bet · GZ01FiU24 · 2012-06-11 00:00:00 — Låt oss dividera med antalet medborgare i , det vill säga 9 miljoner, för att se hur mycket varje enskild person bidrar till bankernas vinst. Vi tar en normalfamilj med två vuxna och två barn, det vill säga fyra. Hur mycket bidrog en sådan familj till bankernas vinster ? Svaret är: . En familj på fyra personer bidrog alltså med till bankernas vinster . Jag håller med om kalkyl. En avkastning på kapital på på kan inte vara hållbar. Den är också högre än andra branschers. Vad kan vi göra? Vi måste arbeta med många medel för att öka konkurrensen på bankmarknaden. Det vi har angett som idéer är flyttbara kontonummer för att göra det ännu enklare. Vi ska försöka få en ökad jämförbarhet mellan banker när det gäller kostnaderna för olika banktjänster. har tagit ett utmärkt initiativ när man redovisar sina egna upplåningskostnader. Ofta buntas flera tjänster ihop i paketlösningar. Det är inte alltid negativt för kunden det kan vara bra men det gör det svårt att jämföra. Man skulle kunna vara bättre på att redovisa kostnader. Det gör man till exempel i . Där får kunden en gång en lista på vad olika tjänster kostar. har fått i uppdrag att följa upp och granska bankernas bolånemarginaler. Vi kan tänka oss en vippbräda mellan kunden och säljaren på finansmarknaden. Kunden måste komma upp för att vi ska få balans på vippbrädan. Marknaden fungerar som bäst när kund och säljare har ungefär samma informationsmängd. Här finns det många utmaningar kvar. Vi använder oss av tre led för att försöka stärka konsumentens makt och därmed förbättra konkurrensen. Det första är direkta åtgärder mot konsumenterna som att öka kunskapen och så vidare. Det andra är att pressa säljarna att bli mer transparenta och tydliga för att på det sättet hjälpa kunderna. Det tredje är att undersöka varför rörligheten i banksektorn inte är så hög som vi tycker att den borde vara, och inte så hög som i andra länder. Regeringen har vidtagit ett stort antal åtgärder, men branschen måste också ta ett ansvar. Ordföranden: har en sista timme för kommentarer och diskussioner. Den kommer att gå fort eftersom vi har åtta partier i finansutskottet och åtta respondenter i panelen, om man inkluderar eventuella frågor till . För att det ska bli en vettig timme ber jag ledamöterna att fatta sig kort och precist och vara tydliga med till vem eller vilka frågorna ställs. Jag ber panelisterna att inte alla svarar på allt. Partierna får ordet i storleksordning. I en första runda får fyra frågeställare ordet, därefter får panelisterna svara och så tar vi en runda till. (S): Tack för alla intressanta föredragningar. Om man utgår från att det är viktigt för konsumenterna med konkurrens på den finansiella marknaden har vi hört att det finns indikatorer som tyder på att den inte skulle vara tillräckligt god. Man kan också se att det finns en konflikt mellan behovet av finansiell stabilitet och konkurrens. Det finns fortfarande en hel del regler på det här området. Vi har inte en helt avreglerad marknad utan det påförs flera regler. Det skulle kunna leda till att det blir svårare för nya aktörer att ta sig in på bankmarknaden. Jag vill fråga och : Går vi på några områden för långt i vår vilja att uppnå stabilitet i det finansiella systemet, och bidrar vi därmed till att begränsa konkurrensmöjligheterna, det vill säga att nya aktörer kan få marknadsinträde? Finns det andra möjligheter att utforma regelverk som gör att konkurrensen förbättras utan att stabiliteten äventyras? tog upp några intressanta aspekter om att man kanske inte har alla verktyg som man skulle behöva för att upprätthålla konkurrens på området. Kan ni bidra med några konkreta förslag? Ordföranden: Då är det min tur. Jag vill tacka för en bred flora med intressanta inledningar. Vi återkommer till många av dem även efter denna utfrågning. Det är nästan svårt att sortera vad man vill ställa frågor på. Jag håller mig till konsumentvinkeln. Konsumenten är naturligen i underläge konsumenten är liten och banken är stor, oavsett vilken bank det är. Det finns risker, och det upplevs som besvärligt att byta bank. Flera har varit inne på trösklar och verktyg när det gäller konkurrensen och konsumenternas makt. Jag är intresserad av hur man kan stärka den ofta lilla konsumentens ställning. Jag skulle vilja höra vad ni har att säga, särskilt , och möjligen och regeringen, om vilka verktyg konsumenterna saknar som kräver lagstiftning. Kan vi göra något för att stärka konsumentens möjligheter att ställa krav på banker och för att kunna byta när man vill? Per (MP): Tack för en intressant förmiddag så här långt. Min fråga gäller hushållens skuldsättning och riskerna för det finansiella systemet i ett större perspektiv. Jag konstaterar att inte bedömer att risken med hushållens skuldsättning är särskilt stor. som ju är en annan statlig myndighet har gjort en annan bedömning. Man säger att den nuvarande strukturen på bostadskreditmarknaden bör ses över och att det sätt som marknaden nu fungerar på innebär stora risker för att obalanser byggs upp. Det är ett annat perspektiv. Hushållens skulder har stigit och ligger på jämfört med den disponibla inkomsten. Det är lätt att hitta exempel i historien på att ökad skuldsättning har lett till finansiella obalanser. Vi har exempel från 20072008. Vi har exempel från . Finns det några exempel där en sådan långsiktig ökning av skuldsättningen inte har lett till finansiell obalans? Frågan är riktad speciellt till , och finansmarknadsministern. (FP): Ett genomgående tema är ju obalansen mellan den lilla konsumenten och de institutioner och företag som vederbörande har att hantera som sparare, bankkund eller pensionsmottagare. De är egentligen försäljare men kallar sig något annat. Varför finns det inte en marknad för genuint oberoende rådgivare som är genuint intresserade av spararens eller pensionärens intresse? Om jag har ett juridiskt problem går jag till en advokat. Det finns inga sådana personer eller byråer att uppsöka. Det är ett marknadsmisslyckande. Då brukar vi ekonomer säga att det finns rum för statlig intervention. I finns det konsumentbyråer i varje kommun dit man kan gå. Det är ett exempel på att kommuner ställer upp med den här typen av rådgivning. Vore det en god idé att staten intervenerar och sätter upp byråer här och där dit man kan gå och få hjälp? Finns det goda exempel i andra länder som vi har missat? , : Den svåra avvägningen när det gäller finansiell stabilitet och konkurrens är att hitta ett lagom när det gäller avvägningen mellan lång och kort sikt. Tack och lov inträffar stor finansiell instabilitet med ganska långa tidsintervall. Det betyder att det är lätt att pumpa upp systemet på kort sikt, vilket man kan ha ont av på . Sättet att hantera detta är att ha regelverk som gör att man undviker långsiktiga katastrofer som det ska vara lätt att hantera ett inträde på marknaden. Det har vi inom EU, där vi nu har en helt fri handel över gränserna med finansiella tjänster. Där finns det säkert mer att göra. Det är ungefär så man får hantera frågan. Det finns inga enkla lösningar. Det är ofta en avvägning mellan kort och lång sikt. När det gäller frågan om det finns några länder där skuldsättningen har varit hög och det ändå har ordnat sig kan jag säga att skuldsättningen är mycket högre i än i . Den är också mycket högre i , men har en bankkris . Frågan är väl snarare hur länge det håller. Det behöver inte alltid bli fel överallt, men det är nog ganska entydigt så att riskerna ökar i takt med att skuldsättningsgraden ökar. Det går möjligen att hitta ett och annat land där det inte har blivit problem, men det vanliga är att det blir problem förr eller . , : Jag tror att frågan om kundernas ställning och vad som behövs hänger ihop med frågan om varför vi inte har oberoende rådgivare. Det handlar mycket om transparens i fråga om kostnaderna. är kostnaderna dolda. Man kan få dem som en procentsiffra som låter ganska låg, men man ser inte vad det kostar. Jag tror att ett skäl till att vi inte har så många oberoende finansiella rådgivare är att viljan att betala för tjänsterna inte är så stor. Om man ska betala för att få råd om sitt pensionssparande kanske man tycker att det är en hög avgift. Om man går till en försäkringsförmedlare och köper en kapitalförsäkring för 100 000, som egentligen innebär att man placerar i en fond under ett försäkringsavtal, får man kanske betala 20 00030 000 till sin försäkringsförmedlare genom de provisioner som kunden inte ser på ett sådant sätt som han borde. Mycket finns att hämta i transparens. Då skulle man inse hur mycket man i många fall tvingas betala. Då kanske det också finns en betalningsvilja för den här typen av oberoende rådgivning. Oberoende rådgivare finns oftast i länder som har provisionsförbud. Det finns många bra exempel på det. När det gäller hushållens skuldsättning gör vi bedömningen att betalningsförmågan är god. Kreditprövningsprocessen i bankerna fungerar väl. Vi ville stävja den ökade belåningen innan det hade gått för långt och införde därför bolånetaket. I många länder där det har gått över styr har det gått för långt innan man gör något. Det här är ett sätt att försöka stämma i bäcken. Vi anser inte att det finns en bubbla på husmarknaden . Priserna kan gå ned ändå. Då är det viktigt att vi har en buffert. Om man köpte ett hus i och hade 90 procents belåningsgrad var det då man hade en skuld som var större än husets värde. Det är långa perioder då man får sättningar i marknaden. Det blev inga stora problem för bankerna eftersom de flesta kunde betala sina lån. Men många hushåll tvingades sälja på grund av arbetslöshet, sjukdom, skilsmässor och annat. Där kommer konsumentskyddsaspekten in. Avvägningen mellan stabilitet och konkurrens är en viktig fråga. Man måste komma ihåg att vi ibland har försökt att ha en del lättare tillstånd. Det gäller till exempel försäkringsförmedling som det är lätt att få tillstånd för eftersom det skapar ökad konkurrens. Där ser vi mycket missbruk. I många fall har vi lättare gett tillstånd för att öka konkurrensen, till exempel när det gäller inlåning, men där ser vi att det kommer in oseriösa aktörer och försämrar konsumentskyddet. Det är en svår avvägning. En viktig fråga i sammanhanget som vi har tryckt mycket på är att man ibland måste höja inträdesbarriärerna men att vi också måste ha en bra avvecklingsordning så att man inte riskerar att komma sämre ut som kund i en liten bank än i en stor bank. , : Jag har egentligen inget att tillägga. Kunderna är generellt nöjda med sina banker. Av olika studier ser vi att man generellt är nöjd med sin bank. Vi kan bli ännu mer transparenta i varje produkt och tjänst. gjorde ett försök med att sätta ett pris på varje tjänst. För en person som ofta tog ut pengar i automaten skulle det vara dyrare än för en kund som tog ut mindre ofta. Det väckte stark kundkritik. Man gillade inte det. Det är en balansgång mellan att prissätta varje tjänst och att bunta ihop det för att ha en hög kundnöjdhet. Att hitta transparens och ha nöjda kunder är något som vi brottas med. Jag tror att bolånetaket var bra. Jag tror att det hade en bromsande effekt. Att man talar med kunderna om buffertsparande och att man ska spara har också effekt. Det är alltid utmanande eftersom vi i har varit vana att spara på ett annat sätt. , : Jag ska kort kommentera frågan om regler och överreglering som en risk och tröskeleffekt. Det ställde utskottets ordförande en fråga om. Det är ingen tvekan om att vi i Sparbankerna känner av en sådan. För fem, fanns det 80 sparbanker i ; finns det 63. Minskningen beror uteslutande på . Där ställde man krav på tre oberoende funktioner. fanns det sparbanker med trefyra anställda. Om tre ska vara oberoende blir det antingen bara kontroll och ingen affär eller bara affär och ingen kontroll. Det går inte att kombinera. Jag har förståelse och stor respekt för att man behöver ha oberoende compliance, riskkontroll, kreditkontroll och så vidare. Men det har gjort det svårare. När dagens sparbanker startades var det grundarna av sparbankerna som stod i kassan varsin lördag. Man hade alltså inga lönekostnader. Då kunde man starta en sparbank och det blev en bra affär. måste man anställda en stab på 1520 personer innan den första kundaffären kan göras. Det är naturligtvis en tröskeleffekt eller barriär. Senaste gången det startade en sparbank i var då sparbank bildades. Det skulle vara skojigt att få vara med och starta en sparbank; det är lite högre trösklar . , : När det gäller hushållens skuldsättning insåg nog alla att den utveckling vi hade , när hushållens skuldsättning, bopriser och låneutveckling ökade långt mer än samhällsekonomin, var ohållbar i längden. Vad vi har försökt åstadkomma från branschens sida jag håller med tillsynsmyndigheter och beslutsfattare är någon form av mjuklandning. När en kund gick in på en bank var den normala lånekulturen att man skulle ha en väldigt hög belåningsgrad, kanske på och att man skulle slippa amortera. är det tvärtom. Utgångspunkten är att alla kunder ska amortera sina lån och att man har en belåningsgrad i häradet . Vi har ändrat lånekulturen på ett sådant sätt att det känns mycket tryggare. , : Jag ska först säga några ord om den konflikt som kan finnas mellan konkurrens och stabilitetsregelverk. Jag tror inte att det behöver vara någon konflikt. Bra konkurrens förutsätter ett regelverk som är tydligt och lika för alla. Det ska vara rättvisa och genomtänkta villkor. Det förutsätter en medvetenhet vid regelgivning om stabilitetssynpunkter om vilken effekt sådana regelverk kan få för konkurrensen och tillträde för mindre aktörer. Från konkurrenssynpunkt finns det ingen anledning att motsätta sig tillträdesreglering. Ingen tjänar på att det finns oseriösa aktörer vare sig i denna eller andra branscher. Det blir bara dålig konkurrens. Däremot finns det anledning att fundera över hur man kan uppnå tillräckligt hög restriktivitet i olika former av infrastruktursamarbete som mötesplatser mellan aktörer i en oligopol bransch. Det gäller att inte skapa sådana som kanske inte behövs och att se till att de ägnar sig enbart åt det som de ska ägna sig åt. Det är inte så lätt att se hur man umgås i alla mötesrum. Förslaget om förtydligad kostnadsredovisning tror jag har många positiva effekter. Jag tror att det kan skapa bättre förutsättningar för en marknad för oberoende rådgivare. Det kan vara viktigt att fundera på om det ska vara regleringar från regelgivarna eller om det ska vara branschöverenskommelser. Jag känner mig lite tveksam till branschöverenskommelsetänkandet. Det skapar ytterligare ett forum att träffas och diskutera branschfrågor. Jag kan nog tycka att det är bättre att reglera det från statsmakternas sida. På frågan om det finns andra sätt att reglera vill jag återkoppla till det jag nämnde inledningsvis, nämligen det australiensiska exemplet. Kanske vore det idé att även i fundera på om vi ska ha en tydlig reglering av så här enkelsidig marknadsinformation om avsikter hur man har tänkt agera på marknaden som inte har något egentligt informationssyfte mot kund. Man uttalar till exempel: tror jag att bolånemarginalerna inte kommer att fortsätta att öka. Det är svårt att se att det har en effekt som behöver kommuniceras mot kund. minskar det spelrummet för konkurrens mellan aktörerna på en ganska tajt marknad. , : Det är, som jag nämnde, tekniskt enkelt att byta bank, men det upplevs otroligt svårt och besvärligt. Det är väl ett misslyckande för en konkurrensutsatt marknad att man har så låg kundrörlighet som . Det borde väl kunna underlättas på något sätt. Som konsumentmyndighet har vi ingen större anledning att ge resurser i form av informationskampanjer för att få folk att röra på sig. Man kan naturligtvis informera konsumenterna om att det är ganska enkelt att byta bank; det har till och med finansministern gjort, tror jag. Det kanske borde vara naturligt att bankerna själva informerar om att de finns så att de kan ta kunder av varandra för att öka kundrörligheten. Det är slående att kunderna är så nöjda med sina banker, enligt vad bankerna säger. Å andra sidan visar alla undersökningar att man känner sig i underläge och att man inte förstår. Man skriver på rådgivarnas material med en namnteckning, men man förstår inte vad man undertecknar. Man svarar ja vid telefonrådgivning fastän man inte förstår. Det här är en mycket speciell marknad. Det är upp till aktörerna på marknaden att bli tydliga och tala om vad de gör, nämligen säljer finansiella produkter som är svåra att förstå. Det finns otaliga exempel på konsumenter som drabbats illa. Det finns konsumentrådgivare hos kommunerna runt om i landet. Det finns ett obligatoriskt krav på kommunerna att tillhandahålla budget- och skuldrådgivning. Det finns något som heter Konsumenternas bank- och fondbyrå. och jag har som generaldirektörer satt våra medarbetare att samarbeta med näringslivet. Den finansieras av näringslivet. Byrån är bland annat till för bankkunder. Dit kan man vända sig. Man kan gå in på byråns hemsida och se hur man byter bank. Man skulle kunna tänka sig att bankerna betalade mer för att få bankbyrån att fungera. har varit med och startat fyra konsumentbyråer. Tre fungerar alldeles utmärkt. Det är inga som helst problem att få branscher att betala. När det gäller bankbyrån har vi haft problem att få bankerna att vara med och finansiera ända sedan tid. Det tycker jag är lite upprörande. har tillsatt en utredning som heter Framtidens stöd till konsumenter, som ska komma med en rapport . I uppdraget ingår att även titta på de här frågorna. På kommer vi att göra en studie som handlar om information, transparens, handlingskontroll och inlåsningseffekter. Det handlar bland annat om på vilket sätt banker låser in sina kunder. , finansmarknadsminister: Jag tar först den fråga fru ordförande ställde om lagstiftning för att stärka konsumenten. Jag var inne på detta förut, men bara för att ta ett axplock: Först har vi sms-lån, där vi numera kräver en kreditprövning och har ökat ångerrätten. Vi har en utredning som ska utreda om man kan införa flytträtt på pensionspengar, vilket inte finns . Vi har släckt ned möjligheten för massfondbyten i PPM-systemet, vilket var till förfång för kunderna. Vi ökar insättningsgarantin och ser över möjligheten att införa begränsningar i telefonförsäljningen. Allt detta pekar på att vi har konsumentens bästa för ögonen och tar ställning för konsumenten. Detta är dock ett arbete som aldrig kan upphöra i och med att den finansiella sektorn förändras och ska förändras och konsumenten därmed måste kunna hänga med. Jag har en kommentar till Per om skuldsättningen. säger både och att de inte ser det som ett större problem, men jag vill också marknadsföra den undersökning gjorde och även gör . Det är en fullständigt unik kartläggning av lån ned på individnivå. Man har alltså väldigt god grund för att säga att man inte är så bekymrad. Däremot håller jag med om att det är höga skuldsättningstal. Till min glädje kom bankerna överens om att göra en frivillig överenskommelse om att man ska amortera vid belåningsgrader . Vad jag förstår kommer en utvärdering av denna överenskommelse av , och då får vi väl se om bankerna har levt upp till denna förnämliga ambition. När det gäller fråga om varför det inte finns en marknad för oberoende rådgivare är det en extremt intressant frågeställning. När jag talar med försäkringsrådgivare som vill behålla provisionerna och inte tycker om tanken på ett provisionsförbud säger de ungefär: Det är bra med provisioner, för om kunderna skulle bli tvungna att betala vad det kostar och förstå det skulle de inte betala för produkten. Men det är bra för dem i alla fall, och därför måste vi ha det som vi har det. Det är alltså någon typ av money illusion-problem antingen att man vaggas in i något slags from förhoppning eller att man har något slags förnekande eller vad det nu kan vara. Det uppfattas av konsumenten som otroligt mycket mer besvärligt att behöva betala en räkning än att se att beloppet går ned lite på kontobeskedet. Det tror jag är mer psykologi än någonting annat, men jag tror att det är den obehagliga och enkla förklaringen. Då är det som du säger detta är ett argument för statlig intervention. Vårt spår är då i första hand att se till att sådana provisioner kort och gott inte tillåts utan att man ska sätta konsumenten i fokus och ge konsumenten produkter som är avpassade för konsumenten och inte för säljaren. Ordföranden: så mycket för det! Med så här skarpa frågor och svar bör vi hinna igenom åtminstone en hel partirunda från ledamöterna. Per Åsling (C): Jag väljer att rikta mina frågor. Jag börjar med att rikta en frågeställning till generaldirektör . presenterade , vilket visar i statistik att det finansiella sparandet har ökat både i absoluta termer och när det gäller sparkvoten i förhållande till . När man dyker ned lite djupare i denna statistik ser man dock att mycket av sparandet varken är enkelt realiserbara tillgångar jag tänker till exempel på bostadsrätter och pensioner eller för den delen ett någorlunda säkert värde, och då tänker jag på aktiefonder. Jag skulle vilja fråga generaldirektören: Hur ser du på sammansättningen i det individuella sparandet? Jag skulle också vilja be dig kommentera möjligheten för den enskilde konsumenten av finansiella produkter att göra en kvalificerad bedömning av sitt eget sparande. Denna fråga ställs utifrån det uppdrag myndigheten har att utforma regler för att konsumenten ska få en tydlig och korrekt information om olika finansiella produkter och tjänster. Den andra i panelen jag vill vända mig till är Sparbankernas Riksförbunds vd . Det har under senare veckor varit en runda via ECB där man har kört utlåning och hjälpt till med likviditetsförstärkning för banker. I den svenska debatten har mycket kommit att fokuseras på de fyra stora banker som hade kunnat vara mottagare, men ingen av dem har valt att ställa upp. Här visas dock med facit i hand att nästan hälften av de cirka åttahundra banker som nyttjade faciliteten att stärka likviditeten är små, tyska banker endera snarlika sparbanker eller kooperativa banker. Med denna utgångspunkt skulle jag vilja be kommentera dels att situationen de facto ser ut på detta sätt på den tyska marknaden, dels att de tyska småbankerna har nyttjat denna facilitet för att stärka likviditeten. Jag skulle också vilja att du kommenterade status när det gäller upplåning för mindre svenska banker och finansinstitut. Hur har tillgången, men framför allt kostnaden, förändrats efter Lehmankraschen? (SD): Jag tänkte att jag ska haka på lite grann, men jag riktar min fråga framför allt till . Som har framkommit och som har nämnts har pengar blivit dyrare . Upplåningen har blivit dyrare för bankerna och därmed också utlåningsräntorna. Med tanke på detta kunde man tycka att erbjudandet från ECB på lån till en ränta på kunde vara ganska attraktivt. Vi har sett hur 460 tyska banker har nappat på erbjudandet, och även norska och danska banker har lånat upp motsvarande . Det har dock ingen svensk bank gjort, trots att man alltså har beskrivit hur den ökande upplåningskostnaden till marknadens förtret leder till högre utlåningsräntor. I Affärsvärlden tidigare kunde vi läsa en artikel där man menade att man hade belägg för att och i någon mening skulle ha utövat en indirekt påtryckning på de större svenska affärsbankerna för att just undvika att de svenska affärsbankerna nyttjade erbjudandet från ECB. har de så klart ingen formell makt att påverka detta det vore sannolikt även olagligt att försöka men indirekt ska de alltså ha signalerat att det skulle kunna få negativa konsekvenser för den bank som väljer att nyttja erbjudandet. uttalar sig även i artikeln och säger att de ser det som ett principiellt ställningstagande och menar att dessa lån i första hand ska gå till banker som har större behov av kapital ute i , trots att erbjudandet som sådant är riktat även till svenska banker.