· GZ01SoU13 · 2012-05-02 14:57:58 — Det handlar om dem som organiserar människor som har personlig assistans, de brukarkooperativ som bistår med personlig assistans, Independent Living-kooperativen.Det finns en artikel på Newsmill där de organisationer - det är en hel radda - som står bakom Utan assistans stannar livet säger att vi inte kan vänta . Människor drabbas för hårt. De uppmanar andra partier att våga ta ställning för att det behövs en översyn av lagstiftningen.Jag tror inte att det här är att handla i blindo. har faktiskt valt att säga: Vi ska inte låta välviljans våta filt ligga över funktionshindersområdet. Vi behöver en debatt. Och vi vill vara en blåslampa när det gäller att människors liv inte ska förstöras för att de mister rätten till personlig assistans på grund av den dom som finns, som byggde på en person och som många andra personer också drabbas av.Jag tror att vi alla är ganska eniga om att vi inte är så värst förtjusta i den domen, men då är det vårt politiska ansvar att göra något åt det. För kan inte säga: Vi följer inte högsta rättsinstans.Det är vårt politiska ansvar att se till att inte ytterligare flera hundra personer drabbas. Jag har också lyssnat på STIL, JAG, IFA och en lång rad andra brukarorganisationer. Jag tycker att det är där som mycket av kunskapen finns. Det är de som är mottagare av ett beslut från en myndighet som bygger på vår lagstiftning som vet bäst vad det här handlar om.Jag har mycket nära kontakt med olika verksamheter och pratar ofta, precis som gör, med personer. Jag tar detta på största allvar. Det handlar om det som man har rätt till, det som det har fattats beslut om och det som man har för att man ska ha möjlighet att leva som andra. Det är dit vi ska. LSS intentioner ska ligga fast.Däremot tycker jag att det är rimligt av oss beslutsfattare att påskynda det här arbetet. Det tycker jag. Det är nog komplicerat, och det får konsekvenser för enskilda som ibland är oacceptabla. Det håller jag med om.Därför är det viktigt att långsiktigt hitta den lösning som jag hoppas på och jobbar för att vi ska kunna nå framöver och få det uthålligt. Men jag tycker också att med en så stor och viktig verksamhet är det bra att tänka efter före. Det är klart att man kan tycka att det går segt, men ett tiotal olika insatser har gjorts av regering och olika myndigheter. Då tycker jag att det är rimligt att få även de sista delarna på plats. Jag tror att vi är eniga om målet som är att LSS intentioner ska ligga fast. Det känner jag mig trygg i. Någonting som jag verkligen håller med Alliansen och om är att ni är mästare på utredningar. Fantastiskt många utredningar har gjorts. Jag säger inte att dessa utredningar inte behövs eller att de är överflödiga, men som både och har sagt har en del av dem inte lett till något synligt. Det är min fråga: Vilka praktiska och faktiska resultat är nådda? Då menar jag hos en person som faktiskt har en funktionsnedsättning. Utredningar i all välmening, men vilka praktiska resultat har nåtts?Jag gläder mig åt att vi är så eniga när det handlar om bristande tillgänglighet. När den utredningen är klar kanske vi kan komma överens om att det ska höra till diskrimineringslagen.När det gäller att LSS ska värnas och intentionerna finnas kvar kommer vi kanske också att kunna enas om att man måste göra någonting åt § 9. Som det är nu värnas inte LSS, och intentionerna följs inte.Det är jättebra att man jobbar på arbetslösheten, men den har ändå ökat från 30 000 personer 2008 till 68 000 personer 2012. Inte ens om man är väldigt snäll skulle man kunna säga att det går åt rätt håll.Det jag egentligen undrar är när man tänker gå från ord till handling. När kan vi se handling? Att det är ett fasligt utredande kan jag hålla med om. När jag var i opposition tyckte jag alltid att det bara utreddes och utreddes. Men sedan jag kom i majoritetsställning har jag fått bita i det sura äpplet och lärt mig att det ibland är bättre att tänka efter före och ha ett beslutsunderlag. Jag blir också irriterad när man tror sig veta vad det är som behöver göras, men det drar ut på tiden.Ett jobb som jag själv ledde var . Vi presenterade vårt slutbetänkande . Drygt hälften av våra förslag är nu genomförda. Det har gått , men där har konkreta exempel. Det var därifrån som besluten om tillstånd och tillsyn kom. Det var därifrån besluten om att se mer rikslika bedömningar kom. Därifrån kom också besluten om att vi ska få möjligheter att bättre se barnperspektivet i LSS.Allt detta kom därifrån, och det är nu utrullat och genomfört. Jag tror att det är på det sättet vi måste jobba nu.Agneta har också, precis som jag, varit med och tagit del av vad de olika myndigheterna har gjort. Behovsbedömningsinstrumentet är klart. I betänkandet framgår också och finns beskrivet vad håller på med. , , kommer ISF att presentera sina uppföljningar av tvåårsomprövningarna. Det är även fler saker på gång.Min uppfattning är alltså att det nog trots allt är så här man långsiktigt måste jobba för att få hållbara lösningar, även om jag kan hålla med om att det ibland känns som att det går sakta. För en person som behöver hjälp måste det vara otroligt frustrerande att ha rätt till hjälp och stöd men inte kunna nyttja den rätten. Det tror jag att många kan skriva under på.Om vi ser på det som har gjorts, till exempel om rikslika bedömningar, har man skrivit om det och haft med det i utredningen, och det har gått ut. Men vi vet ju att det inte är så.Barnperspektivet har också gått ut, och jag vet att jag påpekade både för och för att man inte hade med barnperspektivet.När det gäller behovsinstrumentet har vi fortfarande inte riktigt sett något resultat av de, tror jag, sex försäkringskassor som har det.Dessa saker har skett, javisst, men hur det har hjälpt den enskilde vet vi ännu inte. Vi får verkligen hoppas på den utredning som vi ska få en första genomgång av i december.Jag kan meddela något som i alla fall gladde mig, och det kan ju glädja er också. Det är att ska få 90 platser som är avsedda för personer med funktionsnedsättningar. Det som också har hänt är att inga besparingar är gjorda från politiskt håll när det gäller assistansen. Det är 24-25 miljarder som satsas. De behov som redovisas finansieras också. Det är rätt och riktigt. Det ska så vara.Det finns också en mycket bra och kvalitativt hög verksamhet som bedrivs , , ofta av utomordentligt duktiga personliga assistenter och andra. när vi diskuterar problem och utmaningar, som vi ska göra, tycker jag ändå att vi glömmer att det görs så väldigt mycket positivt. Det är så oerhört många personer som ges möjligheter att leva som andra, vilket är LSS intention.Låt oss alltså även skänka en tanke till alla de insatserna, för jag tycker att de är väldigt viktiga.Jag tror att och jag i grunden är väldigt överens om att vi gemensamt ska hitta lösningar som gör att vi med gott samvete kan säga att vi i de beslut vi tar ska hålla fanan högt när det gäller personlig assistans och LSS i sin helhet och fortsatt värna utvecklingen. införde den dåvarande borgerliga regeringen en fantastisk lag. Det var en lag som förändrade livet för personer med funktionsnedsättningar: lagen om stöd och service till personer med funktionshinder.Den lagen är unik, och det var en borgerlig regering som införde den. Den lagen skapar möjligheter för människor att leva ett liv nästan som alla andra, kanske inte riktigt i alla fall men på ett så jämlikt sätt som det är möjligt.Jag tror knappt att dåtidens riksdagsledamöter kunde ana vilken frihet denna lag skulle skapa. Eftersom det har varit på tapeten kan jag tillägga att det var en hög företrädare inom funktionshindersrörelsen som sade att dagens arbetsmarknadsminister har gjort mer för att få människor med funktionshinder i arbete än vad alla samlade arbetsmarknadsministrar har gjort tidigare. Det gäller till exempel det som tog upp om platser inom folkhögskola och annat. Det har en stor betydelse.Förra hösten deltog jag tillsammans med i en konferens i FN om mänskliga rättigheter för personer med funktionsnedsättningar. Det är med stolthet jag konstaterar att alliansregeringen ratificerat den deklarationen. Det är också med stolthet jag kan säga att det var 1993 som dåvarande borgerliga regering antog FN:s standardregler.Sammanfattningsvis kan man säga att de radikala, stora stegen inom funktionshinderspolitiken har tagits av de borgerliga regeringarna. Det var också mycket tydligt när jag var i FN hur revolutionerande lagen om stöd och service är. I andra länder bygger man upp institutioner, något som vi lade ned . Där bygger man nu institutioner i stället för att de här människorna ska leva gömda och glömda. Den tiden har vi passerat i . Världen kommer efter och går före.Fortfarande, fru talman, återstår mycket. Det gäller att arbeta vidare med tillgängligheten i samhället, framför allt att öka kunskapen och påverka attityder. Det kan handla om att inte anlägga en handikapparkering i sluttande plan eller att människor lär sig att ett hinder för synskadade är när man parkerar cyklar utmed väggar i gatumiljön.Jag har vandrat i alla tio kommunerna i mitt hemlän och tittat över vad man behöver göra för tillgängligheten. Det är tydligt att det finns en stor kunskap i kommunerna om att underlätta för personer med rörelsenedsättningar. Det är sämre när det gäller syn- och hörselnedsättningar. Även när det gäller allergier behöver kunskapen ökas både hos kommunens tjänstemän och förtroendevalda men också hos allmänheten.De flesta ser och vet när man inte kan ta sig fram när man använder rullstol, men få tänker på svårigheterna att inte se och höra, problem att gå förbi en parfymbutik eller att man pratar över huvudet på människor med olika former av problem, allt det som gör att man inte kan leva som andra, att man inte respekteras som andra.Många av de delarna kan faktiskt ingen lagstiftning i världen göra någonting åt. Det handlar om kunskap hos enskilda människor. Det är det som gör skillnaden. Därför är det så fantastiskt med myndigheten som har ett särskilt uppdrag som ska leda till ökad kunskap och förståelse för olika problem man som en person med funktionsnedsättning kan uppleva.Något som jag också har sett när jag har varit ute i länet är att när ska minska sina kostnader drar man in till exempel servicediskar. Det försvårar för många människor som har funktionsnedsättningar, både yngre syn- och hörselskadade och äldre människor. Det är viktigt att de offentliga aktörerna förstår effekterna av alla åtgärder som man vidtar, att man har rätt glasögon på sig och använder sina kunskaper. Att göra till ett enklare land att leva i görs bäst genom att vi alla ökar vår kunskap om vad som behöver åtgärdas och sedan åtgärdar bristerna.Det stora samtalsämnet har varit assistansreformen och dess tillämpning. När den förra socialdemokratiska regeringen tillsatte en översyn av LSS-reformen, som har beskrivit, gavs flera direktiv. Ett av dem har fått särskilt stora följdverkningar. Det var att bedömningen av assistansbehovet skulle vara likvärdig över hela landet. Det är svårt att inte sympatisera med det men det fick till följd att gjorde en översyn av sina rutiner. Det betydde att några fick en mer generös bedömning och andra en mer restriktiv. Utifrån det kom diskussionen om behovsbedömningsinstrumentet.Först var det stora protester och många integritetskränkande frågor, men slutligen blev funktionshindersrörelsen och överens. Jag har stora förhoppningar om att instrumentet ska göra att behovsbedömningen både är och upplevs som mer rättssäker. Det var vad tillkännagivandet handlade om 2009. Då hade vi inte haft den nya lagändringen. När vi diskuterar detta ska vi veta vad det handlade om. Det behovsbedömningsinstrumentet har sagt att de inte behöver något regeringsbeslut eller riksdagsbeslut för att använda. Det är bara för dem att använda.Vi har fått många rapporter om att människor upplever en starkt försämrad livssituation, och det tar vi på största allvar. Regeringsrätten, eller , har tolkat lagen och det har fått till följd att många inte längre får assistans i den utsträckning som de har haft tidigare, enligt de rapporter vi har fått. Därför är det viktigt att veta vad som har hänt. Det är därför regeringen har gett Inspektionen för socialförsäkringen i uppdrag att redovisa på vilket sätt bedömningen har förändrats, både avseende nya bedömningar men också av tvåårsomprövningarna. Hur har verkligheten påverkats för de personer som är i behov av assistans? Det här är viktigt. Man måste ha det klarlagt innan man kan ta ställning till de förändringar som behöver göras, om det behöver göras några. Det går inte att hugga i luften i en förändrad situation som ska leda till en lag.I det här motionsbetänkandet finns det också andra motioner. Ett område gäller glasögon. Här är det viktigt att tar det ansvar de har när det gäller hjälpmedel. Det behövs en kartläggning, och regeringen har sagt att det ska ske. Jag ser fram emot den presentationen.Utskottet har lyssnat både till och till . Vi har lyssnat på utredningen om fusk inom assistansersättningen. Fusk är aldrig acceptabelt, men allt är inte fusk. Det ligger ibland också felaktiga bedömningar till grund för fel beslut och därmed ett överutnyttjande. Det ska ingen enskild person lastas för. Dessutom har utskottet lyssnat till myndigheten och företrädare för handikappförbunden. Jag har dessutom personligen träffat företrädare för flera föreningar inom funktionshindersrörelsen. Alla dessa möten ger en verklighetsbild som stärker det fortsatta arbetet, och vi i alliansregeringen står bakom intentionerna i LSS. Jag arbetar vidare för att göra ett bra land, det vill säga , ännu bättre att leva i för personer med olika former av funktionsnedsättning, både nationellt och regionalt och lokalt.Mot den bakgrunden, fru talman, yrkar jag bifall till förslaget i socialutskottets betänkande SoU13. Jag kan inte låta bli att hålla fast lite grann vid den nyhet som släppte i replikskiftet och även i anförandet, att vi nu kommer att få ett förslag om att bristande tillgänglighet ska komma in i diskrimineringslagstiftningen.Jag fick ett besked om att det i arbetsmarknadsutskottet, eftersom det här är en fråga som inte socialutskottet behandlar utan det är arbetsmarknadsutskottet som har hand om den, nu finns en reservation från , och Socialdemokraterna som Alliansen har sagt nej till som handlar just om detta. Det vore lite spännande att få veta när som det är tänkt. Det borde rimligtvis handla om en proposition och inte att man svarar på en motion från något annat parti.Eftersom tillhör det största partiet i Alliansen förutsätter jag att även hon känner till när det här kommer upp. Min första fråga handlar om det, och jag nöjer mig med det så . Det är precis som det har beskrivits tidigare av att vi jobbar intensivt på att få till stånd en sådan här lagstiftning. Vi vet att ni också försökte och inte lyckades med den delen. Det är ju så otroligt viktigt.När vi fick makten såg vi att det som hade gjorts på tillgänglighetsområdet , när man hade bestämt att man skulle göra tillgängligt, inte räckte särskilt långt. Då startade vi direkt med att intensifiera det arbetet genom att tillsätta tvärgrupper mellan de olika departementen för att se till att ge uppdragen till länsstyrelserna att skapa en tillgänglighet i . Det är otroligt viktigt var man börjar.Den dagen vi har en lagstiftning på plats börjar ett stort arbete. Vi har redan börjat arbetet med att göra mer tillgängligt genom de åtgärder vi har vidtagit innan det ens har kommit in i lagstiftningen. Oavsett datum när den lagen kommer handlar det om att det måste ske en förändring i människors huvuden när det gäller hur man ser på det här. Man måste förändra samhället.När jag är ute och tittar på vad som händer i socialdemokratiskt styrda kommuner och landsting ser jag att man inte verkställer det uppdrag man har fått från regeringen. Det gäller både från den gamla socialdemokratiska regeringen och från den nuvarande regeringen. Det går för långsamt. Ingen lag i världen hjälper om man inte gör verkstad.Den tiden kommer. Jag är glad att vi har börjat arbetet med att verkställa en lag som ännu inte är på plats. Det var ungefär som jag trodde, nämligen att kände inte till detta heller. Det är ändå en framgång att ordföranden i socialutskottet vet om att lagstiftningen snart är på plats och att han kommer att informera senare.Jag tror inte att så många är överens om att tillgänglighetsarbetet har intensifierats. Jag tror att uttryckte det så. De allra flesta anser att det vi hade hunnit med , första avstämningen, imponerar inte på något sätt. Även om det har skett ett antal framsteg inom olika områden finns det otroligt mycket mer att göra. Fler insatser kan göras för att det ska gå fortare. Vi är inte oskyldiga på den punkten. Det kan jag hålla med om. Vi borde ha gjort mer själva. Men har ni haft makten , och det blir nästan lite patetiskt när ni i anförande efter anförande, replik efter replik, hänvisar till något som skedde innan ni fick makten.När börjar egentligen ert ansvar att gälla? Det låter inte som att ni kommer att ta något ansvar för det ni har eller inte har åstadkommit utan att ni hänvisar till vad vi gjorde eller inte gjorde under tolv år.Jag har en fråga till . var nöjd med det regeringen har åstadkommit på området. Är lika nöjd som ? behöver inte informera mig extra. Jag vet att arbetet pågår, men det betyder inte att jag vet klockslaget när det kommer på plats i kammaren.Den dåvarande socialdemokratiska regeringen beslöt 2000 att skulle vara tillgängligt 2010. Ingenting hade hänt 2006. Ni tog av de tio. Vi fick börja nästan från noll 2006. Vi kan inte åstadkomma mer än vad ni gjorde på sex, men vi gjorde det faktiskt. Vi tillsatte statssekreterargruppen. Vi gav uppdragen till länsstyrelserna att verkställa målen på golvet. Det är inte lätt för vare sig den här regeringen eller länsstyrelserna att få de socialdemokratiskt styrda kommunerna och landstingen att inrätta sig efter något de inte vill göra.Det finns otroligt mycket kvar att göra. Resultatet av den vandring jag har gjort i kommer jag att skicka till alla de socialdemokratiska kommunstyrelserna och för att peka på vad som kan göras på ett enkelt sätt. Så kan vi alla göra. Då kan vi få ett tillgängligt utan hjälp av en lagstiftning.Jag säger som , nämligen att jag inte är nöjd förrän allt fungerar utmärkt. är det inte så enkelt. Vare sig man befinner sig i sjukvård, omvårdnad eller utövar funktionshinderspolitik händer saker vi inte vill ska hända. Jag är mycket missnöjd med effekten av Regeringsrättens dom. Men det är otroligt viktigt att ha rätt underlag om lagen ska ändras på rätt sätt. poängterade tydligt att han inte heller var nöjd. Det är inte riktigt sjyst av att lägga ord i munnen på oss som ingen av oss har uttalat. Jag skulle vilja ha ett besked av om en lagstiftning som gäller bristande tillgänglighet som diskrimineringsgrund är en prioriterad fråga för . När jag hör tala låter det som att lagstiftning inte är så viktigt, utan det viktiga är att man gör något lokalt. hänvisar till kommuner och landsting som är socialdemokratiskt styrda. Har de borgerliga kommunerna och landstingen över lag ett strålande tillgänglighetsarbete? Finns det inga problem i dem? Jag frågar eftersom bara nämner de socialdemokratiska.En lagstiftning gör faktiskt att tänkesätt förändras, att människor tänker till och ändrar värderingar. En lagstiftning sätter att samhället ska vara tillgängligt för människor med funktionsnedsättning. Det är inte så att det är helt omöjligt med en sådan lagstiftning. Vårt grannland har en sådan lagstiftning. Jag vill veta om det här är en viktig fråga för eller om det är en "lätt känslomässig" fråga, som jag tror att sade vid något tillfälle.Vänsterpartiet har föreslagit att i stället för för att göra om villor skapa ett tillgänglighets-ROT där pengar satsas för att få kommuner och även kaféer, restauranger och småföretag att göra sina lokaler tillgängliga. När jag hör tala låter det som att det bara handlar om kommuner och landsting. Men det handlar om att kunna komma in på en restaurang, i en affär, i alla apotek, att ta del av kulturliv som inte är kommunalt. Det finns en mängd saker som inte är tillgängliga. Därför måste förslagen gälla mer än kommuner och landsting. Därför krävs en lagstiftning. Är det en viktig fråga för ? Driver ni på eller stoppar ni? Jag ska påminna om att det är under den borgerliga regeringen med moderata statsministrar som vi har infört lagarna om tillgänglighet och lagen om stöd och service. Att påstå att det är fråga om något annat är lite förmätet.Det är klart att lagar kan ändra tänkesätt. Det är vitsen med departementsskrivelser och andra skrivelser. Det gjorde redan den förra socialdemokratiska regeringen. Menar att uttalandena om att göra tillgängligt till 2010 saknar betydelse om det inte finns en lagstiftning? Det är klart att det inte är så. Det är klart att det har betydelse med en lagstiftning, men det viktiga är vad man gör.Att jag nämner socialdemokratiskt styrda kommuner och landsting beror på att jag tyvärr kommer från röda där de flesta kommuner är socialdemokratiskt styrda. har alltid varit styrt av socialdemokrater. Tyvärr har jag inte haft makten att påverka. Vi har regerat tillsammans med i , men inte . var kommunen socialdemokratiskt styrt. med diskussionerna om tillgänglighet är det ert styre jag har mött ute i kommunerna, det vill säga Socialdemokraterna och . Och de har inte riktigt tagit frågorna på allvar.Det hände faktiskt någonting med den nya regeringen när besluten fattades och man lade ut frågorna på länsstyrelserna. En strategi med konkreta mål och praktiska och faktiska åtgärder lades fram. Handisam fick uppdraget att ändra attityder och värderingar.Nog måste hålla med om att attityder och värderingar hos människor har betydelse. Det är det som är verkstaden. Det är där verkligheten befinner sig. Jag fick inget svar på om en tillgänglighetslagstiftning är en prioriterad fråga för av . Jag får väl ställa frågan igen.Jag vill fråga om personlig assistans. Vi är överens om att vi inte gillar regeringsrättsdomen. Jag har hört säga det . Det är ingen annan som kan ändra den än vi politiker. Måste inte målet vara att ändra den om inte det ska hända som hände den 30-åriga kvinnan i och läkarsekreteraren som jobbade vid ? De är nu långtidssjukskrivna respektive förtidspensionerade. Det borde vara dyrt - mycket dyrare än en fungerande personlig assistans. De hade jobb. De gjorde en insats. De fick en lön. De betalade skatt. De mådde säkert bra av att ha jobb. De hade personliga assistenter, det vill säga människor som också fick jobb och betalade skatt.Man pratar ofta om kostnaderna för personlig assistans. Men om man ser vad det skulle kosta när den inte fungerar och vad det kostar att krascha människors liv och rent samhällsekonomiskt på olika plan, är frågan om man inte ska sluta att tala om personlig assistans som så förfärligt dyr och se på vad den genererar i att människor kan jobba, kan vara ute i samhällslivet, kan studera för att senare få jobb, kan vara bra föräldrar.Finns det inte utifrån detta anledning att lyfta fram det här perspektivet? Vi ska begränsa fusket, självklart, både det som är rent kriminellt och det som människor gör. Det finns heller ingen anledning att riskkapitalbolag ska tjäna skjortan på personlig assistans. Skulle vi inte lyfta fram det samhällsekonomiskt lönsamma i den personliga assistansen också? Jag blir nästan betryckt. Jag kan inte svara mer tydligt än att vi har haft två moderata statsministrar som har varit med och genomdrivit lagstiftning för att underlätta för personer med funktionsnedsättning och öka tillgängligheten i samhället. Om det inte är att prioritera frågan vet jag inte hur jag ska kunna säga det. Självklart är det en prioriterad fråga! Det är en del av mänskligheten som måste komma till.Det kan vara lätt att säga.