bet · GZ01SoU14 · 2012-03-28 00:00:00 — Riktlinjerna exemplifieras med fyra breda prioriteringsgrupper: Vård av livshotande akuta sjukdomar. Vård av sjukdomar som utan behandling leder till varaktigt invalidiserande tillstånd eller för tidig död. Vård av svåra kroniska sjukdomar. Palliativ vård och vård i livets slutskede. Vård av människor med nedsatt autonomi. Habilitering/rehabilitering. Vård av mindre svåra akuta och kroniska sjukdomar. Vård av andra skäl än sjukdom eller skada. nationella riktlinjer är ett stöd vid prioriteringar och ger vägledning om vilka behandlingar och metoder som olika verksamheter i vård och omsorg bör satsa resurser på. Nationella riktlinjer för vård och omsorg vid demenssjukdom 2010 innehåller rekommendationer för både socialtjänst och hälso- och sjukvård. Riktlinjerna innehåller bl.a. rekommendationer om diagnostik, personcentrerad omvårdnad, läkemedel, dagverksamhet, boende och stöd till anhöriga. Nationella riktlinjer för hjärtsjukvård 2008 innehåller rekommendationer om åtgärder som hjärtsjukvården bör använda. Förebyggande åtgärder samt behandling av förmaksflimmer, hjärtinfarkt och hjärtsvikt är exempel på viktiga områden. Riktlinjerna kompletterades 2011 med ett antal nya rekommendationer, vilka finns samlade i en separat publikation. Arbetet med att genomföra en nationell cancerstrategi har pågått . Strategin grundar sig på utredningen nationell cancerstrategi för framtiden (SOU 2009:11). Det finns fem övergripande mål för arbetet inom cancerområdet: minska risken för insjuknande i cancer förbättra kvaliteten i omhändertagandet av patienter med cancer förlänga överlevnadstiden och förbättra livskvaliteten efter en cancerdiagnos minska regionala skillnader i överlevnadstid efter en cancerdiagnos minska skillnader i insjuknande och överlevnadstid mellan befolkningsgrupper. Regeringen utsåg en nationell cancersamordnare med uppdrag att samordna processen och främja utvecklingen av regionala cancercentrum (RCC). Cancersamordnaren har även tagit fram kriterier för vad som ska utmärka ett RCC. Beslutet att utveckla RCC är det strategiskt och långsiktigt viktigaste förslaget för cancervården i ett framtidsperspektiv, eftersom det på ett konkret sätt ska stärka kunskapsbildning och kunskapsspridning inom cancervården. Syftet är att öka vårdkvaliteten och förbättra vårdresultaten samt effektivisera utnyttjandet av hälso- och sjukvårdens resurser. Samtliga sex sjukvårdsregioner har utvecklat projektorganisationer för uppbyggnaden av RCC. Regeringen har bidragit med för stöd till uppbyggnaden av centren. Regeringen har, enligt vad som framgår av budgetpropositionen (2011/12:1 utg. omr. 9), fortsatt arbetet med att förbättra vården till personer som drabbas av cancer, bl.a. genom en förnyad överenskommelse med Kommuner och Landsting. Överenskommelsen syftar till att precisera ansvar, tidsplan och resurstilldelning för genomförandet av vissa insatser på cancerområdet inom hälso- och sjukvården. Några av insatserna är försöksverksamheter för en patientfokuserad och sammanhållen cancervård, åtgärder för att minska tobaksrökningen och åtgärder för tidig upptäckt av cancer genom ökat deltagande i screeningprogram. Nationella riktlinjer för bröst-, kolorektal- och prostatacancer togs fram av 2007. Ett arbete har påbörjats för att uppdatera och revidera dessa riktlinjer, och en preliminär version av de uppdaterade riktlinjerna beräknas vara klar . gav ut en samlad öppen jämförelse av vårdens kvalitet för tio vanligt förekommande cancersjukdomar i , se rapporten jämförelser av cancersjukvårdens kvalitet och effektivitet jämförelser mellan landsting 2011 (artikel nr 2011-8-1). Rapporten innehåller jämförelser mellan landstingen när det gäller medicinska resultat, patienterfarenheter, väntetider och i viss mån kostnader. () fick i uppdrag av regeringen att göra en systematisk litteraturgranskning och bedöma om det utöver screening finns metoder som har vetenskapligt dokumenterat gynnsamma effekter för tidig upptäckt av cancer. En slutrapport ska lämnas . Vid möte antogs rådsslutsatser på temat Innovativa tillvägagångssätt avseende kroniska sjukdomar inom folkhälsan samt i hälso- och sjukvårdssystem (2011/C 74/03). Enligt uppgift kommer det danska ordförandeskapet att ta upp frågan om kroniska sjukdomar som ett av flera prioriterade ämnen inom området hälso- och sjukvård . antog Europeiska unionens råd en rekommendation om en satsning avseende sällsynta sjukdomar (KOM(2008) 679 och KOM(2008) 726/2)). I rekommendationen (2009/C 151/02) uppmanas medlemsstaterna att bl.a. upprätta och genomföra planer eller strategier för sällsynta sjukdomar på lämplig nivå, eller undersöka lämpliga åtgärder för sällsynta sjukdomar inom andra folkhälsostrategier. Till slutet av 2013 uppmanas medlemsstaterna även att inom hela sitt nationella territorium identifiera lämpliga samt överväga att inrätta sådana. Sedan rådsrekommendationerna antagits 2009 fortsätter nu arbetet i arbetsgrupper. beslutade regeringen att ge i uppdrag att inrätta en nationell funktion för samordning, koordinering och informationsspridning inom området sällsynta sjukdomar. Den nationella funktionen ska få till uppgift att bättre länka samman insatser, kunskap och information inom och mellan hälso- och sjukvården, frivilligorganisationer och andra berörda. I och med beslutet avsatte regeringen för detta arbete . Av beslutet framgår att den nationella funktionen är ett viktigt steg för att bättre utnyttja de resurser som finns för dessa patientgrupper och deras anhöriga. Funktionen kan bidra till att skapa en överblick av befintliga resurser men också till att identifiera områden som kan vara särskilt angelägna att utveckla för personer med sällsynta sjukdomar. Funktionen har, efter offentlig upphandling, placerats vid i . Avtalet mellan och stiftelsen gäller fr.o.m. . beslutade regeringen att ge i uppdrag att ta fram ett underlag för en strategi för sällsynta sjukdomar. Strategin ska tas fram i enlighet med rekommendationer från Europeiska unionens råd från om en satsning avseende sällsynta sjukdomar. I uppdraget ingår att ska upprätta arbetsgrupper och andra aktiviteter som innefattar den kompetens och de frivilligorganisationer, myndigheter och andra aktörer som kan vara lämpliga för att få fram ett underlag med så hög kvalitet som möjligt. Uppdraget ska utföras i samråd med Kommuner och Landsting. Vid samma tillfälle förlängde regeringen uppföljningsdelen i uppdrag att inrätta en funktion för samordning, koordinering och informationsspridning inom området sällsynta sjukdomar. Uppdraget ska redovisas . En delredovisning av uppdraget ska lämnas . Regeringen och Kommuner och Landsting kom överens om fortsatta insatser för att främja en mer jämlik hälso- och sjukvård 2012 (S2011/11009/FS, delvis). Överenskommelsen omfattar ett fortsatt genomförande av Vård på lika villkor. Projektet utgör ett pilotarbete med första linjens hälso- och sjukvård för att identifiera effektiva och innovativa sätt att öka jämlikheten i vården. Arbetet ska slutredovisas . Av 3 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) framgår att varje landsting ska erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta inom . Av 3 b § samma lag framgår att ska erbjuda bl.a. habilitering och rehabilitering till dem som är bosatta inom och stadigvarande vistas där. Utredningen om vård för papperslösa m.fl. har haft i uppdrag att lämna förslag på hur den reglering som avser hälso- och sjukvård åt asylsökande och papperslösa personer kan göras mer ändamålsenlig än den är (dir. 2010:7). Utredningen presenterade sitt betänkande Vård efter behov och på lika villkor en mänsklig rättighet (SOU 2011:48). Utredningen föreslår att asylsökande och papperslösa personer oavsett ålder ska erbjudas subventionerad hälso- och sjukvård av det landsting inom vars område de bor eller vistas. Vården ska erbjudas i samma omfattning och på samma villkor som den som erbjuds bosatta personer. Utredningen föreslår i denna del ett tillägg sist i 3 § första stycket hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) med följande innehåll: Vad som i denna lag sägs om bosatta gäller också dem som vistas inom utan att ha nödvändigt tillstånd för att vistas i landet. Betänkandet har ännu inte varit föremål för remissbehandling. Utskottet behandlade senast motioner om jämställdhetsperspektiv i vården i betänkande 2010/11:SoU9 Hälso- och sjukvårdsfrågor och tandvårdsfrågor (beslut /11:83), som godkändes av . Utskottet avslog motionerna och uttalade följande (s. 49 f., 2 res. S, MP, V): Målet för hälso- och sjukvården är att alla ska ha tillgång till en god hälso- och sjukvård på lika villkor och efter behov. Tillgängligheten ska vara god för både kvinnor och män, och för både utrikes födda och inrikes födda, oavsett ålder, bostadsort, utbildning och ekonomiska förutsättningar. En tillgänglig och behovsanpassad vård förutsätter ökat fokus på kvinnors och mäns skilda behov och villkor. Genom redovisning och analys av könsskillnader inom hälso- och sjukvården har förutsättningarna förbättrats för att kunna vidta de åtgärder som behövs för att ett jämställdhetsperspektiv verkligen ska genomsyra hälso- och sjukvården. Ett bättre kunskapsunderlag och fortsatt uppmärksamhet är viktigt för att nå ännu bättre resultat. Utskottet konstaterar att har lyft fram jämställdhet och jämlikhet som den största utmaningen för vården samt har regeringens mandat att intensifiera arbetet med uppföljning av jämställdhet och jämlikhet inom ramen för God Vård-konceptet. Vidare ser utskottet positivt på det arbete som pågår inom Kommuner och Landsting för att integrera ett jämställdhetsperspektiv i allt beslutsfattande inom hälso- och sjukvården. Skillnader kvarstår vad gäller bl.a. behandlingsmetoder, läkemedel, diagnostik och forskning. Utskottet välkomnar därför de insatser som pågår för att förbättra jämställdheten på vårdens område och förutsätter att alla berörda aktivt arbetar vidare med dessa frågor. Utskottet har vid ett flertal tillfällen behandlat motioner om insatser mot olika sjukdomar. Utskottet vidhåller den bedömning som tidigare gjorts, nämligen att utskottet inte ställer sig bakom motionskrav om att satsningar bör göras på enskilda sjukdomar eller om att vården av patienter med dessa sjukdomar bör organiseras på ett särskilt sätt. Utskottet konstaterar att regeringen arbetar för att vårdens resultat ständigt ska förbättras. Ett av de främsta redskapen för att driva kvalitetsutvecklingen framåt är öppna jämförelser. Genom att lyfta fram hälso- och sjukvårdens resultat uppmuntras vårdenheter och landsting till kontinuerlig kvalitets- och effektivitetsutveckling. Ett annat verktyg är de nationella riktlinjerna för god vård, som utarbetas för de stora folksjukdomarna och för patienter med andra allvarliga sjukdomar där vården tar stora resurser i anspråk. Riktlinjerna ska vara ett stöd vid prioriteringar och ge vägledning om vilka behandlingar och metoder som olika verksamheter i vård och omsorg bör satsa resurser på. Utskottet stöder regeringens målsättning med det fortsatta arbetet med nationella riktlinjer inom hälso- och sjukvården, att få till stånd en mer jämlik och effektiv vård av bättre kvalitet. Utskottet konstaterar att har intensifierat sitt arbete med att ta fram nationella riktlinjer för hälso- och sjukvården. har publicerat riktlinjer inom ytterligare ett antal områden, t.ex. om demens. finns bl.a. riktlinjer om hjärtsjukvård. Det är utskottets mening att har en viktig roll i arbetet med prioriteringar inom vården och att detta fortlöpande utvecklas och förbättras. Utskottet anser inte att bör ta något initiativ. Motionerna So474 (S), So476 (S), So495 (V), So540 (S) och So636 (SD) avstyrks. Utskottet erinrar om att regeringen under den gångna mandatperioden påbörjat en rad insatser för att förbättra svensk cancervård, vilka tillsammans formar en nationell cancerstrategi. har tagit fram nationella riktlinjer för bl.a. bröst- och prostatacancer. Mot bakgrund av det arbete som pågår på cancerområdet anser utskottet inte att bör ta något initiativ. Motion So388 (M) avstyrks. En nationell funktion för samordning, koordinering och informationsspridning inom området sällsynta sjukdomar finns placerad vid i . Härutöver noterar utskottet att har i uppdrag att i enlighet med rekommendationer från Europeiska unionens råd ta fram ett underlag för en strategi för sällsynta sjukdomar. Utskottet ser positivt på och välkomnar dessa åtgärder för patienter med sällsynta sjukdomar. Motionerna So433 (FP) och So579 (M) får därmed åtminstone delvis anses tillgodosedda. När det gäller ett motionsyrkande om rehabilitering som en del av rätten till vård för flyktingar konstaterar utskottet att Utredningen om vård för papperslösa m.fl. lämnat sitt betänkande Vård efter behov och på lika villkor en mänsklig rättighet (SOU 2011:48) till regeringen. Utskottet anser inte att bör föregripa arbetet med betänkandet. Motion Sf325 (V) yrkande 15 avstyrks. Kompetens och kunskap i vården Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om kompetens hos personal inom hälso- och sjukvården, återkallande av läkarlegitimation samt forskning inom mödrahälsovården. Jämför reservationerna 12 (MP) och 13 (V) samt särskilt yttrande 1 (S). I motion So470 av Per och (S) begärs ett tillkännagivande om behovet av att stärka kompetensen inom primärvården när det gäller behandling av alkoholberoende. I motion Sf325 av m.fl. (V) yrkande 14 begärs ett tillkännagivande om att ge i uppdrag att sprida den kunskap som finns i fråga om tortyr- och traumaskador till primärvård, socialtjänst, barnavård och psykiatri. I motion So205 av (S) begärs ett tillkännagivande om att se över möjligheten att dra in läkarlegitimationen för läkare som missbrukar sin förskrivningsrätt. I motion So275 av (M) begärs ett tillkännagivande om mer forskning inom mödrahälsovården. Motionären anför att det bör göras en översyn av möjligheten att inom ramen för uppdrag öka resurserna till forskning och utbildning om som dör före födseln. Bakgrund, gällande rätt och pågående arbete (S 2008:4) överlämnade sitt betänkande Bättre insatser vid missbruk och beroende (SOU 2011:35) till regeringen. Utredningens förslag till en reformerad och utvecklad svensk missbruks- och beroendevård omfattar åtta reformområden. Ett av dessa är bättre kvalitet, kunskap och kompetens. Genom utvecklade system för kvalitetssäkring, forskning och kunskapsspridning samt kompetensutveckling anser utredningen att grunden läggs för en mer kunskapsbaserad vård. Betänkandet har varit ute på remiss. pågår beredning av betänkandet. publicerade nationella riktlinjer för missbruks- och beroendevård. Riktlinjerna är en vägledning för och hälso- och sjukvårdens verksamheter för personer med missbruksproblem. Sedan riktlinjerna publicerades har nya behandlingsmetoder introducerats och nya metoder för upptäckt och prevention tillkommit i vården och omsorgen. anser därför att det finns behov av en revidering av de nuvarande riktlinjerna för att bättre vägleda hälso- och sjukvården och i användandet av dessa metoder (se . Fokus för detta arbete kommer att ligga på att ta fram relevant vetenskapligt underlag som kan ligga till grund för rekommendationer och prioriteringar i riktlinjerna. Inom flera områden har det publicerats nya studier som stärker det vetenskapliga faktamaterialet avseende missbruks- och beroendevård. I en reviderad version av riktlinjerna kommer dessa studier att utgöra ett underlag för rekommendationer om hur hälso- och sjukvården och omsorgen kan arbeta inom missbruks- och beroendevården. Riktlinjerna kommer enligt att öka möjligheterna att sprida kunskapen. Då blir det tydligare för vård- och omsorgsgivarna att vissa behandlingar bör införas eller få utökade resurser medan andra bör minska eller avvecklas helt. beräknar att en preliminär version av de reviderade riktlinjerna bör vara klar . har publicerat nationella riktlinjer för vård vid depression och ångestsyndrom. I riktlinjerna finns bl.a. rekommenderade åtgärder när det gäller vuxna, ungdomar och barn med posttraumatiska stressyndrom. har gett en expertgrupp i uppdrag att sammanställa ett kunskapsunderlag om psykisk ohälsa hos asylsökande, nyanlända flyktingar och andra migranter (Vägledning för hälso- och sjukvård och social omsorg för asylsökande m.fl.). Gruppen ska även föreslå behandlingsmetoder. beräknar kunna komplettera vägledningen inom detta område . Bestämmelser om legitimation för läkare finns i patientsäkerhetslagen (2010:659). Enligt 4 kap. 1 § ska den som har avlagt läkarexamen efter ansökan få legitimation för yrket. Enligt samma kapitel 10 § ska ansökan om läkarlegitimation prövas av . En legitimation att utöva ett yrke inom hälso- och sjukvården ska enligt huvudregeln i 8 kap. 3 § återkallas om den legitimerade har varit grovt oskicklig vid utövningen av sitt yrke, i eller utanför yrkesutövningen har gjort sig skyldig till ett allvarligt brott som är ägnat att påverka förtroendet för honom eller henne, eller på annat sätt har visat sig uppenbart olämplig att utöva yrket. Enligt samma kapitel 4 § ska legitimationen även återkallas om den legitimerade på grund av sjukdom eller någon liknande omständighet inte kan utöva yrket tillfredsställande, har meddelats prövotid enligt 1 § första stycket och på nytt visat sig olämplig att utöva sitt yrke, har meddelats prövotid med en prövotidsplan och underlåtit att följa planen, eller begär att legitimationen ska återkallas och det inte finns hinder mot återkallelse från allmän synpunkt. I 8 kap. finns också bestämmelser om begränsning av förskrivningsrätten (10 §). Om en läkare missbrukar sin behörighet att förskriva narkotiska läkemedel, andra särskilda läkemedel, alkoholhaltiga läkemedel eller teknisk sprit, ska denna behörighet dras in eller begränsas. Behörigheten ska också dras in eller begränsas om läkaren själv begär det. Av 11 § framgår att om det finns sannolika skäl för misstanke om sådant missbruk av förskrivningsrätt som avses i 10 § ska behörigheten dras in eller begränsas fram till dess frågan om indragningen eller begränsningen av behörigheten har prövats slutligt. Detta gäller dock endast om det behövs för att trygga patientsäkerheten eller det annars är nödvändigt från allmän synpunkt. Ett beslut enligt första stycket gäller . Om det finns särskilda skäl får beslutets giltighet förlängas en gång med ytterligare högst . prövar frågor om återkallelse av legitimation samt indragning eller begränsning av förskrivningsrätten. I betänkande 2010/11:SoU8 En samlad strategi för alkohol-, narkotika-, dopnings- och tobakspolitiken, som godkänts av , ställde sig utskottet bakom regeringens förslag i proposition 2010/11:47 med samma namn (rskr. 2010/11:203). Ett av de långsiktiga målen i propositionen slog fast att personer med missbruk eller beroende ska ha ökad tillgänglighet till vård och stöd av god kvalitet. Regeringen uttalade i denna del att en fortsatt satsning på kunskaps- och metodutveckling bör prioriteras samt att kompetenskraven för personal inom missbruks- och beroendevården bör preciseras (prop. s. 47). I en motion förespråkas en förstärkning av kompetensen inom primärvården när det gäller behandling av alkoholberoende. Utskottet konstaterar att betänkande är föremål för beredning samt att nationella riktlinjer för missbruks- och beroendevård är föremål för revidering. Även när det gäller kunskap om psykisk ohälsa hos bl.a. asylsökande pågår ett arbete inom . Utskottet anser inte att bör föregripa de arbeten som pågår på dessa områden. Motionerna So470 (S) och Sf325 (V) yrkande 14 avstyrks. Utskottet anser att det är allvarligt när läkare missbrukar sin förskrivningsrätt, men bedömer att den reglering om läkarlegitimation och begränsning av förskrivningsrätt som finns i patientsäkerhetslagen får anses tillräcklig. Motion So205 (S) avstyrks. Utskottet anser inte att bör ta något initiativ med anledning av motion So275 (M), som avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om livets slutskede. I motion So532 av m.fl. (FP, MP, C) begärs ett tillkännagivande om människors självbestämmande vid livets slut. Motionärerna anser att det även i måste finnas utrymme för en lagstiftning som ger dödligt sjuka människor med mycket stora plågor rätt att avsluta sina liv i lugn och värdighet med hjälp av samhället i en rättssäker process. Motionärerna uppmanar regeringen att utan ytterligare fördröjning se till att en sådan process kan komma igång. Bakgrund, gällande rätt och pågående arbete föreskrifter och allmänna råd om livsuppehållande behandling (SOSFS 2011:7 [M]) trädde i kraft . Föreskrifterna ska enligt 1 kap. 1 § tillämpas vid vård av patienter med livshotande tillstånd i verksamheter som omfattas av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Verksamhetschefen ska ansvara för att det för en patient med ett livshotande tillstånd ska utses en legitimerad läkare som fast vårdkontakt (2 kap. 3 §). Både frågan om när det inte är förenligt med vetenskap och beprövad erfarenhet att ge livsuppehållande behandling och frågan om när en patient inte vill ha livsuppehållande behandling behandlas i föreskrifterna. Om en patient ger uttryck för att en livsuppehållande behandling inte ska inledas eller inte ska fortsätta ska den fasta vårdkontakten före ställningstagandet till patientens önskemål försäkra sig om att patienten och närstående har fått individuellt anpassad information i enlighet med 2 b § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Den fasta vårdkontakten ska även göra en bedömning av patientens psykiska status och förvissa sig om att patienten förstår informationen, kan inse och överblicka konsekvenserna av att behandling inte inleds eller inte fortsätter, har haft tillräckligt med tid för sina överväganden och står fast vid sin inställning (4 kap. 1 §). Inför ett ställningstagande till att inte inleda eller inte fortsätta livsuppehållande behandling ska den fasta vårdkontakten rådgöra med minst en annan legitimerad yrkesutövare (4 kap. 2 §). Med handboken ge eller inte ge livsuppehållande behandling vill ge en samlad beskrivning av lagstiftningen, föreskrifter och allmänna råd samt andra regelverk som är aktuella att tillämpa i samband med planering och genomförande av behandling av patienter med livshotande tillstånd. vänder sig till vårdgivare, verksamhetschefer, hälso- och sjukvårdspersonal och andra som ansvarar för och arbetar med vård av patienter med livshotande sjukdomar och skador. ska ge stöd för såväl ledningens styrning, planering och uppföljning som hälso- och sjukvårdspersonalens dagliga arbete. har också publicerat meddelandebladet Tydliggörande om palliativ sedering (10/2010). Enligt det ska hälso- och sjukvården i samråd med patienten och i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet välja de palliativa insatser som motsvarar sakkunnig och omsorgsfull vård. Om palliativ sedering är nödvändig för att lindra patientens symtom ska den behandlingsformen väljas. Det finns inga legala hinder mot att välja kontinuerlig sedering som behandlingsform så länge behandlingen uppfyller kraven på god vård. Delegationen för medicinsk etik vid utkom med Etiska riktlinjer vid ställningstagande till att avstå från och avbryta livsuppehållande behandling. I riktlinjerna anges bl.a. att om en patient är beslutskapabel, välinformerad och införstådd med konsekvenserna av olika behandlingsalternativ ska läkaren respektera patientens önskan om att livsuppehållande behandling inte inleds och att redan inledd behandling avslutas. Detta gäller även i situationer då patienten inte befinner sig i livets slutskede och där behandling medicinskt sett skulle kunna gagna patienten. Läkare ska alltid erbjuda adekvat palliativ behandling (p. Delegationen för medicinsk etik vid utkom även med Etiska riktlinjer för palliativ sedering i livets slutskede. I dessa anges bl.a. att det i livets slutskede förekommer att patienter har plågsamma symtom som inte kan lindras på annat sätt än genom palliativ sedering.