bet · GZ01FiU44 · 2012-05-16 00:00:00 — Utskottet vill i detta sammanhang erinra om att den s.k. (FI2011:02) har fått i uppgift att utreda och föreslå en s.k. riskdifferentierad avgift. Genom att införa ett avgiftssystem för fonden som i hög grad speglar riskerna i ett enskilt kreditinstitut kan man sannolikt ytterligare minska kreditinstitutens benägenhet att ta alltför stora risker. RiR ger i sin rapport ett antal rekommendationer för stabilitetsfonden. Utskottet koncentrerar sig till frågorna om den långsiktiga nivån, placeringen av fondens medel och återföring av det kapital som staten redan satt in i fonden. I sin rapport ifrågasätter RiR målet att fonden i genomsnitt ska uppgå till av BNP. RiR menar i stället att regeringen bör föreslå ett mål för fondens storlek som bättre återspeglar riskerna i banksystemet än målets nuvarande koppling till BNP. Liknande förslag finns i motion Fi6 (MP) där motionären anser att nivån i Stabilitetsfonden bör relateras till bankernas storlek och risktagande i stället för till BNP. RiR anser också att regeringen också bör förtydliga vad det innebär att fonden i genomsnitt ska uppgå till av BNP och hur kreditinstitutens stabilitetsavgifter ska utvecklas efter att fonden byggts upp till den målsatta nivån. I likhet med regeringen delar utskottet RiR:s uppfattning. Det finns enligt utskottets mening anledning att se över fondens mål och utreda hur målet tydligare kan återspegla riskerna i banksystemet. Utskottet konstaterar att det ingår i uppdrag att utreda om Stabilitetsfonden behöver ha ett mål och att föreslå eventuella alternativa mål för fonden. Regeringen anger i skrivelsen att den efter att kommittén har presenterat sina slutsatser kommer att återkomma med förslag om målnivå, men också med eventuella förtydliganden av det nuvarande målet och utvecklingen av stabiliseringsavgifterna. Eftersom det pågår en utredning vill utskottet avvakta med att ta ytterligare ställning till en förändring av målformuleringen. Enligt utskottets mening finns det också anledning att avvakta slutsatser innan man t.ex. tar ställning till hur stabilitetsavgiften ska utvecklas . Den frågan är också i hög grad beroende av vilket mål man sätter för fondens storlek. Placeringen av fondens medel RiR är även kritisk till hur pengarna i Stabilitetsfonden placeras. RiR anser att regeringen bör undersöka om fondens kapital t.ex. bör placeras i utländska värdepapper i stället för som genom avbetalningar på statsskulden. I enlighet med bankstödslagen placeras fondens kapital på ett räntebärande konto i . Regeringen påpekar också i skrivelsen att konstruktionen stämmer överens med budgetlagens krav och att många andra statliga garantireserver och fonder är konstruerade på samma sätt. Utskottet kan konstatera att frågan om hur kapitalet i ska placeras är komplicerad. Det finns både för- och nackdelar med de olika metoderna, och en eventuell förändring bör föregås av en noggrann utredning. Frågan kompliceras ytterligare av de pågående förhandlingarna om förslag om ett gemensamt europeiskt ramverk för hantering av banker i kris. I kommissionens ramverk finns förslag om hur en stabilitets- eller s.k. bankavvecklingsfond bör konstrueras. Regeringen anger i skrivelsen att den inte utesluter att det kan finnas skäl att se över placeringen av Stabilitetsfondens kapital. Den kommer därför att göra en översyn för att ta ställning till om det finns anledning att återkomma till med förslag om hur ersättningar och avgifter som betalats in till Stabilitetsfonden bör placeras. Enligt uppgifter som utskottet fått från kommer kommittén också att utreda hur Stabilitetsfondens kapital bör placeras om den bör vara en faktisk fond eller som en kontobehållning i . Utskottet vill även här avvakta pågående utredningar innan den tar ställning till hur Stabilitetsfondens medel bör placeras för att man ska nå högsta möjliga effektivitet. Ett definitivt beslut om placeringarna bör också avvakta resultatet av EU-förhandlingarna om det europeiska krisramverket. Utskottet menar också att regeringen bör utreda en möjlig samordning av Stabilitetsfondens medel och avgifterna för insättningsgarantin med syfte att bidra till en effektiv krishantering Återföring av initialt kapital I sin rapport ifrågasätter RiR om målet att kreditinstituten ska stå för huvuddelen av finansieringen i Stabilitetsfonden verkligen kommer att uppfyllas. I stället menar de att det finns en risk att skattebetalarna kommer att stå för mer än häften av finansieringen, om hänsyn tas till de som staten initialt förde in i fonden och värdet och värdetillväxten på statens teckningsrätter i Nordea, som fonden fått utnyttja. Utskottet vill kraftigt understryka att det är kreditinstituten som ska stå för finansieringen av Stabilitetsfonden och statens kostnader för stöd vid en finanskris. RiR:s beräkningar bygger på att Stabilitetsfonden når sin målnivå på i genomsnitt av BNP och att kreditinstituten därefter inte betalar in några ytterligare avgifter till fonden. Detta kan bli missvisande eftersom det inte finns något beslut eller stöd i bankstödslagen om att bankernas avgifter till fonden ska upphöra när fonden nått målnivån. Eftersom målet är knutet till BNP, och BNP kan förväntas stiga över tiden, kräver det dessutom att avgifter fortsätter att komma in till fonden för att målet ska kunna upprätthållas. Utskottet konstaterar också att regeringen skriver att den anser att kreditinstituten ska fortsätta att betala in stabilitetsavgifter till fonden även efter att fonden nått sitt mål. RiR anser att regeringen bör undersöka om statens initiala kapital till Stabilitetsfonden och värdet av teckningsrätterna i Nordea bör föras tillbaka till staten. Liknande förslag finns i motionerna Fi6 (MP) och Fi5 (SD). Utskottet vill börja med att påminna om att tog beslutet om att inrätta Stabiliseringsfonden mitt under den akuta finanskrisen. Runt om i världen vacklade banksystemen, och världsekonomin gick in i ett förlopp som närmast kan beskrivas som fritt fall. I det läget var det enligt utskottets mening absolut nödvändigt att förse Stabiliseringsfonden med ett grundkapital för att skapa ett förtroende för fonden. Utskottet konstaterar att den uppfattningen delas av . anser i skrivelsen att överföringen från staten till Stabilitetsfonden bidrog till att lugna ned situationen. Utskottet anser dock att det finns anledning att återföra kapital från fonden till staten. Enligt utskottets uppfattning är det emellertid inte möjligt att genomföra en sådan överföring . är läget på finansmarknaderna fortfarande turbulent och en återföring skulle kunna bidra till att öka nervositeten på en redan nervös marknad och minska förtroendet för Stabilitetsfonden. Med det som anförts föreslår utskottet att regeringens skrivelse 2011/12:71 om Stabilitetsfonden läggs till handlingarna. Förslagen i motionerna 2011/12:Fi6 (MP) och 2011/12:Fi5 (SD) avstyrks. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. om Stabilitetsfonden (MP) av Per (MP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut borde ha följande lydelse: lägger skrivelse 2011/12:71 till handlingarna och tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2011/12:Fi6 av Per (MP) yrkandena 1 och 2 och 2011/12:Fi5 av och (båda SD). Jag delar (RiR) uppfattning att det är tveksamt att som koppla storleken på Stabilitetsfonden till BNP. Den svenska banksektorn har vuxit betydligt snabbare än BNP. Jag anser därför att regeringen bör återkomma till med förslag om hur målet för storleken på Stabilitetsfonden i stället kan kopplas till banksektorns storlek och risktagande. RiR hävdar i sin rapport att det finns en risk för att skattebetalarna i slutändan kommer att ha stått för mer än hälften av finansieringen av Stabilitetsfonden. Detta är enligt min mening en helt oacceptabel utveckling. Kreditinstituten ska stå för den absoluta merparten av finansieringen av Stabilitetsfonden och statens kostnader för stöd vid en finanskris, inte skattebetalarna. Jag anser därför att regeringen bör återkomma till med förslag om hur det kapital som staten redan satt in i Stabilitetsfonden, de initiala och värdet av statens teckningsrätter i Nordea, kan återföras till skattebetalarna. Statens roll i Stabilitetsfonden bör begränsas till att administrera fonden och se till att fondens medel används effektivt vid finansiell oro. Staten ska inte stå för merparten av fondens resurser. Jag anser därför att som sin mening bör ge regeringen till känna vad jag i reservationen anfört om målet för Stabilitetsfonden och om att kreditinstituten ska stå för den absoluta merparten av finansieringen av fonden. Därmed tillstyrker jag förslagen i motion 2011/12:Fi6 yrkandena 1 och 2 och avstyrker förslaget i motion 2011/12:Fi5. om Stabilitetsfonden (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut borde ha följande lydelse: lägger skrivelse 2011/12:71 till handlingarna och tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2011/12:Fi5 av och (båda SD) och 2011/12:Fi6 av Per (MP) yrkandena 1 och 2. Jag delar (RiR) uppfattning att kreditinstituten ska stå för finansieringen av Stabilitetsfonden och statens kostnader för stöd vid en finanskris. Jag anser därför att staten inte ska överföra några medel till Stabilitetsfonden, vare sig direkt genom skattemedel eller indirekt genom en överföring av vad som kan betraktas som medborgarnas tillgångar. Speciellt beklagligt är det att regeringen lät Stabilitetsfonden utnyttja statens teckningsrätter i Nordeas nyemission. Värdet av teckningsrätterna uppgick till . RiR:s granskning visar dessutom att det är tveksamt om transaktionen var juridiskt korrekt. Min uppfattning är att staten bör återbörda det kapital som staten redan satt in i Stabilitetsfonden, inklusive värdet av teckningsrätterna i Nordea. Det hål som då uppstår i fonden bör man i stället kräva in från berörda privata finansiella aktörer. Detta för att nå syftet att det finansiella systemet ska bära sina egna kostnader och att skattebetalarna inte ska drabbas vid störningar i det finansiella systemet. Jag anser därför att som sin mening bör ge regeringen till känna vad jag i reservationen anfört om att staten bör återbörda det kapital man redan satt in i Stabilitetsfonden. Därmed tillstyrker jag förslaget i motion 2011/12:Fi5 och avstyrker förslagen i motion 2011/12:Fi6 yrkandena 1 och 2. om Stabilitetsfonden motiveringen (V) av (V). Jag vill understryka att det är självklart att kreditinstituten ska stå för finansieringen av Stabilitetsfonden. När fonden inrättades under den akuta finanskrisen var det rimligt att staten gick in med ett initialt kapital för skapa ett förtroende för fonden. har fonden börjat byggas upp. banker har rekapitaliserat sig och den situation som rådde under finanskrisen när två av fyra storbanker riskerade att gå omkull är nu inte aktuell. Jag anser därför att man redan nu kan påbörja en planerad och successiv återföring av det kapital som staten satt in i Stabilitetsfonden. Detta underlättas av att bankinstituten betalar in full avgift till fonden. Behållningen i fonden uppgick till (exklusive aktierna i ) . Inklusive aktierna i (marknadsvärderade) uppgick behållningen till . anser också att avgifterna till fonden ska vara progressiva så att banker som tar större risk får betala en högre avgift. Förteckning över behandlade förslag Regeringens skrivelse 2011/12:71 om stabilitetsfonden. 2011/12:Fi5 av och (båda SD): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att värdet på de statliga teckningsrätter i Nordea som nyttjas av Stabilitetsfonden ska återbördas staten. 2011/12:Fi6 av Per (MP): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med förslag på hur Stabilitetsfondens nivå kan relateras till banksektorns storlek snarare än till den svenska ekonomin som helhet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med förslag på hur Stabilitetsfonden kan förändras så att kreditinstituten står för den absoluta merparten av finansieringen av fonden. Detta är ett stort och viktigt ärende att hantera. Det handlar om den finansiella stabiliteten i . Hur många minns 90-talskrisen? Minnet är tyvärr ganska kort. Jag satt i min första nyköpta bostadsrätt när krisen inträffade med rörlig ränta och när tvingades höja räntan . Jag minns hur svår situationen var och hur många som drabbades av den finansiella krisen då. Jag minns också vad som hände med statens finanser i samband med den krisen. Vi såg hur bankerna hamnade i ekonomisk kris på grund av att låntagare inte kunde betala sina lån. Staten tvingades gå in med stora räddningsinsatser för att hålla bankerna vid liv för att de inte skulle gå i konkurs och skapa en enorm finansiell kris i . Det medförde att statsfinanser på bara gick från att höra till allra starkaste till att höra till de allra svagaste.Det borde vara en läxa som vi kan lära oss något av. Men vi ser hur regeringen ända sedan 90-talskrisen har låtit de privata skulderna öka lavinartat. har bland allra högsta privata skuldsättningar. Det glöms ofta bort när man pratar om statens skuldsättning som sjunker. De privata skulderna är väldigt höga. När det gäller privata skulder tillsammans med statliga ligger väldigt högt i jämförelse med andra länder. Det medför en finansiell osäkerhet.Sverige har en stor banksektor jämfört med de flesta andra länder. Det gör att vårt land är extra sårbart för instabilitet i de finansiella systemen. Därför är det viktigt att säkra det svenska banksystemet mot finansiella risker i olika former.Vi ser nu hur en finansiell kris slår hårt mot ekonomin i . I vår omvärld ser vi hur privata skulder återigen förs vidare till banker som riskerar att gå omkull och hur staten tvingas gå in med stora summor för att förhindra en fullskalig bankkris. och är exempel där länder har varit tvungna att gå in med snabbt ökande statsskulder för att finansiera krisstöd för banker. Även vårt närmaste grannland går igenom en bankkris med banker som går under och går i konkurs och stora banker som är beroende av statligt stöd.Frågan är om vi behöver ytterligare bevis för att verkligen komma till insikt om hur viktigt det är att undvika alltför stora risker inom banksektorn. anser inte det. Vi anser att det är dags att gå från ord till handling och se till att det blir tydliga stabiliserande mekanismer. Därför stöder vi de åtgärder som har vidtagits så här långt för att minska de finansiella riskerna. Vi har till exempel bolånetaket som har införts för att minska den privata skuldsättningen något och de ökade kapitaltäckningskrav som regeringen ha aviserat. Det är system som kommer att ge de svenska bankerna lite större marginaler för att klara stora svängningar i ekonomin och hantera finansiella risker.Den fråga vi bör ställa oss är om detta är tillräckliga åtgärder. tror att det kommer att behövas ytterligare åtgärder för att skapa ännu större finansiell stabilitet.Herr talman! Vi stöder inrättandet av Stabilitetsfonden som är det ärende vi ska diskutera här . Vi tycker att det är en bra tanke att bankerna ska bygga upp en egen buffert. I stället för att staten ska tvingas stå för den bufferten är det bra att bankerna får ta buffertverksamheten och bygga upp ett kapital som man kan använda vid finansiell oro.Däremot anser vi inte att det grundläggande syfte som fanns med när man började bygga upp fonden har förverkligats. Vi anser, precis som framgår av , att det är staten som står för största delen av Stabilitetsfondens pengar. Vi tycker att de uttalanden som regeringen har gjort om att Stabilitetsfonden ska bekostas av kreditinstituten, bankerna själva, nu också måste förverkligas i handling. Staten har gått in med ganska stora summor till Stabilitetsfonden. Man har gjort ett kapitaltillskott på och man har låtit Stabilitetsfonden använda statens teckningsrätt i Nordea utan att kräva någon ersättning som motprestation.Det skiljer mycket mellan regeringens ord och regeringens handling. Frågan är om det inte är dags att så fort som möjligt agera för att se till att kapitalet, skattebetalarnas pengar, förs tillbaka till staten så att man kan använda dem för viktigare reformer och se till att det är bankerna som med sitt eget kapital - de stora vinster som bankerna gör - ska finansiera Stabilitetsfonden.Den struktur som fonden har är i viss mån tveksam. Fondens storlek är knuten till bnp. Om bnp ökar, om vi har tillväxt, ska också fondens kapital öka. I och med att den svenska bankverksamheten är så stor i förhållande till vår bnp är det tveksamt att göra den kopplingen. Vi tycker att det är mer logiskt att koppla storleken på fonden till banksektorns storlek och till det risktagande som bankerna tar i Sverige.Nu är målet att Stabilitetsfonden ska vara av bnp löptid. Som visar har bankernas tillgångar vuxit mycket snabbare än bnp . Med den utvecklingen och med samma målsättning minskar fondens möjligheter att fungera som en riktig stötfångare för bankerna vid en finansiell kris. anser att det vore rimligare att så fort som möjligt se till att fondens storlek relateras till bankernas storlek och till deras risktagande. Därför föreslår vi i vår reservation att regeringen ska komma tillbaka till med ett sådant förslag så att vi så fort som möjligt kan ändra inriktning.Herr talman! Vi anser att det är dags att se till att man anpassar fonden till bankernas storlek och risktagande i och att man så fort som möjligt ser till att banksystemet självt står för kapitalet i fonden och att det inte som är skattebetalarnas pengar.Med det yrkar jag bifall till reservation nr 1. I den proposition som ligger till grund för granskning anges att regeringen anser att stödåtgärderna ska finansieras av instituten själva. På andra håll i propositionen sägs det att instituten huvudsakligen ska stå för stödåtgärderna själva. Den fond vi diskuterar ska alltså finansieras av bankerna - huvudsakligen eller helt. Det är väldigt oklart i propositionen. Däremot har den borgerliga majoriteten och Socialdemokraterna nu kommit överens om att instituten själva ska stå för stödåtgärderna. Det tycker jag är bra. Men det finns en del frågetecken i det betänkande som vi har på bordet. Jag tror inte att borgarna och Socialdemokraterna har kommit överens eftersom det inte anges när detta ska ske. Man kan inte heller utläsa om räntan på de pengar som skattebetalarna har satt in ska betalas tillbaka.Man kan säga att det finns en hel del otydligheter i betänkandet, även om det går i rätt riktning. Därför har lämnat en motivreservation som tydligt anger att återbetalningarna ska börja nu.De institut som omfattas av den lag som ligger till grund för fonden ålades att betala en årlig avgift. Målet är att fonden ska uppgå till i genomsnitt av bnp , även om det nu enligt majoriteten i finansutskottet verkar som att det kan komma att ändras, och det menar jag är bra. har en stor finanssektor, sex gånger vår bnp, varav bankerna motsvarar drygt fyra gånger vår bnp. Då förstår var och en av oss att en fond på av bnp inte räcker långt om bankerna inte tar sitt ansvar för samhällsekonomin utan återigen spekulerar och tar risker som gör att systemet hotas. Det gjorde de , och var både och nära att gå omkull. Det lär hända igen, misstänker jag.När Stabilitetsfonden startades tillförde staten ett kapital på . Det kan ha varit nödvändigt i den turbulens som då fanns men borde nu kunna börja återbetalas när pengar fylls på.Stabilitetsfondens utformning har flera brister. För det första är den för liten. De statliga utgifterna för krisen i början av 90- talet uppgick till mellan av bnp. För det andra är det direkt vanskligt att koppla fonden till bnp, precis som Per sade, eftersom finanssektorns storlek i förhållande till bnp inte har visat sig vara stabil över tiden. Tvärtom har finanssektorn expanderat kraftigt i förhållande till bnp de senaste tio åren.Riksrevisionen har gjort ett räkneexempel som visar att om man efter 90-talskrisen hade skapat en stabilitetsfond som haft en behållning på av bnp skulle det ha motsvarat av banksektorns tillgångar. Med en relation till bnp skulle värdet av en sådan fond i förhållande till bankernas tillgångar ha sjunkit till . Exemplet visar vad som händer när man kopplar fondens storlek till bnp.Stabilitetsfonden uppfyller heller inte kravet på att den i händelse av en bankkris huvudsakligen själv ska stå för insatserna. refererar i sin rapport till en prognos från som innebär att Stabilitetsfonden når en behållning på , vilket motsvarar . Av dessa bedöms emellertid endast en tredjedel, det vill säga , härröra från bankernas avgifter. Om man dessutom inkluderar den ränta som avser stabilitetsavgifterna beräknas bankernas finansiering uppgå till knappt hälften av fondens behållning. Resten står alltså skattebetalarna för.Stabilitetsfonden innebär inte, som regeringsföreträdare ibland påstår, att storbankerna därmed bär kostnaderna för den implicita garantin. Den implicita garantin utgör en kraftig subvention av bankernas löpande kostnader, medan stabilitetsavgifterna innebär en liten medfinansiering av bankerna avseende de kostnader som kan uppstå i händelse av en finansiell kris. Det är två helt olika saker. Även om man köper regeringens argumentation står det rätt klart att avgiften på , som inte är kopplad till hur stora risker bankerna tar utan alla betalar lika mycket i procent, inte motsvarar den subvention bankerna får av staten genom den implicita garantin, för den är faktiskt på hela enligt . Ingen kan påstå att motsvarar en subvention på . Så dåligt räknar väl ändå ingen i regeringen.Fonden i sig har, tycker jag, en del problem. Forskning visar att fonder, eller över huvud taget när det finns pengar inblandade som inte är ägarnas egna, tenderar att leda till ökat risktagande, det vill säga leda till en form av moral hazard; det är alltid någon annan som står för förlusterna. Därför menar jag att det egentligen finns en risk med denna fond. Det blir ett slags falsk trygghet, vilket jag tycker att man måste ha med i beräkningen. Man ska inte tro att nu är allt löst, halleluja, vi har säkrat alla framtida förluster, och allt vad man nu kan höra i debatten.Fru talman! Jag yrkar bifall till vår motivreservation och hoppas att återbetalningarna kan komma i gång snabbt. Egentligen tror jag dock att vi behöver ett regeringsskifte för att det ska ske. I denna sena timme vet jag inte om man ska ägna sig åt historik och retorik, men jag vill ändå ta tillfället i akt och ägna åt det, särskilt som man börjar skönja en tillnyktring vad gäller den liberala synen på marknaden. Den tillnyktringen ser man lite här och där i det politiska livet.Politiken ska hålla fingrarna borta. Marknaden sköter det här. Detta liberala mantra har hörts alltmer under ute i världen, i och också i vårt land. Men, fru talman, det liberala mantrat att politiken ska hålla fingrarna borta, marknaden sköter det här, har krackelerat. Det gjorde det definitivt . drog i gång det, och hela den finansiella sektorn kapsejsade.Nationalstater och skattebetalare fick ta hand om skuldberget. Det blev ett smärtsamt uppvaknande för många. Runt om i världen vacklade banksystemen. Världsekonomin gick in i ett förlopp som närmast kan beskrivas som fritt fall. Den fria marknaden, där politiken inte fick finnas, skapade en oerhört tuff tid för medborgare runt om i världen. Inte minst har vi sett det i vår närhet i . Även våra svenska banker drogs med. Det var mycket nära en bankkollaps också i . , regeringen och fick vidta kraftfulla åtgärder.Nya politiska mantran skapades. lät det: Det är tid att ta ansvar.Fru talman! Ansvar är inte bestämt till en viss tidpunkt. Ansvar är tidlöst. Det måste alltid finnas ett ansvar. Om politiken inte tar ansvar utan lämnar över det till marknaden kan det gå väldigt snett.