bet · GZ01SfU7 · 2012-03-20 00:00:00 — Vi har ett förslag i den riktningen. Vi har lämnat ett remissvar från myndighetens sida att vi gärna ser att man åtminstone för de enklare brotten skulle kunna ersätta de straffrättsliga sanktionerna med sanktionsavgifter. Vi tycker att detta är ett område som är väl lämpat för att på det sättet både få en effektivare uppföljning och spara lite på rättsväsendets resurser. Vi menar också att man kanske kunde titta på att använda sanktionsavgifter i något vidare utsträckning än vad utredningen har föreslagit. , Handikappförbunden: Tack för inbjudan och för möjligheten att få ge ett perspektiv utifrån handikappförbunden. Det kanske är ett något annorlunda perspektiv än vad vi har hört . Jag ska först berätta att Handikappförbundens samarbetsorgan är ett organ för 39 olika funktionshindrades förbund som tillsammans organiserar ungefär 450 000 individer. Många av dessa har ett verkligt stort intresse av att man inte missbrukar eller överutnyttjar de trygghetssystem som finns och naturligtvis också att man bekämpar brottslighet. Det är självklart. Jag vill verkligen lägga den grunden. Med det sagt vill jag också påpeka att om man ska behålla trovärdigheten och legitimiteten för systemen måste man upprätthålla både rättsäkerheten och individens rätt att få begriplig information, stöd, hjälp och service. Där menar vi att det finns brister . Det finns brister hos en rad myndigheter. Vi har hört om omorganisationer och slimmade organisationer. Man har kanske inte alltid tid och möjlighet att ge informationen. Man kan sätta det i relation till att väldigt många människor har behov av just stöd. Om man till exempel har svårt att ta till sig information kan man behöva särskilt stöd. talar jag om kognitiva funktionsnedsättningar som gör det svårt att ibland förstå regler och frågor på blanketter. Man kan ha synskador som gör att man inte kan ta till sig vanlig text utan det krävs tolkning av annan person. Har man vissa fysiska funktionsnedsättningar kan det vara svårt att använda telefon eller tangentbord. använder sig myndigheterna i allt större grad av webbaserad information och inspelad information. Förmånstagarna ska ta till sig detta via tonvalstelefon. Dyslexi, afasi eller koncentrationssvårigheter gör det också svårt att läsa in olika regelverk. Har personen dessutom en annan kulturell bakgrund och inte känner till hur det svenska samhället är uppbyggt eller hur myndigheternas olika ansvarsområden är blir det ännu svårare. Människor som har en funktionsnedsättning eller kroniska sjukdomar har väldigt många myndighetskontakter. Det vet vi . Det finns kartlagt på olika sätt. Det gäller även föräldrar med barn som har funktionsnedsättning. Har man många myndighetskontakter ökar risken att det sker missar då och då. Dessutom blir det väldigt tydligt att regler och beräkningsgrunder är olika mellan myndigheter och också inom myndigheter. Hur man anger inkomst eller beräknar hyra är två exempel på sådant som kan skilja sig mellan myndigheterna. Det innebär också att har man en gång lärt sig ett regelverk betyder det inte att man förstår hur ett annat fungerar. Jag vill lämna den bakgrunden. När bidragsbrottslagen infördes var det ett antagande i botten att det betalades ut 20 miljarder för mycket från trygghetssystemen. Man antog att ungefär hälften av detta berodde på fusk. Med den grunden kriminaliserade man i lagen inte bara uppsåt utan också den grova oaktsamheten. Vi vet att detta är väldigt osäkra siffror. Vi är lite grann bekymrade av att man drar den uppsåtliga brottsligheten, den grova oaktsamheten och de felaktiga utbetalningarna i ett härad. Vi menar att man måste göra ganska stor skillnad på detta. När vi läser revisionsrapporten ser vi att antalet uppklarade bidragsbrott är mycket litet. Man antar där, och det är också vad jag hör i diskussionen , att det beror på att det är svårt att bevisa att människor har uppsåt eller att det är grov oaktsamhet. Då är frågan: Vad ska vi dra för slutsatser av det? En slutsats kan vara att det inte är så ofta som man begår detta brott med uppsåt eller av grov oaktsamhet. Det kanske är så att väldigt mycket av de felaktiga utbetalningarna beror på misstag. Det kan vara att man inte förstår informationen. Det kan också vara så, och det har vi sett ett antagande om, att myndigheterna inte heller är riktigt på det klara med hur utbetalningarna ska ske. Om man drar den slutsatsen är det kanske inte så mycket av repressalier och sanktionsavgifter som ska till. Då är det kanske det förebyggande arbetet som ska till. Det handlar om att man ska fokusera på att verkligen ha regelsystem som gör att man kan ge stöd och hjälp så att människor ska förstå. Därmed får man också mindre felaktiga utbetalningar. Vi är också kritiska mot den bidragsspärr som infördes. Om man döms för dessa brott och det är av grov oaktsamhet får man inte längre tillgång till dessa bidrag. Vi menar, även om jag vet att inte alla tolkar det så, att detta är en typ av dubbelbestraffning. diskuteras införandet av ett administrativt sanktionssystem i syfte att motverka att bidrag och ersättningar betalas ut på felaktiga grunder eller med för högt belopp. Vi hörde just åklagarämbetet tala om sanktioner. Det är mycket tveksamt om rädslan för en sanktionsavgift kan rätta till oavsiktliga fel. talar jag om de oavsiktliga felen. Vi kan inte se att detta skulle ha en preventiv funktion. Vi menar att det kan vara väldigt onödigt om det träffar individer på grund av bristande förmåga att ta till sig information. Det är onödigt helt enkelt. Det är också väldigt besvärande att man inte skiljer på fusk och felaktiga utbetalningar där det inte beror på uppsåtet att man får utbetalningen. Det kan också bero på kassans eller myndighetens misstag. Jag vill betona att vi inte alls motsätter oss kontroller. Det är bra. Vi delar uppfattningen att varje krona ska gå till dem som har rätt till det. Kontroller är bra, och de ska man naturligtvis genomföra. Vi efterfrågar ett preventivt och stödjande arbete inom myndigheterna i stället för att allt fokus ska ligga på det defensiva och det straffande. Man kommer inte att lösa problemet med felaktiga utbetalningar om man enbart fokuserar på detta. Vi tror dessutom att det stödjande arbetet skulle vara lönsamt för myndigheterna. Det skulle definitivt minska antalet felaktiga utbetalningar. Slutsatserna som vi har dragit är att den faktiska överskattning som man gjorde av fusket riskerar att man fokuserar alltför mycket på repressalietänkande. Det innebär att fokus på det förebyggande och lönsamma arbetet har uteblivit när det gäller att komma till rätta med felaktiga utbetalningar. , : Tack för möjligheten att få komma hit och tala om fel och bidragsbrott i socialförsäkringarna. Ordförande, ledamöter, företrädare för myndigheter och , om jag ska vara helt ärlig skulle jag vilja slippa att hålla det här anförandet . Missförstå mig inte. Socialförsäkringar är något av det mest fantastiskt intressanta man kan ägna sig åt här i livet. Det är vi säkert flera som tycker här. Det är väldigt ärofyllt att få var här i och tala . Men det är trist att bidragsbrott, fusk och missbruk finns i systemen. Jag önskar att vi kunde fokusera och lägga tiden på andra viktiga saker. Jag är också helt övertygad om att det trots allt är nödvändigt att vi ses här . Problemen finns, och vi måste diskutera den här frågan på ett så precist och nyanserat sätt som vi bara kan. Frågan förtjänar uppmärksamhet precis på samma sätt som alla andra viktiga frågor vi ägnar oss åt i socialförsäkringarna och välfärdssystemen. Det är viktigt att vi för debatten med stor respekt för alla som behöver dessa stöd från socialförsäkringssystemen och råkar befinna sig i en utsatt situation. Det kan vi alla hamna i när vi minst anar det. Udden får aldrig riktas fel. Det är jätteviktigt. Jag tror att många som arbetar med socialförsäkringarna känner och kände som jag gör. Detta är en jättetråkig sak som vi måste arbeta med. Jag tror också att det var skälet till att vi undvek att tala om dessa frågor och också lät bli att arbeta med bidragsbrott, fusk och fel i socialförsäkringarna. Vi vågade inte ta i frågorna helt enkelt. Vi gjorde det för att vi var rädda för att skada trovärdigheten i socialförsäkringarna. Vi ville så väl i systemen. Jag tror att vi måste tänka precis tvärtom. Det är just för att slå vakt om socialförsäkringarna som vi måste jobba med fel, fusk och brott i försäkringarna. Det kom ett perspektivskifte i synen på socialförsäkringarna. En vändpunkt var uttalande om att det finns fusk i socialförsäkringarna och bidragssystemen. Det är ganska intressant att det krävdes en kristdemokrat och en mycket erfaren sådan för att peka på kejsarens nya kläder i den här frågan. Att de problemen fanns var någonting som många av oss anade. Efter uttalande följde en debatt i om fusk som var mycket intensiv. Detta var inte en ovanlig syn i debatten. Debatten är inte lika intensiv. Det finns några enskilda undantag som rör brotten i assistansersättningen och de spektakulära brott vi ser där. Tonläget har förskjutits. Vi har en fördjupad och mycket bättre diskussion . I mina ögon är det mycket bättre att vi har en mer seriös och nyanserad diskussion. Jag tycker inte att frågan är mindre viktig för att vi inte diskuterar den så spektakulärt som vi gjorde då. Jag ska vara helt tydlig. Detta är ett viktigt samhällsproblem som förtjänar all uppmärksamhet. ska vi inte överdriva problemen. Vi måste vara så nyanserade som vi bara kan i frågan. När man försöker vara det och förstå problemet här kan man fråga sig: Hur stor är omfattningen? har varit inne på detta. Omfattningen är svårbedömd. Uppskattningarna genererar ibland fler frågor än de besvarar. Som också ESV:s generaldirektör var inne på var uppskattningen av omfattningen av fusket i välfärdssystemen 16 ½ miljard kronor men med en felmarginal från 4 miljarder till . De svåra utmaningarna i beräkningarna är att fånga det så kallade mörkertal som finns. För att få lite perspektiv på de 16 ½ miljarderna kan jag säga att vi lägger ungefär 24 miljarder på att finansiera barnbidraget. Vi skulle till exempel kunna använda dessa till att finansiera åtminstone lejonparten av barnbidraget. Det är stora pengar. (Bild 7) Vi har gjort en sammanställning på . Vi gjorde en rapport som heter Färre men värre. I dess kölvatten har vi försökt att fånga den faktiska omfattningen på socialförsäkringsområdet och de pengar som arbetet genererar. Detta är färska siffror som vi precis har sammanställt tillsammans med min kollega . Uppskattningsvis antingen återkrävdes eller stoppades utbetalningar från våra två stora myndigheter på socialförsäkringsområdet och på ungefär under föregående år. De förmåner som genererade flest kontrollutredningar handlade inte bara om assistansersättningen, som man skulle kunna tro och som det skrivs mest om. Det handlade om sjuk- och aktivitetsersättning, det vill säga förtidspension, bostadsbidrag, barnbidrag och föräldrapenning. Av återkrav handlade ungefär hälften om sjukersättning och sjukpenning. Vad innebär detta? Det är lite olika saker. Det kan handla om till exempel skenseparationer som maximerar underhållsstöd och barnbidrag. Det kan också handla om förtidspensionärer som arbetar. Socialförsäkringsministern var i hamn och tittade på det samarbete som finns där mellan tullen och . Där visade det sig att flera av dem som stoppades vid införsel av alkoholhaltiga drycker i väldigt stor mängd och annat uppbar ersättningar från socialförsäkringssystemen på felaktig grund. Det är ett mycket intressant samarbete. Det var lite om omfattningen. Varför är detta viktigt? Det är flera som har varit inne på det . Att bidragsbrott, fel och fusk är ett ekonomiskt slöseri är en sak. Det är viktigt med effektiv hushållning av de ekonomiska resurserna. Tro inte att jag tycker någonting annat. Jag har varit på bland annat med vår kollega och tycker verkligen att detta är viktigt. Men det är också ett moraliskt problem. Vi måste slå vakt om socialförsäkringarna och motverka fel och fusk för de människor som allra mest behöver dem. Bara de som behöver hjälp och har rätt till försäkringar och bidrag ska få dessa ersättningar. Det handlar om respekten för människor som behöver systemen allra mest. Det är det viktigaste skälet till varför vi ska tala om och jobba med dessa frågor. Det handlar om att motverka brott, fel och fusk i välfärdssystemen. Urholkar vi detta förskingrar vi inte bara skattepengar som kunde ha kommit andra till nytta. Vi förskingrar också en hel del omistliga värden som finns i den svenska välfärdsmodellen. Bidragsbrotten riskerar nämligen att minska legitimiteten för välfärdssystemen och socialförsäkringarna. När sådana som finns i assistansersättningen nystas upp riskerar det inte bara att få påverkan för stunden, just för dem som fuskar eller bara i den aktuella förmånen utan för legitimiteten i hela välfärdssystemet. Det är allvarligt. Det är nästa viktiga argument till varför vi ska fortsätta att jobba med frågan och lägga vår största kraft på att minska fel och fusk i socialförsäkringarna. Vi har större värden än vad jag tror vi tänker på och någonsin anar att försvara. Det har visat sig i studier att i samhällen såsom det nordiska som vi lever i är det allmänna förtroendet mellan människor högt. Det kallas i litteraturen för general trust. Då fungerar också skatte- och välfärdssystemen betydligt bättre och korruptionen är lägre. Det finns ett samband mellan förtroendet för välfärden och offentliga institutioner och människor emellan och korruptionen. (Bild 8) På bilden som visas jag har fått bilden från ser ni korruptionsmätningen mellan olika länder. På ena sidan visas confidence, alltså det förtroende som finns för olika institutioner. Som ni ser finns det ett mycket tydligt samband mellan dessa. I länder där förtroendet är högt är korruptionen låg. Vi kan titta lite grann på hur länderna är placerade. ligger trea, och ligger högst. I botten av fördelningen ser vi bland annat , och . Om vi ställer detta i relation till de problem vi har i tror jag att det är en nyckel till de problemen, nämligen förtroendet mellan väljare och valda, förtroendet för institutioner och förtroendet för systemen. Det generella förtroendet är en naturtillgång, något som vi har i det svenska systemet. Den naturtillgången har vi gemensamt lyckats arbeta fram. Den är lika viktig som skogen och järnmalmen och som gruvorna, som ofta lyfter fram i våra diskussioner. Tillsammans måste vi vårda den naturtillgången. Ett eroderat förtroende för våra välfärdssystem och myndigheter på grund av fusk och brott riskerar att få negativa konsekvenser, och vi hamnar i en negativ spiral. Det är därför ett mycket viktigt argument för att jobba mot fel och fusk. Regeringen tar frågan om fusk på mycket stort allvar. har lite grann varit inne på vad vi gör på det området, och jag tänkte därför vara ganska kort. Som ni vet har ett antal intressanta utredningar bedrivits på det här området. Den kanske viktigaste var FUT-delegationen och deras arbete. Vi jobbar fortfarande med att ta hand om flera av deras förslag. Men vi har också genomfört bidragsbrottslagen som vi talar om liksom lagen om underrättelseskyldighet, vi har gjort lagförändringar för att utöka elektroniskt informationsutbyte, gjort förtydliganden av myndigheternas ansvar och gett uppdrag om bättre samordning. Listan kan göras lång. har en specifik del i detta. Utredningen om assistansersättning kom och ska göra det hela lättare genom att förenkla. Vi har också utredningen om sanktionssystemen. Myndigheterna på socialförsäkringsområdet , och Inspektionen för socialförsäkringen ägnar mycket stor möda åt att kartlägga, utreda och bekämpa de här brotten. Stora framsteg har gjorts på området , inte minst av . Hur ser vi då strategiskt på detta? Vi har två tydliga ben i vårt utvecklingsarbete, och de benen måste gå i takt eller åtminstone utvecklas parallellt. Det ena är att det ska vara svårt att uppsåtligen fuska och begå brottsliga handlingar. I den rapport som vi skrev, Färre men värre, finns siffror som visar att utvecklingen går i riktning mot att brotten blir grövre men färre och till högre belopp. Det andra benet är att det måste vara lätt att göra rätt. Som har påpekats är kanske hälften av de 16 ½ miljarderna oavsiktliga eller slarviga fel som vi begår. Både enskilda individer och myndigheter gör fel. Det kan handla om felaktigt uppskattade framtida inkomster, fel i blanketter, slarv eller krav att få in uppgifter, sådant som myndigheterna redan vet. Också det kostar i förtroende och legitimitet och kan skapa irritation. Här jobbar våra myndigheter och med att redan inom nu gällande lagstiftning och förmåner utveckla och jobba mot en förenkling och en modernisering. Inte minst tror vi att den utveckling vi är djupt inne i med automatisering ungefär som den färdigifyllda deklarationsblanketten och alla möjligheter som nätet ger oss, liksom alla appar vi har i våra telefoner, ska kunna göra det mycket enklare för fler. Särskilt viktigt är det för de grupper som talade om att vi går mot ytterligare förenkling och modernisering. Arbetet mot de uppsåtliga bidragsbrotten måste gå hand i hand med att göra det enklare för vanliga människor i kontakterna med välfärdssystemen. Ju lättare det är att göra rätt för de allra flesta, desto mer kraft kan vi lägga på att bekämpa de allvarliga brott som ganska få människor faktiskt begår. Vi tror att ett viktigt steg också är att minska toleransen för brott. Här verkar det som om utvecklingen går i rätt riktning, vilket nämnts . Kanske är det arbetet mot fel och fusk som har bidragit till det. (Bild 9) Låt mig innan jag avslutar visa ytterligare två bilder. Jag har fått bilderna från på Timbro och undersökningarna har gjorts av . Jag tycker att de är jätteintressanta. På bilden som visas på duken ser ni två frågor som ställdes. Den första var: Är du beredd att lämna felaktiga uppgifter till ? Andelen som svarade ja på den frågan har sjunkit från . I åldersgruppen har andelen sjunkit från anmärkningsvärda . Håller det på att ske ett systemskifte i bidragsmoralen beträffande vad man tycker är viktigt och oviktigt? Den andra frågan var: Hur lindrigt respektive allvarligt tycker du att det är att uppge felaktiga uppgifter till ? Andelen som tycker att det är allvarligt har ökat från . (Bild 10) På nästa bild kan ni se att frågan var: Skulle du kunna tänka dig att göra något av följande om du visste att du inte skulle få någon påföljd? Andelen som svarar ja på att uppge felaktiga uppgifter till , även om man skulle komma undan med det, har minskat från . De två nedre kurvorna på bilden visar att detta är i klass med att slå någon man ogillar eller att köra rattonykter. Det är alltså något man upplever som djupt omoraliskt, fastän man skulle komma undan med det. Man kan därför fråga sig om det gått från att vara ett vardagsbrott till att vara sådant som vi tycker är helt uteslutet att göra. Ordföranden: Efter de inledande anförandena övergår vi så till dagens andra block, det vill säga socialförsäkringsutskottets ledamöters utfrågning av dem som hållit anföranden . Det går också bra att rikta en fråga till övriga inbjudna företrädare för organisationer och myndigheter. Jag ber ledamöterna hålla sina frågor korta och tydligt klargöra vem eller möjligen vilka man vill rikta frågan till. På så sätt hinner så många som möjligt ställa frågor. Vi räknar med att avsluta utfrågningen . Vice ordföranden: Jag vill börja med att tacka för föredragningarna. De var alldeles utmärkta och vi fick en samlad bild. Utfrågningen gäller bidragsbrottslagen, men jag ska påminna om att det till viss del handlar om bidrag men i stor utsträckning också om de ersättningar vi har inom våra försäkringssystem. Legitimiteten för dem är naturligtvis viktig, och därför måste vi säkerställa att det hela hanteras på rätt sätt. Jag tänkte ställa en fråga till generaldirektör. Jag gör det med utgångspunkt i diskussionen om felaktiga utbetalningar. Det blir ibland en diskussion om två olika perspektiv. Det ena är när enskilda personer, medvetet eller omedvetet, försöker tillskansa sig förmåner som de i efterhand inte visar sig ha rätt till. Det andra är när administrativt gör fel, betalar ut felaktiga ersättningar. Båda delarna är givetvis bekymmersamma från ekonomisk synpunkt och från legitimitetssynpunkt. Jag tar fasta på det inlägg som hade. Jag har noterat att inte bara företrädare för handikapporganisationer utan också för pensionärsorganisationer och andra har känt att det ibland är oerhört krångligt och man är oerhört rädd för att göra fel, för man vill absolut inte bli anklagad för något brott. Då kommer vi in på frågan hur ska möta detta med å ena sidan automatiserade system med Iphones och appar och allt, som många av oss tycker är smidigt, och å andra sidan det ökade behovet av personliga möten. Många människor känner att de vill ha ett personligt möte, att de vill ha någon som berättar, tolkar, översätter och förklarar, allt för att de inte ska göra fel. Det är oerhört viktigt även från myndighetens synpunkt eftersom det säkerställer legitimiteten i försäkringen. Min fråga till generaldirektören är: Vilka insatser kommer framöver att göra för att förhindra att det blir fel och att man kan få rätt stöd så att man gör rätt? Jag tror att de flesta vill göra rätt. , : Herr ordförande! En oerhört central fråga är hur ska utvecklas . Vi brukar tala om antikrångel. Vi är medvetna om att vi och många andra myndigheter uppfattas som krångliga och svåra att ha att göra med. Till vårt försvar kan vi säga att det ibland beror på det regelverk som beslutas i dessa byggnader de är inte alltid utformade för att vara så enkla som möjligt men ibland beror det också på oss. Vi har fått ett uppdrag av regeringen att redovisa förslag till administrativa förenklingar som vi tycker är viktiga och som kan göra det lättare för medborgarna att ta kontakt med oss. Vi ägnar stor uppmärksamhet åt det. Jag tror att vi skulle kunna göra många, många sidor med förslag, men vi ska försöka begränsa oss till det mest viktiga. Det är de formella delarna där vi kommer att be om regeringens hjälp. Som en pendang till det arbetet kommer vi själva att fördjupa vårt antikrångelarbete och försöka förenkla för brukare, kunder, att ha med oss att göra. Ni kommer att löpande se effekter av detta . Det är en viktig strategi för oss i servicehänseende men också för att undvika oavsiktliga fel, och även medvetna fel, ska jag säga. Sedan har vi två verksamheter som jag vill nämna. Jag har blivit utomordentligt imponerad av vår förmåga att ge service via telefon, vårt kundcenter. Jag har lyssnat på över hundra samtal med kunder, och inte har jag uppfattat en missnöjd kund. Någon har varit lite frågande ibland, men man är väldigt nöjd med de besked man får. Vi kan hjälpa människor att hitta rätt i det svåra regelverket. Vi har faktiskt utvecklat ett väldigt bra it-system som kan hjälpa oss vid handläggning via telefon. Vi hade nöjda kunder över telefon , vilket är väldigt bra. Nyckelfrågan är, och det kanske är det som i grund och botten är ursprunget till frågan: Hur gör vi med de människor som har svårt att kommunicera med oss på nätet eller via telefon? Jag var i och träffade flera kunder på ett servicekontor. Där ser vi att det är människor med utomnordisk bakgrund, kanske med annan kulturell bakgrund, och människor som har det svårt med kognitiva färdigheter och som behöver stöd och hjälp. Vi ska lämna ett förslag till regeringen , så att regeringen kan komma tillbaka till med en diskussion om hur servicekontoren ska hanteras . Vi tror att det finns en viktig framtid för servicekontor. Jag vill understryka att jag säger servicekontor, inte servicekontoren. Det finns en viktig betydelse för servicekontor även , för det kommer alltid att finnas människor som har behov av vägledning.