bet · GZ01SoU10 · 2012-02-15 00:00:00 — Jag kanske ska säga att de ofta inte gör det, därför att det finns också väldigt många goda exempel på att det fungerar bra. Men gör jag ett slags generalisering för att tydliggöra vad som är problemen. Vi kan se att den äldres rätt till inflytande och den enskildes särskilda behov inte tillgodoses på det sätt som krävs enligt socialtjänstlagen. Det är ofta personalens schema och bemanningen som styr när eller om den äldre får hjälp. Och sociala aktiviteter, som är en viktig del för livskvaliteten hos de gamla, ses ofta inte som beslutade insatser som ska verkställas. För att man ska få en bra kvalitet i äldreomsorgen tycker att man måste ha ett ändrat synsätt i många verksamheter när det gäller äldres rätt till självbestämmande och en meningsfull tillvaro. God kvalitet låt oss ta ett exempel. I stället för att få duscha spolas många gamla av . Det går snabbare och är effektivt; man kan spola av en gammal person . Men det står i strid med kvaliteten i socialtjänstlagen som säger att man ska hjälpa individen till möjligheten att leva ett självständigt liv. För många är möjligheten att få hjälp med att duscha själv mycket viktig, men det kanske tar . Där har vi ett exempel på hur man faktiskt kan uppnå målet på olika sätt utifrån olika perspektiv men egentligen inte följer lagens intentioner. Vi har också tidigare gjort oanmälda inspektioner på 100 demensboenden i landet och konstaterar att i 6 av 10 boenden lämnas de äldre inlåsta utan tillsyn under , vilket också är i strid med lagen. När det gäller genomförandeplaner är det en stor del som inte har utformats med utgångspunkt i biståndsbeslut. Och biståndsbeslut saknas ofta. Biståndshandläggare fattar i stället ofta rambeslut om ett särskilt boende utan att precisera vilka insatser som ska beviljas. Då är det i stället utföraren som bedömer och beslutar vilka insatser som ska göras och vilka insatser den enskilde ska få. Det är något som den enskilde inte kan överklaga. Ett biståndsbeslut kan man överklaga, men det här går inte att överklaga. Framför allt är det väldigt otydligt och osäkert för den enskilde vilken rätt man har att få det man behöver. Den äldres behov av sociala aktiviteter riskerar ofta att inte komma med i genomförandeplanen, utan det beror på om det finns tillräckligt med personal som kan tillgodose behovet eller om det är andra förutsättningar i verksamheten som är uppfyllda. Vi har tittat på 166 lex Maria-anmälningar och 37 lex Sarah-anmälningar på särskilda boenden. Vi har inte gjort någon systematisk analys, men vår bedömning är ändå att det där inte finns någon skillnad mellan enskilda och kommunala utförare. Vi har fått ett uppdrag att mer i detalj titta på om det kan finnas skillnader mellan dessa. Det är en viktig fråga att besvara. Inom ramen för projektet sjuka äldre, som har initierat och där SKL och är två viktiga aktörer, är vi överens om att de viktigaste problemen för de mest sjuka äldre, det vill säga de som kräver omfattande socialtjänst och/eller hälso- och sjukvård, är en bristfällig läkemedelshantering och samordningsproblemen mellan olika utförare och olika nämnder. Primärvården tar inte tillräckligt ansvar, ofta beroende på ett alltför otydligt uppdrag. Och det finns kompetensbrister och kvalitetsbrister. Jag ska visa några bilder från de öppna jämförelserna 2011 som visar på generellt väldigt stora skillnader mellan kommunernas resultat, skillnader som jag tycker är helt oacceptabla. Man kan alltid argumentera att vissa skillnader är okej eftersom det alltid är någon som går före. Men som ni kommer att se här kan man fråga sig var man ska lägga nivån för vad som är acceptabelt. är det ingen kommun som är dålig på alla indikatorer eller riktigt bra på alla indikatorer. I de öppna jämförelserna finns en bilaga där man kan gå in och titta på parametrar kommun för kommun. Jag ska bara visa några stickprov för att ni ska få en känsla av hur det ser ut i . Slutenvård som hade kunnat undvikas i den här gruppen varje stapel visar en kommun om den hade hanterats i primärvården på ett professionellare sätt varierar från till . Vad är acceptabel skillnad i detta? Andelen avlidna eller återinskrivna efter att de har fått slutenvård för hjärtvikt skiljer mellan . Vad är acceptabel skillnad här? Är det ett genomsnitt? Jag vet inte, men man kan ändå konstatera att det måste vara något fel på ansvarstagandet i vissa kommuner om det ser ut så här. Vad gör då de lyckosamma kommunerna i de enskilda parametrarna som har kommit så långt? När det gäller dem som har återinskrivits eller avlidit efter stroke ser vi också en väldigt stor skillnad, från till . Vill vi ha det så här? Läkemedel som bör undvikas, om inte särskilda skäl finns, därför att de är så förenade med allvarliga biverkningar som försämrar livskvaliteten ligger på eller beroende på vilken kommun man råkar leva i. Tre psykofarmaka eller mer man säger att den här gruppen av människor inte ska ha psykofarmaka om det går att undvika. Framför allt ska man inte ha flera psykofarmaka därför att det ökar risken för allvarliga biverkningar. Här ser vi också en stor skillnad, från . Jag tänker inte kommentera mer än så här. Det finns bra information om detta i de öppna jämförelserna. På frågan om de äldres nöjdhet på särskilda boenden med hur personalen tar hänsyn till ens åsikter och önskemål om hjälp är svaret här mycket nöjd, så det är någon som verkligen tycker att det är riktigt bra. Men det är ändå en skillnad mellan och . Man kan då fråga sig vad det är som vi kan lära oss av de framgångsrika kommunerna längst till höger på bilden. Andelen som svarade att det känns mycket tryggt att bo i ett äldreboende var i vissa kommuner bara hälften och i andra kommuner nästan alla. Just genom att göra de öppna jämförelserna kan man stimulera till en kvalitetsutveckling och benchmarking mellan kommunerna, att lära sig av varandra hur det ska göras. Andelen som är mycket nöjd med möjligheten att göra sådant som man trivs med, det vill säga sådant som är viktigt enligt socialtjänstlagen för att stärka möjligheten att leva ett självständigt liv, är eller beroende på vilken kommun man befinner sig i. Möjligheten att få en pratstund med personalen varierar på samma sätt. Maten är en av de få viktiga saker man har kvar när man har förlorat så många andra kvaliteter i livet på ett äldreboende. I vissa kommuner är det som är mycket nöjda med det enda glädjeämne som finns kvar i livet medan det i andra kommuner är . Varför har vi sådana skillnader? Hur länge ska vi acceptera sådana skillnader? Munhygien är en viktig fråga eftersom munhygien inte bara påverkar livskvaliteten utan också hälsan i allmänhet. Den är också en indikator på hur omvårdnaden ser ut. Där är nöjdheten beroende på var man bor. För att förebygga att folk ramlar och bryter ben och armar är riskbedömningen väldigt viktig. Men i vissa kommuner bryr man sig inte om detta medan man i andra kommuner gör det för nästan alla boende. Vi vet att undernäring är ett stort problem hos våra gamla. Vissa kommuner bryr sig inte medan andra kommuner gör riskbedömningar för alla sina äldre. Den sista bilden visar andelen avlidna som smärtskattats sista levnadsveckan. En förskräckligt stor andel bryr sig inte om att göra det medan vissa kommuner gör det i väldigt hög grad. Man kan alltid hitta metodologiska brister i sådana här undersökningar. Men vad jag har velat visa med de här bilderna är den alltför stora skillnaden mellan kommunerna, som tyder på att många nämnder inte tar det ansvar som de har enligt socialtjänstlagen att bevaka de enskildas behov, för gjorde de det skulle det inte se ut på det här sättet, enligt de register vi har. Den här bilden visar särskilt anpassat demensboende för max tio personer, där det skiljer sig från . Mycket av fokus i samtalen och diskussionerna handlar om nämndens avtal med olika utförare, vinster och annat och om vilken kvalitet som upphandlas från den nämnd som har ansvaret för personer med demenssjukdom. Jag tycker att man måste flytta fokus från detta till vilket ansvar nämnden har för att säkerställa att varje enskild gammal persons behov tillgodoses enligt socialtjänstlagens olika kapitel och paragrafer. Det är det som är det viktigaste. De beslut som nämnden fattar i varje enskilt fall måste följas upp. följs de sällan upp på individnivå av nämnderna. Därför har nämnderna ingen kunskap om hur det faktiskt ser ut. Låt oss därför i stället diskutera hur vi får kommunernas nämnder att ta detta ansvar för sina medborgare på det sätt som lagen kräver. Det är det som vill göra i sina föreskrifter, som jag kommer tillbaka till. Vi håller nu på att ta fram ett förslag till föreskrifter och allmänna råd om bemanning i särskilda boenden för demenssjuka. Vi diskuterar om inte föreskrifterna borde omfatta alla särskilda boenden, för är alla boende på särskilda boenden rejält sjuka, vare sig det är demens eller något annat. Det kan finnas särskilda kriterier för demens, och då kan man kanske lösa det i ett särskilt kapitel, men fokuserar jag mest på demensen. Syftet med föreskrifterna är att tydliggöra nämndens ansvar för att tillgodose den enskildes behov enligt socialtjänstlagen men också att ge bindande regler för den som bedriver verksamheten enligt socialtjänstlagen och också ge rekommendationer inom vissa delar för att underlätta och ge vägledning. Målet är att personer med demenssjukdom ska få det stöd, den hjälp och den vård som de behöver och inte minst har rätt till enligt socialtjänstlagen men, vilket ni såg på mina bilder, som de inte alltid får. Föreskrifterna kommer att innehålla en del krav och utgångspunkten att det är den enskildes behov som är avgörande för bemanningen. Bedömningen av bemanningsbehovet ska redovisas öppet så att nämnden kan ta del av hur verksamheten har gjort bedömningen. Även ska kunna kräva in bedömningarna för att ta ställning till behovet. Utgångspunkten är också att ingen demenssjuk ska lämnas utan uppsikt någon tid . Genom att det är behoven som styr anser vi på att det ska säkerställas att kvaliteten och säkerheten utgår från den enskildes situation och inte en i förväg bestämd siffra när det gäller bemanningen. Däremot tror vi att det kan vara värdefullt att som ett allmänt råd ge en vägledning för verksamheten, ett slags snittsiffra på vad som är lämplig bemanning per demenssjuk utifrån de siffror som har tagit fram. Men när det är behoven som styr är det individens, den äldres, perspektiv som vi utgår ifrån. När vi anger en snittsiffra är det för att underlätta för verksamheten att planera för sin verksamhet, och det måste vara behoven som är det viktiga. De kommande föreskrifterna ska också tydliggöra kommunens ansvar för att det ska finnas tillgång till hälso- och sjukvårdspersonal för de äldre, eftersom kommunen har det ansvaret, och nämndens ansvar att utreda och besluta om insatser för varje enskild äldre person. Nämnden måste också regelbundet följa upp de beslutade insatserna på individnivå och inte bara få aggregerade data någon enstaka gång. Det ska vara en regelbunden uppföljning på individnivå för att nämnden ska ha kontroll på hur medborgarnas behov tillgodoses. Man ska också följa upp kvaliteten bemanningen är en del av kvaliteten och om bemanningen räcker till för att tillgodose den enskildes behov. Jag har också några andra bilder, herr ordförande, men jag tror att jag avslutar här, för det kan finnas önskemål om att få ställa frågor. , Kommuner och Landsting: Herr ordförande, tack för att jag har fått komma hit! Som beslutsfattare är det alltid viktigt att ha ett bra beslutsunderlag. Därför är det välkommet att socialutskottet anordnar en hearing om svensk äldreomsorg och dess kvalitet. Men frågan är, för att vara lite provokativ så här i inledningen: Är hearingens grund den svenska äldreomsorgen eller den bild av den svenska äldreomsorgen som målats i medierna ? Jag skulle vilja fördjupa och bredda den diskussion som i huvudsak förts av och i medierna och först ge några konkreta fakta om våra äldre och den omsorg de får. 160 000 har hemtjänst, 90 000 bor i vård- och omsorgsboende, 38 000 har seniorboende eller liknande, 12 000 har korttidsvård, 12 000 har beslut om dagverksamhet och 158 000 om trygghetslarm. Det är 250 000 personer som arbetar inom omsorg. Kostnaderna för kommunernas äldreomsorg och den andel av landstingens vård som sker på äldrevårdens sida är ca . Det är av BNP och absolut högst i . För oss som arbetar inom kommuner och landsting är äldreomsorgen högst prioriterad av många skäl. Servicen omfattar många av våra kommunmedborgare. Äldreomsorgen sysselsätter väldigt många. Äldreomsorgen är en av de absolut största utgiftsposterna för kommunerna, och vården av de äldre utgör en betydande andel av landstingens sjukvårdsutgifter. Med detta sagt skulle jag vilja säga att vi ser problem både och i närtid. : Den framtida ökningen av andelen äldre innebär att vi måste få en långsiktigt hållbar finansiering av äldreomsorgen. 2010 slutförde SKL:s programberedning för välfärdens finansiering sitt uppdrag. I slutrapporten visar man på betydande risker för kraftigt ökade utgifter för offentligt finansierad äldreomsorg. Hur ska vi lösa detta? I närtid handlar utmaningen om såväl resurser som kvalitet. Först frågan om resurser: Det är enkelt att säga att äldreomsorgen i första hand behöver mer resurser. Det är resursbristen i sig som skapar de problem som vi har rapporterat om, men denna bild är förenklad. De öppna jämförelser som Kommuner och Landsting genomfört tillsammans med visar inte på några direkta samband mellan höga kostnader och hög kvalitet eller låga kostnader och låg kvalitet. Sambanden är betydligt mer komplexa än så. Man skulle lite förenklat kunna säga att kvaliteten inom omsorgen i huvudsak inte beror på de ekonomiska förutsättningarna, givet att vi håller oss inom det ekonomiska spann som kommunerna befinner sig inom. Den upplevda kvaliteten inom äldreomsorgen får i stället sökas inom många områden. Låt mig ta några exempel. Det handlar om ledarskap. Hur har kommunerna klarat rekryteringen och kompetenshöjningen av sina chefer? Det handlar om kultur. Vilken verksamhetskultur finns det hos verksamheterna? Hur ser man på den gamla och åldrande människan? Det handlar naturligtvis om personal. Vilken utbildning har man och vilka kompetensutvecklingsstrategier finns? Det handlar om samverkan. Hur samverkar kommun och landsting med varandra kring den enskilda människan och hennes behov? Det handlar om styrning. Hur styr kommunen sina verksamheter? Hur arbetar man med uppföljning, utvärdering och återkoppling? Inom styrningsområdet har väldigt mycket skett . De öppna jämförelserna som Kommuner och Landsting arbetar med är, även om det finnas vissa metodologiska ofullkomligheter, ett värdefullt instrument. Jo, de börjar på ett systematiskt sätt att ställa frågor om kvalitet, uppföljning, utvärdering och återkoppling vad gäller såväl goda som sämre resultat. Det finns tyvärr alltför många som hävdar att äldreomsorgen var bättre . Men var den det? Var det bättre , då äldre flyttades in på långvården och tillbringade sina sista år i sjuksalar med många andra äldre och då dementa placerades på mentalsjukhus? Var det bättre , då man kunde vinna ett helt val med frågan om eget rum på långvården? Eller var det som äldreomsorgen var som bäst? Även här är det enkelt att svara just enkelt på dessa frågor. Men det mest slående är att det inte finns tillförlitliga historiska mätningar av kvalitet på äldreomsorgen. Inte förrän har uppföljningen blivit en naturlig del i de flesta kommuners arbetssätt. Kritiken att vi inte har haft tillräcklig kontroll på att det som vi har velat ha utfört också har utförts har vi i kommunsektorn tagit åt oss. Kommuner och Landsting arbetar nu strategiskt med dessa frågor. Likvärdig kvalitet är en av de strategiskt viktigaste frågorna för SKL. Skillnaden i kvalitet mellan olika kommuner och olika verksamheter är i sig ett problem, men ser inte likadant ut överallt. Behov och lösningar måste ha en lokal förankring. Kommuner agerar olika utifrån olika lokala förutsättningar. Man kan inte genomföra en nationell organisationsstruktur och tro att den kommer att fungera lika bra i som i eller i som i . På samma sätt som lokal olikhet kan upplevas som ett problem kan den också vara en styrka. Föregångare kan lära dem som följer. Genombrottsprojekt lokalt skapar nytta nationellt. Det finns en risk, menar SKL , att den senaste tidens rapportering får till följd att staten genom direktiv och bindande riktlinjer söker styra upp den omsorg som drivs av kommunerna. SKL vill med styrka peka på de risker som är förknippade med sådana tankar. Det finns två huvudskäl för dessa risker. För det första måste gamla människor i behov av vård och omsorg ha rätt till en individuell omsorg. Svensk äldreomsorg har karakteriserats av en kollektivisering av de äldre och åldrandet. När du nått pensionsåldern har du blivit en del av pensionärskollektivet. När du därefter blivit i behov av omsorg och vård har du än mer kollektiviserats eller institutionaliserats. Dina önskningar och dina behov har alldeles för ofta prioriterats ned till förmån för organisationens villkor och krav. Generella direktiv och bindande riktlinjer riskerar att återkollektivisera åldrandet. För det andra är äldreomsorg inom vård- och omsorgsboenden någonting helt annat . De allra flesta bor på ett äldreboende. Det handlar om att hantera de mest sjuka äldre under den allra sista levnadstiden. Andelen med olika demenssjukdomar har ökat. Många äldreboenden har en mycket tydlig profil för att på bästa sätt ge dessa människor det stöd och den omsorg de behöver. Just människor med olika demenssjukdomar utgör ett tydligt exempel på att de lokala och de individuella lösningarna måste finnas. Demens är inte en diagnos och inte ett utfall. Olika typer och stadier av demenssjukdom kan och ska hanteras olika. En del kräver stora insatser medan andra kräver betydligt mindre. Om en grundbemanning ska läggas på den högre nivån innebär det enorma kostnadsökningar som kommer att konkurrera ut annan verksamhet för såväl äldre som yngre. Om nivån läggs på en lägre nivå är frågan vilken nytta en sådan reglering gör. Vad gör då SKL i övrigt för att öka kvaliteten inom äldreomsorgen? Låt mig peka på ett par saker. Genom att använda register ska vi säkra kvaliteten för varje enskild äldre som är i behov av service. Det gäller till exempel tandvård, undernäring, trycksår och palliativ vård. Senior alert och är två exempel. Just skrivs ytterligare ett avtal mellan staten och kommunsektorn om användning och ökad användning av register. Syftet med detta arbete är att stärka kvalitetsarbetet i kommunerna på ett strategiskt och strukturellt sätt. Det pågår ett fantastiskt arbete inom äldreomsorgen överallt i . Men är kunskapsöverföringen mellan de bästa exemplen och övrig verksamhet alldeles för ostrukturerad, om ens befintlig. En annan av de prioriterade frågor som Kommuner och Landsting arbetar med är kvalitetssäkrad välfärd. bedrivs av den offentligt finansierade kommunala äldreomsorgen i enskild regi. Drygt 20 000 människor arbetar inom enskild äldreomsorg. Kommuner och Landsting bejakar den utveckling som har skett. arbetade förbundet med det prioriterade målet att stödja medlemmar i arbetet med att utveckla nya samverkans- och uppdragsformer med en mångfald av utförare utan att ge avkall på helhetsansvaret för beslut, uppföljning, kontroll och granskning. Detta arbete går in i ett nytt skede. Genom arbetet med kvalitetssäkrad välfärd vill förbundet än tydligare skapa de strukturer som behövs inom såväl uppföljning som upphandling av offentliga, privata och civilsamhällets aktörer. Vi ser efterdyningarna av en vårdskandal i ett privatägt äldreboende. Det som skett är oacceptabelt. Men inte heller vi inom den offentliga sektorn kan svära oss fria från ansvar. Även inom kommunala äldreboenden har gamla människor behandlats illa. Även inom offentliga institutioner har kvaliteten varit för låg. Därför är just arbetet med kvalitetssäkrad välfärd och arbetet med de öppna jämförelserna det viktigaste strukturella arbete som sker inom kommun- och landstingssektorn. Avslutningsvis vill jag göra en liten reflexion. De missförhållanden som har uppdagats på äldreboenden, privata och offentliga, , är oacceptabla. Det finns en risk att den bild som sätts när medierna visar upp dessa händelser blir den sanning som inte kan ifrågasättas. Men även denna bild måste ifrågasättas. Svensk äldreomsorg är i huvudsak bra. De allra flesta äldre är nöjda med sin omsorg och sin service. De allra flesta anställda i privat och offentlig sektor gör ett fantastiskt arbete fyllt av värde och värdighet. kan man fundera över om de braskande rubrikerna kring missförhållanden inom äldreomsorgen kanske mer speglar ett samhälle där åldrande och sjuklighet egentligen inte är acceptabelt. Många av oss, medvetet eller omedvetet, lever i tron att vi kommer att åldras friska och glada där döden på något sätt anses som till- eller frånval. För några av oss kommer åldrandet att innebära sjuklighet, skröplighet och svaghet. Några av oss kommer att bli dementa. Några av oss kommer att anse att livet har varit tillräckligt långt och avslutar detsamma genom att vägra vård, vägra mat eller dryck. Den bilden måste vi också bära med oss. Vanvård kan aldrig ursäktas. Missförhållanden och dålig kvalitet inom äldreomsorgen är oacceptabel. Vi måste ständigt arbeta för att öka kvaliteten inom svensk äldreomsorg oavsett om den utförs i offentlig eller privat regi eller av den civila sektorn. Vi måste alltid ha den enskilda människan, den gamla människan och hennes vilja och behov i centrum. Det arbetet bedrivs i alla kommuner och landsting. I det arbetet är SKL ett stöd för struktur, strategi och kunskapsöverföring. Ordföranden: så hjärtligt till som representerar Kommuner och Landsting. Vi säger välkommen till för vård och social omsorg utan vinstsyfte, förkortat Famna, och generalsekreterare och , som är sjukhusdirektör. För nytillkomna tv-tittare vill jag berätta att det vi håller på med är en offentlig utfrågning som handlar om kvaliteten inom äldreomsorgen. Vi har kommit en bit in i förmiddagens program. , Famna (bild, se s. 119): Tack så mycket för tillfället att komma hit och medverka i utskottets hearing. Jag ska dela min tid med från . Vi är en av dem som organiserar utförare och organisationer som bedriver vård och omsorg vid sidan av kommunerna. I vårt fall är det föreningar, stiftelser, bolag med non-profit-klausul i sin bolagsordning, kooperativ och möjligtvis någon associationsform som jag har glömt. Detta är en sfär inom svensk vård och omsorg som har funnits i långa tider och som ganska sent började se sig som en mer samlad del av vård och omsorg. gick ett antal av de organisationerna samman och bildade det som blev Famna i akt och mening att synliggöra det alternativ som vi utgör och att tillsammans kunna företräda de intressen och de synpunkter vi har och att också tillsammans kunna arbeta med utveckling av våra verksamheter. Medlemmarna inom Famna arbetar alla inom ramen för hälso- och sjukvårdslagen och socialtjänstlagarna. Det är alltså professionellt driven verksamhet. Det är verksamhet som till allra största delen finansieras jag tror att det är till eller någonting sådant genom avtal med kommuner och landsting. sker det oftast genom upphandlingar av något slag. Det finns några saker som särskiljer oss som Famnagrupp, eller grupp som arbetar utan vinstsyfte. Det ena är att för oss, när vi diskuterar vad som ska styra våra verksamheter, är de sociala målen lika viktiga som de ekonomiska målen. Vad är det som gör att vi finns till? Varför bedriver vård och omsorg när man inte är tvungen att göra det och när man inte gör det som en affärsverksamhet? Att styra mot sociala mål är en ledande princip för den verksamhet Famnagruppen bedriver.