bet · GZ01FiU24 · 2012-06-11 00:00:00 — Min fråga till riksbankschefen är: När man läser bedömning av lämplig kapitalnivå i svenska storbanker känns det som om det finns ett statistiskt underlag för kommande beslut om 3, men jag undrar hur läget ser ut för de mindre bankerna. Per (MP): Fru ordförande! Tack för intressanta föredragningar! Jag har också två frågor. Den första rör högfrekvenshandel eller robothandel, som finansmarknadsministern var inne på lite grann. Vi såg oroande rapporter i tv i går om den här frågan. Det fanns bedömare som var väldigt oroade över utvecklingen. Man pratade om att av alla order som läggs dras tillbaka inom en sekund och att det påminner om manipulation av kurser. Frågan är då om det går att avvakta på det sätt som regeringen gör och göra studier. Behöver man inte komma in med lite snabbare åtgärder för att minska riskerna för högfrekvenshandeln? En sak som skulle kunna minska de riskerna är ju om man, som föreslår, inför en skatt på finansiella transaktioner som enligt kommissionen själv, och andra skulle ta bort mycket av högfrekvenshandeln i och med att den inte blir lönsam längre. Tyvärr har den sagt nej till en sådan skatt. Skulle inte en sådan skatt faktiskt minska högfrekvenshandeln och robothandeln? Den andra frågan rör de svenska hushållens skuldsättning. Även om lånetakten kanske har minskat, rapporterar att det är en snabbt växande skuldsättning hos svenska hushåll. Vi ser ju från andra länder hur en sådan skuldsättning sedan kan smitta av sig på statsfinanserna, till exempel i och . rapporterar här om och de stora problemen med banksektorn där. Man har just haft en stor nedgång på bostadsmarknaden, och det har verkligen drabbat banksektorn. Där har staten varit tvungen att gå in med flera olika krispaket. Hur stor är risken att någonting liknande skulle kunna hända i ? Vad är det som skiljer så mycket från de här länderna att den risken inte skulle vara så stor, trots den väldigt stora skuldsättning som svenska hushåll har? (FP): Jag har en fråga till statsrådet . Jag undrar om han vill kommentera situationen för livbolagen och vad han säger mot bakgrund av föredragning om livbolagen. Vad säger han till pensionssparare? Ordföranden: Jag ger er ordet i samma ordning som . , : När det gäller frågan om mindre banker och deras kapitaltäckning kan jag säga att det vi har sysselsatt oss med framför allt är de fyra stora bankerna. Det stämmer väl med det arbete som man också håller på med internationellt, att se till att de riktigt stora bankerna sköts på ett bra sätt. Det är rimligt att de har högre kapitaltäckning än de mindre bankerna. Vi får återkomma längre fram till frågan om vad som kan anses vara en lämplig kapitaltäckning om man är en lite mindre bank. Den frågan har inte varit uppe till diskussion i den här omgången. I den meningen är det lite en öppen fråga. Det vi har resonerat oss samman om är att se till att de riktigt, riktigt stora bankerna har mer kapital än alla andra. Det är också förenligt med det globala samtal som förs om vad man förväntar sig av stora banker. Nästa fråga gällde de risker som finns i när det gäller hushållens skuldsättning. Det finns alltid risker, och ju mer man har lånat, desto större är risken. Det svåra i det här är alltid att komma fram till någon slutsats när man tycker att risken har blivit för hög och göra någonting åt det. Tyvärr tenderar det ofta att ske när det är . Jag kan bara konstatera i fallet med att skuldsättningen där är betydligt högre än i . Det har varit ett bekymmer . Utöver det hänger för det mesta skuldsättningsfrågor också ihop med frågeställningar kring den allmänna ekonomiska utvecklingen, därför att det ena påverkar det andra. Där är det dessvärre så att man också har haft en sämre ekonomisk utveckling på makronivå i . Det sätter naturligtvis sina spår också när det gäller hushållens skuldsättning och de bekymmer man har fått på fastighetsmarknaden. Vad det kommer att handla om för svenskt vidkommande är att komma fram till en slutsats kring frågeställningen: Vad är en skuldsättningsnivå som är sådan att vi inte vill att den ska stiga ytterligare? Då vet vi av erfarenhet att det blir problem, även om det alltid är en debatt om den frågan och när någon ska sätta stopp. Där tycker jag för min del att det har varit bra att införde ett lånetak. Det tror jag för min del har bidragit till att skulduppbyggnaden ändå har blivit lite långsammare än vad den annars skulle ha varit. Det tyder också siffrorna på. , : Jag ska också kort kommentera hushållens skuldsättning. Ser man historiskt tillbaka kan man notera att bankerna har förlorat väldigt lite på hushållsutlåning, särskilt på bolånen. Det gör i sin tur att det kan skapas en falsk trygghet, att det här i princip är riskfri utlåning från bankernas sida. Det är väl det som riskerar att göra att det egentligen inte finns någon anledning för banker att hålla emot i långivningen, i sina kreditprövningar. Det finns heller ingen anledning att inte låna ut till högre belåningsgrader. Det finns ingen anledning att ställa krav på amortering och så vidare om man ändå räknar med att man aldrig kan förlora pengar på det. Historiskt sett har det varit ett sådant mönster. Bolånetaket är ett sätt att lite grann väga upp den möjligheten. Det ska inte vara så lätt att låta hushållen bli överskuldsatta, för även om bankerna i sin tur inte har varit de som har drabbats mest så har ekonomin drabbats. Då drabbas kunderna i alla fall och bankerna drabbas i alla fall via den indirekta kanalen. Bolånetaket är ett sätt att balansera upp det. Det är ändå så att vi nu har så pass mycket högre skuldsättning i hushållen än vi har haft tidigare att de här gamla sambanden kanske inte gäller längre. Det är därför som det finns anledning att vara mer försiktig och ha större buffertar i systemet. Det är farligt att förlita sig för mycket på hur det har varit tidigare. Men där ser vi, som vi tycker, en sundare utveckling i bolånetillväxten. Den har mattats av så pass rejält. När det gäller högfrekvenshandeln kan jag nämna kort att vi håller på med en utredning som man försöker färdigställa. Den kommer väl ut . Vi diskuterar med olika marknadsaktörer och tittar närmare på den forskning som finns på området och den debatt som förs internationellt. Där kan man säga att det är väldigt spridda uppfattningar, alltifrån att det är någonting som stabiliserar marknaden till att det är någonting som destabiliserar marknaden. På det sättet är det svårt att se, men det är klart att det finns ett antal åtgärder man kan vidta. Stockholmsbörsen har redan infört det de på sitt språk kallar circuit breakers, att det blir stopp i systemet när det blir för dramatisk utveckling. Det liksom stannar upp så att man får en andhämtningspaus och kan se vad det egentligen är som händer i de här systemen. Det finns en mängd sådana här tekniska saker man kan göra för att fördröja det här lite mer. Jag tror att det finns anledning att titta på det du nämner, att man kastar in en massa order och sedan tar bort i princip allihop igen, för att få veta huruvida det är marknadsmissbruk eller inte. Det finns mycket att följa där. Det är många svåra och komplexa frågor, men man ska nog vara försiktig med att skynda sig att vidta snabba åtgärder, för det är inte uppenbart att det är en destabiliserande faktor. Risken är att man slänger in åtgärder som snarare förvärrar situationen. Däremot är vissa sådana här åtgärder naturliga, och där har vi faktiskt redan sett att de har kommit till marknaden. , finansmarknadsminister: till , som frågade om övervältring kommer att ske eller inte. Det finns flera argument för att vi tycker att det inte borde ske i någon större utsträckning. Det tunga argumentet är att när bankerna blir mer stabila genom bättre kapitalbaser blir banktillgången mer stabil. De här bankaktierna kommer att uppträda mer stabilt på börsen, med mindre volatilitet. När stabiliteten och säkerheten ökar i en tillgång, säger finansiell teori att även avkastningskravet bör minska på den här tillgången. Sedan är det så att de här extra kapitaltäckningsåtgärderna slår bara mot de fyra stora bankerna. De mindre bankerna kommer inte att drabbas av detta. I någon mening kommer de mindre bankerna att få ett bättre marknadsläge gentemot de fyra stora. Därmed tror jag att konkurrensen kort och gott kan komma att skärpas. Om man får se tendenser till ökade marginaler, både tror och hoppas jag att de mindre bankerna kan komma in och ta marknadsandelar. Det vore bra för marknaden, och det vore bra för konsumenterna. Det tycker jag ändå är huvudspåret. Vad gäller är det så att de lever på bankmarknaden som andra aktörer. Det stora problemet med tycker jag var den mycket aggressiva utlåningsverksamheten och den aggressiva marknadsföringen som skedde första hälft. Den har ändrats. var ju en murbräcka när det gällde att ta bort topplån, minska säkerhet och allt vad det nu var. Detta har förändrats genom en dialog med bolaget. tycker jag att man är mer av en bank än man var tidigare. Däremot har ingen lysande vinstmarginal just . De måste agera som andra banker på marknaden och skaffa sig de vinster som gör att bolaget kan överleva. Men jag tycker att attityden vad gäller kommunikation med kunden ser mycket bättre ut nu än den gjorde för . Till Per vill jag säga att jag förstås är enig med vad gäller åtgärder. Vi hade ett seminarium för i egen regi, där vi bjöd in forskare framför allt och även marknadsaktörer på området. Den forskning som vi har tagit del av tycker jag ändå visar på att det här snarare skulle vara positivt än negativt för marknaden. Sedan ska man vara klar över att när man ser en utveckling av marknadsplatsen är det alltid ett antal aktörer som förlorar pengar mot vad de tidigare kunde göra. Enkla, snabba pengar är inte enkla och snabba längre. Då skäller man ofta på att det är fel på systemet, men det tycker jag är ett slags konservatism som man måste stå över. Semaforen var nog bra, men mobiltelefonen är lite bättre. Man måste också försöka bejaka lite av en utveckling, tror jag. Däremot jobbar vi tillsammans med EU för att, som var inne på, samma stoppregler ska gälla på flera börser så att man inte kan hoppa från en börs till en annan om det händer konstiga saker i systemet. Det tror jag är en viktig parameter för att ändå underlätta det hela, förutom det som sade. Jag tycker dessutom att en omsättningsskatt på finansiella instrument skulle få sådana ödesdigra negativa konsekvenser av andra skäl att just den åtgärden inte skulle vara lämplig. Vad gäller skuldsättningen ska vi vara klara över att den för det första har gått ned i . Även här delar jag uppfattning. För det andra ska vi vara klara över att det inte bara är ett bolånetak som införs, det är också en höjd ränta från och det är en frivillig överenskommelse mellan bankerna om amorteringskrav. Alla de här tre medlen tycker jag är ganska kraftiga medel. Det återstår att se hur hushållen reagerar på de här instrumenten. I någon mening tycker jag att det känns lite säkrare nu när trenden ändå är att ökningstakten minskar. Låt oss se vad som händer . Vad gäller livbolagen, som frågade om, tycker jag också att det är viktigt att understryka det säger. Om man har svårt att skjuta en fotboll i mål kan man antingen träna lite mer eller också kan man göra målburen större. Gör man målburen större för ofta tror jag att träningen minskar i intensitet. Bolagen måste skärpa sig. De måste vara mer noga med hur de uttrycker sina garantier. Vi har diskussioner med branschen. De handlar till exempel om att man kanske kan koppla garantin till nivån på långräntan i varje givet ögonblick i och med att ett livbolagsåtagande egentligen är en långränta plus en option på att aktiemarknaden går upp. Här för vi diskussioner med branschen. Jag vet också att man sinsemellan i branschen diskuterar marknadsföringstermer i den här riktningen. I och med detta kan jag bara understryka det som sade tidigare. Ordföranden: för det! Då går vi in på en till runda med partiföreträdare. ska jag försöka klämma in fyra i samma block med start hos Per Åsling. Per Åsling (C): Fru ordförande! Tack för tre bra föredragningar. Jag skulle vilja börja med att vända mig till riksbankschef och generaldirektör . Ni har i respektive myndighets rapport ganska ordentligt tryckt på hur svårigheterna för europeiska banker att finansiera sig blir alltmer påtagliga. Det torde också vara ett av de största hoten i närtid för stabiliteten på den finansiella marknaden i . Må vara att svenska banker har en stor motståndskraft; osäkerheten är ändå stor, och i rapporterna lyfter ni båda fram livbolagen. Generaldirektör lägger också en ganska stor del av presentationen på problem inom livbolagen. Jag tar det som en varningsklocka. Hur är er bedömning om utvecklingen förvärras? Hur ser riskerna då ut för det finansiella systemet i ? Har vi tillräckligt god beredskap, eller finns det anledning att skapa nya faciliteter för att stärka den finansiella stabiliteten? Min andra fråga riktas till finansmarknadsminister . inrättade vi en stabilitetsfond i . Den har utvärderats av , som gav vissa rekommendationer för att stärka den svenska finansiella stabiliteten. Bland annat säger att regeringen bör lämna förslag till en målsatt storlek på stabilitetsfonden som inte är kopplad till bruttonationalprodukten. Vidare säger att för att stabilitetsfonden ska stärka statens finansiella ställning inför kommande finanskriser bör regeringen bortse från stabilitetsfondens effekter på det finansiella sparandet. Det tredje nämner i sin rapport är att man bör pröva om det initiala tillskottet om ska återföras. Jag skulle gärna se att finansmarknadsministern kommenterar dessa punkter. Ordföranden: Då har vi tre partier som har lika många mandat. Jag tar er i bokstavsordning för att vara riktigt rättvis, eller i alla fall följa något slags princip. Då börjar jag med KD, som företräds av . (KD): Ordförande! Det här med matchning och risker och de bitarna har vi varit inne på här. Jag har en liten fundering. Bankerna finansieras enligt er rapport mycket via kortfristiga värdepapper. På tillgångssidan är det en stor andel bolån i bankväsendet, och när det gäller hushållens bolån är det en stor andel rörlig ränta. Då har jag en fundering. När det gäller samhällsrisken totalt bidrar även bolånen och vi enskilda konsumenter, så att säga. Och den allokerade bolånedelen hos hushållen utgör då faktiskt en risk som slår igenom på bankerna. Skulle man inte kunna införa någon form av system där man faktiskt tittar över riskspridning hos de enskilda hushållen och ställer någon form av krav på att man även där bör dela in lånen i tre delar, en kortfristig del, en medellångfristig lånedel och en långsiktig? Det skulle i sin tur spilla över på bankernas finansiering. De skulle kunna säkra upp sig på lite längre lån och inte bara gå på korta lån. Det skulle vara roligt att höra vad och säger om det. Den andra frågan går till , finansmarknadsministern. Du talade om de förhöjda kapitaltäckningskraven på bankerna jag håller med om att det är klokt och bra och att det minskar risken och förhoppningsvis även avkastningskravet där. Det riktar sig till storbankerna men inte till de små bankerna. Men i samma andetag sade du, vilket fick mig att bli lite förvånad, att det skulle öka konkurrensen genom att de små bankerna inte skulle omfattas av det här. Det skulle ge dem ett större utrymme. Uppmuntrar finansmarknadsministern de mindre bankerna att öka sitt risktagande? (SD): Fru ordförande! Under mötet i framkom det att regeringen ville utöka stödet till IMF för att understödja i krisen i . Jag frågade statsministern om han ser en risk i det här. Jag fick väl inget riktigt tydligt svar. Men jag uppfattar det ungefär som att man ser ett väldigt lågt risktagande i det. Det kan man väl förstå, eftersom IMF historiskt har varit en ganska säker utlåningsmekanism. Men ser vi stora risker i Europaunionen. Det kan ju sluta så illa eller så bra det skulle kanske vara bra ur min synvinkel i alla fall att EMU och valutasystemet fallerar. Vi ser att i ser en risk vad gäller utlåning till IMF. Vi vet också att , , och BRIK-länderna ställer sig väldigt tveksamma till att delta i den här IMF-förstärkningen. Ponera att EMU faller! Hur ser då på det insatta kapitalet? Har det insatta kapitalet utgjort en risk eller inte? har en god förmåga att låna på den internationella marknaden . Men det såg inte riktigt ut så under finanskrisen och 2009. Vi stod dessutom inför en risk att två storbanker kunde krascha helt på grund av att de inte kunde låna upp kapital i utländsk valuta. Om krisen i EMU utvecklas och vi får utstå ännu större problem än och hela finanssystemet i praktiken fallerar, hur ser det då ut för del? Kan vi fortsatt låna utländskt kapital trots att EMU går omkull? Eller kommer vi att få problem? I så fall undrar jag: Hur kommer vi att hantera de problemen? (V): Ordförande! Jag tänkte börja med en fråga till riksbankschefen. Ni har ju nu räknat ut vad den implicita garantin betyder för de fyra storbankerna den implicita garantin innebär en tillgång på för dem, det vill säga halva vinsten för de fyra storbankerna. Jag tycker att det är väldigt bra att ni har gjort detta, för det är något som jag har efterfrågat . tänkte jag fråga om det inte är dags för nya beräkningar. Jag tänker då på vad man har gjort i . Där har man räknat på hur stor del av bankernas verksamhet som är traditionell bankverksamhet och hur stor del som egentligen är investmentverksamhet. I är den traditionella bankverksamheten så liten som en till två sjättedelar. Skulle man överföra de siffrorna på skulle det betyda att ungefär 10 000 till används till olika former av spekulation genom investmentbankverksamheten. Jag tycker att det skulle vara intressant att belysa det här, för det påverkar också den ekonomiska stabiliteten. Jag tänkte höra om har några sådana funderingar. Sedan har jag en fråga till finansmarknadsministern. Du sade så här: Skattebetalarna ska ha samma risk oavsett var de bor. Min fråga blir egentligen: Varför ska skattebetalarna över huvud taget garantera privat näringsverksamhet? Är det inte något grundläggande fel då? Vi har höjt kapitaltäckningskraven, och det tycker vi är mycket bra, även om vi tycker att man skulle ha kunnat gå lite längre. Om man tittar på och de erfarenheter som fanns där kan man väl tycka att även vi kunde ha gått längre. Men jag tycker att detta är bra. Sedan har vi den här fonden, som Per Åsling tog upp. Den ändrar egentligen inte heller på något grundläggande. Det blir ändå någon form av moral hazard i det hela. Någon annan betalar, ungefär som regeringen resonerar kring eurobonds. Varken högre kapitaltäckningskrav eller Stabilitetsfonden ändrar alltså de grundläggande förutsättningarna, det vill säga att någon annan betalar storbankernas förluster. Jag menar att vi inte kan få ett stabilt ekonomiskt system om vi inte ändrar på det. Därför blir min fråga till finansmarknadsministern: det inte dags att börja titta på en bankdelningslag, det vill säga dela på bankerna? Jag förstår att finansmarknadsministern kommer att säga: Ja, nu har vi höjt kapitaltäckningskraven, och vi har Stabilitetsfonden, och det här är mycket svårt. Men det kan inte vara rimligt att skattebetalarna ska subventionera storbankerna med , som vi gör , eller att vi över huvud taget ska garantera deras förluster. har jag en fråga till . Jag är ju lite för rättvisa, så jag tänkte att alla ska få svara. Du sade så här: Det finns ett grundläggande problem, och det är att vi har ställt för lite krav tidigare, vilket nu får effekter. Då undrar jag: Vad är det nu som gör att det kommer att hända någonting annorlunda den här gången? Är de krav som ställs nu trovärdiga? Och på vilket sätt garanterar man att de kommer att följas upp, alltså kring livförsäkringsbolagen? Sedan vill jag tacka för de tre föredragningarna och passa på att önska god jul och gott nytt år. Ordföranden: så mycket för det! Då ska jag också försöka vara rättvis och ge alla tre företrädarna ordet. Sedan är det nog tyvärr slut. Tiden går fort när man har roligt och sådana här spännande och viktiga frågor på agendan. , : från Per Åsling handlade om beredskap och om det behövs några nya faciliteter eller inte. Jag kan inte se att det skulle behövas några nya faciliteter av något slag, och vår beredskap är synnerligen god. Det har skett något . Det finns ytterligare en generation människor på den offentliga sidan som har tvingats ta sig an de här problemen, inte bara som en abstraktion utan också i samband med händelserna 2008 och 2009 och så vidare. Det betyder att beredskapsläget och kunskapen av det skälet är helt annorlunda än 2008, när det fanns några gamlingar, som jag själv, som skulle börja med det här igen. Och alla de instrument som man använder och som man använder på annat håll i världen är också välkända i . På det sättet vet vi nog, tycker jag, hur man gör om det skulle behövas. frågade om riskspridning hos enskilda hushåll. Det är ytterst det enskilda hushållet som måste bestämma hur man vill hantera sin upplåning. Och det är en relation mellan hushållet och banken i fråga, så det är i slutändan en fråga för banken och hushållet att komma överens om hur det här ska gå till så att det sker på ett bra sätt. Om väldigt många vill låna till rörlig ränta, om de tycker sig se något skäl till det, kan ju bankerna i sin tur inte finansiera sin verksamhet med tre månaders upplåning. Det går inte. Det skulle i slutändan inte fungera med de riskmått och sådant som vi använder, utan då måste man söka sig till längre upplåning. Om den sedan på ett eller annat sätt på marknaden ska göras om till en tremånaders rörlig ränta kostar det någonting. Det är inga konstigheter i det. Det betyder att det här bör rätta till sig , för då blir det dyrare att låna rörligt, och det blir lite billigare att låna till en fast lite längre ränta. Över tiden bör det alltså jämna ut sig av sig självt. frågade om det var risk i utlåningen till IMF eller inte. Den risken är väldigt liten. Normalt sett betalar alla länder alltid tillbaka sina pengar till valutafonden. Det är i stort sett bara i extremfall, om ett land upphör att existera eller om man har haft inbördeskrig eller någonting sådant, som det inte sker. Det är också så att IMF tillämpar principen att om man är med och lånar ut sist ska man ha tillbaka pengarna först. Det hjälper också till i de här sammanhangen. Jag menar att det är till fördel att delta i de här sammanhangen. Det gagnar ingen att inte hjälpa till. Då blir det bara värre. har alltid deltagit i olika typer av lånearrangemang, och då i samband med bekymmer i länder som är långt ifrån vårt närområde. Att då inte delta när det är bekymmer nästgårds känns lite konstigt. Men när det gäller riskfrågan ser jag inte någon större risk i detta. var också: Kan fortsätta att låna? Ja, om lånar till en lägre ränta än ställs ju alla de som vill låna ut pengar inför frågeställningen om de rangordnar potentiella låntagare. Till vem ska man då låna ut? Då talar allting, så som världen ser ut , för att kommer att kunna fortsätta att låna om det, mot förmodan, skulle behövas och på ett sätt som är mycket billigare än vad många andra kan låna till över huvud taget. frågar om det inte är dags att titta på hur bankerna ser ut inuti och vad de olika verksamheterna innebär. Det är en bra fråga. Det ska vi ta till oss och dela sönder. Det är en skillnad mellan bankverksamhet i och bankverksamhet i i så måtto att där har man mycket större investment banking-verksamhet än vad vi har i . Men oaktat det är det en bra fråga och frågeställning. Det som också finns där för svenskt vidkommande är ju hur stor del av verksamheten som är i eller hur stor del av verksamheten som sker någon annanstans. , : har svarat på de flesta av de här frågorna på ett uttömmande sätt.