bet · GZ01KU17 · 2012-05-11 00:00:00 — Åtgärder behöver vidtas för att framför allt motverka diskriminering av romer på bostadsmarknaden. Målet med strategin bör enligt regeringen vara att romer ska ha en likvärdig tillgång till bostad som övriga befolkningen. Vidare anser regeringen att har en central roll när det gäller att ge en beskrivning av situationen för romer i förhållande till målet. Regeringen bedömer därför att i samråd med och bör medverka till att bättre beskriva situationen för romer i förhållande till strategins mål. Av skrivelsen framgår att regeringens generella arbete framför allt handlar om att säkerställa väl fungerande bostadsmarknader med långsiktigt stabila regelverk och med sunda och förutsägbara villkor för byggande, ägande och förvaltning av bostäder i alla upplåtelseformer. Vidare anges i skrivelsen att bostäder med god kvalitet ska eftersträvas och konkurrens ska råda inom byggsektorn och bostadsmarknaderna. Detta är viktiga åtgärder också för romers tillgång till bostad. Dock krävs också framför allt ett mer aktivt arbete för att motverka diskriminering av romer på bostadsmarknaden. Regeringen bedömer att den dialog som har påbörjat med representanter för allmännyttiga och privata hyresvärdar och bostadsrättsorganisationer bör fortsätta. Även andra relevanta aktörer bör enligt regeringen bjudas in att delta i dialogen, liksom romska företrädare. Av skrivelsen framgår att hemlöshet är ett problem som också drabbar romer och att det inom den generella politiken pågår ett arbete mot hemlöshet. Regeringen har avsatt för 20122013 till fortsatt arbete med att motverka hemlöshet och utestängning på bostadsmarknaden (prop. 2011/12:1). Regeringen avser att avsätta för samma ändamål. Hälsa, social omsorg och trygghet Enligt regeringen krävs ett långsiktigt arbete inom många områden för att romer ska få bättre hälsa och för att den sociala delaktigheten ska öka. Ett särskilt fokus på romers hälsa bör enligt regeringen läggas på hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande insatser. I skrivelsen anges att det mål som har fastställt för folkhälsoarbetet är att skapa samhälleliga förutsättningar för en god hälsa på lika villkor för hela befolkningen. Målet som fastställt för individ- och familjeomsorgen är att stärka förmågan och möjligheten till social delaktighet för människor i ekonomiskt och socialt utsatta situationer samt att stärka skyddet för utsatta barn. Båda ovannämnda mål gäller befolkningen i stort och innefattar därigenom enligt regeringen också romer. Regeringen bedömer vidare att både och har centrala roller när det gäller att beskriva och följa upp situationen för romer i förhållande till målen. I skrivelsen anges bl.a. följande åtgärder inom området. För att få en bättre bild av romska kvinnors livssituation och hälsa anser regeringen att en fördjupad studie bör göras. Uppdraget bör genomföras i samråd med romer. I studien bör ingå att identifiera vilket stöd kvinnorna får och vilken kännedom de har om befintligt stöd från samhället. Därutöver bör man undersöka möjligheten att ge telefonrådgivning till romska flickor och kvinnor om sexuell och reproduktiv hälsa. Regeringen bedömer även att en fördjupad studie bör göras om frågor som är relevanta för jämställdheten mellan romska kvinnor och män, flickor och pojkar, t.ex. frågor om könsroller, homosexualitet, prostitution och människohandel. Uppdraget bör genomföras i samråd med romer. Enligt regeringen är det angeläget att utbilda personal inom i frågor om bl.a. romers rättigheter, kultur, livssituation m.m. liksom att utveckla arbetssätt som bidrar till att öka tilliten mellan personalen inom och romer. Således anges i skrivelsen att de kommuner som ingår i pilotverksamheten kommer att ta ett helhetsgrepp om romers inkludering, inklusive att i samråd med romer utveckla arbetet inom . Användningen av hälsokommunikatörer med romsk språk- och kulturkompetens bör enligt regeringen prövas i kommunerna inom pilotverksamheten i samarbete med ett antal landsting. I skrivelsen anges att det är kommuner och landsting som har ansvar för att erbjuda kommuninvånarna den hälso- och sjukvård och sociala omsorg som hälso- och sjukvårdslagen och socialtjänstlagen föreskriver. Av det följer att kommuner och landsting enligt regeringen i fortsättningen bör försöka finna lokala lösningar på de oklarheter eller problem som kan uppstå i mötet mellan vård- och omsorgsgivaren och de romer som söker stöd. I de fall romer behöver ta kontakt med enskilda myndigheter bör i få i fortsatt uppdrag att förmedla kontakter mellan den romska minoriteten och myndigheter. I fråga om barnäktenskap bedömer regeringen att kunskapssammanställning om traditionella och vigselliknande ceremonier och den särskilda utredarens redovisning av uppdraget om stärkt skydd mot tvångsäktenskap och barnäktenskap (dir. 2010:54) bör inväntas innan åtgärder vidtas. Kultur och språk utgör en viktig del av en människas identitet och är en viktig förutsättning för samhällets utveckling och sammanhållning. Därför är det enligt regeringen angeläget att romers kultur och språk synliggörs, bevaras och utvecklas i enlighet med det mål som har fastställt för den nationella minoritetspolitiken. Av skrivelsen framgår bl.a. att rapporten som Forum för levande historia lämnade till regeringen med förslag om hur romers kultur och språk kan få en starkare ställning än bör beredas vidare inom innan åtgärder vidtas. Vidare framgår av skrivelsen att regeringen bedömer att det inte är aktuellt att inrätta ett romskt förvaltningsområde. Andra insatser bedöms vara mer prioriterade för att kunna öka inkluderingen av romer i samhället. I den kommunala pilotverksamheten som avser romers inkludering bör man emellertid ta upp frågan om hur man kan främja bevarandet av chib, där detta bedöms som relevant. När det gäller språkvård och revitalisering bedömer regeringen att språkvårdsinsatserna för att utveckla chib i behöver fortsätta och att romers kunskap om revitalisering behöver öka. Medel har beviljats för ett antal romska revitaliseringsinsatser från och folkminnen. Mot bakgrund av detta har regeringen gett och folkminnen i uppdrag att sprida kunskap och goda exempel på språkvårdande insatser och revitaliseringsinsatser för chib bland romer. Romers organisering och deltagande i det civila samhället I likhet med Delegationen för romska frågor (jfr SOU 2010:55) bedömer regeringen att romsk delaktighet och romskt inflytande är nödvändigt för att åstadkomma förändringar när det gäller romers livsvillkor. Regeringen har därför valt att inkludera delaktighet och inflytande som en central del av styrningen av strategin vid planering, genomförande och uppföljning. Det civila samhällets organisationer har enligt regeringen en central roll i att bidra till att stärka romers egenmakt och att ge romer en röst i det offentliga samtalet och skapa delaktighet. Regeringen väljer dock att inte formulera särskilda mål för det civila samhällets organisationer och romer. Det mål som har fastställt för politiken för det civila samhället är att villkoren för det civila samhällets organisationer som en central del av demokratin ska förbättras. Detta ska ske genom att i dialog med det civila samhällets organisationer utveckla det civila samhällets möjligheter att göra människor delaktiga, stärka dess förutsättningar att bidra till samhällsutvecklingen och välfärden samt fördjupa och sprida kunskap om det civila samhället. Detta gäller det civila samhället i stort och innefattar därigenom också romer. Utvecklingen inom området i förhållande till målet bör regelbundet följas upp och analyseras. När det gäller frågan om att utveckla romers engagemang i det civila samhällets organisationer anser regeringen att romska och icke-romska organisationer bör bjudas in till ett gemensamt möte för att diskutera frågan. I frågan om arbetet mot diskriminering och för jämställdhet inom den egna verksamheten framgår av skrivelsen bl.a. att regeringen beslutade att ge i uppdrag till att under 20112014 utlysa och fördela bidrag för verksamheter i de nationella minoriteternas organisationer för jämställdhet mellan kvinnor och män och mot diskriminering. Vidare anges att och tidigare Ombudsmannen mot etnisk diskriminering har bedrivit ett systematiskt arbete för romers rättigheter. Regeringen konstaterar i skrivelsen att frågan om romsk representation är komplex och omtvistad, delvis på grund av att den romska befolkningen i tillhör en kulturellt heterogen folkgrupp. När det gäller delegationens förslag att inrätta en officiell romsk representation, bedömer regeringen att romerna själva måste formulera en gemensam önskan och vision för en sådan representation. Varken remissutfallet eller synpunkter som framförts vid remissmötena pekar enligt regeringen på att det finns starka önskemål om detta. Regeringen välkomnar och stöttar en utveckling mot starkare romska riksorganisationer och avser att även fortsättningsvis följa utvecklingen i frågan. m.fl. (S) begär i kommittémotion 2011/12:K9 att ska tillkännage för regeringen dels att regeringen måste vara tydligare med vilka målsättningar som ska uppnås i såväl pilotkommunerna som alla kommuner (yrkande 1), dels att modersmålslärare inte ska vara undantagna från kravet på lärarlegitimation utan ska ha en lärarutbildning och ämneskompetens i modersmålet (yrkande 2). Motionärerna anser att regeringen i samband med strategin bör överväga att återkomma till med förslag på åtgärder för att förstärka modersmålsundervisningen generellt men också specifikt för romer. Av motionen framgår att regeringens förslag på utbildningsområdet skiljer sig från den som Delegationen för romska frågor lämnade i sitt betänkande (SOU 2010:55) såtillvida att de konkreta mål som delegationen föreslog saknas i skrivelsen. Motionärerna anför bl.a. att regeringen i stället väljer att föreslå ett antal pilotkommuner, oklart hur många och vilka, som ska få ett särskilt statsbidrag för att arbeta med romsk inkludering utan några specificerade målsättningar. Motionärerna invänder inte mot att pilotkommuner utses, men de anser att regeringen måste vara mycket tydligare med vilka målsättningar som ska uppnås i såväl pilotkommunerna som alla kommuner. Vidare anför motionärerna att kunskaper i modersmål har ett starkt samband med skolframgång i stort varför motionärerna generellt vill utveckla modersmålsundervisningen genom bl.a. högre behörighetskrav för lärare och kompetensutveckling av lärarna. Modersmålslärare ska enligt motionärerna inte vara undantagna från kravet på lärarlegitimation utan ska ha en lärarutbildning och ämneskompetens i modersmålet. Motionärerna anser att möjligheterna till inkludering av romska elever förbättras om deras modersmålslärare har legitimation och en hög kvalitet på modersmålsundervisningen därmed kan garanteras. Enligt 14 § första stycket språklagen (2009:600) ska var och en som är bosatt i ges möjlighet att lära sig, utveckla och använda svenska. Därutöver föreskrivs i bestämmelsen att den som tillhör en nationell minoritet ska ges möjlighet att lära sig, utveckla och använda minoritetsspråket. Av 14 § andra stycket framgår att den som har ett annat modersmål än de språk som anges i första stycket ska ges möjlighet att utveckla och använda sitt modersmål. I förarbetena till 14 § andra stycket anges bl.a. att bestämmelsen inte innebär någon ökad skyldighet för skolhuvudmän att erbjuda modersmålsundervisning (prop. 2008/09:153 s. 50). Enligt 15 § gäller att det allmänna ansvarar för att den enskilde ges tillgång till språk enligt 14 §. Enligt 2 kap. 13 § skollagen (2010:800) gäller att endast den som har legitimation som lärare eller förskollärare och är behörig för viss undervisning får bedriva undervisningen. I lagen görs dock ett undantag från legitimationskravet bl.a. för lärare i ämnet modersmål (se 2 kap. 18 och 20 §§). Av förarbetena framgår att skälet för undantaget var den låga andel modersmålslärare som har en lärarexamen, vilket regeringen ansåg då omöjliggjorde att också för dessa lärarkategorier ställa krav på utbildning och legitimation för att få besluta om betyg (prop. 2010/11:20 s. 48). Förordningen om behörighet och legitimation för lärare m.m. Av förordningen (2011:326) om behörighet och legitimation för lärare och förskollärare och utnämning till lektor följer att modersmålslärare som ändå vill ha en lärarlegitimation ska uppfylla något av följande krav: (1) ha en ämneslärarexamen enligt bilaga 2 till högskoleförordningen (1993:100) med inriktning mot arbete i åk 79 eller med inriktning mot arbete i gymnasieskolan om examen omfattar modersmålet som ämne, (2) ha en äldre examen än som avses i punkt 1 och som är avsedd för undervisning i modersmålet eller (3) ha en utbildning som ger behörighet att bedriva utbildning enligt behörighetsförordningen, om han eller hon kompletterat sin behörighet med minst 30 högskolepoäng eller motsvarande omfattning i modersmålet. Utöver examensbevis krävs ett tjänstgöringsintyg som visar att sökande har arbetat som lärare på heltid eller motsvarande efter sin examen. presenterade Skolinspektionen en rapport där myndigheten på uppdrag av regeringen granskat hur ett urval kommuner (34 st.) och skolor (5 st.) erbjuder undervisning i de nationella minoritetsspråken. Av granskningen framgår tydligt att modersmålsundervisning i allmänhet, och undervisning i nationella minoritetsspråk i synnerhet, inte är någon prioriterad fråga i kommunerna. Bristande intresse och även svårigheter att få tag på lärare är enligt rapporten möjliga orsaker. I rapporten anges att i princip all undervisning i nationella minoritetsspråk sker inom ramen för modersmålsundervisning, vilket oftast innebär 40 till 60 minuters undervisning . Tvåspråkig undervisning, som förespråkar, förekommer enligt rapporten knappt alls oftast med motiveringen att elevunderlaget är för litet. Endast 3 av de granskade 34 kommunerna erbjuder tvåspråkig undervisning, varav bara 1 i ett nationellt minoritetsspråk. Ytterligare någon kommun har en fristående skola som erbjuder tvåspråkig undervisning i svenska och finska. Av rapporten framgår även att modersmålsundervisning nästan aldrig anordnas som språkval eller elevens val trots att regelverket medger detta. Skolinspektionens granskning visar även att många kommuner har, trots stora ansträngningar, svårt att rekrytera lärare som kan undervisa i nationella minoritetsspråk. I 23 av de 34 undersökta kommunerna nekas elever undervisning med motiveringen att det saknas lärare i det aktuella språket. I endast 5 av 22 kommuner med romska elever kan undervisning i chib erbjudas. Enligt Skolinspektionen behövs kraftfulla åtgärder på både kort och lång sikt för att komma till rätta med problemet. I sammanhanget hänvisar Skolinspektionen till (se nedan) till regeringen med förslag i ämnet. () föreslår i sin rapport för de nationella minoriteterna hur kan den tryggas? bl.a. att det efter en övergångsperiod ska krävas lärarlegitimation även för undervisning i modersmål och nationella minoritetsspråk. Enligt HSV ska inte lärare i modersmål vara undantagna från kravet på lärarlegitimation för undervisning (inklusive betygsättning) och tillsvidareanställning. I rapporten anges (s. 108) att undantaget inte är förenligt med ramkonventionen som talar om lika möjligheter till utbildning på alla nivåer för de nationella minoriteterna. Av rapporten framgår dessutom (s. 127) att HSV anser att det är mycket viktigt för individernas yrkesroll och ställning på arbetsmarknaden att det finns reella möjligheter att bli behörig modersmålslärare. För att höja deras yrkesmässiga status är en aspekt att verka för att personer med bakgrund i de nationella minoriteterna inte fastnar i att endast bli modersmålslärare. HSV anser att kvalifikationen som behörig lärare har betydelse dels för individernas yrkesroll, dels för deras ställning på arbetsmarknaden. Vidare anges i rapporten (s. 128) att HSV har uttalat sig särskilt med tanke på de romska modersmålslärarnas situation, men menar att samma argumentation gäller för alla nationella minoriteter i . Av HSV:s rapport framgår även (s. 43) bl.a. att () i ett yttrande över promemoria Legitimation för lärare (/2818/S) har framhållit problemet med lärarbrist i de nationella minoritetsspråken, och att denna brist är särskilt problematisk eftersom den innebär att kommunerna inte behöver erbjuda undervisning i språken. I yttrandet varnar DO för att lösningen att permanent undanta modersmålslärare från kravet på lärarlegitimation kan förstärka den strukturella statusnedvärdering som redan existerar för gruppen. Modersmålslärarnas arbetsvillkor måste förbättras och fler lärare i de nationella minoritetsspråken utbildas. DO föreslår att legitimationskravet ska gälla alla lärargrupper men att dispens ges under en övergångstid och i kombination med aktiva åtgärder för att förbättra läget för modersmålslärarna. Utvärdering av handlingsplanen för de mänskliga rättigheterna I sitt betänkande (SOU 2011:29) noterar den särskilda utredaren med uppdrag att utvärdera den nationella handlingsplanen för de mänskliga rättigheterna att det tycks råda närmast total enighet om att den allra viktigaste faktorn för att långsiktigt åstadkomma förbättrade levnadsvillkor för den romska befolkningen är utbildning (s. 197 och 405 f.). Utredaren föreslår att regeringen söker få till stånd en formaliserad överenskommelse med Kommuner och Landsting (SKL) om samverkan mellan staten och den kommunala och regionala nivån när det gäller det systematiska arbetet för mänskliga rättigheter i och att överenskommelsen bör innefatta ett särskilt fokus på romers utbildning (s. 188). Betänkandet bereds inom . Av översikten (2011/12:RFR11) framgår att vaga formuleringar i lagar och förordningar, t.ex. när det gäller omsorg och skolundervisning, är något som tas upp i flera studier och rapporter som exempel på speciella svårigheter vid genomförandet av minoritetspolitiken. I översikten anges bl.a. följande (s. 115 f.). När det gäller modersmålsundervisningen i skolan, tas kraven på grundläggande kunskaper och lämplig lärare upp som hinder. I en situation där allt fler minoritetsbarn inte fått chansen att tillägna sig minoritetsspråket på grund av tidigare assimilationspolitik, utgör kravet på grundläggande kunskaper ett hinder för revitaliseringen i skolan (2005, Pikkarainen & Brodin 2008b, s. 35, 2011a, s. 21). Det hjälper föga att kravet på daglig användning av minoritetsspråket slopats när kravet på att eleven ändå har grundläggande kunskaper kvarstår. Även kravet på att det ska finnas en lämplig lärare att tillgå kan utgöra en svårighet när bristen på lärare i minoritetsspråken blir allt större och ingen profilerad lärarutbildning för dessa lärare existerar (Pikkarainen & Brodin 2008b, s. 35). Av kunskapsöversikten framgår att utbildningen utgör det mest problematiska området inom svensk minoritetspolitik och att detta också är det område som fått mest kritik från i de senaste uppföljningsrapporterna från i och . Av och framgår bl.a. att har konstaterat att bristen på tillgång till tvåspråkig undervisning och begränsningarna när det gäller undervisningen i modersmålet gör att situationen inte tillnärmelsevis möter de krav som ställs i minoritetskonventionerna, och utgör en av de största utmaningarna för den nationella minoritetspolitiken i . Vidare framgår det av översikten (s. 48) att flera kartläggningar och handlingsplaner som gäller romer har tagits fram i våra nordiska grannländer. I en nyutkommen rapport från Utbildningsstyrelsen i , Romanioppilaiden perusopetuksen tilannekatsaus 20102011, ges en översikt över läget inom den grundläggande utbildningen för romska elever och åtgärdsförslag för vidare arbete inom området. Rapporten visar på en positiv utveckling (Utbildningsstyrelsen utförde en riksomfattande utredning av den grundläggande utbildningen för de romska eleverna för 20002001 som pekade på många problem i dessa elevers skolgång) bl.a. i fråga om hur romerna förhåller sig till utbildningssystemet. Kartläggningen visar att många romska familjer är mycket intresserade av sina barns skolgång. begränsar sitt yttrande (yttr. 2011/12:KrU2y, se bilaga 2) till frågor som ligger inom utskottets beredningsområde. Utskottet delar regeringens bedömning att barn, unga och kvinnor bör vara särskilt prioriterade och att arbetet så långt som möjligt bör bedrivas inom ordinarie verksamhetsområden och strukturer. Liksom regeringen anser utskottet att det är angeläget att genomförandet av strategin präglas av romsk delaktighet och romskt inflytande. Det handlar om deltagande från såväl enskilda individer som representanter för olika organisationer. Dialog och samråd bidrar till att skapa förutsättningar för att ta till vara romers erfarenheter och kunskaper, att skapa engagemang samt att överbrygga motsättningar och fördomar. Det civila samhällets organisationer har en viktig roll när det gäller att bidra till att stärka romers egenmakt och att ge romer en röst i det offentliga samtalet och skapa delaktighet. Mot den bakgrunden är det enligt kulturutskottet viktigt att, t.ex. genom ekonomiskt stöd, stötta ett romskt engagemang i det civila samhällets organisationer, när det gäller såväl att skapa och delta i egna organisationer som att delta i andra typer av organisationer. Utskottet pekar i det sammanhanget på den betydelse som folkbildningen kan ha när det gäller exempelvis kurser i föreningskunskap och som demokratiskola samt också på den samverkan som finns mellan det civila samhället och folkhögskolor och studieförbund. Det är också viktigt att försöka nå romer som inte redan är aktiva i det civila samhällets organisationer. Utskottet ser därför positivt på uppdrag att stödja organisationer som arbetar med engagemangsguider. understryker även den betydelse som kulturen kan ha som brobyggare när det gäller att skapa förtroende och öka den ömsesidiga förståelsen och respekten mellan romer och icke-romer. anför i sitt yttrande att romsk förankring och delaktighet bör prägla arbetet med att stärka romers kultur och språk. Utskottet pekar som exempel på att Forum för levande historia i rapporten och språkliga rättigheter vägar mot förverkligande har lyft fram att samråd och samarbete med romska organisationer och institutioner samt enskilda romer har varit en väsentlig del av och förutsättning för genomförandet av uppdraget. Det är enligt kulturutskottet viktigt att arbetet med att skapa medvetenhet om och förståelse för den romska kulturen sker fortlöpande och i förhållande till aktörer inom olika samhällsområden. Utskottet ser därför positivt på avsikt att inom ramen för kultursamverkansmodellen följa regionernas arbete med att främja de nationella minoriteternas språk och kultur. Utskottet noterar också att har anfört i sin redovisning till regeringen av uppdraget ovan att rådet kommer att fortsätta att kommunicera kulturaktörernas ansvar att synliggöra romsk kultur som en del av de gemensamma kulturarven. Utskottet lyfter även fram den slutsats drar av arbetet med konferensen, nämligen att synliggörandet av romsk kultur har stark koppling till andra samhällsområden, såsom utbildnings-, arbetsmarknads-, social- och integrationsområdena. Utskottet delar regeringens bedömning att språkvårdsinsatserna för att utveckla chib i behöver fortsätta och att romers kunskap om revitalisering behöver öka. Mot den bakgrunden välkomnar kulturutskottet att och folkminnen har fått i uppdrag att sprida kunskap och goda exempel på språkvårdande insatser och revitaliseringsinsatser för chib bland romer. pekar på institutets bedömning att de revitaliseringsprojekt som har genomförts har bidragit till förstärkt gruppidentitet hos deltagarna och ökat förståelsen av och medvetenheten om den egna etniska gruppen. Sammanfattningsvis ställer sig kulturutskottet bakom strategin för romsk inkludering i de delar som berör utskottets beredningsområde.