bet · GZ01KU12 · 2012-03-02 00:00:00 — Utgångspunkten för den framtida ersättningen bör, anförde regeringen, vara att , inom ramen för gällande bestämmelser, ska ges ökade möjligheter att disponera över de kyrkliga kulturminnena i enlighet med församlingarnas behov och att riktlinjer för en diversifierad användning av kyrkobyggnaderna är av särskild betydelse. Enligt 2 kap. 12 § begravningslagen ska en begravningsplats hållas i ordnat och värdigt skick och den helgd som tillkommer de dödas vilorum ska alltid iakttas. I 5 kap. 1 § begravningslagen stadgas att när någon har avlidit, bör hans eller hennes önskan om kremering och om gravsättningen såvitt möjligt följas av den som i egenskap av anhörig eller närstående eller annars ordnar med gravsättningen. Enligt 15 § samma kapitel får askan efter kremering lämnas ut bara om det finns betryggande säkerhet för att den kommer att hanteras på ett pietetsfullt sätt. Enligt begravningsförordningen får askan efter en avliden strös ut på någon annan plats än en begravningsplats, om i det län där det är meningen att askan ska strös ut ger tillstånd till det. Tillstånd får meddelas bara om den plats där askan ska strös ut är lämplig för ändamålet och om det är uppenbart att man kommer att hantera askan på ett pietetsfullt sätt. Askan efter en avliden får, enligt 31 § begravningsförordningen, delas om i det län där kremeringen har skett ger sitt tillstånd till det. Tillstånd får meddelas bara om det finns synnerliga skäl för det, en del av askan ska gravsättas utomlands och det är uppenbart att man kommer att hantera askan på ett pietetsfullt sätt. I motiven till bestämmelsen anförde departementschefen (prop. 1990/91:10 s. 50) att det från utövare av buddistisk och hinduisk religion framförts önskemål om att få dela askan för att kunna föra ut en mindre del därav ur landet för att enligt deras religiösa sedvänjor förvaras i hemlandet eller för att strös ut på visst sätt, t.ex. i floden . Enligt departementschefens mening borde i religionsfrihetens intresse stor hänsyn tas till sådana på allvarlig religiös uppfattning grundade önskemål. Regeringen hade sålunda bifallit en ansökan om delning av aska för förvaring av en del därav i ett skrin på ett husaltare hos den avlidnes släkt i . En förutsättning för tillstånd av detta slag borde enligt departementschefen vara att man kommer att förfara pietetsfullt med den aska som utlämnas. Regeringsrätten har i ett avgörande (RÅ 2006 ref. 33) funnit att synnerliga skäl för tillstånd till delning av aska efter en avliden inte förelegat. En person hade i sitt testamente uppgett att han ville begravas dels i , där hans farfar är begravd, dels i , där hans morfar är begravd. Regeringsrätten gjorde samma bedömning som kammarrätten, vilken anförde att som framgår av ordalydelsen ska bestämmelsen tillämpas restriktivt. Bestämmelsen har vidare tillkommit för att tillgodose önskemål grundade på allvarlig religiös uppfattning. Vad de efterlevande anfört utgör inte sådana synnerliga skäl för tillstånd till delning av askan som avses i begravningsförordningen. En ansökan om tillstånd ska göras av den som ordnar med gravsättningen. Den som fått ett sådant tillstånd ska inom som bestämmer lämna in ett intyg till om att man har förfarit med askan i enlighet med beslutet om tillstånd. När intyget har inkommit till ska genast meddela det till . En människas kropp anses inte vara föremål för äganderätt, och kroppen efter den avlidne ingår följaktligen inte i kvarlåtenskapen. Härav torde följa att rätten till t.ex. tandguld inte övergår till den avlidnes dödsbo (prop. 1990/91:10 s. 53). Sådana delar av stoftet som inte har förbränts vid kremeringen ska, enligt 5 kap. 6 § begravningslagen, tillföras askurnan. Om det inte kan ske ska innehavaren av krematoriet låta förstöra delarna eller gravsätta dem inom en allmän begravningsplats. I förarbetena (prop. 1990/91:10 s. 52 f.) anförde föredragande statsrådet att det från bl.a. etiska synpunkter finns anledning att ifrågasätta lämpligheten av att krematoriemyndigheten tar hand om sådana delar som inte har förbränts vid kremeringen, vilket hade föreslagits av en arbetsgrupp. Det är här, anförde statsrådet, framför allt fråga om metaller som före dödsfallet infogats i den avlidnes kropp. Men det kan också vara ringar eller andra smycken som dödsboet låtit följa med stoftet vid kremeringen i syfte att resterna därav ska gravsättas med askan. Enligt statsrådets mening vore det stötande om sådana metallrester skulle kunna avyttras genom försäljning på den öppna marknaden eller på något annat liknande sätt. Därefter anfördes att det är mest förenligt med pieteten och respekten för den avlidne att även sådana delar som inte förbränns vid kremeringen tillförs askurnan eller, om detta inte går på grund av delarnas omfång, på något annat betryggande sätt gravsätts inom begravningsplatsen eller förstörs. Därmed löser man också problemet hur krematoriemyndigheten ska förfara med alla metaller som tas om hand. Föredragande statsrådet anförde även i sammanhanget att något praktiskt hinder mot att metallrester tillförs urnan inte torde föreligga samt att i de flesta av landets minneslundar strös askan inte ut utan grävs ned i jorden. I samband med regeringens beslut om lagrådsremiss inför propositionen Några begravningsfrågor (prop. 2011/12:51) nämndes på regeringens webbplats bl.a. att (SOU 2009:79) också tagit upp frågan om att godkänna nya begängelsemetoder utöver begravning och kremering. Denna fråga kräver ytterligare beredning, och regeringen har för avsikt att återkomma i frågan . Även i frågan om tillvaratagande av metaller som blir kvar efter kremering av avlidna avser regeringen att återkomma . Frågan bereds inom . Vid kyrkomöte konstaterade kyrkorättsutskottet (bet. 2004:KrU3) att det finns regelverk för skydd av de kulturhistoriska värden som begravningsplatserna utgör. Kostnader för att vårda detta kulturarv kan i någon mån finansieras med begravningsavgiften. Den kyrkoantikvariska ersättningen bidrar och kommer i än högre grad att bidra till att vidmakthålla dessa värden. Enligt kyrkorättsutskottets mening kunde frågan om skyddet av de kulturhistoriska värdena till del ses som ett kunskaps- och informationsproblem där ansvariga organ inte fullt ut känner till sina tillgångars kulturhistoriska värden, hur de rätt ska vårda dem och eventuellt också möjligheten att kunna få ekonomiskt bidrag för att fullgöra sitt ansvar. De fungerande samrådsgrupperna mellan kyrkan och staten för de kyrkliga kulturvärdena hade enligt en överenskommelse till uppgift att verka för ökad kunskap om dessa kulturvärden och att förmedla denna information vidare. Utbildningsinsatser sker regelbundet genom stiftsvis arrangerade kyrkoantikvariska dagar liksom genom kurser i regi. En större medvetenhet om de kulturhistoriska värden som begravningsplatserna utgör skulle enligt kyrkorättsutskottet sannolikt också komma att erhållas efterhand som vård- och underhållsplaner upprättas för dem. Med hänsyn till att arbete pågick för att både öka kunskapen och vidga information i dessa frågor samt att det fanns möjligheter att erhålla kyrkoantikvarisk ersättning till vård av kulturhistoriskt värdefulla begravningsplatser avstyrktes en motion om behovet av att uppmärksamma frågan. Kyrkomötet beslutade i enlighet med betänkandet. Frågan om bevarandet av den svenska gravkulturen har tidigare behandlats i betänkande 2006/07:KU13. Utskottet hänvisade till att denna fråga inom delvis uppfattats som ett informationsproblem och att åtgärder vidtagits i syfte att öka kunskapen om det kulturhistoriska värdet av begravningsplatserna. Utskottet, som inte var berett att förorda något initiativ från sida, avstyrkte motionen. Vid /02 avstyrkte utskottet (bet. 2001/02:KU9) en motion om möjlighet att sprida askan efter en avliden betydligt friare än vad som är möjligt enligt gällande regler. Utskottet uttalade att det är viktigt att begravningar kan ske under former som uppfattas som värdiga. I anslutning härtill anförde utskottet vidare bl.a. att svensk lagstiftning möjliggör att begravningar och dithörande ceremonier kan genomföras på sätt som uppfyller olika religioners och personers önskemål i dessa hänseenden. I betänkande 2004/05:KU32 vidhöll utskottet sitt tidigare ställningstagande och avstyrkte därmed bifall till en motion om hantering av aska efter avlidna. Utskottet har behandlat motionsyrkanden som gäller hantering av metaller i kroppen i samband med kremering . I betänkande 2005/06:KU18 uttalade utskottet i sitt ställningstagande att utskottet ansåg att det är viktigt att begravningar kan ske under former som uppfattas som värdiga. Med hänvisning därtill avstyrkte utskottet den då aktuella motionen. Därefter har utskottet, senast i betänkande 2009/10:KU7, avstyrkt motioner av denna innebörd med hänvisning till sitt tidigare ställningstagande. behandlade i betänkande 2009/10:KrU4 regeringens skrivelse Kyrkoantikvariska frågor (skr. 2008/09:220) och förklarade sig i betänkandet bl.a. dela regeringens bedömning att den kyrkoantikvariska ersättningen har haft stor betydelse för bevarandet av det kyrkliga kulturarvet. uttalade vidare att det med tillfredsställelse noterade att regeringen i budgetpropositionen för aviserat att stödet bör uppgå till samt att det skulle ta ställning till regeringens förslag om kyrkoantikvarisk ersättning i budgetbetänkande 2009/10:KrU1. Slutligen bör nämnas att kulturutskottet framhöll att det finns starka skäl för regeringen att tillsammans med överväga om det åtagande för vård, underhåll och brukande av det gemensamma kulturarvet som gjort motsvaras av den kyrkoantikvariska ersättning som staten utfäst sig att ge ut. Diskussionen får, anförde utskottet, utvisa i vad mån en översyn av åtagande och ersättning för detta bör ske inför perioden . Utskottet noterar att till de kyrkliga inventarier som enligt 4 kap. 6 § kulturminneslagen ska förvaras och vårdas väl hör bl.a. vissa äldre gravvårdar. Vidare noterar utskottet uttalandet i propositionen Staten och trossamfunden begravningsverksamheten, kulturminnena, personalen, avgiftsbetalningen, m.m. (prop. 1998/99:38) att skötsel av kulturmiljövårdens krav, som t.ex. underhåll av kulturhistoriskt intressanta gravanläggningar, bör ingå i begravningsuppgiften men att detta inte utesluter att vissa kostnader finansieras med hjälp av den kyrkoantikvariska ersättningen. får kyrkoantikvarisk ersättning från staten för vård och underhåll av kyrkliga kulturminnen som för uppgår till , och regeringen har uttalat som sin avsikt att detta belopp ska utgå till 2014. Utskottet ser mot den bakgrunden inte skäl att förespråka något tillkännagivande om statens ansvar för den svenska gravkulturen och avstyrker motion 2011/12:K280 (M). Som utskottet uttalat tidigare är det viktigt att begravningar kan ske under former som uppfattas som värdiga. Med hänsyn härtill och till att svensk lagstiftning möjliggör att begravningar och dithörande ceremonier kan genomföras på sätt som uppfyller olika religioners och personers önskemål i dessa hänseenden, avstyrker utskottet motion 2011/12:K309 (V). När det gäller hantering av metaller i kroppen efter kremering har regeringen meddelat att den avser att återkomma i frågan . Mot den bakgrunden avstyrker utskottet motion 2011/12:K280 (M). Dialog med religiösa samfund m.fl. Utskottets förslag i korthet Utskottet föreslår att avslår motioner om dialog med religiösa samfund m.fl. I motion 2010/11:K380 yrkande 5 begär (KD) ett tillkännagivande om att regeringen bör hålla en regelbunden dialog med trosbaserade rörelser. (KD) begär i motion 2010/11:K345 ett tillkännagivande om en dialog med religiösa samfund kring integrationsfrågor. Hon anför bl.a. att religionen har en stor potential att mobilisera människor både socialt och politiskt. Genom att använda de kontaktytor som företrädare för dessa samfund har kan man också skapa ytterligare en kommunikationskanal till olika grupper för att de på så sätt ska kunna skapa en större förståelse för varandra. Regeringen bör därför inleda en dialog kring integrationsfrågor med dessa religiösa samfund. tillsattes ett särskilt råd, Regeringens råd för kontakt med trossamfunden, där det statsråd som ansvarar för frågor om trossamfund är ordförande. Rådet består av sammanlagt 18 representanter, inklusive ordföranden, för staten och trossamfunden. Inom ramen för rådets verksamhet ska övergripande frågor av gemensamt intresse för staten och trossamfunden diskuteras. Syftet är att rådet ska vara ett forum för fortlöpande kontakter och utbyte av kunskap och erfarenheter. Rådet sammanträder tre till . Vidare kan nämnas Delegationen för mänskliga rättigheter i som bildades efter att regeringen i rapporten nationell handlingsplan för de mänskliga rättigheterna 20062009 (skr. 2005/06:95) anfört att en delegation skulle bildas. Delegationen är en statlig myndighet med uppgift att arbeta för att göra mänskliga rättigheter mer kända i . Dess främsta uppgift är att stödja kommuner, landsting och statliga myndigheter i deras arbete med mänskliga rättigheter. Delegationen avlämnade betänkandet Ny struktur för skydd av mänskliga rättigheter (SOU 2010:70) med en redovisning av hur delegationen har genomfört de uppgifter av främjande natur som ingått i dess uppdrag. I betänkandet lämnas också förslag med avseende på rättsligt skydd för de mänskliga rättigheterna, inrättandet av en nationell mänskliga rättigheterna, styrning och tillsyn, utbildning och kompetensutveckling, forskning och kunskapsutveckling samt, slutligen, det civila samhällets och näringslivets roll med avseende på de mänskliga rättigheterna. Syftet är att dessa förslag tillsammans ska bilda en ny struktur för skydd av de mänskliga rättigheterna, där varje del förutsätter och stärker utvecklingen inom de övriga delarna. Syftet är också att förslagen ska bidra till att tydliggöra de mänskliga rättigheternas roll som en gemensam internationell och nationell värdegrund för samhället. Beredning pågår i . Utskottet behandlade i betänkande 2005/06:KU17 En andra nationell handlingsplan för de mänskliga rättigheterna, m.m. ett motionsyrkande om tillsättande av ett interreligiöst råd där man tar fasta på att religiösa organisationer kan och vill delta i byggandet av det goda samhället. Motionärerna anförde att behöver mer dialog och mindre konfrontation mellan religiösa och etniska grupper i landet. Utskottet, som ansåg att yrkandet var tillgodosett genom att regeringen avsåg att satsa på utbildning och dialog om mänskliga rättigheter bl.a. med trossamfund, avstyrkte yrkandet. Därefter behandlade utskottet i betänkande 2009/10:KU7 ett motionsyrkande om ett tillkännagivande om behovet av att uppmärksamma samförstånd och dialog mellan religiösa och kulturella grupper. Utskottet förklarade sig dela motionärens uppfattning om det angelägna i att det förs en dialog om mänskliga rättigheter, yttrandefrihet och religionsfrihet. Genom det forum som Regeringens råd för kontakt med trossamfunden utgör liksom Delegationen för mänskliga rättigheter i arbete för att stödja kommuner, landsting och statliga myndigheter i deras arbete med mänskliga rättigheter, ansåg dock utskottet att motionen fick anses tillgodosedd. har i betänkande 2007/08:KrU8 avstyrkt en motion om skapande av ett religions- och kulturråd med företrädare för riksdagspartierna, olika trossamfund och ledande frivilligorganisationer. Syftet med rådet föreslogs vara att diskutera svåra frågor av nationell och internationell karaktär, med utgångspunkt i en dialog om de grundvärderingar som det svenska samhället vilar på i ett alltmer mångkulturellt . avstyrkte motionen, med hänvisning till att det redan finns ett särskilt råd för kontakter med trossamfunden som bl.a. tar upp de frågor som berörs i motionen. Utskottet delar motionärernas uppfattning om det angelägna i att det förs dialoger om bl.a. mänskliga rättigheter, yttrandefrihet, religionsfrihet och integration. Genom framför allt det forum som Regeringens råd för kontakt med trossamfunden utgör får dock motionerna anses tillgodosedda. Utskottet avstyrker motionerna 2010/11:K345 och 2010/11:K380. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Begravningsverksamheten, punkt 3 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2011/12:K309 av m.fl. (V) och 2010/11:K410 av och (båda M), 2011/12:K280 av (M) och 2011/12:K298 av och (båda M). Det känns, enligt min mening, föråldrat att lagstiftningen i många fall endast lämnar utrymme för avvikelser från bestämmelserna om man har en övertygelse som är av det religiösa slaget. Människors önskemål om avskedets former behandlas helt olika enbart på grund av religiös övertygelse. I är det en viktig princip att lagstiftningen ska bygga på sekulära principer. Därför anser jag att begravningslagen och begravningsförordningen bör ses över. I övriga frågor om begravningsverksamheten i detta betänkande är jag ense med utskottet. Förteckning över behandlade förslag Motioner från allmänna motionstiden 2010/11:K244 av (FP): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att avskaffa lagen om . 2010/11:K250 av (M): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att skilja från partipolitiken. 2010/11:K256 av och (båda M): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att de juridiska skillnader som finns mellan och andra trossamfund ska avskaffas. 2010/11:K259 av m.fl. (M): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om friare församlingstillhörighet inom och därmed behovet av nödvändiga lagändringar, exempelvis 4 § lagen om . 2010/11:K286 av (M): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att frånta beskattningsrätten och monopolet på begravningsverksamheten. 2010/11:K345 av (KD): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en dialog med religiösa samfund kring integrationsfrågor. 2010/11:K380 av (KD): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör hålla en regelbunden dialog med trosbaserade rörelser. 2010/11:K410 av och (båda M): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att människor ska ha rätt att bestämma över metallen i sin kropp. Motioner från allmänna motionstiden 2011/12:K280 av (M): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om statens ansvar för bevarandet av den svenska gravkulturen. 2011/12:K298 av och (båda M): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att människor ska ha rätt att bestämma över metallen i sin kropp. 2011/12:K309 av m.fl. (V): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en översyn av begravningslagen och begravningsförordningen och deras föreskrifter. 2011/12:K361 av (M): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att frånta beskattningsrätten och monopolet på begravningsverksamheten. 2011/12:K380 av m.fl. (M): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om fri församlingstillhörighet inom och därmed behovet av nödvändiga lagändringar. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en översyn av lagen om . Det betänkande vi nu ska diskutera heter Trossamfund m.m., och i det behandlas motioner från allmänna motionstiden. Till största delen handlar det om och andra församlingar, men det berör också begravningsverksamheten och rätten för personer som inte bekänner sig till någon religiös tro.Seder och bruk runt hanteringen av avlidna är föränderliga och beror på de levande människornas situation, på deras behov och möjligheter, och de förändras . Det kan vi tydligt se i vårt land.För mycket länge sedan vet vi att en del ledande personer fick stora gravkullar eller gravrösen resta över sig. Men hur, och faktiskt om, andra som levde begravdes har vi begränsad kunskap om. Det skiftade troligen. En del blev säkert begravda. Andra kanske brändes medan vissa lämnades åt djuren i skogen att ta hand om.Under bondesamhällets tid med en befolkning fast rotad till marken som bodde kvar på samma plats i generationer var jordbegravningar det vanligaste sättet att ta hand om sina avlidna.Nu när många människor flyttar under sin levnad är det vanligast att vi kremerar våra döda. Antingen placeras urnan vid en gravsten, i en minneslund eller så sprids askan för vinden. Det viktiga är att det är efter den dödes önskemål, om sådana finns. I annat fall blir det enligt de efterlevandes önskemål.Hur vi gör med våra döda är viktigt för oss efterlevande oavsett vilken religiös uppfattning vi har och oavsett om vi har någon religiös uppfattning alls.För en människa som levt sitt liv i två olika delar av landet eller i två olika delar av världen kan det kännas självklart att vilja ha sin aska uppdelad och spridd på två olika platser. För någon annan kan det vara lika självklart att man vill ha askan i en urna hemma hos en närstående levande släkting.Begravningslagen och begravningsförordningen reglerar formerna för avsked, begravning och hur aska ska omhändertas. Att dela aska eller förvara aska hemma ingår inte i hur aska ska hanteras. Det finns dock möjlighet till undantag om man kan hänvisa till synnerliga skäl. Det är som avgör om det föreligger synnerliga skäl. Man får ansöka, och det krävs en djup religiös tro för att undantag ska medges.För är det viktigt att lagstiftning och övrig reglering bygger på sekulära principer och gäller lika för alla.Att inte ha en religiös tro gör inte avskedet och hanteringen av de avlidna mindre viktig. Människors önskemål om formerna för avskedet ska inte styras av om det finns en stark religiös uppfattning eller inte. De begränsningar som eventuellt måste finnas ska avgöras av helt andra principer, och regelverket måste gälla lika för alla, religiösa eller ej. Därför måste begravningslagen och begravningsförordningen ses över.Härmed yrkar jag bifall till reservation. Rätten att utöva sin tro och rätten att höra till en församling är stark i den svenska grundlagen. Den är också stark i och i stadgan om mänskliga rättigheter.Vid de relationsförändringar mellan kyrka och stat som trädde 2000 lagstadgades den verksamhet som ansvarade för och som berörde alla, till exempel begravningsverksamhet, kyrkoavgift, kulturminnen och rätt till kyrkans handlingar och arkiv. Det är områden som är viktiga för alla, inte minst ur ett kulturarvsperspektiv.Med tanke på den relativt korta tid som gått sedan förändringen får man säga att det har fungerat väl. Det finns fortfarande diskussioner inom vissa områden, men de är konstruktiva. Vissa förändringar kommer till stånd, antingen som i det tidigare betänkandet genom förändringar i begravningslagen eller genom förändringar inom kyrkans inre liv.Att nu initiera en stor översyn eller ompröva relationen mellan kyrka och stat är inte vi socialdemokrater beredda att göra. Vi är inte heller beredda att lägga över begravningsverksamheten på kommunerna. Det skulle också medföra stora förändringar, inte minst kulturhistoriskt. Kommunerna är huvudman i två fall, nämligen och . Även detta är ett historiskt arv.I övrigt är vår uppfattning att kyrkan tagit sin uppgift på största allvar och visar stor respekt för alla andra religioners seder och för dem som inte vill ha något religiöst inslag inför den sista vilan.Herr talman! När vi följer en närstående till sista vilan är det av största vikt att det sker under värdiga former. Det är viktigt att de anhöriga kan få önskemål uppfyllda i så stor utsträckning som möjligt. En hel del talar också för att det är klokt med vissa regler. En sådan gäller spridning och delning av aska. Halva utskottet var i .