bet · GZ01JuU22 · 2012-05-10 00:00:00 — Utskottet avstyrker därför motionerna 2011/12:Ju11 (S) yrkande 5, 2011/12:Ju12 (SD) yrkande 2, 2011/12:Ju14 (V) yrkande 1, 2011/12:Ju15 (S) yrkande 1, 2011/12:Ju203 (S), 2011/12:Ju271 (M), 2011/12:Ju282 (S) i denna del, 2011/12:Ju316 (M), 2011/12:Ju358 (FP) i denna del och 2011/12:Ju359 (S) yrkande 2 i denna del. Som framgår ovan uttalar regeringen i propositionen (s. 19) att det finns en stor likformighet i domstolarnas bedömningar av straffvärdet för grova vapenbrott och att straffvärdet för grova vapenbrott i större utsträckning än bör bedömas på ett mer nyanserat sätt, med beaktande av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Särskild vikt bör läggas vid de försvårande omständigheter som regeringen vill införa i bestämmelsen. Regeringen framhåller även att den generella straffhöjningen för allvarliga våldsbrott som infördes får betydelse också för allvarliga våldsbrott där vapen har använts. gavs omständigheten att brottslighet har bedrivits i organiserad form ökad betydelse på så sätt att det ska beaktas som försvårande om brottet har utgjort ett led i en brottslighet som har utövats i organiserad form eller systematiskt eller om brottet har föregåtts av särskild planering. Även detta är givetvis något som kan få betydelse för straffvärdesbedömningen för ett vapenbrott i skärpande riktning. Utskottet anser mot denna bakgrund att det inte finns behov av något initiativ från med anledning av motion 2011/12:Ju404 (M). Trots att straffskalan för grova vapenbrott ska bli föremål för en ny utredning föreslår regeringen att bestämmelsen redan nu förtydligas. Utskottet välkomnar detta. I fråga om grova vapenbrott har i praxis särskild vikt lagts vid omständigheter som platsen för innehavet, vapnets relativa farlighet och mängden vapen. Mot den bakgrunden anser utskottet att regeringens förslag om vilka omständigheter som bör räknas upp i bestämmelsen är väl avvägt. Utskottet har visserligen, i likhet med regeringen, förståelse för Lagrådets synpunkter i fråga om lämpligheten av att låta platsen för ett vapeninnehav utgöra en särskild bedömningsgrund i bestämmelsen. Som regeringen framhåller är det dock angeläget att bestämmelsen blir så tydlig som möjligt. Med hänsyn till detta och då liknande konstruktioner redan förekommer i viss annan lagstiftning (t.ex. 8 kap. 4 § ) ställer sig utskottet bakom regeringens förslag till utformning av bestämmelsen. Med sin nya tydligare utformning kommer bestämmelsen att ge en bättre vägledning, vilket torde leda till bättre förutsebarhet och större enhetlighet i rättstillämpningen. Utskottet vill i likhet med regeringen framhålla att andra än de särskilt angivna omständigheterna givetvis kan beaktas. Domstolen måste göra en helhetsbedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Att en gärningsman har begått brott tidigare är en omständighet som domstolen enligt vissa regler i ska beakta när påföljden bestäms. Den tidigare brottsligheten ska enligt dessa regler beaktas vid påföljdsvalet (30 kap. 4 § andra stycket ) eller vid straffmätningen (29 kap. 4 § ). Utskottet är därför inte berett att ställa sig bakom förslaget i motion 2011/12:Ju12 (SD) yrkande 1 om att i 9 kap. 1 § vapenlagen lägga till att gärningsmannens tidigare brottslighet ska beaktas vid bedömningen av om ett vapenbrott är grovt. Utskottet utgår från att regeringen kommer att noggrant följa tillämpningen av 9 kap. 1 § vapenlagen i dess nya lydelse och är inte berett att ställa sig bakom motionsförslaget om ett tillkännagivande om en utvärdering av lagändringen. Motion 2011/12:Ju15 (S) yrkande 5 avstyrks i denna del. Sammanfattningsvis tillstyrker utskottet regeringens förslag i denna del och avstyrker samtliga motionsyrkanden. Vissa övriga frågor om vapenbrott Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att kriminalisera förberedelse till vapenbrott och att göra det möjligt att använda hemlig teleavlyssning vid misstanke om grovt vapenbrott. Jämför reservationerna 6 (S) och 7 (S). I motion 2011/12:Ju359 (S) yrkande 4 begärs det att förberedelse till vapenbrott ska kriminaliseras, för att bl.a. komma åt olovlig vapentillverkning. I flera motioner framförs att det borde vara möjligt för de brottsbekämpande myndigheterna att använda hemlig teleavlyssning när det gäller grovt vapenbrott. Sådana yrkanden finns i motionerna 2011/12:Ju11 (S) yrkande 6, 2011/12:Ju15 (S) yrkande 2, 2011/12:Ju358 (FP) (delvis) och 2011/12:Ju359 (S) yrkande 2 (delvis). Enligt 1 kap. 3 § vapenlagen (1996:67) gäller vad som sägs i lagen om skjutvapen också anordningar som till verkan och ändamål är jämförliga med skjutvapen obrukbara vapen som i brukbart skick skulle räknas som skjutvapen start- och signalvapen som laddas med patroner tårgasanordningar och andra till verkan och ändamål jämförliga anordningar slutstycken, ljuddämpare, eldrör, pipor, stommar, lådor, trummor och mantlar till skjutvapen, eller armborststommar med avfyrningsanordningar anordningar som kan bäras i handen och är avsedda att med elektrisk ström bedöva människor eller tillfoga dem smärta anordningar som gör att skjutvapen kan användas med annan ammunition än de är avsedda för. Enligt regeringens direktiv till den pågående utredningen om skärpningar i vapenlagstiftningen (dir. 2012:19) ska utredaren samråda med Utredningen om vissa hemliga tvångsmedel (Ju 2010:08). Den sistnämnda utredningen fick i uppdrag att ta ställning till om tillämpningsområdet för hemlig teleavlyssning bör vidgas till att omfatta fler grova vapenbrott och något eller några andra allvarliga brott där uppgifter om innehållet i elektronisk kommunikation typiskt sett är av särskild betydelse (dir. 2012:20). Som framgår ovan omfattar vapenlagens tillståndsplikt redan enligt nu gällande regler även sådana konstruktionsdetaljer som är väsentliga för vapentillverkning. Det krävs alltså tillstånd för att inneha t.ex. sådana vapendelar som är vitala för ett vapens skjutmekanism. Det innebär att den som innehar sådana tillståndspliktiga vapendelar utan tillstånd gör sig skyldig till vapenbrott. Mot den bakgrunden anser inte utskottet att det finns skäl för att ta något initiativ med anledning av motion 2011/12:Ju359 (S) yrkande 4. Motionsyrkandena om att det borde vara möjligt att använda hemlig teleavlyssning, eller hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation som det kommer att heta i fortsättningen (se prop. 2011/12:55 och bet. 2011/12:JuU8), får anses tillgodosedda genom de tilläggsdirektiv som regeringen har lämnat till Utredningen om vissa hemliga tvångsmedel. Som framgår ovan har utredningen fått i tilläggsuppdrag att ta ställning till om tillämpningsområdet för hemlig teleavlyssning bör vidgas till att omfatta bl.a. fler grova vapenbrott. Det finns därmed inte skäl för att ta något initiativ med anledning av motionerna 2011/12:Ju11 (S) yrkande 6, 2011/12:Ju15 (S) yrkande 2, 2011/12:Ju358 (FP) i denna del och 2011/12:Ju359 (S) yrkande 2 i denna del. Motionsyrkandena bör avslås. Förvaring av skjutvapen åt någon annan Utskottets förslag i korthet antar regeringens förslag om att införa straffansvar för den som utan tillstånd förvarar ett skjutvapen åt någon annan och avslår därmed motioner med förslag om att införa ett sådant straffansvar. avslår även ett motionsyrkande om utvärdering av lagändringen. Utskottet utgår från att regeringen noggrant kommer att följa tillämpningen. Jämför reservation 8 (S) och särskilt yttrande (S). Den som innehar ett skjutvapen eller ammunition får enligt 5 kap. 3 § vapenlagen lämna över egendomen till någon annan för förvaring om han eller hon inte själv kan ta hand om den eller om det annars finns särskilda skäl. För sådan förvaring krävs tillstånd, om inte utlåning i motsvarande fall är tillåten enligt bestämmelserna i 3 kap. vapenlagen. Vid tillståndsprövningen ska polismyndigheten särskilt beakta mottagarens möjlighet att erbjuda en säker förvaring. Den hos vilken vapnet förvaras får använda vapnet endast om han eller hon har tillstånd att inneha vapen av samma typ. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot bestämmelserna om överlämnande till förvaring hos någon annan döms enligt 9 kap. 2 § första stycket b vapenlagen till böter eller fängelse . Det innebär alltså att det är straffbart för vapeninnehavaren att lämna över skjutvapen eller ammunition till någon annan för förvaring om tillstånd till förvaringen saknas, såvida inte utlåning i motsvarande fall är tillåten enligt 3 kap. vapenlagen. Den som tar emot egendomen för förvaring anses dock normalt inte göra sig skyldig till något brott, om inte han eller hon bryter mot förbudet att använda vapnet. Regeringen anför i propositionen (s. 2021) att det enligt finns en risk för att den nuvarande regleringen utvecklas till ett nytt område för s.k. målvakter. Ett exempel på en sådan situation är att en grovt kriminell person, som inte själv uppfyller förutsättningarna för tillstånd att inneha vapen, förmår en annan person att söka tillstånd för ett vapen för att sedan, utan att tillstånd söks, låna ut det till honom eller henne. framhåller att om den kriminella personen åberopar att han eller hon endast förvarar vapnet åt tillståndshavaren, och denna bekräftar påståendet, kan personen normalt inte dömas för vapenbrott. Regeringen anser att det bör vara straffbart att förvara skjutvapen åt någon annan om det saknas föreskrivet tillstånd för förvaringen. Det är enligt regeringen rimligt att kräva att den som åtar sig att förvara ett skjutvapen åt någon annan förvissar sig om att innehavaren har tillstånd till förvaringen. Ett sådant tillstånd säkerställer bl.a. att polisen har kontroll över var vapnet finns och att mottagaren kan erbjuda en säker förvaring. Lagrådet har avstyrkt förslaget (i regeringens förslag i lagrådsremissen fanns dock inte tillägget i 9 kap. 2 § tredje stycket vapenlagen om att den föreslagna bestämmelsen ska vara subsidiär till 9 kap. 1 § vapenlagen). Lagrådet påminner i sitt yttrande om att allt uppsåtligt och oaktsamt innehav av skjutvapen utan att ha rätt till det är generellt straffbelagt enligt 9 kap. 1 § vapenlagen. Enligt Lagrådets bedömning talar övervägande skäl för att den förslagna lagstiftningen rent faktiskt skulle innebära en nedkriminalisering. En sådan lagstiftning skulle också, anför Lagrådet, kunna ge anledning till tillämpningsproblem i form av osäkerhet om i vad mån undantag från ansvar enligt 9 kap. 1 § vapenlagen kan gälla i förhållande till också andra former av befattningar med vapen än förvaring för andra som inte har stöd i vapenlagens regler. När det gäller behovet av den föreslagna kriminaliseringen pekar regeringen i propositionen på att Lagrådet, i ett tidigare lagstiftningsärende (prop. 1999/2000:27 s. 157), uttalade att det syntes behövligt med en komplettering av 9 kap. 1 § vapenlagen för att den skulle kunna tillämpas om någon i strid med 5 kap. 3 § vapenlagen tar emot och förvarar ett vapen. Denna bedömning delades av den dåvarande regeringen och har även fått genomslag i praxis (se t.ex. RH 2008:22). I den nämnda propositionen (s. 70) uttalade regeringen vidare att om syftet med överlämnandet sträcker sig längre än till endast förvaring torde mottagaren dock kunna träffas av straffansvar för olovligt innehav enligt 9 kap. 1 § vapenlagen. För att säkerställa att sådan förvaring av skjutvapen som är i fråga omfattas av straffansvar menar regeringen att det finns skäl att införa en särskild bestämmelse om straff för den som förvarar ett skjutvapen åt någon annan utan att vapeninnehavaren har tillstånd till förvaringen eller förfarandet är tillåtet enligt bestämmelserna om utlåning i 3 kap. vapenlagen. För att bestämmelsen inte ska ge upphov till tillämpningsproblem, eller uppfattas som en nedkriminalisering, gör regeringen i propositionen ett tillägg (ett nytt tredje stycke i bestämmelsen) jämfört med förslaget i lagrådsremissen. Genom tillägget blir bestämmelsen subsidiär i förhållande till 9 kap. 1 § vapenlagen. Regeringen föreslår att straffskalan för brottet ska vara densamma som för övriga brott mot förvaringsbestämmelserna. Det innebär att straffskalan bestäms till böter eller fängelse . I motion 2011/12:Ju359 (S) yrkande 3 begärs det att straffansvar införs för den som uppsåtligen eller av oaktsamhet olovligen förvarar skjutvapen åt någon annan. Samma yrkande finns i motion 2011/12:Ju282 (S) (delvis). I motion 2011/12:Ju15 (S) yrkande 5 (delvis) begärs det ett tillkännagivande till regeringen om att de föreslagna lagändringarna i 9 kap. 2 § vapenlagen ska utvärderas efter det att de har trätt i kraft. En person som utan tillstånd förvarar ett vapen åt någon annan kan som framgått ovan enligt den nuvarande regleringen normalt inte dömas för vapenbrott. Detta är enligt utskottet inte tillfredsställande. Som regeringen pekar på i propositionen finns det en risk för att regleringen utvecklas till ett nytt område för s.k. målvakter. Det bör därför vara straffbart att förvara skjutvapen åt någon annan om det saknas föreskrivet tillstånd för förvaringen. Utskottet noterar med tillfredsställelse att regeringen har anpassat förslaget efter Lagrådets synpunkter på så sätt att bestämmelsen föreslås bli subsidiär till 9 kap. 1 § vapenlagen. På så sätt undanröjs risken för tillämpningsproblem och för att bestämmelsen kan uppfattas som en nedkriminalisering. Regeringens förslag har i denna del i sak inte föranlett några följdmotioner eller andra invändningar under utskottsbehandlingen. Utskottet ställer sig bakom regeringens lagförslag i denna del. bör anta förslaget. De motionsyrkanden från den allmänna motionstiden med samma förslag som regeringen nu lägger fram är tillgodosedda, och bör därför avslå motionerna 2011/12:Ju282 (S) i denna del och 2011/12:Ju359 (S) yrkande 3. Även när det gäller den nu aktuella lagändringen utgår utskottet från att regeringen noggrant kommer att följa tillämpningen. Utskottet är inte berett att ställa sig bakom motionsförslaget om ett tillkännagivande om en utvärdering av lagändringen. Motion 2011/12:Ju15 (S) yrkande 5 avstyrks i denna del. Anmälningsskyldighet vid införsel av vapen Utskottets förslag i korthet antar regeringens förslag om att införa straffansvar för den som underlåter att anmäla införsel av vapen och ammunition från ett annat EU-land till . avslår ett motionsyrkande om att införa krav på att visa upp tillståndsbevis vid gränspassering och ett motionsyrkande om en översyn av befogenheter. Jämför reservationerna 9 (SD) och 10 (V). Den som för in vapen och ammunition från ett annat EU-land till , eller för ut vapen från till ett sådant land, utan att anmäla dessa till kan inte dömas för smugglingsbrott om föremålen omfattas av ett giltigt införsel- respektive utförseltillstånd. Anmälningsskyldigheten är inte heller straffsanktionerad i någon annan författning. Regeringen anför i propositionen (s. 25) att anser att det är en brist att anmälningsskyldigheten inte är straffsanktionerad. Den som har rätt att driva handel med skjutvapen får meddelas ett generellt tillstånd att föra in sådana skjutvapen i som omfattas av handelstillståndet. Eftersom tillståndet därmed inte är knutet till specifika vapen innebär en utebliven anmälan att möjligheter att kontrollera vilka skjutvapen som de facto förs in i eller ut ur landet avsevärt försvåras. ges inte heller tillfälle att dokumentera införseln eller utförseln, vilket kan komplicera en framtida spårning av vapnen. Det innebär också att inte kan lämna fullständiga uppgifter om införsel och utförsel av skjutvapen till i enlighet med den reglering som infördes för att förbättra polisens kontrollmöjligheter när det gäller vapen som förs över gränsen, se förordningen (2006:527) om uppgiftsskyldighet för om införsel eller utförsel av skjutvapen. Regeringen anser att det är viktigt att anmälningsskyldigheten upprätthålls. Denna skyldighet syftar till att förbättra kontrollen av skjutvapen överlag. Det naturliga vore därför enligt regeringen att straffsanktionera anmälningsskyldigheten vid såväl införsel som utförsel. Med stöd av underlaget i förevarande lagstiftningsärende kan regeringen emellertid inte föreslå en straffsanktionering av anmälningsskyldigheten vid utförsel av vapen och ammunition. Regeringen föreslår mot den bakgrunden att straffansvar införs för den som med uppsåt eller av oaktsamhet inte till anmäler vapen och ammunition som förs in till från ett annat EU-land. Regeringens bedömning är att detta är en tillräcklig åtgärd för att upprätthålla anmälningsskyldigheten vid införsel av vapen och ammunition. Därmed saknas det enligt regeringen skäl att, som har föreslagit, som ett villkor för införseln ställa krav på att tillståndsbevis ska uppvisas för i samband med gränspassering. Ett åsidosättande av den föreslagna straffbestämmelsen bör enligt regeringen regelmässigt leda till en prövning av om vapenhandlartillståndet eller innehavstillståndet ska återkallas. Regeringen föreslår därför att det föreslagna brottet endast ska kunna leda till böter. I motion 2011/12:Ju12 (SD) yrkande 3 tillstyrks förslag att som villkor för vapeninförsel införa att tillståndsbeviset ska uppvisas för i samband med gränspassering. Motionären föreslår ett tillkännagivande till regeringen om detta. Ett liknande yrkande finns i motion 2011/12:Ju14 (V) yrkande 3. Motionärerna begär att regeringen ser över frågan om befogenheter. I motionen anförs det bl.a. att ett krav på att tillståndsbeviset ska uppvisas i samband med gränspassering skulle öka möjligheter att kontrollera vilka vapen som förs in till från ett annat EU-land. Motionärerna är tveksamma till om den anmälningsskyldighet som regeringen föreslår är en tillräcklig åtgärd. har yttrat sig över propositionen och följdmotionerna i denna del. I yttrandet anför skatteutskottet att den illegala införseln och den brottsliga befattningen med vapen måste bekämpas effektivt. Enligt utskottet kommer den föreslagna straffbestämmelsen i lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett land inom Europeiska unionen (inregränslagen) att öka tullens möjligheter att kontrollera den införsel av vapen som sker med införseltillstånd, medan bestämmelsen knappast påverkar möjligheten att motverka den egentliga smugglingen av vapen. Det är därför viktigt, anför utskottet, att en olovlig införsel av vapen även i fortsättningen ska kunna bedömas som smuggling och straffas enligt smugglingslagens straffbestämmelse, som har fängelse i straffskalan. Icke desto mindre anser utskottet att den föreslagna bestämmelsen är viktig eftersom tullens möjligheter att kontrollera vilka specifika vapen som faktiskt förs in i landet avsevärt ökar. Utskottet framhåller vidare att kan dokumentera införseln, vilket underlättar en framtida spårning av vapen. Myndigheten kan också lämna bättre uppgifter om införsel av skjutvapen till i enlighet med den reglering som infördes för att förbättra polisens kontrollmöjligheter när det gäller vapen som förs in över gränsen. Utskottet delar regeringens uppfattning att den föreslagna straffbestämmelsen i inregränslagen är en tillräcklig åtgärd för att upprätthålla anmälningsskyldigheten vid införsel av vapen och att man inte som villkor bör ställa krav på att tillståndsbevis ska uppvisas vid gränspasseringen. Sammanfattningsvis tillstyrker skatteutskottet regeringens förslag till ändring i lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett land inom Europeiska unionen och avstyrker motionerna 2011/12:Ju12 (SD) yrkande 3 och 2011/12:Ju14 (V) yrkande 3. Som skatteutskottet anför kommer den föreslagna straffbestämmelsen i lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett land inom Europeiska unionen (inregränslagen) att avsevärt öka tullens möjligheter att kontrollera vilka specifika vapen som faktiskt förs in i landet. Detta är enligt utskottet tillfredsställande. får vidare en möjlighet att dokumentera införseln, vilket underlättar en framtida spårning av vapen. Myndigheten kan också lämna bättre uppgifter om införsel av skjutvapen till i enlighet med den reglering som infördes för att förbättra polisens kontrollmöjligheter när det gäller vapen som förs in över gränsen. Utskottet instämmer i regeringens och skatteutskottets bedömning att den föreslagna straffbestämmelsen i inregränslagen är en tillräcklig åtgärd för att upprätthålla anmälningsskyldigheten vid införsel av vapen. Det bör således inte krävas att tillståndsbeviset ska uppvisas vid gränspasseringen. bör anta regeringens lagförslag i denna del och avslå motionerna 2011/12:Ju12 (SD) yrkande 3 och 2011/12:Ju14 (V) yrkande 3. Utskottets förslag i korthet antar regeringens förslag till en språklig justering av en bestämmelse i vapenlagen. antar vidare regeringens förslag att införa skärpta krav på vapenhandlare och att utvidga skyldigheten för läkare att anmäla patienter som är olämpliga att inneha vapen. antar också regeringens förslag att även tillståndsbeviset ska omhändertas när ett vapen tas om hand. Regeringen föreslår att bestämmelsen i 9 kap. 2 § första stycket b vapenlagen om brott mot föreskrifter eller villkor i fråga om förvaring justeras språkligt. Enligt regeringen (s. 23) bör ordet föreskrifter i första hand reserveras för regler av normgivningskaraktär. Regeringen föreslår därför att formuleringen föreskrifter eller villkor i fråga om förvaring av vapen justeras på så sätt att ordet föreskrifter utgår. Regeringen gör bedömningen att den föreslagna ändringen inte innebär någon ändring i sak. För att beviljas tillstånd att driva handel med skjutvapen krävs enligt 2 kap. 10 § vapenlagen att sökanden har rätt att driva handel i allmänhet, har de kunskaper som behövs samt är ordentlig och pålitlig. Av paragrafen följer vidare att tillstånd endast får meddelas för handel som ska bedrivas yrkesmässigt. Regeringen gör bedömningen att bestämmelserna om förutsättningarna för att meddelas tillstånd att driva handel med skjutvapen i huvudsak är ändamålsenliga. Bestämmelserna bör dock enligt regeringen förtydligas och moderniseras i vissa avseenden. Regeringen föreslår därför att tillstånd att driva handel med skjutvapen får beviljas endast den som med hänsyn till laglydnad, kunskaper och övriga omständigheter är lämplig att driva sådan verksamhet. Begreppen ordentlig och pålitlig, liksom förutsättningen att sökanden ska ha rätt att driva handel i allmänhet, fyller enligt regeringen inte någon självständig funktion. Regeringen förslår därför att dessa begrepp utgår ur lagtexten. Tillstånd ska, även fortsättningsvis, endast kunna meddelas för handel som ska bedrivas yrkesmässigt. Såväl fysiska som juridiska personer kan meddelas tillstånd att driva handel med skjutvapen. De krav som ska vara uppfyllda för att ett tillstånd ska meddelas gäller även när prövningen avser en juridisk person. Prövningen bör då enligt regeringen avse dels den juridiska personen som sådan, dels de fysiska personer som har ett betydande inflytande över denna i egenskap av t.ex. verkställande direktör, styrelseledamot, bolagsman eller aktieägare med betydande aktieinnehav. När det gäller kravet på behövliga kunskaper kan bestämmelserna emellertid enligt regeringen inte anses innebära att samtliga personer som har ett betydande inflytande över den juridiska personen alltid måste ha sådana kunskaper. Det vore att dra kunskapskravet för långt. Regeringen föreslår därför att regleringen begränsas på så sätt att det inte ställs något särskilt kunskapskrav när det gäller denna personkrets. Regeringen föreslår vidare att det införs en skyldighet för tillståndshavaren att anmäla till polismyndigheten om det sker förändringar av vem som har ett betydande inflytande över verksamheten. Syftet med detta förslag är att förbättra kontrollen över vapenhandlare. För att regleringen ska bli komplett och få den avsedda effekten föreslår regeringen också att personer som har varit föremål för prövning med anledning av att de har ett betydande inflytande över en juridisk person som driver handel med skjutvapen, ska registreras i vapenhandlarregistret.