bet · GZ01NU14 · 2012-02-23 00:00:00 — 1992/93:238, bet. 1992/93:NU33). Utskottet ansåg bl.a. att ett slopande av kronoandelsinstitutet skulle främja prospekteringen i landet och därmed bidra till utvecklingen av en livskraftig mineralindustri. Stadsomvandlingarna i och i Sedan malmbrytningen startade i har staden påverkats av denna. beslutade om en ny huvudnivå för järnmalmsgruvan i . hade Bergsstaten gett tillstånd för bearbetning av en ny malmkropp i och för en ny huvudnivå. Utvinningen innebär att fastigheter i påverkas av deformationer och sättningar i marken. har slutit avtal med berörda fastighetsägare om flytt eller inlösen av husen. finns den s.k. Malmfältsgruppen. Gruppen är ett högnivåforum för dialog i övergripande frågor som rör gruvnäringens tillväxt i Malmfälten och de förändringar som kan bli aktuella i , och . Malmfältsgruppen leds av näringsminister . I övrigt deltar företrädare för , berörda kommuner, myndigheter, företag och organisationer och andra intressegrupper. finns en interdepartemental arbetsgrupp (IDA-grupp) med uppgift att koordinera samarbete och effektiv handläggning inom av ärenden med anknytning till gruvverksamhet och planerade investeringar i , och kommuner. Konsekvenserna för enskilda personers situation och egendom av beslut som fattas med anledning av gruvinvesteringar i berörda kommuner hanteras bl.a. inom ramen för den lagstiftning som kommunerna, de statliga myndigheterna, och företagen har att följa. Möjligheter till samråd i planeringsprocesser, kostnadsansvar och ersättningsanspråk hanteras successivt i enlighet med aktuell lagstiftning. Genom bl.a. aktiebolagslagen (2005:551), bolagsordningen, statens ägarpolicy, Svensk kod för bolagsstyrning och regeringens riktlinjer har ett stort ansvar i samband med stadsomvandlingen. Staten utövar ett aktivt ägande gentemot som bl.a. inkluderar ett hållbart miljömässigt och socialt ansvarstagande. Huvudansvaret för det statliga ägandet av företag ligger på . låg det på . När det gäller situationen i , som tas upp i en av motionerna, bör noteras att lagstiftningen är utformad på ett sådant sätt att de som bor utanför det område som är ianspråktaget för gruvdrift får tåla de störningar som uppstår, så länge de villkor som har satts upp av miljödomstolen kan hållas av . Kommunen och försöker att hitta lösningar där man genom planläggning och markanvisning från Bergsstaten ska kunna utvidga gruvområdet. Ett beslut om markanvisning bör bygga på överenskommelser mellan och fastighetsägarna om ersättning för intrång eller förvärv av fastigheterna. Saknas överenskommelser prövar bergmästaren behovet av marken för gruvdriften och vilken ersättning som ska betalas. Det är då alltid fastighetsägarna som avgör om de vill sälja fastigheten eller om ersättningen i stället ska avse skador och intrång. Endast bergmästaren kan besluta om förfoganderätt över marken för gruvdrift. Kommunen kan genom bestämmelserna i besluta om annat markutnyttjande och då vara den som ska svara för ersättningen. har löst hittillsvarande fastighetsfrågor genom frivilliga förvärv. För ändamålet anlitar bolaget oberoende fastighetsvärderare som bedömer husets skick och fastighetspriserna på orten. Bolaget säger sig därmed agera i linje med expropriationslagens lydelse om att ersättningen ska motsvara marknadsvärdet för ett likvärdigt boende på orten. Om den koncession som föranlett markanvisningen har meddelats efter ska dessutom det tidigare beskrivna tillägget om utgå. Fastighetsvärderingen ligger sedan till grund för en förhandling mellan och säljaren. I de fall man inte kan göra en normal fastighetsvärdering (t.ex. för s.k. specialbyggnader som kommunala fastigheter, sjukhus, skolor, stadshus etc.) tillämpar återanskaffningsvärdet och ersätter byggnadens funktion. När överenskommelser finns med samtliga berörda fastighetsägare i området kan bolaget ansöka om markanvisning hos Bergsstaten enligt 9 kap. minerallagen. inom eller utom koncessionsområdet som hotas av ras eller dylikt kan också anvisas. Om en överenskommelse inte har kunnat träffas mellan bolaget och berörda fastighetsägare är det upp till bergmästaren att avgöra områdets avgränsning och ersättningsnivåer. fick 2006 (med förnyad inriktning 2008) i uppdrag av regeringen att följa och stödja utvecklingen inom fysisk planering och byggande i och kommuner (Malmfälten). I likhet med vad som sägs i motion 2011/12:N392 (M) noterade myndigheten den särskilda problematik som råder i de regioner där nybyggnadskostnaden överstiger marknadsvärdet för den färdigställda ersättningsbyggnaden. Där har fastighetsägaren ingen möjlighet att vid en vidareförsäljning få ut skillnaden mellan ersättningsbelopp och nybyggnadskostnaden. Vidare ansåg myndigheten att en översyn av minerallagen borde övervägas så att de långsiktiga konsekvenserna av en mineralutvinning tydliggörs och regleras redan i samband med behandlingen av en ansökan om bearbetningskoncession. ansåg också att man bör överväga ett förtydligande av minerallagen så att det klart framgår att en bearbetningskoncession bör omfatta hela det område där man kan förvänta sig väsentlig markpåverkan. KTH:s arbete med stadsomvandlingarna i Malmfälten () har inlett ett FoU-projekt om stadsomvandlingen i och . Projektet genomförs i samarbete med och kommuner samt . Inom ramen för forskningsprojektet kommer f.d. fastighetsrådet att utreda de ersättningsrättsliga konsekvenserna för fastighetsägare och rättighetshavare när fastigheter tas i anspråk (inlöses) med stöd av minerallagen. Det gäller exempelvis fall då marknadsvärdet för en nyuppförd villa kan antas understiga dess produktionskostnader och sådana fall då den befintliga hyresnivån understiger bruksvärdeshyran som i sin tur understiger en kostnadsbaserad hyra för nyproducerade flerfamiljshus. Avsikten är att forskningsprojektet ska redovisas . Därefter tas ställning till en eventuell fortsättning. Betydelsen av och tillgången till råvaror står högt på den politiska dagordningen över hela världen. är en framstående gruvnation och svarar bl.a. för av järnmalmsproduktionen inom EU. finns det en ansenlig potential för ytterligare fynd och utvinning av och kritiska som bl.a. behövs för produktion och utveckling av högteknologiska och alternativa produkter. Några av de största industriinvesteringarna i vårt land görs inom gruvnäringen. Detta bidrar till nya jobb, tillväxt och utveckling. I likhet med vad utskottet har uttryckt finns det således all anledning att lyfta fram betydelsen av goda villkor för den svenska mineralindustrin. vill utskottet påminna om att på utskottets förslag genom ett tillkännagivande till regeringen initierade en översyn av minerallagen som syftar till att markägare och kommuner med ökad tydlighet och effektivitet får tidig information om vad en prospektering avser och hur den ska genomföras. En utredare har sedermera fått regeringens uppdrag att genomföra en översyn i linje med utskottets förslag. Utredningen ska presentera sitt resultat . Goda villkor för industrin innebär inte att de gruvindustriella landvinningarna får göras på ett ohållbart sätt. Miljömässig hållbarhet garanteras genom att bestämmelser tillämpas parallellt med minerallagen. Försiktighetsprincipen ska gälla. Utskottet framförde så sent som uppfattningen att gällande ordning för miljöprövningar fungerar väl i så måtto att de svenska mineralresurserna kan tas till vara på ett effektivt och miljömässigt hållbart sätt. Till detta kan också fogas att staten som ägare av det största svenska gruvbolaget, , förväntas ta tydligt ansvar för att den pågående utvidgningen av gruvverksamheten bedrivs på ett hållbart sätt. Detta innefattar då även social hållbarhet i betydelsen att de med utvidgningen förknippade stadsomvandlingarna i och som tas upp i motion 2011/12:N392 (M) genomförs på ett acceptabelt sätt. Den KTH-studie som bl.a. ska belysa stadsomvandlingarnas konsekvenser för fastighets- och bostadsmarknaden i och kan väntas bidra med ett betydelsefullt underlag när det gäller frågan om huruvida gruvutvidgningen i de berörda kommunerna genomförs på ett socialt hållbart sätt och utan att enskilda drabbas ekonomiskt. I sammanhanget vill utskottet även erinra om att expropriationslagens ersättningsregler som det hänvisas till i minerallagen har ändrats 2010. En grundläggande avsikt med ändringarna var att stärka fastighetsägarnas ställning i ersättningshänseende och att därigenom stärka äganderätten. När det gäller den typ av ersättningsfrågor som tas upp i motion 2011/12:N232 (SD) hänvisar utskottet till att frågor om vinstfördelning i samband med expropriation utreds. Utskottet anser inte att det finns skäl för att göra några justeringar av den i minerallagen reglerade s.k. mineralersättningen innan den nyssnämnda utredningen har slutfört sitt arbete och regeringen har tagit ställning till eventuella förslag på detta område. Med det anförda avstyrker utskottet samtliga motioner i avsnittet i berörda delar. Utskottets förslag i korthet Förslag om ett moratorium mot uranprospektering och om en vetorätt mot sådan prospektering avslås av . Utskottet anser bl.a. att begränsningar i möjligheterna att prospektera efter uran avsevärt kommer att hämma förutsättningarna att finna andra brytvärda . Vidare påminner utskottet om att det pågår en översyn av minerallagen som syftar till att markägare, sakägare och kommuner med ökad tydlighet och effektivitet ska få tidig information om vad en prospektering avser och hur den ska genomföras. avslår även motioner om ett förbud mot uranbrytning. Utskottet hänvisar till att uranbrytning redan kringgärdas av strikta miljörestriktioner, och att brytningen kräver tillstånd. Ett sådant tillstånd kan inte fås med mindre än att det aktuella projektet har tillåtlighetsprövats av regeringen och att fullmäktige i den berörda kommunen har tillstyrkt brytningen. Jämför reservationerna 3 (MP), 4 (V), 5 (MP, V) och 6 (S, MP, V) samt särskilt yttrande (MP). Uranundersökningarna i är mycket omfattande och det finns, enligt vad som anförs i motion 2011/12:N332 (S), en stor oro för att uranbrytning kan komma till stånd där. Motionärerna anser att ett beslut om uranbrytning är för viktigt för att läggas på nivå och menar att det därför krävs lagstiftning som förbjuder uranbrytning. I motion 2011/12:N470 (M) slås det fast att är det land i som bedöms ha de största tillgångarna på uran. Detta gör uranprospektering och uranbrytning intressant för både nationella och internationella företag. Då staten står för de långvariga miljökonsekvenserna av en eventuell uranbrytning bör vinsterna från sådan brytning gå till staten. Detta hindrar inte att privata bolag kan stå för själva driften. Enligt motionärerna bör regeringen undersöka möjligheten att låta de huvudsakliga vinsterna från eventuell uranbrytning komma staten till del genom en statlig uranfond. I kommittémotion 2011/12:N259 konstateras det att uranbrytning innebär påtagliga miljö- och hälsorisker och att efterfrågetrycket på uran ökar. Vidare refererar motionärerna underlag som indikerar att det finns brister i prövningarna av ansökningar om prospekteringstillstånd och bearbetningskoncessioner. Sammantaget är det motionärernas uppfattning att lagstiftningen och den juridiska prövningen inte är en garant mot miljöskadlig uranbrytning. För att garantera att uranbrytning inte ska ske är det enda tydliga handlingsalternativet ett lagstiftat förbud. Därför bör tillkännage för regeringen som sin mening att frågan om ett lagstiftat uranbrytningsförbud bör utredas. I väntan på denna utredning bör ett moratorium för uranprospektering införas. I motion 2011/12:N417 (MP) ges en utförlig bakgrund till varför motionären anser att uranbrytning bör vara förbjuden i . Det konstateras bl.a. att gruvavfall kan ge problem med spridning av försurande ämnen, tungmetaller m.m. och att den värsta formen av dessa föroreningar uppkommer vid brytning av just uran. Då det är lokalsamhället och den lokala miljön som står på spel när mineralfyndigheter exploateras är det, enligt motionärerna, rimligt att kommunerna redan vid provborrning ges möjlighet att säga nej och stoppa försök att kartlägga vad som finns under kommunens yta. bör genom ett tillkännagivande framföra att en kommun, utan nationella hänsyn, ska kunna besluta om förbud mot prospektering för uranbrytning. Uran förekommer i jordskorpan och är ofta associerat med andra metaller såsom järn, koppar, guld och den typ av sällsynta jordartsmetaller som har omnämnts ovan. Strålningsegenskaperna i berggrunden används i samband med prospektering. Uran kan sägas visa vägen till andra fyndigheter. I förekommer uran i många områden, såväl i urberg som i yngre bergarter. Mineraliseringar med uran har iakttagits i bl.a. , , , och samt på , i och i . I vid i utvanns totalt ca naturligt uran . I statistik över världens brytvärda uranreserver anges andel till . De största uranreserverna finns i , och . nämns inte bland de 15 länder som har de största reserverna. Halterna av uran i den svenska berggrunden är dessutom väsentligt lägre än i de stora uranproducerande länderna. Generellt sett är de kända svenska tillgångarna därför ekonomiskt mindre brytvärda. Världsmarknadspriserna på uran, säkerhetsläget, infrastruktursituationen och det aktuella opinionsläget är utöver uranhalten exempel på faktorer som kan påverka företags intresse för att prospektera efter uran. Även förutsättningarna för att kunna utvinna andra värdefulla som eventuell uranutvinning kan påverka intresset. Vid ingången av 2012 fanns det enligt mineralrättsregistret 24 gällande undersökningstillstånd där uran har angetts som förstahandsintresse. Ett undersökningstillstånd som har beviljats för ett gäller emellertid även för övriga mineraler, med undantag för olja, gasformiga kolväten och diamant där tillståndet bara gäller för det ämne som har angetts i ansökan. Det angivna förstahandsintresset i en ansökan avspeglar därför inte nödvändigtvis den faktiska verksamheten. Som har beskrivits ovan krävs det enligt minerallagen tillstånd för prospektering (undersökningstillstånd). Kommuner har inte någon vetorätt när det gäller undersökningstillstånd. Om tillståndet gäller alunskiffer (en bergart som är rik på uran), olja, gasformiga kolväten eller diamant, ges kommunen dock alltid tillfälle att yttra sig. Enligt 16 § mineralförordningen (1992:285) ska bergmästaren dessutom begära in ett yttrande från kommunen när det är fråga om medgivande till undersökningsarbete inom ett område med detaljplan eller områdesbestämmelser enligt . När det gäller övriga ansökningar skickas inte information till de berörda kommunerna. Oavsett vilka det gäller får kommunen alltid en kopia av bergmästarens beslut. Bergmästarens beslut om undersökningstillstånd kan överklagas av markägaren och övriga kända sakägare (viss ledning finns i 6 § mineralförordningen). Beslutet innebär endast att den som fått tillståndet har ensamrätt att undersöka marken; markägaren och andra sakägare får tåla att undersökning sker på de villkor som gäller i övrigt. Undersökningsarbete kan vara av mycket skiftande omfattning och karaktär. Det kan t.ex. bestå av seismiska, radioaktiva, magnetiska eller elektriska mätningar, geologiska undersökningar, diamantborrning, provtagning, provdikesgrävning, borttagande av jord och sprängning. Typen av undersökningsarbete och områdets karaktär är avgörande för om det krävs anmälan till eller kommunen eller om tillstånd fordras enligt . Som har redovisats tidigare i detta betänkande framgår det av 9 kap. 6 § andra stycket att den berörda tillsynsmyndigheten kan förelägga en verksamhetsutövare att ansöka om tillstånd även om ett sådant tillstånd normalt inte behövs om verksamheten medför en risk för betydande föroreningar eller andra betydande olägenheter för människors hälsa eller miljön. Undersökningsarbete får inte bedrivas utan medgivande av inom områden som omfattas av särskilda bestämmelser för hushållning med mark och vatten för vissa områden i landet (4 kap. ). Det gäller bl.a. i s.k. obrutet fjäll enligt 4 kap. 5 § . I andra fall, exempelvis inom från bostadsbyggnader, kan bergmästarens medgivande fordras. I många fall krävs även tillstånd enligt andra lagar, t.ex. lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. eller terrängkörningslagen (1975:1313). Noteras bör också att det i 2 kap. finns allmänna hänsynsregler som är tillämpliga vid undersökningsarbete enligt minerallagen. Om undersökningsarbete kan utföras på olika sätt eller med olika metoder ska tillståndshavaren välja det utförande som minimerar skadan på miljön. Den s.k. försiktighetsprincipen gäller för all verksamhet och alla åtgärder som omfattas av tillämpningsområde. Principen innebär att förebyggande åtgärder och andra försiktighetsmått ska vidtas så snart det kan befaras att en viss åtgärd skulle kunna utgöra en olägenhet för människors hälsa eller miljön. Om uranhalten i det material som hanteras överstiger per ton, krävs som huvudregel tillstånd från enligt lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet (kärntekniklagen) och motsvarande förordning. har dock i föreskrifter som trädde i kraft undantagit tillståndsplikt för hantering av material som förekommer i naturen och som innehåller kärnämne (t.ex. uran), om hanteringen inte avser utvinning av kärnämne ur eller annat råmaterial. Det betyder att uranprospektering är undantagen från bestämmelserna i kärntekniklagen. Däremot tillämpas strålskyddslagen (1988:220) vid prospektering efter uran. Innan undersökningsarbetet får påbörjas måste prospektören enligt 3 kap. 5 § minerallagen upprätta en arbetsplan som sakägarna (enskilda markägare och andra sakägare som t.ex. arrendatorer och innehavare av servitut) har rätt att invända mot. Om invändningar har framställts får tillståndshavaren begära att bergmästaren prövar om arbetsplanen kan fastställas. Prospektörerna måste betala ersättningar till markägare och innehavare av särskild rätt för skador och intrång till följd av undersökningsarbetet. Innan arbetena påbörjas ska prospektörerna ställa säkerhet för denna ersättning. I får uranbrytning inte ske utan tillstånd utfärdade enligt minerallagen, och kärntekniklagen. En miljökonsekvensbeskrivning ska bifogas en ansökan enligt samtliga tre lagar. I ärenden om beviljande av koncession ska 3 och 4 kap. tillämpas. I dessa kapitel finns bestämmelser om hushållning med mark- och vattenområden, bl.a. områden av riksintresse. Reglerna innebär att områden som har ett särskilt nationellt intresse inte ska tas i anspråk för andra ändamål innan frågan om den långsiktiga lämpligheten har klarlagts. Områden av riksintresse för ett antal angivna ändamål ska enligt bestämmelserna skyddas mot åtgärder som påtagligt kan försvåra eller skada ändamålen. Tillstånd enligt minerallagen att få bearbeta en uranfyndighet (bearbetningskoncession) meddelas av bergmästaren. Enligt 8 kap. 2 § minerallagen ska ärenden om beviljande av bearbetningskoncession hänskjutas till regeringen för prövning, om bergmästaren bedömer frågan om koncession vara särskilt betydelsefull ur allmän synpunkt. Bergmästaren utreder frågan och bifogar ett eget yttrande i de ärenden som hänskjuts till regeringen för prövning. Som har nämnts i det föregående krävs det enligt förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd vanligen tillstånd från miljödomstolen för gruvdrift eller gruvanläggning för brytning av malm, eller kol. Enligt 17 kap. 1 § ska anläggningar för brytning, bearbetning eller anrikning av uranhaltigt material dessutom tillåtlighetsprövas av regeringen. Tillåtlighetsprövningen gäller övergripande frågor om lokalisering, art och omfattning samt frågor om verksamhetens effekter på markanvändning och miljö, energi, transporter m.m. De bedömningar som ska göras är ytterst politiska ställningstaganden där det framstår som naturligt att regeringen har det avgörande inflytandet över huruvida verksamheten ska få komma till stånd eller inte. I samband med prövningen kan regeringen besluta om särskilda villkor för att tillgodose även allmänna intressen. Regeringens beslut är bindande för den ordinarie tillståndsmyndigheten. Denna kan alltså inte avslå en ansökan om tillstånd till en verksamhet som regeringen vid prövning enligt 17 kap. har funnit tillåtlig. Den kan inte heller bifalla en ansökan om tillstånd som regeringen vid prövningen har funnit otillåten. Regeringens beslut i tillåtlighetsfrågan omfattas av lagen (2006:304) om rättsprövning av vissa regeringsbeslut, vilket innebär att efter ansökan om rättsprövning prövar om regeringens avgörande strider mot någon rättsregel. Enligt 17 kap. 6 § får regeringen tillåta verksamheten endast om kommunfullmäktige i den kommun där en uranfyndighet ska bearbetas har tillstyrkt detta. Någon möjlighet för regeringen att tillåta uranbrytning mot kommunens vilja finns därmed inte. Det är alltså här som det kommunala vetot i uranbrytningsfrågor är lagfäst. För drift av en anläggning för utvinning av ett kärntekniskt ämne krävs tillstånd enligt kärntekniklagen. Frågan om tillstånd enligt denna lag för uranbrytning prövas också av regeringen. Denna prövning sker parallellt och samordnat med tillåtlighetsprövningen enligt . bereder ärendet och överlämnar med ett eget yttrande handlingarna i ärendet till regeringen. tog senast ställning till motioner om uranprospektering och uranbrytning (bet. 2010/11:NU14). Flera av de motioner som då behandlades har i snarlik form väckts även . Samtliga då aktuella motioner avstyrktes i berörda delar. När det gällde uranbrytning anförde utskottet bl.a. att en ansökan om tillstånd för eventuell uranbrytning ska tillåtlighetsprövas av regeringen, att kommuner har vetorätt mot brytning av uran och att sådan brytning kringgärdas av strikta miljörestriktioner. Utskottet ansåg att bestämmelserna på detta område är tillfyllest och såg därför inga skäl att skärpa dem ytterligare genom att införa ett generellt förbud mot uranbrytning. I en reservation (S, MP, V) framfördes uppfattningen att regeringen genom ett tillkännagivande borde uppmanas att återkomma till med ett förslag som innebär att uranbrytning blir förbjuden i . Beträffande motionsyrkanden om ett ökat lokalt inflytande i samband med prospektering efter uran framhöll utskottet att det har behandlat dylika frågor vid åtskilliga tillfällen . har utskottet bl.a. konstaterat att prospektering som i någon utsträckning omfattar uran är värdefull då den kan öka möjligheterna att finna andra brytvärda . Vidare har utskottet påpekat att en vetorätt mot uranprospektering i praktiken skulle vara utan betydelse då det ofta är oundvikligt att finna uran när man söker efter andra . När det gäller de miljöargument som förs fram mot uranprospektering ansåg utskottet att den befintliga miljölagstiftningen säkerställer att prospekteringsverksamheten sker på ett sätt som inte äventyrar människors hälsa eller naturmiljön. Vidare hänvisade utskottet till det ovan refererade initiativet till en översyn av minerallagen som syftar till att markägare och kommuner med ökad tydlighet och effektivitet får tidig information om vad en prospektering avser och hur den ska genomföras. Utskottet konstaterade att dylik information torde vara av särskilt stort värde när det gäller prospektering som inbegriper uran. Samtliga motionsyrkanden avstyrktes i berörda delar. I en reservation (MP, V) förordades en vetorätt mot uranprospektering. besvarade näringsminister en interpellation (ip. 2011/12:26) från (V) om statsrådet avser att verka för att regeringens ståndpunkt ska vara att uranbrytning ska förbjudas i och om hur regeringen skulle ställa sig till en ansökan om uranbrytning som uppfyller samtliga miljökrav. Näringsministern konstaterade att det finns en omfattande tillståndsprocess för uranbrytning som regeringen är bunden av. Ministern betonade att det är regeringens uppfattning att regelverket för hantering och utvinning av är starkt och tydligt.