bet · GZ01FiU20 · 2012-06-12 00:00:00 — Repliken avslutades sedan med att det blir ingenting.Den lilla ändringen i förslag, som talade så varmt om, innebär en som ni kallar det budgetförstärkning - utgiftsökning eller skattehöjning kan man också kalla det - med ungefär 16 miljarder. Så visst sänks det lite, men det höjs desto mer. Det gör att alltför många arbetsgivare får betydligt svårare och dyrare att anställa unga.Sänk trösklarna för dem som varit arbetslösa länge, säger . Ja, gärna för mig, säger jag. Vi har gjort just det. Vi har sänkt arbetsgivaravgifterna för dem som varit utan jobb länge och också för dem som kommit utomlands ifrån och har svårt att ta sig in på arbetsmarknaden. Det vill säga att vi har använt det här verktyget för de grupper som har svårast att ta sig in på arbetsmarknaden.Är detta det enda svaret på arbetslöshetsfrågan? Nej, det tror jag inte. Det är därför som vi fortsatt vill ha en inriktning på den ekonomiska politiken som gör att företagen ska ha möjlighet att växa, ha råd att växa, ha råd att verka i hela landet, ha råd att transportera sig och fortsatt ha råd att anställa ungdomar eller andra människor som av olika skäl haft svårt att ta sig in på arbetsmarknaden.Därför fortsätter vi med satsningar på utbildning, och därför beklagar vi mycket att lägger sig till vänster om Socialdemokraterna på skattesidan. Låt oss i stället mötas om att fortsätta sänka skatter, om möjligt, för företagande och för att anställa ungdomar.Vi har sänkt arbetsgivaravgiften och säger nej till att fördubbla skatten på att anställa unga. unga behöver bättre villkor, inte fördyringar och försvåringar. Jag tänker vara lite okonventionell. Jag såg att kom in i kammaren och skulle vilja passa på att önska lycka till i det fortsatta arbetet och tacka för ett väldigt gott arbete i . Glad sommar, !Jag övergår nu till vad jag tänkte replikera på.Sverige är ett av få länder som har stora bytesbalansöverskott och ett av få länder som har starka statsfinanser. Det blir nu en alltmer entydig bild. Fler och fler anser att de länder som är i den situationen måste ta ett större ansvar under krisen.Man sätter nu mer och mer fokus på de länder som har bytesbalansöverskott. Det finns en obalans inom euroområdet. Har någon överskott måste någon annan ha underskott.Därför är det viktigt att kommer i gång med produktiva investeringar för det internationella ansvaret - men också för ansvaret här hemma. Tittar vi på sysselsättningsgraden är den otroligt låg som andel av befolkningen. räknar med att ungefär 300 000 färre kommer att vara sysselsatta 2015 jämfört med slutet av 1980-talet.Kvinnors sysselsättningsgrad i förhållande till mäns är historiskt låg. Om lika många kvinnor som män var sysselsatta skulle det vara 233 000 fler kvinnor i arbete.Till det har vi en strukturell arbetslöshet, det vill säga andelen långtidsarbetslösa är hög. av de arbetslösa är långtidsarbetslösa.Det är väl känt att offentliga beställningar är ett effektivt sätt att skapa arbete. Regeringens politik kännetecknas av att vara väldigt kostsam och i värsta fall väldigt ineffektiv på sysselsättningsområdet. De olika reformerna har kostat miljarders miljarder, men ingen vet om de har gett några jobb.Anna ! Är det dags att ta ut en annan riktning i sysselsättningspolitiken, en riktning som faktiskt leder till riktiga jobb? Jag börjar med att instämma med vad gäller . Den tidigare vice ordföranden i finansutskottet blir nu vd för . Vi får hoppas lite till mans över blockgränserna i utskottet att han har snarare än Svenska Bankföreningens inställning till kapitaltäckningskrav för banker, för vi behöver alla ett stabilt finansiellt system. Jag hoppas att hör detta och tar det med sig.Ulla tar fram önskelistan. Det är alltid roligt att debattera med . Det är också alltid roligt att höra i den offentliga debatten. Man undrar till slut hur lång önskelistan ska bli och vem som ska betala den. Är det Socialdemokraterna? Hur skulle en rödgrön regering se ut och till vilket pris? Vilka krav skulle lite mer specifikt ställa för att ingå i en regering med Socialdemokraterna? Det framgår inte riktigt, och jag vill gärna få ett svar på det.När det gäller kvinnor, män och sysselsättning ser vi till exempel att jobbskatteavdraget, som har gett betydande effekter i plånboken, särskilt för dem som tjänar minst, också har bidragit till tydliga sysselsättningseffekter. Under den utfrågning vi hade i utskottet om jobbskatteavdraget tvistade visserligen de lärde om hur stora sysselsättningseffekterna var, men de flesta rörde sig i spannet mellan 70 000 och 120 000 fler i arbete. Kom därför inte och säg att det inte ger effekter. Vi kan gärna diskutera hur stora och hur vi kan fortsätta förstärka ekonomin och arbetskraftsdeltagandet, särskilt för kvinnor. Vi gör det bland annat genom jobbskatteavdrag, genom bättre möjligheter till arbete och genom bättre möjligheter till företagande i välfärdssektorn där av ägare och vd:ar i de nystartade företagen är kvinnor. Det ger både makt och pengar. I den utfrågning som hänvisar till sade att det var skruvade slutsatser utifrån den redovisning hade gjort. Det är bara att instämma i det.Regeringen har stora nedsättningar av arbetsgivaravgifter och skattesänkningar som sin främsta jobbpolitik. Nedsättningen av arbetsgivaravgiften för unga kostar , men ingen vet om den skapar några jobb. tidigare granskning visade att det är en ineffektiv och dyr åtgärd där varje eventuellt jobb kostar styck.Med den sänkta krogmomsen som kostar drygt 5 miljarder beräknas varje jobb ha kostat - om man nu ska ta en parts siffror på allvar.Vidare har vi jobbskatteavdraget som ska skapa jobb , och det där "" har vi ännu inte sett.Det handlar om hur man använder pengarna man har till sitt förfogande. Vi har högre arbetslöshet och lägre sysselsättningsgrad än när ni tillträdde trots att ni har gjort enorma skattesänkningar. Det har alltså inte lett till det ni har avsett.Jag förstår att hellre talar om vad vill göra eftersom vi vill ha produktiva och samhällsnyttiga investeringar som faktiskt leder till jobb på allvar och som bygger landets ekonomi starkare som vi tar till vara människors förmåga och vilja att delta i samhällsbygget.Sverige har också ett internationellt ansvar att öka efterfrågan. Alla kan inte banta , för då blir det en anorektisk utveckling.Men vill tyvärr inte ändra inriktning och ta ansvar för jobb och sysselsättning i . Det beklagar jag. behöver inte hålla med om hur men kan vara säker på att vi fortsätter ta ansvar för jobb och sysselsättning. Det är därför vi som sagt har sänkt trösklarna. Det är därför vi ser positivt på de slutsatser som kommer från till exempel utvärderingen av jobbskatteavdraget som visar att det är fler i arbetskraften efter våra reformer än vad det annars hade varit. Det är viktigt, inte minst för kvinnor.Almega sade på utfrågningen att de föredrog att ändra värnskatten. Jag vill ge ett tydligt besked att vi hellre fortsätter prioritera skattesänkningar för låg- och medelinkomsttagare. Det är viktigare att till exempel en medlem i får en tusenlapp mer , eller en och en halv som många har fått, än att de allra rikaste bankdirektörerna får mer än vad kommunalaren skulle ha fått. Därför har vi prioriterat så här. Det håller inte med om, men det får stå för dem.Kom inte och säg att ingen vet om det skapar jobb. Det tar tid att utvärdera reformer, men vi ser dels arbetskraftsdeltagandet, dels en effekt om man jämför 64- och 66-åringar. Detta hörde också. Här kan man mäta på bara och se en tydlig skillnad på vardera sidan om 65-strecket. Det lönar sig även i den åldern att ha lägre skatt på arbete.Vänsterpartiet investerar, säger . Det innebär också att ramverket ifrågasätts och överges. Jag är övertygad om att ekonomiska politik inte skapar fler jobb, framför allt eftersom den riskerar att skapa osäkerhet om ekonomin.Trygghet i att ekonomin funkar och fortsatta satsningar på jobb och företagande är sådant som skapar fler jobb för både kvinnor och män. har ägnat lite tid åt att tala sig varm för jobbskatteavdragen, så jag tänkte att vi skulle fortsätta på det temat. Jobbskatteavdragen är något så ovanligt som en alliansreform som det finns ett brett stöd för. Det finns stöd bland utredare, fackföreningar och delar av den politiska oppositionen.Det är en skattereform riktad till låg- och medelinkomsttagare som gör att fler har möjlighet att leva på sin lön och som också skapar sysselsättning.Därför sträckte ut en hand till Alliansen för överenskommelse och uppgörelse om ytterligare jobbskatteavdrag. Vi ville fortsätta med ett av de få koncept från regeringen som har gett god utdelning. Vi fick inget nej till svar, men vi fick inte heller något ja. Vi fick inget svar över huvud taget. Det är lite märkligt av en minoritetsregering som behöver söka stöd för sina reformer hos oppositionen.I stället har man valt att stimulera att det ska vara billigare att laga räkmackor och hyra ut lägenheter till varandra. Detta är ingen politik för ökad tillväxt.Min fråga till är: Har ni övergett jobbskatteavdragen och slängt dem på soptippen? Talar ni om "fornstora dar" när ni talar er varma för jobbskatteavdragen eller finns det någon ambition att återkomma? I så fall, kommer ni att återkoppla när det kommer andra partier i som kan möjliggöra en finansiering av avdragen som inte behöver gå ut över välfärden? Som är väl bekant med läggs propositioner fram i kammaren av en alliansregering. Vi har också en alliansgrupp i finansutskottet där vi jobbar väl tillsammans. Där inom förhandlar vi. Vi har lovat våra väljare att inte förhandla med och vi lägger inte fram några sådana förslag, vilket säkert har märkt.Det är positivt att stödja jobbskatteavdraget. Det är positivt att utvärderingarna visar att det har gett sysselsättningseffekter. Därför är vi stolta över att ha genomfört den reformen, och därför ligger inriktningen, att fortsätta att sänka trösklar för jobb, kvar. Hur skulle det gå till i den förra höstbudgeten och hur ska det gå till i den kommande? Som jag sade i mitt anförande var reformutrymmet och möjligheten till offensiva reformer kraftigt begränsat jämfört med . Mellan den här debatten och höstbudgetpresentationen skilde det över 60 miljarder i finansiellt sparande. Sådant påverkar hur reformutrymmet ser ut.Därmed är jag inne på hur reformutrymmet ser ut . Det får finansministern återkomma till när han kommer till med sina förslag. Han har inte talat , men jag föreställer mig att vi inte får något skarpt besked om något reformutrymme . Det är nämligen mycket svårt att nu göra prognoser som är hållbara och användbara . Det enda vi kan vara riktigt säkra på är att behöver en ansvarsfull ekonomisk politik som håller ihop, som har inriktningen så mycket jobb som möjligt och som tar höjd för fortsatt osäkerhet.Det var bra med momsförslaget eftersom det fick plats i budgeten och eftersom det framför allt stimulerade att ungdomar kom i arbete. I den riktningen - fler i arbete, alltså - fortsätter vi gärna, men exakt hur återkommer vi till framöver. svar till väljarna, som hon väljer att rikta sig till, är alltså att alliansregeringen inte söker stöd för sin politik i . Varför söker man inte stöd för sin politik i ? Är det inte en ganska naturlig utgångspunkt för en regering som sitter i minoritet och behöver stöd från oppositionen?Förra året uttryckte man en viss oro för att skulle komma att riva upp ett ytterligare jobbskatteavdrag om man inte hade stöd för det. Man har alltså själv uppmärksammat problemet med att regera i minoritet. Trots det agerar man inte ansvarsfullt. Jag ställer mig tveksam till att det är alliansväljarnas övertygelse att det är bättre att inte driva allianspolitiken fullt ut och att inte försöka få ett brett stöd för den egna politiken än att samtala med . För mig låter det helt absurt. Det låter som en märklig syn på demokrati och vad det innebär att ta ansvar som bärande regeringspartier.Min fråga gällde alltså inte vilket reformutrymme som finns, vilket svar handlade om. Min fråga gällde förutsättningen för en diskussion om Alliansens reformer. Det är en förutsättning alldeles oavsett reformutrymme. På den frågan fick jag ett tydligt svar: Alliansen ämnar inte söka stöd för sin politik utanför de egna leden. Jag har egentligen fått svar på min fråga. Svaret är nej. Alla ledamöter av den här kammaren har ägnat , och kommer att ägna stora delar av den här dagen, åt att över blockgränserna stödja alliansregeringens förslag i olika frågor. Normalfallet i riksdag är att vi har brett stöd. av beslut fattas i alliansregeringens riktning av olika skäl - för att alla är överens, för att många är överens eller för att fyra oppositionspartier är fyra väldigt olika oppositionspartier. Så sent som var vi till exempel helt överens i finansutskottet om vikten av en restriktiv EU-budget. Det finns skäl att söka stöd hos oppositionspartier . Skälet till att jag håller mig till alliansregeringens ekonomiska politik är att vi har valt den eftersom det är den som skapar flest jobb och gör att satsar bäst på tillväxt. Det har framkommit tydligt i debatten att mot det står olika varianter av skattehöjningar eller standardsvar att i varje läge minska invandringen. Min huvudkritik mot de flesta av debattinlägg är att behöver mer av öppenhet. Vi blev rika av utrikeshandel och av utbyte med andra. Från Alliansens sida är vi positivt inställda till att människor kommer hit, även de som har svårt att ta sig in på arbetsmarknaden. Vi vill hellre föra en politik för fler i arbete än mot att människor kommer hit. Det är det viktigaste skälet att säga nej till många av förslag.I enkammarriksdag har två regeringschefer lett majoritetsregeringar , nämligen och . Det vanliga under till exempel decennierna med socialdemokratiska regeringschefer är välskötta ansvarstagande minoritetsregeringar, till och med av olika färg. En sådan ser vi fram mot att jobba med. Jag ska tala enbart om och den europeiska krisen.Europa är ett litet tättbefolkat område med sammanflätade ekonomier. Det gäller handel, personers rörlighet, finansiella tjänster och bankintegration. Vi som bor i den här världsdelen är därför synnerligen beroende av varandra. Går det bra för majoriteten drar den med sig minoriteten, går det dåligt dras andra med ned.Den pågående krisen visar än en gång, för vilken gång i ordningen vet jag inte, hur inbördes beroende länder och folk är av varandras goda och dåliga beteende. Mer ekonomiskt samarbete över gränserna är därför lösningen på ekonomiska kris. länder måste samarbeta mer bland annat när det gäller finansiell stabilitet. Högre krav måste ställas på EU-länderna att sköta sina offentliga finanser och sitt bankväsen. Om de inte gör det spiller vanskötseln över på grannarna, till exempel Sverige.EU:s medlemsländer bör ytterligare fördjupa sitt ekonomiska samarbete på tydligt definierade områden, finansiell stabilitet och budgetkontroll. är det uppenbart att en mindre grupp länder, särskilt , vill och behöver gå längre än . Det finns dess värre även länder som som mest förefaller vilja avlägsna sig från övriga samarbete. Vad vill då i den formativa integrationsprocess som vi har hamnat i? Ska vi bejaka det fördjupade samarbetet? Ska vi vara aktiva och försöka påverka vårt europeiska öde? Ska vi söka oss bort med länder som och och tillsammans med dem sitta utanför ett fördjupat samarbete? Ska vi vara mest rädda för att samarbeta eller mest rädda för att stå utanför? En del känner nog igen frågeställningen.Folkpartiet liberalernas svar är klart: bör delta, bejaka och aktivt understödja både akuta åtgärder mot bankkrisen och slå följe med , och andra betalande länders långsiktiga motkrav på ett djupare EU-samarbete som kan minska framtida risker för bank-, underskotts- och skuldkriser. Vi i bör också se ett fördjupat ekonomiskt samarbete som ett slags försäkring. eller senare hamnar vi som nation själva i ekonomisk kris. Då är det gott att kunna räkna med stöd från andra.Jag kommer ibland på mig själv med att i denna kris vara överlägsen och uppläxande gentemot en del andra EU-länder, och får då påminna mig själv om att sådant kan slå tillbaka i en möjlig kris för , vare sig den inträffar om 10, 20 eller . Det går mycket bra för , men vi får inte drabbas av hybris sett i historiens ljus.Bankproblemen har gjort den europeiska krisen akut. De akuta problemen riskerar dess värre att driva mer långsiktiga åtgärder i bakgrunden. Det gäller att kunna hålla två tankar i huvudet , dels behovet av akutåtgärder för att stabilisera det finansiella systemet i , dels behovet av långsiktiga åtgärder för att hindra ett upprepande. De två tankarna och politiska uppgifterna står inte i motsats till varandra. Möjligen kan trovärdigheten i kortsiktiga åtgärder öka och räntor falla om EU-länderna tar trovärdiga politiska beslut som långsiktigt hindrar ett upprepande av gjorda misstag. Exempel på detta är våra egna beslut om ett nytt pensionssystem, en självständig riksbank och ett finanspolitiskt ramverk när vi gick ur krisen och stabiliserade vår ekonomi med en kombination av saneringsåtgärder och strukturreformer.Det är sålunda poänglöst att avvisa förslag om långsiktiga krisåtgärder i EU med argumentet att de inte är kortsiktiga och akuta. De två typerna av åtgärder stöder varandra, rätt utformade.Akut måste den snabba spridningen av bankkrisen hejdas. I den frågan finns det inga alternativ för politiker och centralbanker, som ECB. Om bankkrisen inte stoppas fäller banker varandra som brickorna i ett dominospel. Insättare förlorar sina sparade pengar, företag och hushåll får inte låna, kreditmarknader och handel stannar av, affärsavslut omöjliggörs och arbetslöshet och bnp-fall griper omkring sig. Om hotet utlöses krävs snabba motåtgärder på EU-nivå. Vi har redan sett en del av detta, framför allt från och ECB:s men även från IMF:s och kommissionens sida. Att sådana motåtgärder mot krisen vidtas ligger självklart i intresse. Därför bör inte bara recensera andras insatser utan aktivt delta efter måttet av sin förmåga. ska vi i naturligtvis försöka tillvarata våra egenintressen på ett så effektivt sätt som möjligt. ska inte dra sig undan till någon läktarplats. I den akuta fasen är det egentligen ganska enkla ställningstaganden. Egenintresset är lätt att identifiera. Valmöjligheterna är begränsade. Men hur är det på ? Hur ska åtgärder för ett mer långsiktigt skydd mot stora underskott, bank- och skuldproblem i organiseras? diskuteras en bankunion. Det förefaller finnas ett principiellt stöd bland men även hos flera andra EU-länder för en bankunion och att den ska inkludera alla systemviktiga banker i EU och inte bara de i euroområdet, alltså även de fyra svenska storbankerna. Glöm inte att de är mycket stora i förhållande till bnp. Exempelvis Nordea, som har sin bas här, har av sin verksamhet utomlands. Jag ska ge några skissartade synpunkter på detta. En med stor makt att reglera och övervaka måste rimligen ingå som en komponent i en bankunion för att länder med pengar, som , ska ställa upp. En europeisk finansinspektion måste vara skarp för att vara trovärdig och innebära ett mervärde för ett land som , kanske en hybrid av nationellt anpassat regelverk och EU-mässigt bestämt och kontrollerat kan användas även när det gäller EU-gemensam finansiell tillsyn. Det har gjorts hybrider av denna karaktär förr i historien. Som en del av en bankunion bör även en europeisk bankakut inrättas, det vill säga en europeisk motsvarighet till som hade . Problembanker som måste tas över förs till någon form av där deras kreditförluster och brister successivt nystas upp . Aktieägarnas aktier tas över av detta till nollpris. Det kommer att kallas socialisering och naturligtvis vara kontroversiellt hos finansadel. och efter mödosamma strukturomvandlingar kommer, i bästa fall, dessa upprustade banker förhoppningsvis att kunna säljas på marknaden och skattebetalarnas, ECB:s och andras utgifter återvinnas såsom skedde i . Detta låter enkelt men kräver naturligtvis otroligt mycket utredande och komplicerade förhandlingar, och man kan inte ta för givet att det är enkelt genomförbart. Men vi har vår svenska modell för bankrestaurering som styråra på detta område, och den har visat sig fungera på ett bra sätt och har skyddat skattebetalarna och medborgarna mot stora utgifter. Det svåraste i en förhandling om en bankunion tror jag blir frågan om en EU-gemensam insättargaranti. En sådan behövs för att hindra att bankpanik och bankkriser sprids över från skuldtyngda länder. Hushåll och företag ska inte finna det rationellt att rusa till banken och ta ut alla pengar även om de bor i mycket skuldtyngda länder. Men hur ska en sådan gemensam insättargaranti hindras från att bli en transfereringsapparat som i praktiken överför pengar från regelmässigt skötsamma länder till regelmässigt mindre välskötta länder? Om underskott och skuldkriser vore slumpmässigt fördelade vore det däremot inget stort problem. Men så är inte fallet. Vi närmar oss nu pudelns kärna. Vems pengar ska vi ta för ett gemensamt stöd, och hur ska återbetalning säkras? Hur man än vrider och vänder på saken är det enda landet med tillräckliga resurser. Ska ett land som har skött sig och har ordning i sin ekonomi plikta för sin skötsamhet genom att systematiskt få betala till länder som har skött sig mindre bra? Detta lappkast går fint att göra i akademiska seminarierum och av politikens lättmatroser på ledar- och debattsidor. Men i verkligheten kräver väljare och deras ombud i , och andra länder för det första säkerheter, det vill säga återbetalningsgarantier för de lån som kan bli aktuella, och för det andra som motprestation ett ökat inflytande över låntagande, EU-länders budgetsaldon och offentliga och privata skulduppbyggnader. Länder som vill ha eller har fått stöd genom till exempel en insättargaranti ska inte i förväg kunna budgetera för stora underskott eller trendmässig skulduppbyggnad. Länder som planerar att göra på det sättet måste kunna förklara sig, och om förklaringen inte bedöms som trovärdig av till exempel kommissionen får underskottsbudgeteringen inte göras eller beslutas i det aktuella landet. Det innebär ökade möjligheter att förhindra stora underskott och att alltför stora skulder byggs upp som kan hota andra EU-länders ekonomiska stabilitet, sysselsättning och tillväxt. Frågan för blir då: Ska vi delta i ansträngningar för att förhandla fram bra institutioner som är acceptabla för oss själva - självklart - men som också innebär krav på en fördjupad finanspakt med en mer långtgående kontroll av enskilda länders möjligheter att agera ansvarslöst på ett sätt som skulle kunna skada till exempel , eller ska vi sitta som observatörer på läktaren tillsammans med länder som och ?Jag menar att vi inte ska passa. Det ligger starkt i intresse, främst ekonomiskt, att driva ungefär samma linje i dessa frågor som och . Vår handel med varor och tjänster, vår redan långtgående finansiella integration, vår fria rörlighet för personer, vårt deltagande i en fördjupad inre marknad och vårt egenintresse av ett blomstrande , och innebär att vårt välstånd, våra jobb och vår tillväxt står och faller med en väl fungerande europeisk ekonomi. Att bejaka, driva på och involvera i den europeiska ekonomiska integrationen är också, alltsedan Efta bildades och genom våra tidiga valutasamarbeten med och dess D-mark, en klassisk blocköverskridande svensk linje. Ekonomiskt talar alltså nästan allt för att har samma långsiktiga ekonomiska intressen i som till exempel och och att vi bör agera därefter. Jag tänkte byta tråd. Eftersom detta handlar om de ekonomiska riktlinjerna kan jag konstatera att det berör vitt skilda områden i den ekonomiska politiken. För oss kvinnor är det helt avgörande att den offentliga välfärden är utbyggd, det vill säga att det finns en väl fungerande barnomsorg som är öppen när vi faktiskt arbetar - , kvällar och nätter - och att det finns en väl utbyggd äldreomsorg.