bet · GZ01FiU20 · 2012-06-12 00:00:00 — Man kan definitivt säga att de korttidsarbetslösa ungdomarna skiljer sig från gruppen arbetslösa ungdomar med misslyckade gymnasiestudier bakom sig. Då kan man tänka sig att just riktade åtgärder för den här gruppen är bättre. En viktig sak som jag pekade ut är att det här uppenbarligen är en utbildningsfråga. Då handlar det om att en bra utbildning är den bästa försäkringen mot arbetslöshet. Då handlar det inte bara om mer utbildning utan det handlar också om bra utbildning. Men, det vill jag ändå poängtera, det här är ingenting som man talar om som att det inte alls är farligt, arbetslöshet går ju över. Det finns forskning som visar att arbetslöshet aldrig är bra för någon grupp. Forskning visar att arbetslöshetsärren kan hänga kvar . Det gäller både risk för att bli arbetslös på nytt och om senare inkomstutvecklig i karriären. Ärren, alltså scarring effects, hänger kvar. Det har också visat sig att BILAGA 5 PROTOKOLL FRÅN ÖPPEN UTFRÅGNING OM FINANSPOLITISKA RÅDETS RAPPORT väldigt korta arbetslöshetsperioder kan ha betydelse i negativ bemärkelse. Det här gäller såväl unga med gymnasieutbildning som de grupper som jag representerar, alltså de nyutexaminerade med högskoleutbildning. för blir det också väldigt viktigt att underlätta övergångar mellan studier Vi pratar mycket om utbildning, men det är inget som årets rapport tar upp, till skillnad från förra årets. Då pratade man också om utbildnings- aspekter och om kvalitet i utbildningssystemet på alla nivåer. också är en viktig nyckelfaktor. Sedan går jag över till matchningen på arbetsmarknaden. förstås om hur de arbetslösa ska hitta de lediga jobben och hur vi ska få det att fungera väl. Jag tycker också att det är bra att gör en specialstudie av graden av missmatchning. Man har också tagit fram en ny metod, där man lägger in en geografisk dimension och en yrkes- Modellslutsatsen från de här beräkningarna är att matchningen på arbetsmarknaden skulle fungera mer effektivt om den geografiska rörlig- Det här hänger förstås ihop med bostadsmarknaden och möjligheten till jobbpendling. Jag håller också med om Finanspolitiska rådets slutsats att kopplingen mellan geografisk rörlighet och arbetsmarknadens funktionssätt förtjänar ytterligare uppmärksamhet vid utformningen av framtida insatser. lar om många fler faktorer för att det ska fungera väl. mitt håll är att det också krävs infrastruktursatsningar som fungerar, för det här är en sådan viktig del av arbetsmarknaden. Det är någonting som regeringen också har pratat om, men det kanske blir extra viktigt. Därefter går jag över till skattesystemet, framför allt skattesystemet och dess sysselsättningsskapande åtgärder. På nytt handlar det om vad man egentligen är ute efter och vad man vill komma åt. att man vill underlätta för vissa grupper att komma in på arbetsmarknaden. De motiv som regeringen har haft för till exempel sänkt restaurangmoms är just det, men också jobbskatteavdragen, som inte behandlas i den här rapporten, är tänkta att sänka trösklarna in på arbetsmarknaden. Andra aspekter för att öka antalet arbetade timmar i ekonomin handlar ju om att sänka skatten på arbete. Men det är lite olika mål för politiken. Jag delar också Finanspolitiska rådets syn på att sänkt restaurangmoms ver- kar ha en dålig träffsäkerhet för att minska den strukturella arbetslösheten. De få empiriska studier som finns på området stärker också denna syn. Det verkar finnas för många mellanled för att det ska fungera. fungerar optimal beskattning, men hur det fungerar i praktiken är en annan Jag utesluter inte att det finns en effekt, men det verkar vara en dyr Det kanske finns samhällsekonomiskt mer effektiva sätt att komma åt det här problemet. Sedan handlar min lilla utvikning, som egentligen inte diskuteras i den här rapporten men har diskuterats , om att öka drivkrafterna till arbete genom att sänka skatten på arbete. Det diskuterades och också PROTOKOLL FRÅN ÖPPEN UTFRÅGNING OM FINANSPOLITISKA RÅDETS RAPPORT BILAGA 5 av andra instanser. med flera pratar om det. Men det finns många varianter i ett skattesystem som kan påverka just arbete. Det handlar om incitament till utbildning och ökad produktivitet. Vi på lyfter alltid fram analyser i ett livslöneperspektiv. Det handlar inte om lönen från till ett annat eller ditt sätt att jobba, utan det handlar om att analysera saker på lång sikt enligt hur din livslön påverkas. Det är inget nytt att säga att progressiv beskattning påverkar incitamentet till utbildning negativt, men det vi också har tittat på är att jobbskatteavdraget, som ändå har syftat till att människor ska jobba mer, kan ha oväntade effekter. Här handlar det om att jämföra akademiker med gymnasieutbildade med samma bruttolön. Det handlar helt enkelt om de beräkningar som visar att de gymnasieutbildade kan dra större nytta av jobbskatteavdraget tidigt i karriären på ett sätt som de akademiskt utbildade aldrig hämtar in. Med det här vill jag bara säga att det inte är lätt att analysera skattesystemets effekter på sysselsättning, och det finns många aspekter som man kanske inte tänker på i första hand. Därför tror jag också att det är väldigt viktigt att man med det snaraste gör en övergripande skatteöversyn, för om allt hänger ihop. Det är också någonting som rådet lyfter fram, att det inte alltid räcker att man tittar på en skattebas i taget. För att verkligen komma åt att analysera de samhällsekonomiska aspekterna måste vi se vilka effekter det får på andra skattebaser. Jag har också på känn att sammankopplingen av olika skattebaser har blivit starkare på grund av den internationella krisen, och att det flyter mellan baserna på ett annat sätt . Det här är också någonting som motiverar att vi bör titta på det i ett helhetsperspektiv. Det jag avslutningsvis vill säga är att jag tror att strukturreformer, oberoende av vad som händer, om vi har kris eller inte, är viktiga att fundera på för att rusta oss för framtiden, oberoende av omgivande kris eller inte, som till exempel en totalöversyn av beskattningen. Jag kan också konstatera att regeringen har gjort många reformer för arbetsmarknaden. Det gäller på utbildningsområdet och på arbetsmarknadsområdet. Vissa skattesänkningar och förändringar har gjorts. Men det som också är ett jobb är att få befintliga reformer att fungera bättre i praktiken och ställa sig frågan: Om de inte fungerar fullt ut, vad beror det på? Det vill jag säga igen, att hantera de befintliga resurserna effektivare är också en form av krishantering. Ordföranden: så mycket! Jag ger ordet avslutningsvis i den här rundan till finansminister . Därefter går vi in på fråge- och kommentarsrundan för ledamöter. Jag antar också, för så brukar det vara, att kommentatorerna själva vill kommentera varandra. Det ska de också få möjlighet att göra. Vi kommer att ha en runda med ett par partiföreträdare och sedan kommer ni att få ordet allihop i panelen om ni vill. Sedan ska vi gå vidare ända fram till . Välkommen, finansministern, och varsågod! BILAGA 5 PROTOKOLL FRÅN ÖPPEN UTFRÅGNING OM FINANSPOLITISKA RÅDETS RAPPORT Finansminister : Vi har fått årets rapport från Finanspolitiska Jag vill passa på att tacka för den. Det är alltid en viktig del av utvärderingen av finanspolitiken att vi får rapporten och att vi får en dis- kussion kring slutsatserna i den. Tittar man på rådets huvudslutsatser ser man att det noteras att har klarat krisen väl, att finanspolitiken har varit framgångsrik och väl avvägd jämfört med de flesta andra länder. Rådet anser dock att vi skulle ha varit lite mer expansiva och genomfört en del skattelättnader under 2012 och att vi överbetonar säkerhetsmarginalerna. Därtill vill man att vi ska redovisa reformutrymmet utförligare. Man menar också att det är en del oklarheter kring effekterna av De här sakerna ska jag kommentera lite grann. Låt mig till att börja med konstatera att när man tittar på nyckelvariab- lerna ser man att i relativa termer har klarat den här krisen starkt. Vi har alltså haft en BNP-tillväxt på i genomsnitt 1 ½ procent. princip bara , och som har haft en liknande Många andra länder, till exempel , , euroområdet, och EU har klarat sig väsentligt sämre, och det gäller till och med hela OECD-genomsnittet som ju också innehål- ler många länder som har en sådan här upphinnareffekt i sig. Vi har inte haft någon stor ökning av bruttoskulden i , och vi har därtill klarat sysselsättningen bättre än de flesta. sysselsättningen ökat; den är 100 000 högre än vad den var vid krisens botten, och den är väsentligt mycket högre än vad den var om man blickar över hela det här förloppet. Det är bara och som har haft en liknande utveckling. Tittar man på sysselsättningsgraden har den fallit väldigt kraftigt i många länder, till exempel i vårt grannland , , Ita- lien, , och många andra, EU som helhet, medan den i Även i har den ökat. Jag tror att det finns fyra förklaringar till varför har klarat sig Den första handlar om krisens natur. Det här var i första hand en tillfällig efterfrågestörning som slog ut världshandeln. Det fick vi relativt snart ordning på. Det finansiella systemet i förblev stabilt, och då Det andra är att under krisåren genomförde en massiv stimulans- Vi hade 90 miljarder i samlade diskretionära åtgärder. fullt ut låta automatiska stabilisatorer verka. gick i samma riktning, och det innebär att detta är den första kris som vi har upplevt i modern tid där vi inte har fått en konflikt mellan räntor och Vi valde för det tredje att lägga mycket av de finanspolitiska stimulan- serna på sådant som har stor och riktad effekt. Vi förstärkte till exempel Paradoxalt nog kan man säga att jämfört med tidi- PROTOKOLL FRÅN ÖPPEN UTFRÅGNING OM FINANSPOLITISKA RÅDETS RAPPORT BILAGA 5 gare kriser steg alltså byggsysselsättningen . Vi lade pengarna tungt på kommunsidan. Jämfört med tidigare kriser var det en exceptionell överföring av resurser till kommunsektorn. För det fjärde kom till detta att , till skillnad från många andra länder, inte bara gjorde tillfälliga stimulanser utan också breda strukturåtgärder. Antalet arbetade timmar utvecklades under krisåren i runda slängar bättre än vad vi trodde. Mycket berodde på att effekterna av jobbskatteavdrag, förändringar av sjukförsäkring och andra strukturreformer blev väsentligt mycket större än vi faktiskt trodde när vi initialt gjorde bedömningarna. Vi räknade med att sysselsättningen , 20082011, skulle falla med 300 000; i realiteten har sysselsättningen alltså ökat . Jämför man med tidigare kriser är det ett klassiskt konjunkturmönster att disponibelinkomsterna i en svår efterfrågechock faller. Men även under det värsta krisåret, då efterfrågan i faktiskt föll med , steg disponibelinkomsterna. Det avviker starkt från de mönster vi har upplevt, så strukturreformerna med breda skattelättnader både förbättrade arbetsmarknadens funktionssätt, förstärkte arbetsutbudet och gav en stimulans via disponibelinkomsten. När jag tittar på det här utifrån ett europeiskt perspektiv är det slående att länder som , och överskottskeynesianerna med låg skuldsättning och hög trovärdighet är de länder som klarat sig väl, eftersom man hade ett starkt utgångsläge och kunde lägga betydande diskretionära åtgärder utifrån att man också har haft välfungerande strukturpolitik och kunde genomföra starka stimulanser. Stimulanspolitik i underskottsländer och högskuldländer har inte alls fungerat lika effektivt, och det tycker jag är en väldigt central slutsats när vi till exempel diskuterar om det ska vara nettoförmögenhet eller finansiellt sparande som utgör för finanspolitik. Tror man på överskottskeynesianism och värdet av att kunna möta kriser är det just överskottsmålet som ger oss marginalerna för att i krislägen ha fallhöjd nog att kunna vidta åtgärder. När man då tittar på finanspolitiken som helhet är rådets slutsats att den har varit framgångsrik under krisen och är väl avvägd. Det kan vara viktigt att komma ihåg hur pass originell denna slutsats är när det gäller finanspolitik i . Låt mig ta två aspekter. Vi har fått en rad studier över den långsiktiga hållbarheten i offentliga finanser. Det här är den beräkning kommissionen gör, den så kallade S2-indikatorn. IMF har gjort en i sin finansiella monitor. Vi har även sett beräkningar och , kompletterad med Finanspolitiska rådets. är alltså i alla de här bedömningarna ett land med långsiktigt hållbara offentliga finanser. Endast en minoritet av länder är i närheten av det. De allra flesta industriländer och de allra flesta länderna har ett långsiktigt hållbarhetsproblem som handlar om kraftigt stigande pen- BILAGA 5 PROTOKOLL FRÅN ÖPPEN UTFRÅGNING OM FINANSPOLITISKA RÅDETS RAPPORT sionsutgifter, i ett nettovärde på 35 procents ökning, och hälso- och sjukvårdskostnader som i många länder förväntas öka medan de i och de nordiska länderna ser ut att utvecklas mer stabilt. Rådet säger också att man kunde ha invändningar mot balansen i finans- politiken och inriktningen. Även här tycker jag att man måste ha lite Här ser vi förändringen av strukturellt sparande i kommissio- Många länder, med i spetsen, har ju tvingats strama åt politiken väldigt, väldigt kraftigt även i en period med lågt resursutnyttjande och hög arbetslöshet. Ett stort antal industrilän- der , , , och , EU som helhet, , , har alltså fått göra en väldigt kraftig åtstramning. I är det alltså så att vi har en liten avvikelse, små förändringar i strukturellt sparande, som är så liten att den nog får betraktas som marginell. När det gäller länderna som har ökat de strukturella underskotten tror jag inte att man kan hävda att det i eller fall handlar om en direkt medveten stimulanspolitik, utan det handlar helt enkelt om att offentliga finanser har utvecklats mycket svagare än vad man hade för- väntat sig och önskat sig. I ett internationellt perspektiv skulle jag nog säga att det faktum att vi ligger så pass nära nollpunkten ger ett väldigt starkt stöd för slutsatsen att politiken varit väldigt väl avvägd. på bedömningen att vi ändå stod inför ett kraftigt fall i huvudscenariot när vi gjorde budgeten . Vi har då argumenterat för att det behövdes osedvanligt stora säkerhetsmarginaler, och jag ska försöka förklara varför det förhåller sig på det sättet. När vi genomförde stora stimulanser 2009 kunde vi lägga 30 miljarder i skattelättnader och utgiftsökningar och ändå ha i överskott kvar. Då räknade vi med en inbromsning av tillväxten, och vi kunde röra oss Hade vi i den situation vi var gått fram med stora skattelättnader hade vi med stor sannolikhet redan i utgångslä- get fått rätt betydande underskott. När vi 2010 valde att göra stora stimulanser, trots att vi då såg en svag utveckling av offentliga finanser, var det för att vi hade sett ett fritt fall i efterfrågan med ett mycket kraftig tillväxtfall. I det läget, med en arbetslös- het som var på väg mot som vi trodde och 300 000 i tappad sysselsättning, var det viktigt att ändå göra breda stimulanser. Så var inte situationen när vi gjorde budgeten , utan då räknade vi med en inbromsning av tillväxten och en arbetslöshet och en sysselsätt- ning som stod och stampade. Men det fanns ett biscenario, en ovanligt hög sannolikhet för ett riskscenario, nämligen att vi skulle ha gått in i en finansiell kris med anledning av . gjorde bedömningen att någonstans mellan fem och femton europeiska ban- ker skulle hamna på en kapitaltäckning som skulle göra att de inte längre kunde finansiera sig. Vi kunde alltså ha fått se ett förlopp som hade varit PROTOKOLL FRÅN ÖPPEN UTFRÅGNING OM FINANSPOLITISKA RÅDETS RAPPORT BILAGA 5 mycket mer omfattande än det vi upplevde i samband med . Eftersom många av ekonomierna var i relativt dåligt skick fanns det stora spridningsrisker. Därefter har det hänt en hel. Vi har rekapitaliserat bankerna i . Det finns nu ett krav på att de ska nå i eget kapital. Det har också skett en marknadsvärdering av framför allt deras grekiska tillgångar. ECB har lagt ut en brandvägg av likviditet som gör att bankerna i ter sig mer stabila. I , och har vi fått omfattande program för att både förstärka konkurrenskraften och se till att vi får bättre stabilitet i offentliga finanser. I normalfallet skulle jag nog därför hålla med rådet om att då kanske man inte behöver extramarginaler. Men i ett läge som var så pass allvarligt med starka brandrisker i det europeiska banksystemet måste man som regering kunna göra tre saker. För det första måste man kunna låta offentliga finanser möta krisen automatiskt, det vill säga att utgifter och inkomster får anpassas utifrån att efterfrågan försvagas. För det andra måste man också kunna lägga stimulanspaket, framför allt arbetsmarknadspolitik, åtgärder riktade till kommunerna och annat som stöttar inhemsk efterfrågan. Jag tror att det är väldigt bra ur ekonomiskpolitisk synvinkel att i ett sådant läge kunna agera som regering och säga att här har vi ett kraftigt efterfrågefall, och kan vi verkligen ta i. För det tredje måste man ha beredskap för att också möta en kris i det finansiella systemet. Vi har av BNP i banksektor, en av absolut största, och då måste man ha marginaler för att även där ha styrka nog att agera. Detta gör att om man tror att det finns en risk för en finansiell kris så finns det ett väldigt starkt skäl för att värna goda säkerhetsmarginaler. Jag tycker att det här resonemanget har visat sig falla ut relativt väl. Vi har alltså inte haft någon kraftig ökning av arbetslösheten, utan den ligger, säsongsrensad, fortfarande på . Vi har dock också sett att det finns en osäkerhet kring det finansiella systemet. får vi se vad som händer i och alla förlopp kring det. Det kan vara så att vi måste gå in med kraftigare efterfrågestimulanser i höstens budgetarbete för att hantera den situationen, men det kan också vara så att det här stabiliseras och att vi då kanske mer kan fokusera på att ta upp infrastruktur, forskningssatsningar och annat som på lång sikt bygger tillväxt. Det är dock en väldig skillnad mellan sammansättningen i ett krispaket inriktat på att stimulera kortsiktig efterfrågan med tillfälliga stimulanser, till exempel till kommuner eller arbetsmarknad, och att investera långsiktigt i infrastruktur och forskning som naturligtvis ger avkastning kanske först på . Det är viktigt att man kommer ihåg hur dramatiska de här förskjutningarna kan vara. Valutafonden har i sin Sverigerapport gjort en bedömning av vad som skulle hända om man kör ett antal av de här europeiska kri- BILAGA 5 PROTOKOLL FRÅN ÖPPEN UTFRÅGNING OM FINANSPOLITISKA RÅDETS RAPPORT serna på svenska offentliga finanser. De drar slutsatsen att det inte finns någonting som tyder på att den skuldsättning vi har på något sätt skulle vara för låg i förhållande till de risker vi skulle kunna uppleva om vi fick en finansiell kris kopplat till att till exempel huspriser, byggsektor och efterfrågan försvagades kraftigt, utan man ska, om man vill, kunna bedriva en aktiv efterfrågepolitik. En aktiv, modern stabiliseringspolitik har goda marginaler, och det är en slutsats som åtminstone jag tror står sig Låt mig också säga något om Finanspolitiska rådets syn på hur vi ska När det gäller den här frågan tror jag att det är rätt viktigt att vi som politiker i förstår vad rådets forskare säger Jag tror att det är viktigt att vi inser att vi är i en väldigt förmån- lig situation som vi inte ska riskera att den tas ifrån oss. Jag har ju så pass lång erfarenhet av finanspolitik att jag minns när det mesta av budgetens utgifter var indexerade. Jag minns hur vi tillsam- mans med Socialdemokraterna genomförde breda sparpaket som i prakti- ken bara bromsade utgiftsökningarna. Vi hade en så pass kraftig indexering av de flesta systemen i att den politiska och demokra- tiska kontrollen över utgiftssystemen var ytterligt begränsad. hade vi vad man kallar för en inkrementell budgetprocess. Det var i prin- cip samma utgifter år som sedan i huvudsak var indexerade, vilket gjorde att det demokratiska utrymmet att omprioritera eller använda pro- duktivitetsvinster i en del av offentlig sektor till att till exempel göra särskilda satsningar på utbildning eller att korta köer och så vidare var väl- Vi följer här de rekommendationer som , IMF och andra ger, alltså, politiska beslut som är fattade i riksdag är den enda rim- liga grunden för att göra en budget. Man kan ha massor av olika resone- mang om vilka skattesatser eller utgifter som borde indexeras av det ena eller det fjärde skälet, men jag tror att den politiska konklusionen av att göra det skulle bli att alla politiska reformer som när satsade kommunpengar eller när gör det i praktiken skulle framställas som nedskärningar. I det fallet skulle de nämligen läg- gas utifrån någon typ av tänkt bana som är indexerad, och reformer skulle i ett sådant läge alltid handla om att göra mer än det indexerade, vilket i sin tur skulle göra att baslinjen för politiken alltid skulle bli att utgifter och skatter utvecklas på ett sätt och sedan om man vill göra reformer måste man lägga dem ovanpå detta. Det här tror jag skulle leda till att vi i kom tillbaka till en ten- dens med väldigt svag produktivitet i offentlig sektor, med en tendens till långsiktigt stigande utgifter och med allvarliga risker för att vi faktiskt inte på samma sätt som skulle klara bra och långsiktig uthållighet. tror att den möjlighet och det utrymme till omprioriteringar som vi har fått genom det strama ramverket, där regeringen kan göra politiska satsningar därför att man har valt att använda det utrymme som skapas genom god PROTOKOLL FRÅN ÖPPEN UTFRÅGNING OM FINANSPOLITISKA RÅDETS RAPPORT BILAGA 5 hushållning till att till exempel prioritera barnomsorg eller något annat, har vi väldigt, väldigt starka demokratiska skäl att behålla. Sedan kan man med mer teoretiska perspektiv naturligtvis ha en viss förståelse för de här resonemangen. Låt mig bara konstatera att när jag jämför vår situation med de flesta andra länders så har vi tack vare att vi inte har en automatisk indexering av många utgifter en väldigt stark situation dels när vi gör budgetarna, för vi har utrymmen att göra reformer utan att för den skull ge oss i väg med alltför snabbt stigande kostnader, dels för att vi inte måste ta fram stora och omfattande nedskärningsprogram om vi sedan skulle hamna i problem. Då kan vi i stället låta systemen ligga som de gör, och då anpassar vi oss automatiskt tillbaka till en relativt god hushållning. Jag skulle vilja säga att av alla saker vi gjorde under krisen, och det här gjordes i brett politiskt samförstånd, är avindexeringen av de här utgifterna och införandet av en produktivitetsfaktor i pris- och löneomräkningen den enskilt viktigaste förklaringen till varför har god ordning på offentliga finanser. Jag tycker därför att det vore väldigt bra att hålla fast vid den ordningen, och jag tror inte minst att riksdagspartierna har väldigt starka skäl att ha en samsyn i de här frågorna av det enkla skälet att det är detta som skapar ett utrymme för de politiska partierna i olika regeringar att kunna göra omprioriteringar och reformer utan att för den skull riskera att vi får offentliga finanser som drar iväg på ett ohållbart sätt. Låt mig också säga något om restaurangmomsen. Jag är lite förvånad över den argumentation som rådet har när det gäller den. Till att börja med ska man komma ihåg att ur nationalekonomisk synvinkel är grundargumenten mycket, mycket starka. är ett land som har ett högt skattetryck. Ett högt skattetryck ska normalt sett leda till en störning i ekonomin som leder till lägre sysselsättning, framför allt i tjänstesektorn och framför allt i den del av tjänstesektorn där man är arbetskraftsintensiv och där arbetet kan ersättas med eget arbete eller migrera över i den svarta sektorn. Det skulle vara standardslutsatsen om ett högskatteland.