bet · GZ01JuU8 · 2012-04-26 00:00:00 — I motion 2011/12:Ju5 (SD) yrkande 3 föreslås det en ändring i 2 § regeringens förslag till ny lag om inhämtning av uppgifter i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet. Motionären föreslår ett tillkännagivande till regeringen om att paragrafen ska ändras på så sätt att hemlig avlyssning ska få användas vid förundersökning som avser brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , eller om det kan antas att brottets straffvärde överstiger fängelse. har i sitt yttrande pekat på att regeringens förslag innebär att när det gäller vissa samhällsfarliga brott, ska inhämtning få ske i underrättelseverksamhet trots att brotten inte har ett straffminimum som uppgår till fängelse. Utifrån vissa utgångspunkter som redogör för närmare i sitt yttrande anser utskottet dock att regeringens förslag även i denna del är väl avvägt. Utskottet betonar därvid bl.a. att en avvägning alltid måste göras mellan integritetsintrånget och det intresse som den föreslagna lagstiftningen ska värna. Som framgår ovan står utskottet bakom regeringens bedömning att myndigheternas inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation i underrättelseverksamhet bör regleras i särskild ordning. Utskottet välkomnar därför regeringens förslag till ny lag om inhämtning av uppgifter i sådan verksamhet. Den föreslagna lagen synes väl tillgodose myndigheternas intresse av att få tillgång till uppgifter i underrättelseverksamheten som behovet av skydd för den enskildes integritet beaktas. Utskottet anser att tröskeln för brottslighetens svårhetsgrad för inhämtning av uppgifter enligt den nya lagen är väl avvägd, både när det gäller brottslig verksamhet i allmänhet (2 §) och när det gäller den tidsbegränsade möjligheten till inhämtning av uppgifter avseende viss samhällsfarlig brottslighet (3 §). Sammanfattningsvis bör anta regeringens förslag i denna del och avslå motion 2011/12:Ju5 (SD) yrkande 3. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att 27 kap. 23 a § 1 och 21 a § lagen om särskild utlänningskontroll ska ändras så att de brottsbekämpande myndigheterna får rätt att använda överskottsinformation i större utsträckning än . Jämför reservation 7 (SD). Vid användning av hemliga tvångsmedel kan det komma fram uppgifter som inte har något som helst samband med det brott som har legat till grund för tvångsmedelsbeslutet. Uppgifterna kan i stället vara av betydelse för utredningen av ett annat begånget brott eller för att förhindra nya brott. Det kan röra den person som förundersökningen gäller eller andra personer som är ovidkommande i det sammanhanget. Det kan också vara fråga om uppgifter som inte har samband med något brott men som är av betydelse i ett annat sammanhang, exempelvis för sociala myndigheter. All sådan information brukar benämnas överskottsinformation. De brottsbekämpande myndigheternas användning av överskottsinformation från hemliga tvångsmedel regleras i 27 kap. 23 a § . Regleringen innebär att överskottsinformation om ett annat brott än det som ligger till grund för beslutet om det hemliga tvångsmedlet normalt får användas för att utreda det brottet. En förutsättning är dock att det är föreskrivet fängelse eller däröver för brottet och det kan antas att brottet inte föranleder böter, eller att det finns särskilda skäl. Sådana särskilda skäl får enligt bestämmelsens förarbeten anses föreligga i de fall där ett väsentligt allmänt intresse talar för att brottet bör utredas och åtal komma till stånd. Som exempel nämns fall av övergrepp i rättssak, falsk angivelse och förgripelse mot tjänsteman (prop. 2004/05:143 s. 51). Uppgifter om förestående brott får enligt 27 kap. 23 a § sista stycket alltid användas för att förhindra brott. En motsvarande reglering finns i 21 a § lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Även i lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott finns det en reglering av myndigheternas användning av uppgifter om annan förestående brottslig verksamhet än den som omfattas av tillståndet till tvångsmedelsanvändningen (se 12 §). I motion 2011/12:Ju5 (SD) yrkande 1 föreslås det ett tillkännagivande till regeringen om att 27 kap. 23 a § 1 och 21 a § lagen om särskild utlänningskontroll ska ändras på så sätt att överskottsinformation vid hemlig övervakning och avlyssning av elektronisk kommunikation får användas för att utreda brott om det kan antas att brottet inte föranleder endast böter. Som redan framgått föreslår regeringen i propositionen vissa förändringar av terminologi när det gäller bl.a. de tvångsmedel som benämns hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. Dessa språkliga ändringar, som utskottet har tillstyrkt ovan, påverkar bl.a. bestämmelserna om överskottsinformation i 27 kap. 23 a § och 21 a § lagen om särskild utlänningskontroll. Regeringens förslag innebär emellertid inte någon förändring av dessa regler i sak. Utskottet anser att den nuvarande regleringen av myndigheternas användning av överskottsinformation är väl avvägd och föreslår därför att avslår motion 2011/12:Ju5 (SD) yrkande 1. Utskottets förslag i korthet antar regeringens förslag om att införa en möjlighet att inhämta lokaliseringsuppgifter som inte har samband med en kommunikation. antar regeringens förslag om att införa en skyldighet för operatörer att lämna ut vissa uppgifter till en polismyndighet om uppgifterna behövs vid efterforskning av personer som har försvunnit under sådana omständigheter att fara för deras liv eller allvarlig risk för deras hälsa kan befaras (6 kap. 22 § första stycket 3 lagen [2003:389] om elektronisk kommunikation). avslår ett motionsyrkande om att nämnda bestämmelse ska ändras så att polisen får tillgång till lokaliseringsuppgifter om minderåriga personer som har anmälts försvunna av sina vårdnadshavare, även då de minderåriga inte har försvunnit under sådana omständigheter som gör att fara för liv eller allvarlig risk för hälsa kan befaras. Jämför reservation 8 (SD). De brottsbekämpande myndigheternas tillgång till lokaliseringsuppgifter De brottsbekämpande myndigheterna kan endast få tillgång till lokaliseringsuppgifter som har genererats i samband med att t.ex. en mobiltelefon har varit uppkopplad för kommunikation (6 kap. 22 § första stycket 3 lagen [2003:389] om elektronisk kommunikation och 27 kap. 19 § ). Lokaliseringsuppgifter som finns hos operatören, och som har genererats av en kommunikationsutrustnings kontakt med en basstation utan att det har varit fråga om kommunikation, omfattas alltså inte av de aktuella bestämmelserna. Regeringen framhåller (s. 97) att vid grova brott är en basstationstömning med avseende på brottsplatsen ofta en central inledande åtgärd för att så snabbt som möjligt kunna identifiera misstänkta personer. Enligt regeringen bör de brottsbekämpande myndigheterna i det sammanhanget också ges tillgång till uppgifter om t.ex. mobiltelefoner som vid det aktuella tillfället var påslagna men inte användes för kommunikation. Regeringen bedömer att det saknar betydelse från integritetssynpunkt om en mobil kommunikationsutrustning används för kommunikation eller inte. Vidare anför regeringen att en möjlighet att inhämta lokaliseringsuppgifter som inte har samband med en kommunikation inte kan anses medföra någon nämnvärd ökning av integritetsintrånget för den enskilde. Regeringen föreslår därför att det ska bli möjligt att inhämta uppgifter om lokalisering oavsett om mobiltelefonen (eller annan kommunikationsutrustning) har använts för kommunikation eller inte. Inhämtning av uppgift om vilka mobiltelefoner som har funnits inom ett visst område ska enligt förslaget enbart få avse historiska uppgifter. Inhämtning av lokaliseringsuppgift om en viss mobiltelefon ska få avse både historiska uppgifter och kunna ske i realtid. Regeringen framhåller (s. 99) att lokaliseringsuppgifter har ett nära samband med andra uppgifter som kan inhämtas inom ramen för ett tillstånd till hemlig övervakning av elektronisk kommunikation och föreslår därför att samma förutsättningar bör gälla för inhämtningen. De aktuella uppgifterna bör enligt regeringen få inhämtas även i enlighet med de andra lagar som reglerar hemlig övervakning av elektronisk kommunikation. Inhämtningen ska dock alltid ske inom ramen för ett tillstånd till hemlig övervakning av elektronisk kommunikation. Även i underrättelseverksamhet ska samma förutsättningar gälla för inhämtning av lokaliseringsuppgifter med koppling till elektronisk kommunikationsutrustning som för uppgifter om elektronisk kommunikation. Utlämnande av vissa uppgifter för efterforskning av försvunna personer Regeringen föreslår att det ska införas en skyldighet för operatörer att till en polismyndighet lämna ut abonnemangsuppgifter, uppgifter som angår särskilda elektroniska meddelanden och uppgifter om i vilket geografiskt område en viss elektronisk kommunikationsutrustning finns eller har funnits, om uppgiften behövs i samband med efterforskning av personer som har försvunnit under sådana omständigheter att det kan befaras att det föreligger fara för deras liv eller allvarlig risk för deras hälsa. Regeringen konstaterar (s. 103104) att det ingår i polisens uppgifter att efterforska försvunna personer. Om polisen får tillgång till lokaliseringsuppgifter i samband med sådan efterforskning skulle den försvunne kunna påträffas fortare. Dessutom skulle stora resurser kunna sparas vid polisarbetet. Regeringen anser därför att det är ändamålsenligt att polisen vid efterforskning av försvunna personer får tillgång till abonnemangsuppgifter och uppgifter som angår ett elektroniskt meddelande, t.ex. om samtal pågår från en viss mobiltelefon, med vilket nummer samtalet utväxlas, tiden för samtalet etc., samt till uppgifter om i vilket geografiskt område en viss elektronisk kommunikationsutrustning finns eller har funnits. Polisen bör dock enligt regeringen få tillgång till lokaliseringsuppgifter avseende den försvunna personens mobiltelefon endast om det kan befaras att det föreligger fara för personens liv eller allvarlig risk för dennes hälsa. Det ska alltså inte vara möjligt att få tillgång till de aktuella uppgifterna såvitt avser personer som frivilligt håller sig borta. Om den försvunna personen är underårig eller har nedsatt mental hälsa kan man dock enligt regeringen alltid utgå från att det finns en sådan fara eller risk. I motion 2011/12:Ju5 (SD) yrkande 4 föreslås det ett tillkännagivande till regeringen om att den föreslagna bestämmelsen om skyldighet för operatörer att lämna ut vissa uppgifter till en polismyndighet om uppgifterna behövs för att efterforska en försvunnen person (6 kap. 22 § första stycket 3 lagen [2003:389] om elektronisk kommunikation) ska ändras på så sätt att polisen ska få tillgång till lokaliseringsuppgifter om minderåriga personer som har anmälts försvunna av sina vårdnadshavare, även då de minderåriga inte har försvunnit under sådana omständigheter som gör att fara för liv eller allvarlig risk för hälsa kan befaras. konstaterar att regeringens förslag innebär att inhämtningsmöjligheterna när det gäller lokaliseringsuppgifter utökas genom att sådana uppgifter får hämtas in även beträffande t.ex. mobiltelefoner som inte har använts för kommunikation. Polisens möjligheter att få tillgång till bl.a. lokaliseringsuppgifter för att efterforska försvunna personer utvidgas också. Utifrån vissa utgångspunkter som redogör för närmare i sitt yttrande anser utskottet dock att regeringens förslag även i denna del är väl avvägt. Utskottet betonar därvid bl.a. att en avvägning alltid måste göras mellan integritetsintrånget och det intresse som den föreslagna lagstiftningen ska värna. Utskottet instämmer i regeringens och bedömning att de brottsbekämpande myndigheterna bör kunna inhämta uppgifter om lokalisering oavsett om mobiltelefonen (eller någon annan kommunikationsutrustning) har använts för kommunikation eller inte. Som regeringen framhåller är en s.k. basstationstömning ofta en central inledande åtgärd vid grova brott för att snabbt kunna identifiera misstänkta personer. Det är då angeläget att de brottsbekämpande myndigheterna även ges tillgång till uppgifter om mobiltelefoner som har varit påslagna men inte använts för kommunikation. Utskottet instämmer i regeringens bedömning att det saknar betydelse från integritetssynpunkt om en mobil kommunikationsutrustning används för kommunikation eller inte. Utskottet instämmer vidare i regeringens bedömning att inhämtning av lokaliseringsuppgifter alltid bör ske inom ramen för ett tillstånd till hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, samt att lokaliseringsuppgifter även ska få inhämtas enligt den nya lagen om inhämtning av uppgifter i underrättelseverksamhet. Utskottet välkomnar regeringens förslag om att införa en skyldighet för operatörer att till polismyndighet lämna ut vissa uppgifter, om dessa behövs i samband med efterforskning av personer som har försvunnit under sådana omständigheter att fara för liv eller hälsa kan befaras. Den föreslagna regleringen är enligt utskottet väl avvägd, och utskottet är därför inte berett att ställa sig bakom motionsförslaget om en utvidgning av skyldigheten att lämna ut uppgifter när det gäller försvunna personer som är minderåriga. vill utskottet framhålla att utskottet delar regeringens uppfattning att man, när den försvunna personen är underårig, alltid kan utgå från att det föreligger en sådan risk för liv eller hälsa att bestämmelsen är tillämplig. Sammanfattningsvis bör anta regeringens förslag i de nu behandlade delarna och avslå motion 2011/12:Ju5 (SD) yrkande 4. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande med förslag om att inrätta en integritetsskyddsmyndighet som ska ersätta bl.a. samt Datainspektionen. Jämför reservation 9 (MP, V). påbörjade sin verksamhet . Verksamheten regleras i lagen (2007:980) om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet. Nämnden ska bl.a. utöva tillsyn över brottsbekämpande myndigheters användning av hemliga tvångsmedel, såsom hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning, och därmed sammanhängande verksamhet. Att nämndens tillsyn är avgränsad till brottsbekämpande myndigheters användning av metoderna innebär att domstolarnas handläggning av och beslut i ärenden om tillstånd till användning av hemliga tvångsmedel inte omfattas av tillsynen. Nämnden är skyldig att på begäran av en enskild kontrollera om han eller hon har utsatts för tvångsmedelsanvändning och därmed sammanhängande verksamhet eller varit föremål för sådan personuppgiftsbehandling som omfattas av nämndens tillsyn. Nämnden ska underrätta den enskilde om att kontrollen har utförts. Regeringen framhåller i propositionen (s. 110) att det är av grundläggande betydelse att även de brottsbekämpande myndigheternas inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation i underrättelseverksamheten omfattas av en effektiv och kontinuerlig tillsyn av en fristående myndighet. Mot bakgrund av Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens författningsreglerade uppgifter är det enligt regeringen ändamålsenligt och lämpligt att nämndens verksamhet utökas till att avse även den föreslagna inhämtningen av uppgifter om elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet. Regeringen gör bedömningen (s. 111) att den inhämtning som enligt förslaget ska kunna äga rum i underrättelseskedet utgör ett hemligt tvångsmedel. Enligt 1 § lagen (2007:980) om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet ska nämnden utöva tillsyn över brottsbekämpande myndigheters användning av hemliga tvångsmedel. Myndigheternas inhämtning med stöd av den nya lagen kommer därmed att omfattas av nämndens tillsyn utan någon lagändring. Regeringen anför vidare att kontinuerligt utvecklar sina arbetsformer och arbetsmetoder för att nämnden på ett effektivt sätt och med hög kvalitet ska kunna fullgöra sina uppgifter. Enligt regeringen är det en lämplig och ändamålsenlig lösning att förstärka nämndens kansli för de nya tillsynsuppgifterna. På så sätt säkerställs en effektiv resursanvändning som snabbt kan koncentreras till de områden som bedöms som mest angelägna. Regeringen framhåller att det är av stor betydelse att tillsynen sker löpande. Som framgår ovan ska därför nämnden enligt regeringens förslag underrättas om alla beslut om inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation i underrättelseverksamhet. I motion 2011/12:Ju6 (MP) yrkande 4 begärs att det inom ramen för en utredning ska övervägas om en integritetsskyddsmyndighet bör inrättas. Enligt motionen behövs det en myndighet som ersätter , Datainspektionen och delar av Justitiekanslerns och länsstyrelsernas verksamhet. välkomnar de utökade tillsynsuppgifter som i förslaget ges till . Utskottet anser dock inte att det finns något behov av en samlad integritetsskyddsmyndighet, utan föreslår att justitieutskottet avstyrker motion 2011/12:Ju6 (MP) yrkande 4. Som framgår ovan kommer Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens tillsyn även utan lagändringar att omfatta myndigheternas inhämtning av uppgifter i underrättelseverksamhet enligt den nya lagen om detta. Vidare kommer en enskild att kunna begära nämndens kontroll av om han eller hon har varit utsatt för sådan inhämtning av uppgifter. Den nya lagen om inhämtning av uppgifter i underrättelseverksamhet kommer vidare att innebära ytterligare uppgifter för nämnden eftersom myndigheterna ska underrätta nämnden om alla beslut om inhämtning enligt lagen. Utskottet delar regeringens uppfattning att det är en lämplig och ändamålsenlig lösning att förstärka nämndens kansli för de nya tillsynsuppgifterna. När det gäller motionsförslaget om att slå samman med ett antal andra myndigheter kan det noteras att utskottet i det senaste budgetbetänkandet avstyrkte ett förslag om att inrätta en sådan sammanslagen integritetsskyddsmyndighet (bet. 2011/12:JuU1 s. 29 och 31). Utskottet instämmer i bedömning att det inte finns något behov av en sådan myndighet, och utskottet är således inte heller nu berett att ställa sig bakom förslaget. Motion 2011/12:Ju6 (MP) yrkande 4 bör avslås. Regeringens årliga skrivelse om hemliga tvångsmedel Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att regeringens årliga skrivelse om hemliga tvångsmedel även ska omfatta sådan hemlig inhämtning av adressuppgifter som omfattas av 6 kap. 22 § första stycket 2 lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation. Jämför reservation 10 (MP, V). Regeringen redogör i propositionen (s. 112) för den parlamentariska kontrollen av tillämpningen av reglerna om bl.a. hemlig teleövervakning som utövas av på grundval av en årlig skrivelse från regeringen. Regeringen har gett och i uppdrag att till regeringen lämna en gemensam redovisning för användningen av tvångsmedlen under föregående år. Den senaste skrivelsen (skr. 2011/12:39) avser användningen och behandlades i betänkande /12:JuU19. Av skrivelsen framgår bl.a. att antalet fall av hemlig teleövervakning uppgick till 3 250. I regeringens skrivelse redovisas vilka brott som besluten avsett, den genomsnittliga övervakningstiden och antalet förundersökningar där tvångsmedlet har varit till nytta. De fall av hemlig teleövervakning som avser Säkerhetspolisens ärenden redovisas inte i skrivelsen. Någon motsvarande redovisning till av de fall där brottsbekämpande myndigheter har beslutat att inhämta uppgifter om elektronisk kommunikation med stöd av 6 kap. 22 § första stycket 3 lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation i dess nuvarande lydelse (dvs. inhämtning av annan uppgift som angår ett särskilt elektroniskt meddelande än uppgift om innehållet) har inte gjorts. Regeringen anför i propositionen (s. 113) att det i skrivelsen om hemliga tvångsmedel också bör redovisas inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation och lokaliseringsuppgifter med koppling till elektroniska kommunikationsutrustningar i underrättelseverksamhet. Säkerhetspolisens inhämtning av uppgifter bör dock enligt regeringen inte redovisas. I motion 2011/12:Ju6 (MP) yrkande 3 begärs det ett tillkännagivande till regeringen om att den årliga skrivelsen om hemliga tvångsmedel även ska innehålla en redogörelse för sådan hemlig inhämtning av uppgifter som har gjorts med stöd av 6 kap. 22 § första stycket 2 lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation i dess föreslagna lydelse. Motionärerna vill alltså att skrivelsen ska omfatta de fall där myndigheterna i hemlighet har fått och använt abonnemangsuppgifter i sin brottsbekämpande verksamhet. Utskottet har tidigare behandlat och avstyrkt motionsyrkanden som gäller innehållet i regeringens årliga skrivelse om hemliga tvångsmedel, senast i samband med behandlingen av regeringens skrivelse om användningen av hemliga tvångsmedel (bet. 2010/11:JuU18 s. 10). Utskottet uttryckte då förståelse för önskemålet om att skrivelsen även skulle omfatta användningen av hemlig rumsavlyssning och preventiva tvångsåtgärder. Utskottet anförde vidare att det kunde vara värdefullt med en samlad redovisning av all användning av hemliga tvångsmedel, men var inte berett att föreslå något tillkännagivande om saken. Som framgår ovan kommer regeringens skrivelse att tillföras en redovisning av inhämtningen av uppgifter om elektronisk kommunikation i underrättelseverksamhet. Det är enligt utskottet positivt. Utskottet är däremot inte berett att föreslå ett sådant tillkännagivande om innehållet i regeringens skrivelse som begärs i motion 2011/12:Ju6 (MP) yrkande 3. Motionsyrkandet bör avslås. Regeringens lagförslag i övrigt Utskottets förslag i korthet antar regeringens övriga lagförslag. Det gäller bl.a. införande av en skyldighet att underrätta den som har utsatts för ett hemligt tvångsmedel i en förundersökning, även då syftet med tvångsmedlet har varit att utreda vem som skäligen kan misstänkas för brott. Det införs även nya regler om tystnadsplikt för operatörer i fråga om myndigheternas inhämtning av uppgifter i underrättelseverksamhet samt vissa följdändringar. Underrättelseskyldigheten vid hemlig teleövervakning omfattar den som är eller har varit misstänkt för brott och innehavaren av den teleadress som den hemliga övervakningen har avsett (27 kap. 31 § ). Regeringen föreslår i propositionen (s. 105107) att denna reglering ska behållas, dock med tillägget att en underrättelseskyldighet även införs för de fall då syftet med tvångsmedlet har varit att i en förundersökning utreda vem som skäligen kan misstänkas för brott. Enligt regeringens förslag ska alltså en enskild som har t.ex. ett telefonnummer som en hemlig övervakning av elektronisk kommunikation har avsett underrättas om övervakningen i efterhand, även när syftet med tvångsmedlet har varit att utreda vem som skäligen kan misstänkas för ett brott. Denna underrättelseskyldighet ska dock inte gälla när integritetsintrånget för den enskilde kan antas vara ringa. Liksom enligt nuvarande ordning ska åklagaren ansvara för att underrättelse sker. Regeringen anför i propositionen (s. 115) att det även i underrättelseverksamheten kan finnas ett starkt intresse av att den som uppgiften avser inte får kännedom om inhämtningen och därigenom ges möjlighet att undanröja eventuell bevisning. Regeringen föreslår därför att det ska införas en särskild tystnadsplikt för operatörer när det gäller brottsbekämpande myndigheters inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation i underrättelseverksamhet. Tystnadsplikten ska även omfatta uppgifter som hänför sig till inhämtning av uppgift om abonnemang. Regeringen föreslår vidare att uppgifter om de brottsbekämpande myndigheternas inhämtning av övervakningsuppgifter om elektronisk kommunikation och elektroniska kommunikationsutrustningar i underrättelseverksamhet ska undantas från rätten att meddela och offentliggöra uppgifter.