräldrar som antingen saknar jobb eller jobbar deltid. Många familjer är beroende av försörjningsstöd, och föräldrarna står ofta långt från arbetsmarknaden. Störst risk att växa upp i en fattig familj löper barn till ensamstående föräldrar och barn till utrikes födda. Vi anser att det ska råda nolltolerans mot barnfattigdom. Den allra viktigaste åtgärden för att bekämpa barnfattigdomen är en aktiv arbetsmarknadspolitik med fler arbetande föräldrar. Därefter kommer en generell välfärd som omfattar alla och som jämnar ut chansen att förverkliga alla barns livsdrömmar, minskar de ekonomiska klyfterna och ökar den sociala sammanhållningen. Rätt till heltid, ökad rätt till barnomsorg och förstärkta trygghetssystem utgör viktiga komponenter i problemets lösning. Andra viktiga insatser är resursfördelning utifrån elevernas behov, satsning på kultur- och , ökade möjligheter till skuldsanering och sociala investeringar på nivå. Mot bakgrund av vad vi nu anfört anser vi att regeringen bör ta initiativ till en nationell handlingsplan mot barnfattigdom. En handlingsplan bör innefatta åtgärder med sikte på bl.a. en aktiv arbetsmarknads- och utbildningspolitik, rätt till arbete på heltid och barnomsorg på obekväm arbetstid. Vi anser således att socialutskottet bör helt eller delvis bifalla samtliga motionsyrkanden i ärendet. beslutade att ge utbildningsutskottet tillfälle att yttra sig över de motioner om barnfattigdom som väckts under den allmänna motionstiden . avgränsar sitt yttrande till de delar som berör utskottets beredningsområde. Utskottet föreslår att socialutskottet avstyrker motionerna. Avvikande meningar har lämnats av Socialdemokraterna, och . Socialdemokraterna framhåller i kommittémotion 2011/12:So521 yrkande 52 att alldeles för många barn växer upp i familjer med mycket dålig ekonomi och antalet ökar tillbaka. Barn som växer upp i fattigdom bor sämre än andra barn, i mer utsatta områden, och går ofta i skolor där allt färre elever klarar kunskapskraven. Många tvingas av ekonomiska skäl avstå från att delta i avgiftsbelagda fritidsaktiviteter och kan heller inte delta i aktiviteter inom skolan som är förknippade med kostnader. En aktiv arbetsmarknadspolitik med fler arbetande föräldrar är den allra viktigaste åtgärden för att bekämpa barnfattigdomen. Därefter kommer generell välfärd. Socialdemokraterna föreslår insatser på flera områden, däribland resursfördelning utifrån elevernas behov. framhåller i kommittémotion 2011/12:So658 yrkande 1 att studier har visat på ett tydligt samband mellan fattigdom och en rad viktiga aspekter såsom utbildningsresultat och etablering på arbetsmarknaden. Mycket av den politik som förbättrar dels de vuxnas ekonomiska situation, dels deras livsvillkor i övrigt har inverkan på barns livssituation. Men för att få bra översiktlig kunskap om barns livsvillkor behövs en nationell handlingsplan för att synliggöra de problem som riskerar att drabba barn i utsatta livssituationer. framhåller på samma vis i kommittémotion 2011/12:So569 yrkande 1 sambandet mellan fattigdom och utbildningsresultat m.fl. områden. Lösningen på problemet med den ökande barnfattigdomen är dels generella satsningar på arbete åt alla, rätt till arbete på heltid, bättre arbetslöshetsförsäkring, sjukförsäkring och föräldraförsäkring samt rätt till barnomsorg även på obekväm arbetstid, dels specifika satsningar på ekonomiskt utsatta barnfamiljer, som höjt underhållsstöd, förbättrat bostadsbidrag och förbud mot avgifter i skolan. Regeringen bör omgående ta fram en handlingsplan mot barnfattigdom. I motion 2011/12:So484 (S) framhåller motionären att barns liv påverkas påtagligt när familjen lever under otrygga förhållanden, vid arbetslöshet, vid sjukdom och om inkomsterna inte räcker till för livets nödvändigheter. Konsekvenserna av otrygga uppväxtvillkor kan bli utanförskap, frustration, psykisk och fysisk inverkan, dålig skolgång och risk för en kriminell väg. Regeringen bör ta de oroväckande signalerna om barnfattigdom på allvar och tillsätta en utredning som ser över hur samhällets stöd till ensamstående föräldrar med barn kan förbättras. I motion 2011/12:So485 (S) anförs att växa upp i fattigdom inte i första hand handlar om mat på bordet, men att bo sämre än andra och i mer utsatta områden. Barnen har inte råd med glasögon eller en cykel och kan inte bjuda hem kompisar för man inte har råd att bjuda på eftermiddagsfika. Motionärerna vill se att en nationell handlingsplan mot barnfattigdom tas fram som fokuserar både på att motverka och förebygga. I motionerna 2011/12:So482 (S), 2011/12:So486 (S) och 2011/12:So502 (S) yrkande 1 anförs likaså behovet av att ta fram en handlingsplan mot barnfattigdom. I motion 2011/12:So504 (S) framhåller motionärerna att barn med utländsk bakgrund, barn i storstädernas förorter och barn till ensamstående lever i en verklighet där de inte kan följa med på skolutflykter, simma i simhallen med kompisarna, syssla med någon idrott eller gå på bio. I motion 2011/12:So514 (S) framhålls att både självförtroende och framtidstro kan minska hos barn som upplever att det är stor skillnad mellan vad de själva har för möjligheter och vad andra barn kan göra. För att bekämpa barnfattigdom krävs en kombination av åtgärder. Även i motion 2011/12:So542 (S) efterfrågas en nationell handlingsplan för att minska klyftorna bland barn. Motionären framhåller att det behövs förskoleplatser och fritidshemsplatser till arbetslösas barn, det behövs läxläsningshjälp, ett rikt föreningsliv och stopp för oskäliga avgifter i skolan. Utskottet vill erinra om att flera stora reformer och satsningar har genomförts på utbildningsområdet, däribland en mer specialiserad lärarutbildning, fortbildningssatsningar för lärare (och II), legitimation för lärare och förskollärare för att tillgodose att alla elever får en god och trygg undervisning, en obligatorisk befattningsutbildning av rektorer och möjlighet till frivillig fortbildning (Rektorslyftet), en ny skollag som innebär ett nytt modernt regelverk för alla skolor oavsett huvudman, en ny gymnasieskola som ska förbereda elever för inträde i arbetslivet eller för högre studier, specialsatsningar på matematikundervisning m.m. (prop. 2010/11:1 utg.omr. 16 avsnitt 3). Tillsammantaget innebär det en bättre skola för alla elever. Regeringen tillsatte utredningen av studiehjälpen och anpassning av studiestödet till nya studerandegrupper. I direktivet anförs att studiehjälpen hanteras inom det utbildningspolitiska området men har tydliga familjepolitiska inslag, t.ex. genom att nivån på studiebidraget följer barnbidraget och att ett extra tillägg kan lämnas till familjer med svag ekonomi. Denna kombination av utbildnings- och familjepolitik har gjort det svårt att följa upp och utvärdera stödet eftersom det är oklart mot vilket mål stödet ska utvärderas. Det finns också en koppling mellan studiehjälpen och bedömningen av rätt till vissa familjeekonomiska stöd. En elev som har studiehjälp kan räknas in i underlaget vid bedömningen av rätt till bostadsbidrag för hemmavarande barn, underhållsstöd och flerbarnstillägg även om han eller hon har fyllt . Detta innebär att om en elev av någon anledning förlorar sin rätt till studiehjälp kan familjen även förlora andra ekonomiska stöd. har olika inriktningar av studiehjälpen föreslagits. som lämnade sitt betänkande Ekonomiskt stöd vid ungdomsstudier (SOU 2003:28) förordade en mer familjepolitisk inriktning medan det i departementspromemorian Ett nytt studiestöd till unga studerande (/418/SF) 2004 föreslogs en tydligare utbildningspolitisk målsättning. I den nytillsatta utredarens uppdrag ingår bl.a. att föreslå hur studiehjälpens utbildningspolitiska respektive familjeekonomiska syften kan renodlas, att ta ställning till om det bör finnas en koppling mellan studiehjälpen och vissa övriga familjeekonomiska stöd, om studiehjälpen bör omfatta ett tillägg för studerande med barn eller om ersättning bör lämnas genom något annat offentligrättsligt stöd (dir 2011:122). Uppdraget ska redovisas . Utskottet vill erinra om höjningarna av studiemedlen som genomförts . Studiemedelsbeloppet höjdes med per studiemånad (prop. 2009/10:1 utg.omr. 15, bet. 2009/10:UbU2, rskr. 2009/10:127) och med ytterligare fr.o.m. (prop. 2010/11:1 utg.omr. 15, bet. 2010/11:UbU2, rskr. 2010/11:136). Det innebär förbättringar, inte minst för studerande med barn.1[ har vid en jämförelse med konsumentprisindex konstaterat att studiemedlets köpkraft var den högsta sedan det moderna studiemedelssystemet infördes (prop. 2011/12:1 utg.omr. 33).] Vad gäller frågan om resursfördelning till skolor utifrån elevernas behov behandlades den senast av utskottet i betänkande 2010/11:UbU7. Utskottet underströk att ett decentraliserat system kräver tydlig och effektiv uppföljning. De krav som ställs i skollagen och andra föreskrifter måste hävdas aktivt, och staten måste kräva att åtgärder vidtas när kraven inte är uppfyllda. Utskottet hänvisade till det ansvar som Skolinspektionen och har för granskning och utvärdering (bet. 2010/11:UbU7 s. 12). Utskottet ansåg att de stora skolreformerna dvs. kommunaliseringen, det fria skolvalet och fristående skolors etablering och dessas effekter på integration, jämlikhet, utbildningens kvalitet och elevers rätt till en likvärdig undervisning behöver analyseras och utvärderas (bet. 2010/11:UbU7 s. 13). Regeringen tillsatte utredningen och villkor för fristående skolor m.m. (dir. 2011:68). I direktivet anförs att varje skola, kommunala såväl som fristående, ska kvalitetsgranskas och utvärderas efter hur väl de lyckas ge eleverna förutsättningar att nå målen och utvecklas så långt möjligt. Skolinspektionen har med den nya skollagen fått utökade befogenheter att vidta åtgärder mot skolor som inte lever upp till de uppställda villkoren för att bedriva skolverksamhet, oavsett om det är en eller enskild huvudman. Kommittén ska utreda om det, i fall då Skolinspektionen riktar allvarlig kritik mot en huvudman för bristande kvalitet i undervisningen och det finns belägg för att ekonomiska uttag ur verksamheten väsentligen har bidragit till bristerna, finns behov av att Skolinspektionen tar hänsyn till detta och, om så bedöms vara fallet, föreslå hur det bör ske samt lämna de författningsförslag som behövs (dir. 2011:68). Uppdraget ska redovisas . Vad gäller analys och utvärdering av de två andra skolreformerna, kommunalisering och fristående skolors etablering, har utskottet inhämtat att frågan är under beredning inom . har i flera större undersökningar studerat hur resurser fördelas till skolorna. Den första undersökningen genomfördes , efter kommunaliseringen. Den visade att resursfördelningen framför allt byggde på justeringar i olika grad av tidigare års resursramar (Resursfördelning utifrån förutsättningar och behov? rapport 330, 2009, s. 54). genomförde en omfattande undersökning av resursfördelningen i kommuner med stora skillnader mellan elevernas socioekonomiska bakgrund, med olika modeller för resursfördelning och med geografisk spridning. Undersökningen bestod dels av en enkät till kommunerna, dels av intervjuer med förvaltningstjänstemän, rektorer och lärare i dessa kommuner. Det framkom att många, oftast mindre, kommuner inte hade någon uttalad modell för resursfördelning. Modeller med en volymbaserad del och en tilläggsdel var den vanligaste fördelningsmodellen (Resursfördelning utifrån förutsättningar och behov? rapport 330, 2009, s. 9). Den andel som tilldelas efter behov utifrån generella kriterier eller efter individuell bedömning var oftast relativt liten. Att ta hänsyn till barnens socioekonomiska bakgrund i resursfördelningen för förekom i kommuner som var mer segregerade. Inga av kommunerna som enligt tillgänglig statistik tillhör gruppen minst segregerade kommuner hade ett resursfördelningssystem som tog socioekonomiska hänsyn. I nästan hälften av de mest segregerade kommunerna fanns det inget socioekonomiskt tillägg (s. 10).