bet · GZ01AU11 · 2012-06-05 00:00:00 — Ska demokratin fungera måste det offentliga naturligtvis gå före i både attitydförändringar och praktiska investeringar. För att de osynliga funktionshindren ska få uppmärksamhet krävs kunskap och öppenhet om vad dessa funktionsnedsättningar faktiskt innebär. Det kan handla om ljudnivå, ljussättning och klara, tydliga regler på arbetsplatsen eller i skolan om vilka livsmedel som är okej att ha med sig eller förvara i det gemensamma kylskåpet i fikarummet. Allting kostar alltså inte pengar, utan det handlar om attityder. Det handlar kanske också om att man får göra en viss ansträngning för sina medmänniskor. Det finns alltså bland dessa grupper också en mängd människor som inte företräds av handikapprörelsen. Det är människor som inte kan tala för egen del, och där måste vi som politiker faktiskt vara de som gör det för dessa människor. I den kristdemokratiska politiken ska alla utifrån sina egna villkor ha rätt till full delaktighet i samhället och jämlika levnadsvillkor. För att uppnå detta mål måste politiken naturligtvis fokusera på att förbättra tillgängligheten, utbildningsmöjligheter och förankringen på arbetsmarknaden. Jag har sagt det så , och jag kommer att fortsätta att göra det: Vi vill se inte minst en jobbpolitik där alla behövs och får möjlighet att jobba till av sin förmåga. Jag vill också under mina sista sekunder i talarstolen påminna om Agenda 22. Det är ett ansvar alla kommuner och landsting har att jobba med och som SKL antog på sin kongress utifrån en motion som jag skrev. Min kamrat från sade lite ironiskt att funktionshindersrörelsen hade haft tålamod. Jag skulle vilja säga att det tålamodet är slut för länge sedan. Det tog slut när tillgänglighetsmarscherna startade, när människor gick ut och krävde sina rättigheter.Tillgänglighetsmarscherna har hållits . Jag vet inte hur många av er som gick med och hörde de tal som hölls i och . Jag kan säga att ilskan och besvikelsen var stor över att inget hänt, över att politiker står och pratar om medborgarrättigheter, om att det är en viktig demokratisk fråga och om grundläggande mänskliga rättigheter men inte tar de orden på så stort allvar att de går till handling.Menar vi något när vi säger detta måste vi naturligtvis se till att vi får ett tillgängligt samhälle och att bristande tillgänglighet blir en diskrimineringsgrund i lagstiftningen. Demokratiska frågor och grundläggande mänskliga rättigheter är något mycket allvarligt. Vi måste rätta till brister som utestänger människor, som hindrar människor från att leva det liv de vill leva, från att leva självständigt, från att leva som alla andra.Varje torsdag står DHR och tio andra funktionshindersorganisationer utanför för att påminna alla ministrar om att frågan har legat i byrålådan alldeles för . står man där för 27:e gången, och man kommer att säga att det är remisstiden gick ut för utredningen fagert tal. Jag hoppas verkligen att namnet på den utredningen inte blir ett skämt utan att det faktiskt händer något bortom det fagra talet.Jag blir ganska konfunderad över debattör . Han pratar också om grundläggande mänskliga rättigheter. Men sedan säger han att kommunerna kanske ska göra något, och gör de inte något så är det nog fråga om att vi ska göra något på central lagstiftningsnivå. Jag förstår inte det synsättet. Anser man att det är grundläggande mänskliga rättigheter behöver man också göra en lagstiftning som kommer till rätta med de brister vi har när det gäller tillgänglighet. Som sades här tidigare: Kostar det för kommunerna att rätta till detta själva kostar det väl lika mycket som att man får en lagstiftning som ser till att de här frågorna rullar på.Jag har väldigt svårt att förstå SKL:s inställning. Vi har en stor diskussion om att många fler människor kommer att kräva ett tillgängligt samhälle framöver på grund av att fler kommer att vara i hög ålder. Vi måste planera ett tillgängligt samhälle, så att vi inte får ökade kostnader när det gäller hemtjänst och färdtjänst eller får människor som sitter inlåsta i sina hem. Om inte vi planerar det tillgängliga samhället nu kommer vi att få stora kostnader framöver.Jag vill personligen bjuda in till seminariet . Det är överfullt, men jag kliver gärna ut och låter dig vara där och lyssna.Vi måste nu se till att gå från ord till handling. Vi prioriterar detta, och vi kommer inte att ge oss. kommer att fatta ett beslut. är det upp till regeringen att bevisa att man menar något med allt det man har sagt.