bet · H001AU2 · 2012-12-07 00:00:00 — En bestämmelse som är relevant i detta sammanhang är arbetstagares rätt enligt LAS att med omedelbar verkan frånträda sin anställning, om arbetsgivaren i väsentlig mån har åsidosatt sina åligganden mot arbetstagaren. Arbetstagaren behöver alltså inte iaktta sin uppsägningstid. Ett exempel som ges i förarbetena till denna bestämmelse är att arbetsgivaren dröjer med att betala ut lönen under en inte obetydlig tid. Utskottet ställer sig bakom regeringens förslag till anslagsanvisning inom utgiftsområde 14 Arbetsmarknad och arbetsliv, liksom de bemyndiganden som regeringen föreslår beträffande anslagen 1:3, 1:4, 1:6, 1:7 och 2:1 inom utgiftsområdet. Utskottet avvisar oppositionspartiernas alternativa förslag till anslagsanvisning. Det innebär att utskottet tillstyrker proposition 2012/13:1 utgiftsområde 14 punkterna 16 och avstyrker motionerna 2012/13:Fi303 (MP) yrkande 10, 2012/13:Sf304 (V) yrkande 3, 2012/13:Kr320 (S) yrkande 6, 2012/13:Ub477 (V) yrkandena 6 och 7, 2012/13:A288 (SD) yrkandena 1 och 2, 2012/13:A289 (SD), 2012/13:A303 (V) yrkandena 5, 7, 1015, 20, 22 och 24, 2012/13:A304 (V) yrkandena 38, 2012/13:A331 (SD), 2012/13:A339 (S) yrkande 1, 2012/13:A368 (V), 2012/13:A387 (MP) yrkande 2, 2012/13:A392 (S) yrkandena 1, 1014, 1722, 24, 25 och 27 samt 2012/13:A396 (MP) yrkandena 2, 3 och 7. Arbetsmarknadspolitikens inriktning, m.m. Utskottets förslag i korthet Jämför reservation 1 (S). Utskottet behandlar i detta avsnitt motioner från den allmänna motionstiden om arbetsmarknadspolitikens inriktning och frågan om ett sysselsättningspolitiskt ramverk. Utskottet avslår samtliga motionsyrkanden med. hänvisning bl.a till att motionärernas förslag till politikens inriktning inte motsvaras av deras förslag till praktisk politik. För Socialdemokraterna är enligt vad som framförs i motion 2012/13:A392 av m.fl. om inriktningen på arbetsmarknadspolitiken (yrkande 2) arbetslinjen ett uttryck för en politisk värdering: alla ska göra rätt för sig och känna delaktighet i samhället. Staten har ett ansvar att föra en politik som syftar till full sysselsättning och individen har ett ansvar att sträva efter sysselsättning för egen del. Att människor arbetar och försörjer sig är grunden i en socialdemokratisk välfärsmodell som skapar hög sysselsättning, låg arbetslöshet, jämlikhet och ökat välstånd. Den generella välfärden är avgörande för att arbetslinjen ska kunna upprätthållas. Både omställning och trygghet är viktiga delar i den socialdemokratiska arbetslinjen. Det betyder att den som förlorat sitt jobb eller som vill byta arbete ska ha rätt till stöd. Arbetslinjen innehåller också skyldigheter, som att arbeta efter förmåga, aktivt söka jobb och utveckla sin kompetens. Den som är arbetslös ska ha rätt till ersättning när hon eller han söker jobb men också ha ansvar för att byta yrke om så behövs, vidareutbilda sig eller flytta för att få ett jobb. För att den samlade ekonomiska politiken ska ta tydligare steg mot full sysselsättning behöver enligt Socialdemokraternas mening ett sysselsättningspolitiskt ramverk utvecklas (yrkande 3). Ett sysselsättningspolitiskt ramverk med ett övergripande mål tydliggör enligt partiet politikens inriktning. Det stärker styrningen inom och myndigheterna mot att lyfta fram nya förslag som verkar i riktning mot måluppfyllelse. Socialdemokraterna vill se ett övergripande sysselsättningsmål. Detta ska kontinuerligt kompletteras av tidsatta delmål. Målet ska vara styrande för den ekonomiska politiken, som det finanspolitiska ramverket följs. I motion 2012/13:A378 av m.fl. (S) förespråkas att målet med arbetsmarknadspolitiken ska vara arbete åt alla. (S) kräver i motion 2012/13:A207 att regeringen skyndsamt bör återkomma till med verkningsfulla insatser mot arbetslösheten nationellt och i . Utskottet noterar att Socialdemokraterna i motion 2012/13:A392 yrkande 2 nu förordar att man ger arbetsmarknadspolitiken en inriktning byggd på arbetslinjen. Denna socialdemokratiska arbetslinje sägs innebära att staten har ett ansvar att föra en politik som syftar till full sysselsättning och att individen har ett ansvar att sträva efter sysselsättning för egen del. På ett retoriskt plan positionerar sig partiet således nu nära den arbetslinje som alliansen på ett framgångsrikt sätt gjort till kärnan i sysselsättningspolitiken och som bidragit till att sysselsättningen stigit med över 200 000 personer , trots en djup och ihållande lågkonjunktur. Utskottet ser sig emellertid föranlett att påpeka att denna retoriska omsvängning från Socialdemokraternas sida givit begränsat genomslag i partiets faktiska politik. Utskottet vill påminna om att Socialdemokraterna under de gångna två mandatperioderna har motsatt sig samtliga fyra jobbskatteavdrag, reformerna av sjukförsäkringen och arbetslöshetsförsäkringen, nedsättningen av arbetsgivaravgiften för ungdomar, införandet av avdrag för hushållsnära tjänster, sänkningen av momsen på restaurang- och cateringstjänster liksom merparten av de övriga alliansreformer som har inneburit en förstärkt arbetslinje, just i form av att staten tagit sitt ansvar för att föra en politik som syftar till full sysselsättning och att individen har ålagts att ta ansvar för att sträva efter sysselsättning för egen del. Utskottet kan konstatera att Socialdemokraterna i vissa fall har gjort snabba omsvängningar och accepterat genomförda arbetslinjereformer exempelvis jobbskatteavdragen trots den högljudda och onyanserade kritik man framfört när de infördes. På många områden står partiet emellertid fast vid en politik som i praktiken är ägnad att motverka den arbetslinje som man på ett retoriskt plan nu säger sig stå bakom. Ett tydligt exempel gäller den tidigare s.k. 100-dagarsregeln i arbetslöshetsförsäkringen, som alliansen avskaffade eftersom den riskerade att hämma geografisk och yrkesmässig rörlighet på arbetsmarknaden. Socialdemokraterna anser enligt vad som anförs i motion 2012/13:A392 att den som är arbetslös ska ha ansvar för att byta yrke om så behövs, vidareutbilda sig eller flytta för att få ett jobb. Trots det samlade man så sent som en riksdagsmajoritet bestående av och de rödgröna partierna bakom ett krav på att återinföra 100-dagarsregeln. Andra tydliga exempel är Socialdemokraternas miljardsatsningar i budgeten på högre arbetslöshetsersättning och mer traditionell arbetsmarknadspolitik, trots att sådana åtgärder kan förväntas leda till högre arbetslöshet och inlåsning i åtgärder. Då utskottet inte kan se att Socialdemokraternas förslag till inriktning av arbetsmarknadspolitiken motsvaras av en praktisk politik med samma inriktning bör motionen i denna del avslås av . Detsamma gäller de näraliggande förslag som framförs i ett par enskilda motioner. Frågan om ett sysselsättningspolitiskt ramverk med ett övergripande mål som tas upp i motion 2012/13:A392 (S) yrkande 3 diskuterade utskottet i samband med behandlingen av ekonomiska vårproposition (yttr. 2011/12:AU6y). Utskottet påminde då om att tanken på siffersatta mål för sysselsättnings- och arbetsmarknadspolitiken inte är ny, då tidigare socialdemokratiska regeringar hade kvantitativa mål såväl för arbetslösheten som för sysselsättningen. Erfarenheterna av de tidigare enkla kvantitativa målen pekar på risken med att sådana mål ger incitament att utnyttja egenheter i statistiken för att nå måluppfyllelse, i stället för att föra en politik för varaktigt höjd sysselsättning och minskat utanförskap. Utskottet vill lyfta fram att målet för den nuvarande regeringens sysselsättningspolitik liksom för många tidigare regeringar är full sysselsättning. Det är enligt utskottets mening ett självklart och nödvändigt mål. Men lika självklart och nödvändigt är att målet inte definieras eller kvantifieras på ett sätt som riskerar att motverka att politiken får avsett fokus, så som den tidigare socialdemokratiska regeringens kvantitativa mål gjorde. Det utskottet nu framfört ska naturligtvis inte tas till intäkt för att kvantitativa uppgifter om arbetsmarknadens utveckling saknar intresse. Utskottet anser tvärtom att sådana indikatorer är helt nödvändiga bl.a. för att man ska kunna upptäcka och åtgärda negativa förändringar på arbetsmarknaden. Det är enligt utskottets mening emellertid angeläget att i sammanhanget skilja på kvantitativa mål och indikatorer. Regeringen använder i sitt sysselsättningspolitiska ramverk en mängd kvantitativa indikatorer som vid en sammanvägd tolkning fångar den komplexa, nyansrika och mångfacetterade bilden av utvecklingen på svensk arbetsmarknad. Utskottet ställer sig även i fortsättningen bakom regeringens sysselsättningspolitiska ramverk och anser inte att något kvantitativt mål för sysselsättningspolitiken bör införas. Utskottet avstyrker motionerna 2012/13:A207 (S), 2012/13:A378 (S) och 2012/13:A392 (S) yrkandena 2 och 3. Utskottets förslag i korthet lägger skrivelsen till handlingarna. Utskottet behandlar i detta avsnitt som metod för att jämföra Arbetsförmedlingskontor (RiR 2012:9) och regeringens skrivelse (2012/13:29) med anledning av rapporten. Utskottet tillstyrker att regeringens skrivelse med anledning av rapporten kan läggas till handlingarna med hänvisning till att såväl regeringen som Arbetsförmedlingen redan har börjat nyttja resultaten i i sitt fortsatta arbete. arbetar efter en ny hanteringsordning när det gäller granskningsrapporter från . De nya reglerna innebär bl.a. att alla effektivitetsgranskningar från lämnas direkt till som i sin tur lämnar dem vidare till regeringen. Regeringen ska därefter rapportera om vilka åtgärder den vidtagit eller planerar att vidta med anledning av granskningen. Det ska ske i form av en regeringsskrivelse till . Skrivelsen behandlas i sedvanlig ordning av . Regeringen ska dessutom , i Årsredovisning för staten, redovisa om och hur dessa åtgärder har genomförts. har i rapporten som metod för att jämföra Arbetsförmedlingskontor (RiR 2012:9) granskat Arbetsförmedlingens resurseffektivitet. Myndigheten har därför ett uppdrag, via regleringsbrevet, att beskriva och analysera sin kostnadseffektivitet. För att Arbetsförmedlingen ska vara kostnadseffektiv krävs att verksamheten bedrivs resurseffektivt. har mot bakgrund av ovanstående valt att granska arbetsförmedlingskontorens resurseffektivitet. Syftet med granskningen har enligt varit att analysera Arbetsförmedlingens effektivitet utifrån de mål som och regeringen fastställt. Granskningen har även undersökt hur regeringen styr Arbetsförmedlingens arbete för att åstadkomma en effektiv verksamhet. Den granskningsmetod som har använt DEA-metoden är relativ och det har således varit Arbetsförmedlingens eget arbetssätt som definierar vad effektiv förmedling är. Ett arbetsförmedlingskontor har bedömts vara effektivt när det inte går att observera något annat kontor som producerar mer prestationer givet tillgängliga resurser. Granskningen har resulterat i följande iakttagelser och slutsatser: beräkningar visar att ett flertal av arbetsförmedlingskontoren bedriver sin verksamhet resurseffektivt. Detta innebär att de, enligt modellen, inte kan öka mängden prestationer utan att ytterligare resurser tillförs. Medeltalet för förbättringspotentialen är för varje enskilt år. Analysen ger en relativt entydig bild av att det finns få yttre faktorer som samvarierar med huruvida ett arbetsförmedlingskontor är effektivt eller ej. Mot bakgrund av dessa analyser drar därför slutsatsen att en stor del av den beräknade förbättringspotentialen som observerats kan hänföras till kontorens inre arbetssätt, såsom organisering, styrning och ledarskap. Detta innebär att Arbetsförmedlingen bör ha stor möjlighet att ta till vara förbättringspotentialen genom ett internt utvecklingsarbete. Det är därför viktigt att Arbetsförmedlingen i det fortsatta arbetet med att förbättra effektiviteten initierar ett arbete för att finna de inre faktorer som påverkar den beräknade förbättringspotentialen. Metoden som används gör det möjligt att identifiera enskilda förmedlingskontors effektivitet. Förbättringsarbetet kan således ske genom jämförelser mellan kontor som är effektiva och de som har en förbättringspotential för att identifiera skillnader i arbetssätt. Enligt kan Arbetsförmedlingens pågående arbete med att följa upp sin kostnadseffektivitet utvecklas med hjälp av den metod som använt i granskningen. Ett sådant arbete skulle även ge värdefull information till regeringen så att den kan följa upp myndighetens arbete med att åstadkomma en effektiv verksamhet. ska kunna följa upp sin effektivitet, är det viktigt att den typ av information som behövs för detta ändamål samlas in, sammanställs och kvalitetssäkras på ett systematiskt sätt på kontorsnivå. Enligt görs detta inte . Granskningen föranleder att rekommendera Arbetsförmedlingen att dels genomföra en analys av orsakerna till effektivitetsskillnaderna mellan förmedlingskontor för att ta till vara den potential för effektivitetsförbättring som identifierats vid enskilda kontor, dels utveckla rutiner för systematisk datainsamling som gör det möjligt att följa upp effektiviteten i förmedlingsverksamheten. Regeringen rekommenderas att ge Arbetsförmedlingen i uppdrag att, som en del i uppdraget om kostnadseffektivitet, återkommande följa upp och analysera myndighetens resurseffektivitet. Regeringen gör i skrivelsen om effektivitetsmätning som metod för att jämföra arbetsförmedlingskontor (skr. 2012/13:29) bedömningen att skillnaderna i effektivitet mellan olika förmedlingskontor som redovisas i med 8 procents förbättringspotential som medeltal är något lägre eller i linje med såväl tidigare studier av Arbetsförmedlingens effektivitet som internationella forskningsresultat. Regeringen konstaterar att det i en landsomfattande organisation inte är realistiskt att helt eliminera skillnaderna i effektivitet mellan olika kontor. finns det förmedlingskontor som har stor förbättringspotential, vissa med . Fler människor skulle gå över till arbete om de mindre effektiva förmedlingskontoren kunde prestera i nivå med de mest effektiva. Detta visar enligt regeringen på vikten av att Arbetsförmedlingen fortsätter att bedriva ett utvecklingsarbete och tar till vara de möjligheter som finns att lära av de goda exemplen i organisationen. Regeringen framhåller att Statskontoret i rapporten , analys och förslag till förbättrad redovisning (Statskontoret 2012:16) redovisade ett regeringsuppdrag om att analysera Arbetsförmedlingens användning av sitt anslag för förvaltningskostnader. I rapporten lämnades ett antal förslag till Arbetsförmedlingen på hur redovisningen av prestationer kan förbättras på ett sådant sätt att utvecklingen vad gäller volym, kostnader och kvalitet kan följas över tiden. Regeringen påpekar också att Arbetsförmedlingen rapporterade till regeringen att myndigheten kommer att påbörja arbetet med att analysera orsakerna till effektivitetskillnaderna mellan förmedlingskontoren, i linje med rekommendationer (dnr A2012/1982). Detta arbete kommer främst att inriktas på att identifiera de organisatoriska faktorer som kan tänkas bidra till skillnader i effektivitet mellan olika arbetsförmedlingskontor. Analysen kommer i första hand att användas inom Arbetsförmedlingen för att jämföra och utveckla arbetsmetoder. Regeringen redovisar slutligen att Arbetsförmedlingen genomförde en tidmätning för att få en säkrare uppskattning i beräknad tidsåtgång för kontakter med arbetsgivare och arbetssökande. En motsvarande tidmätningsenkät kommer att göras i en något utökad form. Som ett alternativ till enkäterna inledde Arbetsförmedlingen även en förstudie för att kartlägga förutsättningarna för en löpande tidredovisning. granskning är enligt vad regeringen anför ett viktigt underlag för Arbetsförmedlingens fortsatta arbete med förmedlingsverksamhetens effektivitet. Regeringen förutsätter att Arbetsförmedlingen fortsätter utvecklingsarbetet med att ta till vara den effektiviseringspotential som identifierat. Regeringen kommer att noga följa det fortsatta arbetet. I och med skrivelsen anser regeringen att är slutbehandlad. Den nya myndigheten har sedan tillkomsten haft en viktig roll i att genomföra arbetsmarknadspolitiken. har Arbetsförmedlingens personal efter myndighetens tillkomst förutom grunduppdraget att hjälpa arbetssökande närmare arbetsmarknaden fått ta sig an två nya, svåra uppdrag: etableringsreformen och arbetslivsintroduktionen för personer som lämnat sjukförsäkringen. Mot bakgrund av detta är det enligt utskottets mening av yttersta vikt för såväl personalen som dem som utnyttjar myndighetens tjänster att arbetsförmedlingskontoren fungerar så effektivt som möjligt och att de anställda får stöd i att finna arbetssätt som underlättar deras verksamhet. Utskottet välkomnar därför jämförande studie av arbetsförmedlingskontorens effektivitet. Rapporten ger ett viktigt bidrag, inte minst till hur information kan och bör samlas in för att regeringen och ska kunna följa myndighetens effektivitetsarbete. Utskottet vill också lyfta fram det faktum att finner få yttre faktorer som samvarierar med huruvida ett arbetsförmedlingskontor är effektivt eller inte. drar slutsatsen att en stor del av den beräknade förbättringspotentialen som observerats kan hänföras till kontorens inre arbetssätt, såsom organisering, styrning och ledarskap. Dessa iakttagelser i kombination med det faktum att Arbetsförmedlingens förvaltningsanslag budget tillfördes ett historiskt stort resurstillskott talar enligt utskottets mening för att det är hur myndigheten lyckas organisera sitt arbete, snarare än tillgången på resurser, som sätter gränserna för hur väl man kommer att lyckas utföra sitt uppdrag. Utskottet vill i sammanhanget påpeka att den bedömningsmetod använt är relativ, vilket innebär att man endast studerat hur effektiva arbetsförmedlingskontor är jämfört med varandra, inte hur effektivt Arbetsförmedlingen utför sitt uppdrag. Medeltalet för förbättringspotentialen var för varje enskilt år. Resultatet kan exemplifieras med att ca 17 000 fler individer skulle kunna ha fått arbete 2010 om alla förmedlingskontor varit lika effektiva. I vilken utsträckning även de mest effektiva kontoren ytterligare kan öka sin effektivitet har legat utanför ramarna för analys. Utskottet drar slutsatsen att även om den metod som använt i första hand kan bidra med att identifiera de minst effektiva kontoren bör Arbetsförmedlingens effektiviseringsarbete inte begränsas till dessa utan omfatta myndigheten som helhet. Utskottet noterar att såväl regeringen som Arbetsförmedlingen redan har börjat nyttja resultaten i i sitt fortsatta arbete med förmedlingsverksamhetens effektivitet. Utskottet har därför inget att invända mot att rapporten anses slutbehandlad och tillstyrker att regeringens skrivelse 2012/13:29 med anledning av rapporten läggs till handlingarna. Arbetsförmedlingens organisation och verksamhet Utskottets förslag i korthet Jämför reservationerna 2 (S), 3 (MP) och 4 (V). Utskottet behandlar i detta avsnitt motioner från den allmänna motionstiden om Arbetsförmedlingens organisation och verksamhet. Utskottet avstyrker samtliga motionsyrkanden med hänvisning bl.a. till att de i allt väsentligt är tillgodosedda med myndighetens nuvarande resurstilldelning och regelverk. Enligt 1 § lagen (2010:536) om valfrihet hos Arbetsförmedlingen, förkortad LOVA, får Arbetsförmedlingen besluta att tillhandahålla valfrihetssystem för tjänster som upphandlas inom myndighetens arbetsmarknadspolitiska verksamhet. Med valfrihetssystem avses ett förfarande där den enskilde har rätt att välja den leverantör som ska utföra tjänsten och som Arbetsförmedlingen godkänt och tecknat kontrakt med. I den lydelse av lagen (1993:440) om privat arbetsförmedling som träder i kraft (prop. 2011/12:178, bet. 2012/13:AU5, rskr. 2012/13:53) regleras arbetsförmedling som bedrivs av någon annan än den offentliga arbetsförmedlingen. I 6 § stadgas fr.o.m. nämnda datum att den som bedriver arbetsförmedling inte får begära, avtala om eller ta emot ersättning av arbetssökande för att erbjuda eller anvisa dem arbete. upphävdes lagen (1976:157) om skyldighet för arbetsgivare att anmäla ledig plats till den offentliga arbetsförmedlingen (prop. 2006/07:89, bet. 2006/07:AU13, rskr. 2006/07:179) som stadgade att arbetsgivare som avsåg att anställa arbetstagare på ledig plats i sin verksamhet längre än var skyldiga att anmäla platsen till den offentliga arbetsförmedlingen. Socialdemokraterna framför i motion A392 av m.fl. yrkande 15 att styrningen och utvecklingen av Arbetsförmedlingen bör ändras i riktning mot att myndigheten ges större frihet att använda sina resurser och i ökad utsträckning ges resultatmål för att klara jobb och matchning. Partiet anser att det kan vara ändamålsenligt att andra aktörer genom avtal med Arbetsförmedlingen bidrar till att människor ska komma i arbete, alla insatser behöver inte utföras av myndigheten. Även motionärerna bakom motion 2012/13:A264 av m.fl. (S) yrkande 1 menar att Arbetsförmedlingens regelverk bör ses över och omarbetas i syfte att bli mer flexibelt och anpassat till företagens krav på kompetens. På samma tema föreslår m.fl. (S) i motion 2012/13:A240 ökade möjligheter att effektivt använda de resurser som avsatt till Arbetsförmedlingen. gör i motion 2012/13:A389 av m.fl. bedömningen att Arbetsförmedlingen har svårt att leva upp till behoven på arbetsmarknaden. Det går för långsamt för myndigheten att matcha rätt individ med rätt jobb, om förmedlingsinsatsen över huvud taget leder till en anställning. Partiet anser att Arbetsförmedlingen i större utsträckning bör arbeta med ett bedömningsstödssystem som ger enskilda mer individualiserad hjälp med att söka arbete och vill se fler fristående specialiserade arbetsförmedlare som ska konkurrera på lika villkor med Arbetsförmedlingens förmedlingsverksamhet (yrkande 1). Arbetsförmedlingen bör reformeras så att dess roll blir att i större utsträckning göra den initiala bedömningen av de arbetssökandes behov och att följa upp de utförande aktörernas förmedlingsarbete (yrkande 2). De fristående utförarnas ersättning bör kopplas ihop med den arbetssökandes behov av stöd och resultatet av förmedlingsarbetet, dvs. om utföraren lyckas hitta jobb åt den arbetssökande som denne behåller (yrkande 3). Såväl Arbetsförmedlingens som fristående arbetsförmedlares förmedlingsverksamhet ska rankas öppet efter deras resultat vad gäller förmedling av arbeten (yrkande 4). anser att man bör studera de reformer som gjorts i bl.a. , och vad gäller bedömningsstödssystemets koppling till ersättningen för utförarna (yrkande 5). Även i motion 2012/13:A396 av m.fl. yrkande 8 förordar fler aktörer med specifik kompetens som kompletterar Arbetsförmedlingen och större flexibilitet när det gäller Arbetsförmedlingens resurser och verksamhet. Även ett antal enskilda motionärer från allianspartierna vill se en konkurrensutsättning när det gäller Arbetsförmedlingens förmedlingsuppdrag. Det gäller bl.a. (M) i motion 2012/13:A271, och (båda M) i motion 2012/13:A298 och (M) i motion 2012/13:A300. I motion 2012/13:A307 av (M) och motion 2012/13:A327 av (C) betonas också att aktörerna på en sådan förmedlingsmarknad bör ersättas genom ett prestationsbaserat system. (M) föreslår i motion 2012/13:A361 en testverksamhet för alternativa skattefinansierade arbetsförmedlingar. (M) lanserar i motion 2012/13:A301 en idé om att småföretag ska få tydlig rådgivning av Arbetsförmedlingen eller upphandlade företag i sina rekryteringsprocesser via s.k. konsultcheckar. Flertalet av dessa motionärer lyfter fram det australiensiska systemet som förebild. En sammanhållen statlig arbetsförmedling med nationell överblick är enligt vad anför i motion 2012/13:A303 av m.fl. en förutsättning för en väl fungerande arbetsmarknad. Partiet menar att ett krav på att alla lediga platser ska anmälas till Arbetsförmedlingen skulle ge bättre överblick och bidra till ökad geografisk rörlighet och vill därför återinföra detta krav (yrkande 1).