bet · GZ01JuU22 · 2012-05-10 00:00:00 — 2011/12:JuU22 Vissa åtgärder mot illegala vapen Vissa åtgärder mot illegala vapen I betänkandet behandlar utskottet regeringens proposition 2011/12:109 Vissa åtgärder mot illegala vapen, fyra följdmotioner (med sammanlagt 18 yrkanden) som har väckts med anledning av propositionen och 20 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden . Utskottet behandlar också i detta ärende tre yrkanden från en följdmotion till regeringens skrivelse 2011/12:73 Ansvar och engagemang en nationell strategi mot terrorism. I propositionen föreslår regeringen att reglerna om grovt vapenbrott förtydligas genom att det i lagtexten uttryckligen anges vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömande av om ett vapenbrott är grovt. Regeringen föreslår också två nya straffbestämmelser. Den ena bestämmelsen innebär att det blir straffbart att inte anmäla införsel av vapen och ammunition från ett annat EU-land till . Genom den andra bestämmelsen blir det straffbart att förvara vapen åt någon annan utan att det finns föreskrivet tillstånd till förvaringen. Regeringen föreslår vidare att kraven på vapenhandlare skärps i vissa avseenden, att skyldigheten för läkare att anmäla patienter som är olämpliga att ha vapen utvidgas och att även tillståndsbeviset ska omhändertas i samband med att ett vapen tas om hand. Lagstiftningen föreslås träda i kraft . Utskottet föreslår att antar regeringens lagförslag och avslår samtliga motionsyrkanden. I betänkandet finns 22 reservationer (S, MP, SD, V) och ett särskilt yttrande (S). Utskottets förslag till riksdagsbeslut Regeringens förslag om förtydligande av bestämmelsen om grovt vapenbrott antar 9 kap. 1 § regeringens förslag till lag om ändring i vapenlagen (1996:67). Därmed bifaller proposition 2011/12:109 punkt 1 i denna del och avslår motion 2011/12:Ju12 av (SD) yrkande 1. Reservation 1 (SD) Utvärdering av ändringen av bestämmelsen om grovt vapenbrott 2011/12:Ju15 av m.fl. (S) yrkande 5 i denna del. Reservation 2 (S) Skärpta straff för vapenbrott 2011/12:Ju11 av m.fl. (S) yrkande 5, 2011/12:Ju12 av (SD) yrkande 2, 2011/12:Ju14 av m.fl. (V) yrkande 1, 2011/12:Ju15 av m.fl. (S) yrkande 1, 2011/12:Ju203 av (S), 2011/12:Ju271 av (M), 2011/12:Ju282 av i (S) i denna del, 2011/12:Ju316 av (M), 2011/12:Ju358 av (FP) i denna del, 2011/12:Ju359 av m.fl. (S) yrkande 2 i denna del och 2011/12:Ju404 av och (båda M). Reservation 3 (S) Reservation 4 (SD) Reservation 5 (V) Kriminalisering av förberedelse till vapenbrott 2011/12:Ju359 av m.fl. (S) yrkande 4. Reservation 6 (S) Hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation vid misstanke om grovt vapenbrott 2011/12:Ju11 av m.fl. (S) yrkande 6, 2011/12:Ju15 av m.fl. (S) yrkande 2, 2011/12:Ju358 av (FP) i denna del och 2011/12:Ju359 av m.fl. (S) yrkande 2 i denna del. Reservation 7 (S) Regeringens förslag om att införa straffansvar för den som utan tillstånd förvarar skjutvapen åt någon annan antar 9 kap. 2 § första stycket i) och tredje stycket regeringens förslag till lag om ändring i vapenlagen (1996:67). Därmed bifaller proposition 2011/12:109 punkt 1 i denna del och avslår motionerna 2011/12:Ju282 av i (S) i denna del och 2011/12:Ju359 av m.fl. (S) yrkande 3. Utvärdering av bestämmelsen om straffansvar för den som utan tillstånd förvarar skjutvapen åt någon annan 2011/12:Ju15 av m.fl. (S) yrkande 5 i denna del. Reservation 8 (S) Regeringens förslag om att införa straffansvar för underlåtenhet att anmäla införsel av vapen antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen. Därmed bifaller proposition 2011/12:109 punkt 2 och avslår motionerna 2011/12:Ju12 av (SD) yrkande 3 och 2011/12:Ju14 av m.fl. (V) yrkande 3. Reservation 9 (SD) Reservation 10 (V) antar regeringens förslag till lag om ändring i vapenlagen (1996:67) i den mån lagförslagen inte omfattas av vad utskottet har föreslagit ovan. Därmed bifaller proposition 2011/12:109 punkt 1 i denna del. 2011/12:Ju13 av och (båda MP) yrkande 7, 2011/12:Ju15 av m.fl. (S) yrkande 4, 2011/12:Ju358 av (FP) i denna del och 2011/12:Ju359 av m.fl. (S) yrkande 5. Reservation 11 (S, MP, V) Handlingsplan för att minska vapensmugglingen 2011/12:Ju13 av och (båda MP) yrkandena 4 och 5. Reservation 12 (S, MP, V) Statistik över insmugglade vapen och ammunition 2011/12:Ju13 av och (båda MP) yrkande 6 och 2011/12:Ju227 av (FP). Reservation 13 (S, MP, V) Prioritering av arbetet mot vapensmuggling 2011/12:Ju11 av m.fl. (S) yrkande 7 och 2011/12:Ju15 av m.fl. (S) yrkande 3. Reservation 14 (S, MP, V) Skärpta straff för vapensmuggling 2011/12:Ju13 av och (båda MP) yrkandena 1 och 2. Reservation 15 (MP) Redovisning från om vapenbrott m.m. 2011/12:Ju13 av och (båda MP) yrkande 3. Reservation 16 (MP, V) Handläggningstider i ärenden om tillstånd till vapeninnehav 2011/12:Ju267 av (S) yrkandena 1 och 2. Reservation 17 (S, V) Tillståndsgivning till vapeninnehav av lokal polismyndighet 2011/12:Ju325 av m.fl. (V) yrkande 4. Reservation 18 (V) Definitioner av olika slags vapen 2011/12:Ju325 av m.fl. (V) yrkande 3. Reservation 19 (V) Skärpta regler om vapenmagasin 2011/12:Ju325 av m.fl. (V) yrkande 1. Reservation 20 (V) Användning av samma vapen för flera ändamål 2011/12:Ju307 av (M). Utvidgat tillstånd att inneha ammunition 2011/12:Ju308 av (M). Krav på att vapen ska vara intakta 2011/12:Ju14 av m.fl. (V) yrkande 2. Reservation 21 (V) Halvautomatiska kulvapen vid jakt 2011/12:Ju325 av m.fl. (V) yrkande 2. Reservation 22 (V) Register över effektbegränsade vapen 2011/12:Ju358 av (FP) i denna del. 2011/12:Ju233 av (M). Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (C), (M), (M), (S), (S), (M), (S), (S), Arhe Hamednaca (S), (M), (MP), (KD), (SD), (M), (FP) och (V). Ärendet och dess beredning har haft i uppdrag att lämna rapporter till regeringen om tillämpningen av vapenlagstiftningen och andra förhållanden av betydelse på området. I rapporterna har väckt frågor om behov av författningsändringar. förordnades en utredare för att bistå med att se över dels vissa av de frågor som har tagit upp i rapporterna, dels några frågor som har aktualiserats efter det att uppdrag har löpt ut (dnr Ju2009/2604/PO). Utredaren överlämnade promemorian Vissa frågor om vapenlagen (Ds 2010:6). Promemorian har remissbehandlats, och en sammanställning av remissvaren finns tillgänglig i (dnr Ju2010/3907/L4). I propositionen behandlar regeringen vissa av promemorians förslag. Därutöver behandlas frågan om straffansvar för den som låter bli att till anmäla införsel av skjutvapen eller ammunition. Den frågan var föremål för översyn i promemorian Genomförande av FN:s vapenprotokoll m.m. (Ds 2009:22), som i övriga delar behandlades i proposition /11:72 Genomförande av FN:s vapenprotokoll (bet. 2010/11:JuU17). Även den promemorian har remissbehandlats, och en sammanställning av remissvaren finns tillgänglig i (dnr Ju2009/5706/L4). Regeringens förslag till riksdagsbeslut finns i bilaga 1. Regeringens lagförslag finns i bilaga 2. Lagförslagen har granskats av Lagrådet. I några avseenden har regeringen gjort en annan bedömning än Lagrådet (se främst avsnitt 4.1 och 4.2 i propositionen). I övrigt har regeringen i allt väsentligt anpassat förslagen efter Lagrådets synpunkter. har gett skatteutskottet tillfälle att yttra sig över propositionen och följdmotionerna. avgav ett sådant yttrande. Yttrandet finns i bilaga 3. I propositionen föreslår regeringen att reglerna om grovt vapenbrott förtydligas genom att det i lagtexten uttryckligen anges vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömande av om ett vapenbrott är grovt. Regeringen föreslår också två nya straffbestämmelser. Den ena bestämmelsen innebär att det blir straffbart att inte anmäla införsel av vapen och ammunition från ett annat EU-land till . Genom den andra bestämmelsen blir det straffbart att förvara vapen åt någon annan utan att ha tillstånd till förvaringen. Regeringen föreslår vidare att kraven på vapenhandlare skärps i vissa avseenden, att skyldigheten för läkare att anmäla patienter som är olämpliga att ha vapen utvidgas och att även tillståndsbeviset ska omhändertas i samband med att ett vapen tas om hand. Ändring av straffbestämmelsen om grovt vapenbrott Utskottets förslag i korthet antar regeringens förslag om att i 9 kap. 1 § vapenlagen införa vissa omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett vapenbrott är grovt, och avslår en följdmotion om att införa ytterligare en sådan omständighet. avslår även ett motionsyrkande om utvärdering av lagändringen. Utskottet utgår från att regeringen noggrant kommer att följa tillämpningen. avslår vidare ett antal motionsyrkanden om att skärpa straffskalan för vapenbrott. Jämför reservationerna 1 (SD), 2 (S), 3 (S), 4 (SD) och 5 (V). Den som uppsåtligen innehar ett skjutvapen utan att ha rätt till det eller överlåter eller lånar ut ett skjutvapen till någon som inte har rätt att inneha vapnet döms enligt 9 kap. 1 § första stycket vapenlagen (1996:67) för vapenbrott till fängelse i högst . Om brottet är grovt döms man enligt andra stycket för grovt vapenbrott till fängelse i lägst och högst . Om gärningen har begåtts av oaktsamhet eller om brottet är ringa blir straffet enligt tredje stycket böter eller fängelse . I propositionen (s. 15) redogör regeringen för bakgrunden till den särskilda straffskalan för grovt vapenbrott, som infördes . Regeringen påpekar att frågan om straffskärpning i vapenlagen har utvärderats tidigare, och att utredningen då kom fram till att det inte fanns något behov av en ytterligare skärpning av straffskalan för grovt vapenbrott (se betänkandet En samlad vapenlagstiftning, SOU 1998:44). Den dåvarande regeringen delade den bedömningen (prop. 1999/2000:27 s. 6768). Regeringen anför vidare att i rapporter och 2006 har föreslagit att straffskalan för grovt vapenbrott ses över och att straffskalan för sådana brott som avser enhandsvapen eller helautomatiska vapen skärps genom att straffmaximum höjs från fyra till . I det nu föreliggande lagstiftningsärendet förordade styrelsen en höjning av minimistraffet från till . I den promemoria som ligger till grund för det nu aktuella lagstiftningsärendet (Vissa frågor om vapenlagen, Ds 2010:6) konstateras det att statistiken inte visar på att olaga vapeninnehav eller användningen av skjutvapen skulle ha blivit mer utbredd sedan 1999 års lagstiftningsärende. I promemorian görs bedömningen att varken samhällets syn på vapenbrott, straffskalans förhållande till andra straffskalor eller brottsutvecklingen talar för att ändra straffskalan för vapenbrott. Några andra skäl för att justera straffskalan har enligt promemorian inte framkommit. Regeringen framhåller att tillgång till skjutvapen är en förutsättning för att grova brott ska komma till stånd. En uppkommen våldssituation riskerar också att få betydligt svårare följder om skjutvapen förekommer, bl.a. genom att helt utomstående personer som råkar befinna sig i närheten kan komma att skadas allvarligt eller dödas. Ett antal våldsbrott med mycket allvarliga konsekvenser har förövats med skjutvapen . Vid vissa grova vapenbrott finns det, anför regeringen, en uppenbar risk för att människor kan komma till skada. Så är t.ex. fallet då personer med kopplingar till den organiserade brottsligheten medför skarpladdade skjutvapen i syfte att använda dem i självförsvar. Regeringen framhåller vidare att enligt har mord och väpnade uppgörelser i dessa kriminella miljöer kommit att utgöra ett problem som kan betecknas som akut. I dessa kretsar förekommer det också att man beväpnar sig med särskilt farliga vapentyper eller en större mängd vapen och ammunition. I många fall kan det misstänkas att vapnen har skaffats i syfte att begå andra grövre brott. Enligt regeringen (s. 16) kan det ifrågasättas om den nuvarande utformningen av straffbestämmelsen speglar brottstypens allvar och ger tillräckligt utrymme för att på ett nyanserat sätt beakta allvaret i de mest klandervärda vapenbrotten. Oavsett hur det förhåller sig med den saken, konstaterar regeringen, är det inte möjligt att föreslå skärpta straff med stöd av underlaget i detta lagstiftningsärende. Detta gäller särskilt som det kan finnas anledning att inte bara förändra straffskalorna utan även att se över vapenbrottets struktur och uppbyggnad. En förutsättning för att genomföra sådana förändringar är att frågan övervägs på nytt. I propositionen (s. 13) meddelar regeringen att en utredning ska tillsättas med uppdrag att lämna förslag om ytterligare skärpningar vad gäller grova vapenbrott. Som framgår nedan har en sådan utredning tillsatts. Förtydligande av bestämmelsen om grovt vapenbrott Trots att straffskalan således är föremål för en förnyad utredning finns det enligt regeringen skäl att redan nu förtydliga bestämmelsen om grovt vapenbrott i vissa avseenden. I propositionen (s. 1619) föreslår regeringen därför att det i bestämmelsen ska anges vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett vapenbrott är grovt. På så sätt blir bestämmelsen mer informativ och ger bättre vägledning för den som ska tillämpa den. Detta leder normalt till bättre förutsebarhet och större enhetlighet i rättstillämpningen. Vid bedömningen av vilka omständigheter som bör tillmätas särskild vikt och anges i lagtexten framhåller regeringen att det är av central betydelse att bestämmelsen utformas på ett sådant sätt att den inte får ett snävare tillämpningsområde än vad den har . Avsikten är tvärtom att bestämmelsens tillämpningsområde utvidgas något. När det gäller vilka omständigheter som bör anges i bestämmelsen söker regeringen ledning i domstolspraxis för vapenbrotten. Av denna praxis framgår att domstolarna vid sin bedömning vanligtvis beaktar om det är fråga om brott under former som medför att vapnet kan befaras komma till brottslig användning. Omständigheten att vapnet kan befaras komma till brottslig användning är dock, påpekar regeringen, oprecis och ger begränsad ledning för domstolarna. En mer precis formulering bör därför enligt regeringen väljas (s. 17). Regeringen konstaterar att i fråga om grova vapenbrott har i praxis särskild vikt lagts vid omständigheter hänförliga till platsen för innehavet, vapnets relativa farlighet och mängden vapen. Enligt regeringen bör regleringen därför ta sin utgångspunkt i dessa omständigheter. Regeringen är angelägen om att bestämmelsen utformas på ett sätt som gör den så tydlig som möjligt. Innehav av skjutvapen på allmän plats framstår typiskt sett som särskilt allvarliga. Regeringen föreslår därför att bestämmelsen utformas så att det förhållandet att ett skjutvapen har innehafts på en allmän plats ska utgöra en sådan omständighet som ska beaktas särskilt vid bedömande av om ett vapenbrott är grovt. Något krav på att det medförda vapnet ska ha varit skarpladdat för att brottet ska bedömas som grovt bör enligt regeringen inte uppställas. Regleringen bör, i likhet med de särskilda förbuden att medföra skjutvapen och knivar på allmän plats, även omfatta fordon på allmän plats och skolområden där grundskole- och gymnasieundervisning bedrivs, se 5 kap. 6 § vapenlagen och 1 § lagen (1988:254) om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål. Ytterligare en omständighet som regeringen föreslår ska beaktas som försvårande är att vapnet är särskilt farligt. Vapnets särskilt farliga beskaffenhet bör alltså enligt regeringen ensamt kunna kvalificera brottet som grovt, oavsett övriga omständigheter. Vid farlighetsbedömningen bör främst vapnets eldkraft vägas in. Slutligen bör, enligt regeringen, särskild vikt tillmätas den omständigheten att gärningen har innefattat flera vapen. Enligt regeringen riskerar ett krav på att det ska vara fråga om en större mängd vapen (jfr prop. 1992/93:141 s. 52) att leda till att bestämmelsen får ett alltför begränsat tillämpningsområde. Något sådant krav verkar inte heller ha uppställts i praxis. Regeringen föreslår därför att bestämmelsen i den delen formuleras så att det är tillräckligt att innehavet, överlåtelsen eller utlåningen har avsett flera vapen. Sammanfattningsvis föreslår regeringen att det vid bedömningen av om ett vapenbrott är grovt särskilt ska beaktas om vapnet har innehafts på allmän plats, i ett fordon på allmän plats eller inom ett skolområde där grundskole- eller gymnasieundervisning bedrivs, om vapnet har varit av särskilt farlig beskaffenhet eller om innehavet, överlåtelsen eller utlåningen har avsett flera vapen. Förslaget innebär enligt regeringen att bestämmelsen om grovt vapenbrott ges ett något utvidgat tillämpningsområde jämfört med . Även andra än de angivna omständigheterna kan givetvis beaktas. Regeringen framhåller att domstolen, liksom , måste göra en helhetsbedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Lagrådet har i sitt yttrande avstyrkt regeringens förslag. Lagrådet delar i och för sig uppfattningen att platsen för ett vapeninnehav är en faktor som kan vara av betydelse för bedömningen av risken för att ett vapen ska missbrukas. framhåller Lagrådet att det kan anföras en rad skäl mot att låta en platsangivelse utgöra ett självständigt kriterium för gradindelningen av konkreta brott. Lagrådet anför bl.a. att en platsangivelse är utformad så att den inte kan föreligga i större eller mindre mån, utan antingen föreligger den eller inte. Vidare anser Lagrådet att det är orimligt att ha som allmän princip att gärningar som innebär att man på allmän plats medför vapen som man inte har rätt att inneha ska anses ha ett straffvärde som motsvarar minst sex månaders fängelse (minimum för grovt vapenbrott), medan motsvarande gärningar om gärningsmannen har rätt att inneha vapnet aldrig skulle kunna anses ha ett högre straffvärde än motsvarande sex månaders fängelse (maximum för brott som faller under 9 kap. 2 § första stycket g vapenlagen). Lagrådet påpekar vidare att det snarare kan antas vara regel än undantag att ett vapen har innehafts på en allmän plats (eller i ett fordon på sådan plats). I propositionen (s. 18) anförs att regeringen i och för sig har förståelse för Lagrådets uppfattning att det finns skäl som kan anföras mot att låta platsen för ett innehav utgöra en sådan omständighet som ska beaktas särskilt vid bedömande av om ett vapenbrott är grovt. Som framgår ovan är regeringen dock angelägen om att bestämmelsen utformas på ett sätt som gör den så tydlig som möjligt. Det kan enligt regeringen på goda grunder antas att en person som har ett illegalt skjutvapen på en allmän plats också är beredd att använda det. Även i de fall där det inte kan befaras att vapnet kommer till omedelbar brottslig användning innebär förekomsten av skjutvapen som innehas utan tillstånd på en allmän plats en påtaglig risk för att människor kan komma till skada. Regeringen anför vidare att det, som Lagrådet påpekar, visserligen snarare är regel än undantag att ett vapen har innehafts på en allmän plats. Enligt regeringens mening ligger det dock i sakens natur att en sådan omständighet i första hand avser att träffa de fall då den tilltalade har påträffats med ett vapen på, eller i omedelbar anslutning till, en allmän plats. Regeringen anser inte att den skillnad i straffvärde som skulle uppstå i förhållande till gärningar som faller under 9 kap. 2 § första stycket g vapenlagen är orimlig. När det gäller Lagrådets påpekande att en platsangivelse antingen föreligger eller inte, framhåller regeringen att det finns bestämmelser med en liknande konstruktion i annan lagstiftning. Bedömning av straffvärdet för grova vapenbrott När det gäller bedömningen av straffvärdet för grova vapenbrott anför regeringen (s. 19) att det enligt en praxisgenomgång som har gjort finns en stor likformighet i domstolarnas bedömningar. Således får sådana omständigheter som rör det enskilda brottet i många fall inte något, eller endast begränsat, genomslag vid straffvärdesbedömningen. Enligt regeringen bör straffvärdet för grova vapenbrott i större utsträckning än bedömas på ett mer nyanserat sätt, med beaktande av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Särskild vikt bör läggas vid de försvårande omständigheter som regeringen vill införa i bestämmelsen. Regeringen framhåller även att den generella straffhöjningen för allvarliga våldsbrott som infördes får betydelse också för allvarliga våldsbrott där vapen har använts. I samma lagärende fick försvårande och förmildrande omständigheter ett ökat genomslag vid straffvärdesbedömningen, och särskilt den omständigheten att brottsligheten har bedrivits i organiserad form gavs större vikt. Också dessa ändringar, särskilt den sistnämnda, kan enligt regeringen få betydelse för straffvärdesbedömningen för vapenbrott i skärpande riktning. I flera motioner framförs det krav på straffskärpningar för vapenbrott. Sådana förslag finns till att börja med i motionerna 2011/12:Ju12 (SD) yrkande 2, 2011/12:Ju14 (V) yrkande 1 och 2011/12:Ju15 (S) yrkande 1. Krav på skärpta straff för vapenbrott framförs också i motionerna 2011/12:Ju11 (S) yrkande 5, 2011/12:Ju203 (S), 2011/12:Ju271 (M), 2011/12:Ju282 (S) (delvis), 2011/12:Ju316 (M), 2011/12:Ju358 (FP) (delvis) och 2011/12:Ju359 (S) yrkande 2 (delvis). I motion 2011/12:Ju404 (M) framhålls det att domstolarna måste använda hela straffskalan vid vapenbrott så att den som ertappas med ett illegalt skjutvapen döms till ett kännbart straff. I motion 2011/12:Ju12 (SD) yrkande 1 föreslås det ett tillkännagivande till regeringen om att vid bedömningen av om ett vapenbrott är grovt ska hänsyn även tas till om gärningsmannen har gjort sig skyldig till grov brottslighet eller upprepad brottslighet av allvarlig karaktär. I motion 2011/12:Ju15 (S) yrkande 5 (delvis) begärs det ett tillkännagivande till regeringen om att lagändringarna i 9 kap. 1 § vapenlagen ska utvärderas efter det att de har trätt i kraft. Som framgår ovan meddelade regeringen i propositionen att en utredning skulle tillsättas med uppdrag att lämna förslag om ytterligare straffskärpningar för grova vapenbrott. Regeringen tillsatte en sådan utredning (dir. 2012:19). En särskild utredare fick då i uppdrag att analysera vissa frågor om skjutvapen och ta ställning till behovet av författningsändringar i vapenlagstiftningen. Uppdraget ska redovisas . analysera reglerna om förutsättningarna för enskilda att inneha målskjutningsvapen ta ställning till om det finns behov, och i så fall ange vilka, som kan berättiga att enskilda medges tillstånd att inneha helautomatiska vapen och utreda under vilka förutsättningar tillstånd till innehav av halvautomatiska vapen bör medges ta ställning till om, och i så fall i vilken utsträckning, vapenmagasin bör utgöra en sådan vapendel som ska jämställas med skjutvapen vid tillämpningen av vapenlagen, eller om hantering av vapenmagasin bör kontrolleras på något annat sätt ta ställning till hur det grova vapenbrottet bör förändras för att en skärpt syn på vapenbrottsligheten ska få genomslag och för att möjligheten att göra nyanserade bedömningar av grova vapenbrott ska öka lämna författningsförslag där så bedöms nödvändigt. Utskottet har förståelse för motionsönskemålen om en skärpning av straffen för grova vapenbrott. Liksom regeringen anser utskottet att det kan ifrågasättas om de nuvarande straffskalorna speglar brottstypens allvar och ger tillräckligt utrymme för att på ett nyanserat sätt beakta allvaret i de mest klandervärda vapenbrotten. Som regeringen konstaterar är det emellertid inte möjligt att skärpa straffskalorna i detta lagstiftningsärende. Dessutom kan det, som regeringen anför, finnas anledning att inte bara förändra straffskalorna utan även att se över vapenbrottets struktur och uppbyggnad. Utskottet välkomnar därför regeringens meddelade direktiv om utredning av ytterligare skärpningar när det gäller grova vapenbrott. Mot bakgrund av den pågående utredningen anser inte utskottet att det finns skäl till något initiativ från sida när det gäller straffskärpningar för grova vapenbrott.