bet · GZ01TU5 · 2012-05-23 00:00:00 — Kollektivtrafikföretagen skulle inte heller ha krav på anmälningsplikt för kommersiell trafik och skulle inte vara skyldiga att lämna information om trafikutbud till ett gemensamt system för trafikantinformation eller uppgifter som behövs för uppföljning och utvärdering av utvecklingen av marknaden för kollektivtrafik. Regeringens bedömning är att ansvaret, även i fråga om kollektivtrafik på vatten, som huvudregel bör vara gemensamt för och kommunerna i respektive län. Det har enligt regeringen visat sig vara en lyckad ordning att ansvaret för regional kollektivtrafik är gemensamt för och kommunerna och det finns således skäl att tydliggöra ansvaret och rollfördelningen även i fråga om kollektivtrafik på vatten. Regeringen konstaterar att ett gemensamt offentligt åtagande för de olika trafikslagen underlättar en fortsatt utveckling av ett integrerat nät av regional kollektivtrafik. Enligt regeringens mening bör det även i fråga om kollektivtrafik på vatten endast finnas en behörig myndighet i varje län som handhar och kommunernas ansvar. Motivet till detta är att ett gemensamt organ har ett regionalt helhetsperspektiv baserat på och de olika kommunernas behov och ambitioner. En organisation per län skapar enligt regeringens mening goda förutsättningar för en trafikslagsövergripande helhetssyn över kommungränser. Vidare finner regeringen att kollektivtrafiklagens regler för hur den regionala kollektivtrafikmyndigheten ska agera när den vill tillhandahålla samhällsmotiverad kollektivtrafik är befogad även när det gäller trafik på vatten. Ur ett resenärsperspektiv är det t.ex. viktigt att trafikförsörjningsprogrammet är trafikslagsövergripande. Enligt regeringens uppfattning kommer tydliga regler för hur myndigheten ska gå till väga när den ingriper på marknaden med subventionerad trafik skapa bättre förutsättningar för kommersiella satsningar i kollektivtrafiken på vatten. Anledningen till detta är att reglerna bör leda till att det offentliga ingripandet inte blir större än nödvändigt och att så små undanträngningseffekter som möjligt uppstår på kommersiell trafik. I syfte att säkerställa rättvisa och icke-diskriminerande villkor föreslår regeringen att kollektivtrafiklagens regler om krav på kollektivtrafikföretag ska göras tillämpliga på trafik som bedrivs på vatten. Det är fråga om krav på anmälningsplikt för kommersiell trafik och skyldighet för alla kollektivtrafikföretag att lämna information om sitt trafikutbud till ett gemensamt system för trafikantinformation. Kollektivtrafiklagen kompletterar EU:s kollektivtrafikförordning varför regeringen finner det lämpligt att göra förordningen tillämplig på motsvarande trafikslag som omfattas av lagens tillämpningsområde. Det främjar ett trafikslagsövergripande synsätt. Det innebär dock att det kommer att finnas två EU-förordningar som är tillämpliga på sjötransportområdet och som reglerar hur allmännyttig kollektivtrafik på vatten ska tillhandahållas. I propositionen görs bedömningen att cabotageförordningen inte utgör något hinder mot att utöka tillämpningsområdet av kollektivtrafikförordningen. Den bedömningen görs bl.a. mot bakgrund av att kollektivtrafikförordningen är mer utförlig än cabotageförordningen när det gäller exempelvis regler för hur myndigheterna ska agera när de vill tillhandahålla kollektivtrafik av allmänt intresse och innehållet i avtal om allmän trafik. finns det offentligfinansierad nationsöverskridande kollektivtrafik mellan , , och . I propositionen konstateras dock att kollektivtrafik som sträcker sig in i ett angränsande land inte omfattas av de regionala kollektivtrafikmyndigheternas befogenhet då den är begränsad till regional kollektivtrafik. Det innebär bl.a. att de regionala kollektivtrafikmyndigheterna inte får besluta om allmän trafikplikt eller ingå avtal om allmän trafik som avser kollektivtrafik som sträcker sig in i ett angränsande land, trots att trafiken är regional i funktionell mening, dvs. domineras av arbetspendling eller annat vardagsresande. Regeringens bedömning är att de regionala kollektivtrafikmyndigheternas ansvar för regional kollektivtrafik bör begränsas till trafik som sträcker sig inom . Detsamma bör gälla befogenheten att ingripa på kollektivtrafikmarknaden genom ett särskilt beslut om allmän trafikplikt. Regeringen föreslår dock att en regional kollektivtrafikmyndighet bör ges möjlighet att lämna ersättning för fullgörande av allmän trafikplikt som avser kollektivtrafik som sträcker sig in i ett angränsande land. En förutsättning är då att trafiken funktionellt är att betrakta som regional, dvs. att trafikutbudet huvudsakligen är ägnat åt att tillgodose resenärernas behov av arbetspendling eller annat vardagsresande och att den med hänsyn till sitt faktiska nyttjande tillgodoser ett sådant behov. Det ska också vara fråga om kollektivtrafik som är till nytta för invånarna i det egna eller kommunerna. Förslaget innebär att offentlig ersättning kan komma att utges för kollektivtrafik som inte i sin helhet har sin grund i ett trafikförsörjningsprogram, eftersom bestämmelserna om ansvar i kollektivtrafiklagen endast avser trafik i . Förslaget innebär vidare att offentlig ersättning kan komma att utges för kollektivtrafik som inte i sin helhet grundas på ett särskilt beslut om allmän trafikplikt. Den del av trafiken som sträcker sig inom måste dock enligt kollektivtrafiklagen alltid grunda sig på ett sådant beslut. När det gäller trafiken som sträcker sig in i grannlandet måste trafikplikten enligt kollektivtrafikförordningen komma till uttryck i avtalet om allmän trafik. Av kollektivtrafiklagen följer att det är och kommunerna inom ett län, med undantag för och , som gemensamt ansvarar för den regionala kollektivtrafiken. och kommunerna får dock komma överens om att antingen eller kommunerna ska bära ansvaret. I propositionen anges att det under arbetet med att bilda de nya regionala kollektivtrafikmyndigheterna har framförts önskemål om att kommunerna ska kunna finansiera enskilda turer, ett tätare turutbud eller andra tillägg som går utöver det som den regionala kollektivtrafikmyndigheten annars skulle ha beslutat om. Mot den bakgrunden är regeringens uppfattning att det inte bör vara möjligt för enskilda kommuner att själva få ta ansvar för kollektivtrafikförsörjningen. Det är enligt regeringens mening viktigt att ansvaret handhas av den regionala kollektivtrafikmyndigheten. Däremot är det bra att ha en ordning som ger förutsättningar för att ta till vara kunskap och engagemang hos de enskilda kommunerna. Regeringens bedömning är därför att kollektivtrafiklagen bör medge att det finns flexibla lösningar vid finansieringen av den regionala kollektivtrafiken inom ramen för den regionala kollektivtrafikmyndighetens ansvar. Om en kommun inom länet har en högre ambitionsnivå än den regionala kollektivtrafikmyndigheten, bör det därför enligt regeringens uppfattning finnas en möjlighet för myndigheten och kommunen att komma överens om finansiering som ett tillägg till den ordinarie finansieringen. Förslaget syftar således till att möjliggöra extrasatsningar från kommuner. Förslaget innebär inte att det kommer att vara möjligt för en enskild kommun att kunna fastställa egna villkor för kollektivtrafiken i kommunen utöver vad den regionala kollektivtrafikmyndigheten har beslutat om. En enskild kommun kommer inte heller att kunna subventionera mer trafik än vad den regionala kollektivtrafikmyndigheten anser vara motiverat. Föreskrifter om kommuners befogenheter och åligganden ska enligt regeringsformen meddelas i lag. För att möjliggöra för en kommun inom länet att finansiera trafik utöver vad som regional kollektivtrafikmyndighet avser att tillhandahålla krävs därför stöd i lag. I kollektivtrafiklagen finns en skyldighet för kollektivtrafikföretag att till den myndighet som regeringen bestämmer lämna de uppgifter som behövs för att myndigheten ska kunna följa och utvärdera utvecklingen av marknaden för kollektivtrafik. Regeringen har utsett Transportstyrelsen som den myndighet till vilken kollektivtrafikföretagen ska lämna sådana uppgifter. I propositionen föreslår regeringen att även kollektivtrafik på vatten ska omfattas av uppgiftsskyldigheten. Vidare föreslås att nämnda bestämmelse ändras så att det inte längre anges att det är just den myndighet som samlar in uppgifterna som också ska ansvara för uppföljning och utvärdering. Motivet till detta är att även andra myndigheter har i uppgift att följa upp och utvärdera utvecklingen av kollektivtrafikmarknaden och bör därför också ha tillgång till de uppgifter som Transportstyrelsen samlar in. Regeringen föreslår också att det i kollektivtrafiklagen görs ett tillägg om att även behöriga myndigheter enligt EU:s kollektivtrafikförordning och de till vilka befogenhet att ingå avtal m.m. har överlämnats ska vara skyldiga att lämna uppgifter som behövs för uppföljning och utvärdering av utvecklingen av marknaden för kollektivtrafik. I propositionen anges att motivet till detta är att om den regionala kollektivtrafikmyndigheten enbart uppträder i sin myndighetsroll omfattas den inte av uppgiftsskyldigheten, men kan ändå ha tillgång till uppgifter som behövs för uppföljning och utvärdering. Mot bakgrund av att kollektivtrafikföretagen inte bör belastas i onödan bör de uppgifter som regionala kollektivtrafikmyndigheter har tillgång till utnyttjas i första hand. har beslutat att Transportstyrelsens verksamhet i form av ärendehandläggning, tillsyn och registerhållning i huvudsak ska finansieras med avgifter fr.o.m. . Mot den bakgrunden föreslår regeringen att det i kollektivtrafiklagen förs in ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om avgifter för tillsyn och ärendehandläggning enligt kollektivtrafiklagen och enligt föreskrifter meddelade med stöd av lagen. Som en följd av den nya kollektivtrafiklagen föreslår regeringen att ordet trafikhuvudman i järnvägslagen ersätts med uttrycket regional kollektivtrafikmyndighet och att hänvisningen till trafikhuvudmannalagen ersätts med en hänvisning till kollektivtrafiklagen. Mot bakgrund av att det är lämpligt med ett så tidigt ikraftträdande som möjligt för de föreslagna kompletteringarna och ändringarna föreslår regeringen att lagändringarna ska träda i kraft . Regeringen föreslår vidare att den övergångsbestämmelse som finns i kollektivtrafiklagen även görs tillämplig på kollektivtrafik på vatten. Det innebär att ett avtal om allmän trafikplikt får ingås utan att det grundas på ett beslut om allmän trafikplikt, om upphandlingen har inletts före och tilldelningsbeslut fattats före . Mot bakgrund av att de regionala kollektivtrafikmyndigheterna och kommunerna behöver komplettera trafikförsörjningsprogrammen i fråga om kollektivtrafik på vatten finns behov av att ge en skälig frist för det. Enligt regeringen bör den fristen bestämmas till efter det att lagändringen träder i kraft. Enligt EU:s kollektivtrafikförordning ska behöriga myndigheter offentliggöra vissa uppgifter i Europeiska unionens offentliga tidning senast innan det fria anbudsförfarandet inleds respektive innan ett avtal direkttilldelas. För det fall den regionala kollektivtrafikmyndigheten vill inleda upphandlingar respektive direkttilldela avtal efter att lagändringarna har trätt i kraft, måste den alltså vänta enligt kollektivtrafikförordningen. Ett sådant förfarande skulle kunna riskera utebliven trafik. Regeringen föreslår därför att det införs en övergångsbestämmelse som gör det möjligt att inleda upphandlingar respektive direkttilldela avtal utan föregående krav på annonsering enligt kollektivtrafikförordningen efter ikraftträdandet. Regeringens bedömning är att förslaget om att utöka kollektivtrafiklagens och EU:s kollektivtrafikförordnings tillämpningsområden till att även gälla för sjöfartsområdet bedöms ge positiva effekter för resenärerna. Det blir tydligt för resenärerna vilken myndighet som har ansvar för den samhällsmotiverade kollektivtrafiken på vatten, och på så sätt kan de lättare rikta sina önskemål i frågan till en ansvarig myndighet. I propositionen anges att ett beslut om att kollektivtrafiklagen och EU:s kollektivtrafikförordning ska gälla även för sjöfartsområdet kommer att leda till att de administrativa uppgifterna för berörda kommuner och landsting ökar något. Mot bakgrund av att kollektivtrafikmyndigheterna bl.a. ska delta i informationssystem och att det finns krav på att kollektivtrafikföretagen ska anmäla sin verksamhet till den regionala kollektivtrafikmyndigheten bedömer regeringen att den totala administrativa kostnaden för samtliga företag som bedriver kollektivtrafik på vatten ökar med . Regeringen bedömer att den kostnad som tillkommer för kollektivtrafikföretagen till följd av att Transportstyrelsens tillsynsverksamhet är avgiftsbelagd är marginell. Mot bakgrund av att det inte finns någon reglering av hur kommuner och landsting ska organisera kollektivtrafik på vatten påverkar förslagen deras möjligheter att själva bestämma hur de ska bedriva och organisera sin verksamhet. Förslaget innebär även att den statliga tillsyn som sker enligt kollektivtrafiklagen även kommer att omfatta kommuners och landstings verksamhet i fråga om vattenburen kollektivtrafik. Enligt regeringens bedömning påverkar dock inte förslagen exempelvis uppgiftsfördelningen mellan staten och kommunsektorn, den kommunala beskattningsrätten osv. Regeringen poängterar dock att inskränkningen på den kommunala självstyrelsen redan finns genom reglering för hur den kommunala verksamheten ska organiseras i fråga om kollektivtrafik som går på väg, järnväg, spårväg och tunnelbana. I motion 2011/12:T6 anser m.fl. (MP) i yrkande 2 att regeringens förslag om att kollektivtrafiklagen ska utvidgas till att även omfatta kollektivtrafik på vatten bör avslås. Skälet för detta är att motionärerna anser att kollektivtrafiken på vatten fungerar och att både kommunala och kommersiella aktörer bedömer att systemet med trafikförsörjningsplaner och trafikplikt ökar byråkratin och försvårar möjligheterna att etablera kollektivtrafik på vatten. Motionärerna menar att det inte finns något som hindrar en kommun från att frivilligt överlämna kollektivtrafik på vatten till en regional trafikmyndighet om de vill, men lagändringen skulle innebära att de blir tvungna att göra detta. I regioner där endast en eller ett par kommuner har behov av kollektivtrafik på vatten kan det enligt motionärerna blir svårt att få gehör för detta hos den gemensamma myndigheten. I motion 2011/12:T7 framför m.fl. (V) i yrkande 1 att regeringens förslag om att kollektivtrafiklagen ska utvidgas till att även omfatta kollektivtrafik på vatten bör avslås. Detsamma gäller regeringens förslag om att EU:s kollektivtrafikförordning ska tillämpas även på kollektivtrafik på vatten. Motionärerna anser att offentligt finansierad kollektivtrafik på vatten bör stimuleras och har svårt att se att förslagen i regeringens proposition verkar i en sådan riktning. Det finns enligt motionärerna en risk för att kommersiella aktörer bara bedriver båtturer och därmed undergräver ekonomin för året-runt-trafiken för fastboende. Mot bakgrund av den ökade administration som följer med förslaget för exempelvis kommuner riskerar nyetablering av kollektivtrafik till sjöss i vissa fall att försvåras och försenas. Det finns menar motionärerna möjligheter för den aktör som vill verka på marknaden. Utskottet har tidigare välkomnat den av antagna nya kollektivtrafiklagen och framfört att reformen står i samklang med utskottets uppfattning om att kollektivtrafiken bl.a. måste vara attraktiv för resenärerna och bidra till en långsiktig hållbar utveckling i hela landet. I den aktuella propositionen finns bl.a. förslag på att utvidga kollektivtrafiklagen till att även omfatta kollektivtrafik på vatten samt att låta EU:s kollektivtrafikförordning vara tillämplig även på kollektivtrafik på vatten. Utskottet vill i sammanhanget lyfta fram att det i propositionen Framtidens resor och transporter infrastruktur för hållbar tillväxt klargörs bl.a. att ett väl fungerande transportsystem på ett effektivt, säkert och miljömässigt hållbart sätt nyttjar alla trafikslag, både var för sig och i kombination. Enligt utskottets mening är det vidare en rimlig utgångspunkt att sjötransporter ska behandlas på samma sätt som landtransporter. I likhet med vad som framförs i propositionen anser utskottet att förslaget skapar förutsättningar för att de behöriga myndigheterna bättre ska kunna tillgodose resenärernas behov av ett sammanhållet system av kollektivtrafik inom respektive län. Utskottet kan inte heller finna skäl till att de fördelar, såsom ökad insyn och förutsebarhet samt bättre förutsättningar för kommersiella satsningar, som reformen på kollektivtrafikområdet för med sig inte ska gälla för sjötransporter. Eftersom kollektivtrafiklagen kompletterar EU:s kollektivtrafikförordning instämmer utskottet i regeringens bedömning att det är lämpligt att göra förordningen tillämplig på motsvarande trafikslag som omfattas av lagens tillämpningsområde. Utskottet anser sammanfattningsvis att regeringens proposition om att utvidga kollektivtrafiklagen till att omfatta även sjöfart främjar ett trafikslagsövergripande synsätt. Utskottet delar därför regeringens uppfattning om att en sådan utvidgning bör ske och avstyrker alltså de aktuella motionsförslagen. Utskottet finner även i övrigt att regeringens förslag är väl övervägda och passar väl in i den gällande kollektivtrafiklagstiftningen. Mot denna bakgrund föreslår utskottet att antar regeringens förslag till ändringar i järnvägslagen (2004:519) och lagen (2010:1065) om kollektivtrafik samt avstyrker motionerna 2011/12:T6 av m.fl. (MP) yrkande 2 och 2011/12:T7 av m.fl. (V) yrkande 1. Av 22 § författningssamlingsförordningen (1976:725) framgår att en författning som kungörs i en författtningssamling om möjligt ska ges ut så att författningssamlingens abonnenter får den innan den träder i kraft. har också uttalat att tiden mellan det att en författning kungörs, dvs. utkommer från trycket i (), och författningens ikraftträdande bör vara minst (se bl.a. bet. 2009/10:KU10). För att denna tidsfrist inte ska äventyras när det gäller lagändringarna som behandlats i detta betänkande är det enligt utskottets mening önskvärt att senarelägga ikraftträdandet av dessa lagändringar. Utskottet föreslår följaktligen att tidpunkten för ikraftträdande bestäms till . Som en naturlig konsekvens av att utskottet föreslår att tidpunkten för ikraftträdande av författningarna flyttas fram en månad föreslår utskottet även att övriga tidpunkter som anges i övergångsbestämmelserna flyttas fram en månad. I punkten 2 föreslås att sådana trafikförsörjningsprogram som avses i 2 kap. 8 och 11 §§ ska kompletteras i fråga om kollektivtrafik på vatten . Utskottet föreslår följaktligen att tidpunkten bestäms till . I punkten 3 föreslår regeringen att ett avtal om allmän trafik som avser kollektivtrafik på vatten, trots vad som föreskrivs i 3 kap. 3 §, får ingås utan att grunda sig på ett beslut om allmän trafikplikt, om tilldelningsbeslut har fattats före och upphandlingen inleddes före . Utskottet föreslår med anledning av punkten att tidpunkterna bestäms till respektive . I punkten 4 anges att kravet i artikel 7.2 i EU:s kollektivtrafikförordning på att varje behörig myndighet ska ha offentliggjort vissa uppgifter i Europeiska unionens officiella tidning senast innan det fria anbudsförfarandet inleds respektive innan ett avtal direkttilldelas inte gäller i fråga om avtal om allmän trafik på vatten om det fria anbudsförfarandet har inletts respektive ett avtal direkttilldelats före . Även här föreslår således utskottet att tidpunkten flyttas fram en månad och sätts till . Utvärdering av kollektivtrafiklagen m.m. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om utvärdering av kollektivtrafiklagen. Utskottet hänvisar till arbete som inletts med att följa utvecklingen av kollektivtrafikmarknaden. Jämför reservation 3 (S, MP, V). I motion 2011/12:T5 yrkar m.fl. (S) i yrkande 1 att regeringen ska återkomma till med en utvärdering om vad kollektivtrafiklagen har inneburit för målet om fördubblad kollektivtrafik , servicegraden och biljettpriserna samt eventuell försämring av miljöanpassning, handikappanpassning, arbetsmiljö och trafiksäkerhet. En sådan utredning behövs enligt motionärerna för att få en samlad överblick över hur den nya kollektivtrafiklagen har fungerat. I motion 2011/12:T6 framför m.fl. (MP) i yrkande 1 att regeringen ska återkomma till med en utvärdering om vad kollektivtrafiklagen har inneburit för målet om fördubblad kollektivtrafik , servicegraden och biljettpriserna samt eventuell försämring av miljöanpassning, handikappanpassning, arbetsmiljö och trafiksäkerhet. Skälet för detta är att osäkerheten om hur den nya lagen ska tolkas och genomföras är stor på många håll i landet. I motion 2011/12:T7 anser m.fl. (V) i yrkande 2 att regeringen ska återkomma till med en utvärdering om vad kollektivtrafiklagen har inneburit för målet om fördubblad kollektivtrafik , servicegraden och biljettpriserna samt eventuell försämring av miljöanpassning, handikappanpassning, arbetsmiljö och trafiksäkerhet. En förbättrad kollektivtrafik stärker enligt motionärerna jämlikheten och jämställdheten inom transportsektorn och minskar behovet av bilen. I kommittémotion 2011/12:T429 framför m.fl. (S) i yrkande 26 att den nya kollektivtrafiklagen inte kommer att öka andelen kollektivtrafikresenärer. I stället riskerar den att slå sönder fungerande kollektivtrafiksystem. Enligt motionärerna visar forskning att det krävs ett brett angreppssätt för att en större överflyttning från bil till kollektiva färdmedel ska kunna ske. I det ingår samhällsplanering, investeringar i såväl infrastruktur som fordon, samordning av kollektivtrafiksystemet, ökad pålitlighet samt taxor som upplevs som konkurrenskraftiga i förhållande till privata färdmedel. I motion 2011/12:T459 av m.fl. (V) yrkande 11 anges att det har genomförts en rad utredningar inom kollektivtrafikområdet. På grund av olika ingångsvärden har dessa kommit fram till olika slutsatser kring kollektivtrafikens utveckling. Det finns enligt motionärerna inte något större behov av mer omfattande utredningar, men däremot behöver det genomföras en snabbutredning med en mer konkluderande översyn, i huvudsak byggd på tidigare utredningsmaterial, för att förverkliga målet att fördubbla kollektivtrafikens andel av antalet resor till 2020. Enligt utskottets mening är det angeläget att kollektivtrafikmarknaden utvecklas så att den svarar mot de transportpolitiska mål och principer som har antagit. Det innebär bl.a. att kollektivtrafiklagstiftningen ska skapa förutsättningar för att öka det kollektiva resandet och kunna anpassas efter de förutsättningar som råder i landets olika delar. Ett ökat kollektivt resande bidrar till en miljömässigt hållbar utveckling i hela landet men också till ökad trafiksäkerhet och mindre trängsel. Utskottet vill mot den bakgrunden framhålla att utskottet delar motionärernas uppfattning om vikten av att följa upp och utvärdera den nya kollektivtrafiklagen för att säkerställa att den faktiskt verkar i avsedd riktning och bidrar till att genomföra transportpolitiken. Det är därför med tillfredsställelse som utskottet tagit del av att Trafikanalys har fått regeringens uppdrag att utvärdera utfallet av reformen på kollektivtrafikområdet. Uppdraget ska redovisas till regeringen och slutrapporteras . Trafikanalys lämnade en första rapport. Den beskriver hur kollektivtrafiken utvecklats fram tills , de förberedelser som pågår inför reformerna samt något om förutsättningar och hinder för reformernas lyckosamma genomförande. Även Transportstyrelsen har i uppdrag att följa utvecklingen av kollektivtrafikmarknaden dels som tillsynsmyndighet enligt kollektivtrafiklagen, dels som ansvarig för marknadsövervakning.