bet · GZ01CU15 · 2012-04-11 00:00:00 — erinrade om på finansmarknaden (2009:10) som inte rapporterar några brister på det aktuella området. förutsatte att regeringen följer utvecklingen på området och tar initiativ till att utreda behovet av ändringar i regelverket på detta område om och när det bedöms som nödvändigt. När det gäller motionen om bankers uppsägning av fungerande krediter anser utskottet att det inte finns skäl att frångå de ovan redovisade ställningstagandena. I likhet med finansutskottet förutsätter civilutskottet att regeringen följer utvecklingen på området och tar initiativ till att utreda behovet av ändringar i regelverket på detta område om det bedöms som nödvändigt. Vad gäller motionen om att en konsument i vissa fall ska ha rätt till kompensation när konsumenten väljer att säga upp ett lån har någon sådan möjlighet inte införts i den nya konsumentkreditlagen. Utskottet kan för sin del inte se något behov av en sådan bestämmelse. Inte heller kommissionens förslag till direktiv om bostadslåneavtal innehåller regler om att en konsument skulle ha rätt till en sådan kompensation. Mot denna bakgrund är utskottet inte berett att föreslå någon åtgärd med anledning av motionerna. Motionerna 2011/12:C282 och 2011/12:C412 bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om långa betalningstider i näringslivet. Utskottet hänvisar till pågående arbete. och (båda M) anser i motion 2011/12:C241 att oskäligt långa betalningstider i näringslivet måste motverkas. Motionärerna anför bl.a. att betalningstiden för erläggande av fakturor i vissa fall kan uppgå . Motionärerna menar att långa betalningstider kan drabba små och medelstora företag hårt och att dessa företag inte ska tvingas att fungera som kreditinstitut till storföretag. Enligt motionärerna vore det bäst om marknaden genom branschorganisationerna kunde lösa problemet på egen hand. Om inga lösningar kan nås bör en översyn göras av möjligheten att förbättra betalningstiderna för mindre företag genom att bl.a. jämställa oskäligt långa betalningstider med kreditocker. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed. och rådet antog ett nytt direktiv (2011/7/EU) om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner. Direktivet är en omarbetning av direktivet (00/35/EG) om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner, som har genomförts i svensk rätt (prop. 2001/02:132, bet. 2001/02:LU30, rskr. 2001/02:237). direktiv syftar till att bekämpa sena betalningar vid handelstransaktioner och att främja särskilt de små och medelstora företagens konkurrenskraft. Direktivet innehåller nya bestämmelser om bl.a. ränta vid sen betalning, betalningstider, betalningsplaner för avbetalning, ersättning vid sen betalning och verkan av vissa betalningsvillkor. Enligt artikel 3, som gäller transaktioner mellan företag, har t.ex. borgenären rätt till ränta vid sen betalning. Betalningstiden får vidare inte överskrida . En längre betalningstid är möjlig bara om det uttryckligen har avtalats och det inte är grovt oskäligt mot borgenären. Artikel 4 reglerar transaktioner mellan företag och myndigheter (inklusive stat och kommun) när de senare är gäldenärer. När betalningstiden löpt ut har företaget en tvingande rätt till lagstadgad ränta. Som huvudregel ska betalningstiden vara . Under vissa omständigheter och för vissa myndigheter får betalningstiden förlängas . Betalningstiden får förlängas också när detta uttryckligen har avtalats mellan parterna och det är motiverat mot bakgrund av avtalets särskilda karaktär. I direktivet finns också vissa regler om insyn och information. Medlemsstaterna ska ha genomfört direktivet . Direktivet är ett s.k. minimidirektiv till skydd för borgenären, vilket innebär att medlemsstaterna får ha en ordning som är mer gynnsam för borgenären än vad direktivet föreskriver. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att föreslå hur det nya EU-direktivet om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner ska genomföras i svensk rätt (dir. 2011:30). Utredaren ska undersöka hur svensk rätt förhåller sig till direktivet samt ta ställning till behovet av författningsändringar och andra åtgärder. Utredaren ska även lägga fram förslag till de författningsändringar och andra åtgärder som behövs för att genomföra direktivet. Utredaren får också föreslå andra åtgärder än dem som följer av direktivet i syfte att mildra effekterna av problemen med sena betalningar. Uppdraget ska redovisas . Som redovisats ovan har och rådet antagit ett nytt direktiv om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner. Regeringen har gett en särskild utredare i uppdrag att föreslå hur direktivet ska genomföras i svensk rätt. Utskottet anser att det pågående arbetet inte bör föregripas genom någon åtgärd från sida. Motion 2011/12:C241 bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. lagstiftningsåtgärder för att förhindra att evenemangsbiljetter säljs vidare till överpris. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden från sida. Jämför reservation 7 (SD). I finns ingen särskild lagstiftning som reglerar vidareförsäljning av biljetter till kultur- och idrottsevenemang. Det är arrangörerna av evenemangen som själva beslutar vilka biljettförsäljningsbestämmelser som ska gälla. Vid en andrahandsförsäljning är dock säljare och köpare bundna av de villkor som följer av ursprungsavtalet. och (båda S) föreslår i motion 2011/12:C335 ett tillkännagivande om att se över möjligheterna att, genom lag eller på annat vis, begränsa att evenemangsbiljetter säljs vidare med stora pristillägg. (SD) anser i motion 2011/12:C400 att det bör införas lagstiftning som förbjuder att evenemangsbiljetter säljs vidare med pristillägg. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed. I frågesvar (fr. 2008/09:548) har integrations- och jämställdhetsminister bl.a. anfört att andrahandsmarknaden för försäljning av attraktiva biljetter huvudsakligen möjliggjorts på grund av vissa biljettombuds hantering av biljetter. Det är ett problem som hon ansåg i första hand borde kunna tas om hand av branschen själv. Ministern nämnde även som exempel att en arrangör, enligt uppgift, använt sig av nya kanaler för biljettförsäljningen till några konserter men att vissa tekniska problem i detta fall medfört frustration hos konsumenterna. Ministern tyckte att det var för tidigt att bedöma resultatet av de åtgärder som vidtagits men var öppen för en diskussion med branschen. Om man funderar på att reglera vidareförsäljning av biljetter genom lagstiftning, anförde ministern, är det viktigt att man först noga överväger om åtgärden verkligen kommer att leda till önskat resultat. Ministern hade också tagit kontakt med i för att få del av de erfarenheter man där har av den danska lagstiftningen om vidareförsäljning av biljetter till kultur- och idrottsevenemang. Enligt uppgift från bjöd integrations- och jämställdhetsminister in branschen till ett möte om andrahandsförsäljningen av evenemangsbiljetter. Det konstaterades att problemen i trots allt är begränsade i förhållande till hur många biljetter som säljs och att det endast gäller ett begränsat antal föreställningar . Branschen har också själv vidtagit ett antal åtgärder för att begränsa problemet ytterligare. Till exempel kan biljetter numera sällan förbokas utan måste betalas direkt, och det maximala antalet biljetter är fyra sittplatsbiljetter eller sex ståplatsbiljetter. Andra åtgärder som har vidtagits är att biljetter till de allra största evenemangen inte längre säljs av biljettombud utan dessa är bara uthämtningsställen. /har haft tillsynsärenden mot fyra andrahandsförsäljningsaktörer på grund av att informationen i deras marknadsföring varit bristfällig när det gäller risken att biljetterna kan makuleras och det ansetts vilseledande att de i sin marknadsföring garanterat inträde till evenemang redan innan de rent faktiskt haft biljetterna. Eftersom arrangören har rätt att neka inträde om en biljett köpts i andra hand har /ansett att rätten till inträde inte kan garanteras. Efter rättelse från aktörerna har /valt att inte gå vidare med ärendena utan dessa har avslutats. har drivit ett antal ärenden om andrahandsförsäljning av biljetter på internet där företag har sålt biljetter till höga priser utan att informera köparna om att de inte får tillbaka hela beloppet om evenemanget ställs in. Tre av ärendena har lämnats till för rättsliga åtgärder. Liknande motionsyrkanden har tidigare behandlats av civilutskottet i betänkande 2010/11:CU14. Utskottet avstyrkte det då aktuella motionsyrkandet och anförde att det i första hand är arrangörerna och distributörerna som bör ta hand om de problem som kan uppkomma vid vidareförsäljning av evenemangsbiljetter. Utskottet konstaterade att man också från branschens sida vidtagit åtgärder för att komma till rätta med problemen samt att även vidtagit åtgärder. Utskottet står fast vid sin ovan redovisade uppfattning och föreslår att avslår motionerna 2011/12:C335 och 2011/12:C400. Reklam riktad till barn Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om åtgärder mot reklam riktad till barn. Utskottet hänvisar bl.a. till tidigare ställningstagande från sida. Jämför reservation 8 (S, MP, V). I motion 2011/12:C347 föreslår m.fl. (S) ett tillkännagivande om att regeringen bör ge i uppdrag att fortlöpande följa upp reklam som riktar sig till barn samt att övervaka att lagar och riktlinjer följs vid marknadsföring som riktar sig till barn (yrkande 2). m.fl. (S) anför i motion 2011/12:C385 att det måste till någon särskild form av åtgärd i fråga om reklam som riktas till unga. Ett förbud skulle inte vara förenligt med . Motionärerna anser att möjligheten att införa en generell regel i marknadsföringslagen som ålägger näringsidkare att beakta barns allmänna utsatthet i kommersiella sammanhang bör utredas. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed. Även i motion 2011/12:C329 av m.fl. (V) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör utreda möjligheten att införa regler i marknadsföringslagen som ålägger näringsidkare att beakta barns allmänna utsatthet i kommersiella sammanhang (yrkande 4). Vidare föreslår motionärerna ett tillkännagivande om att regeringen bör ge en lämplig myndighet i uppdrag att fortlöpande följa upp reklam som riktar sig till barn samt att övervaka att lagar och riktlinjer följs vid marknadsföring som riktar sig till barn (yrkande 5). Av 7 § sista stycket marknadsföringslagen (2008:486) framgår att sådan aggressiv marknadsföring som anges i punkterna 2431 i bilaga I till direktivet om otillbörliga affärsmetoder alltid är att anse som otillbörlig. Bilagan ska enligt 4 § marknadsföringslagen gälla som lag i . Enligt punkt 28 i bilaga I till direktivet om otillbörliga affärsmetoder är att i en annons direkt uppmana barn att köpa eller att övertala sina föräldrar eller andra vuxna att köpa de utannonserade produkterna åt dem en sådan affärsmetod som under alla omständigheter är otillbörlig. I propositionen med förslag till en ny marknadsföringslag anförde regeringen att direktivet allmänt sett ger barn och andra utsatta grupper ett visst starkare skydd mot otillbörliga marknadsföringsåtgärder. Ett förbud finns t.ex. mot direkta köpuppmaningar riktade till barn (punkt 28 i bilaga I). Om marknadsföring riktas till barn, ska dessutom bedömningen av om åtgärden är otillbörlig ske utifrån en person som är representativ ur den krets som åtgärden riktas till (prop. 2007/08:115). Marknadsföringslagen och bilagan innehåller därutöver, till skillnad från radio- och tv-lagen (2010:696), inte några särskilda bestämmelser om reklam riktad till barn, utan generalklausulen i 5 § marknadsföringslagen om att marknadsföring ska stämma överens med god marknadsföringssed gäller även vid sådan marknadsföring. I 8 kap. 7 § radio och tv-lagen anges bl.a. att reklam i tv-sändningar, sökbar text-tv och beställ-tv inte får syfta till att fånga uppmärksamheten hos barn . Enligt praxis i strider det mot god marknadsföringssed att skicka adresserad direktreklam till personer (MD 1983:16, 1999:26). () har uppställt särskilda regler när det gäller reklam som riktar sig till barn och ungdom. Bland annat får reklam inte utnyttja barns och ungdomars naturliga godtrogenhet eller bristande erfarenhet. Vidare har ICC tagit fram riktlinjer när det gäller ansvarsfull marknadskommunikation för mat och dryck, som bl.a. omfattar marknadsföring som riktar sig till barn. Enligt Etiska Rådet för Betalteletjänsters (ERB) etiska regler får marknadsföring av betalteletjänster inte förekomma om denna väsentligen riktar sig till personer och kostnaden för att begagna sig av tjänsten kan överstiga . Stiftelsen () inrättades . RO är näringslivets egenåtgärdskansli som har till uppgift att främja hög etisk standard inom reklam och marknadsföring. RO har tagit över de uppgifter som tidigare sköttes av Näringslivets Etiska Råd mot Könsdiskriminerande reklam () och MarknadsEtiska Rådet (MER). Allmänheten, företag, myndigheter och andra organisationer kan vända sig till RO med klagomål på reklam som är oetisk eller på annat sätt strider mot god marknadsföringsetik. RO granskar även reklam på eget initiativ och ger vägledning och information i marknadsföringsetiska frågor. RO prövar om reklam följer för reklam och marknadskommunikation och meddelar i uppenbara fall friande eller fällande beslut. Övriga ärenden överlämnas för prövning av . De nordiska konsumentombudsmännen tog 2010 fram en ny gemensam ståndpunkt om handel och marknadsföring på internet. Ett särskilt avsnitt rör marknadsföring som riktas till barn och unga. Enligt ståndpunkten ska bl.a. näringsidkaren utforma marknadsföringen på ett sådant sätt att det är uppenbart för den åldersgrupp som är målgrupp att det rör sig om marknadsföring. Näringsidkaren får inte använda eller medverka till användandet av produktplacering eller annan form av dold reklam för produkter osv. på egna eller andra webbplatser som riktar sig mot barn och unga, t.ex. i spel eller annan underhållning. Spel och liknande bör inte heller avbrytas av reklaminslag. I ståndpunkten finns flera exempel på vad e-handlarna bör ta hänsyn till när de riktar sig till barn. Till exempel bör näringsidkare inte skicka direktadresserad reklam till barn eller inhämta personuppgifter från barn. Vidare har de nordiska konsumentombudsmännen inlett en granskning av marknadsföringen i sociala medier. Ombudsmännen är särskilt intresserade av den marknadsföring som riktar sig direkt till barn. /har träffat ett antal överenskommelser med näringslivet om hur marknadsföring som riktar sig till barn bör utformas, t.ex. jultidningsförsäljning och skolfoton. Vidare har i två fall väckt talan vid angående otillbörlig marknadsföring till barn på internet. Som tidigare redovisats under avsnittet om obeställd reklam och telefonförsäljning gav en sakkunnig person i uppdrag att analysera konsumenternas rättsliga ställning när varor och tjänster betalas via telefonräkningen. Särskilt situationer där barn är inblandade ska uppmärksammas. Den sakkunnige får också ta upp andra konsumentproblem som kan uppkomma till följd av ny teknik och telefonens förändrade användningsområden. Det kan exempelvis gälla risken att drabbas av höga kostnader när barn använder vissa applikationer till smarta telefoner eller läsplattor. Uppdraget ska redovisas . Liknande motionsyrkanden om reklam till barn behandlades senast av civilutskottet i betänkande 2010/11:CU14. Utskottet avstyrkte de då aktuella motionerna och följde utskottet. Utskottet förklarade inledningsvis att det inte har någon annan uppfattning än motionärerna vad gäller vikten av återhållsamhet och hänsynstagande vid marknadsföring till barn. Inför ställningstagandet till de då aktuella motionsyrkandena erinrade utskottet om att genom marknadsföringslag, som fr.o.m. ersatt marknadsföringslagen , har direktivet om otillbörliga affärsmetoder genomförts i svensk rätt. Direktivet är i huvudsak utformat som ett fullharmoniseringsdirektiv. Medlemsstaterna är därmed förhindrade att införa bestämmelser som avviker från vad som föreskrivs i direktivet. Utskottet anförde vidare att det vid sin behandling av proposition 2007/08:115 om en ny marknadsföringslag uttalade att direktivet, utan att innehålla ett totalförbud mot reklam riktad till barn, allmänt sett ger barn och andra utsatta grupper ett i viss mån starkare skydd mot otillbörliga marknadsföringsåtgärder. Så är t.ex. direkta köpuppmaningar riktade till barn en sådan affärsmetod som enligt bilaga I till direktivet under alla omständigheter är otillbörlig (punkt 28). Om marknadsföring riktas till barn, ska dessutom bedömningen av om åtgärden är otillbörlig ske utifrån en person som är representativ ur den krets som åtgärden riktas mot. I övrigt gäller marknadsföringslagens bestämmelser om bl.a. god marknadsföringssed och förbud mot aggressiv och vilseledande marknadsföring även när marknadsföringen riktar sig till barn (bet. 2007/08:CU21). Utskottet pekade därutöver på de regler och rekommendationer för marknadsföring som riktar sig till barn som bl.a. tagits fram av och som redovisats ovan. Utskottet ansåg att den branschfinansierade reklamombudsmannen också borde uppmärksammas i detta sammanhang. När det gällde det då aktuella motionsyrkandet om att regeringen bör ge en lämplig myndighet i uppdrag att fortlöpande följa upp reklam som riktar sig till barn samt att övervaka att lagar och riktlinjer följs vid marknadsföring som riktar sig till barn erinrade utskottet om att /har ett tillsynsansvar över att bestämmelserna i marknadsföringslagen följs. Utskottet står fast vid sitt tidigare ställningstagande. När det gäller motionsyrkandet att ge i uppdrag att fortlöpande följa upp reklam som riktar sig till barn m.m. vill utskottet erinra om att /redan har ett tillsynsansvar över att bestämmelserna i marknadsföringslagen följs. Utskottet kan därför inte se att det föreligger något behov av ett sådant tillkännagivande som föreslås. Utskottet är mot denna bakgrund inte berett att ställa sig bakom motionsönskemålen. Utskottet föreslår därför att avslår motionerna 2011/12:C329 yrkandena 4 och 5, 2011/12:C347 yrkandena 2 och 2011/12:C385. Lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om åtgärder mot könsdiskriminerande reklam. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden från sida. Jämför reservationerna 9 (S) och 10 (MP, V). m.fl. (S) anser i motion 2011/12:C347 att regeringen bör återuppta beredningen av Utredningen om könsdiskriminerande reklams betänkande (SOU 2008:5) och därefter överväga förslag till lagstiftning. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed (yrkande 5). I motion 2011/12:C329 av m.fl. (V) föreslås tillkännagivanden om dels att regeringen ska återkomma till med förslag till lagstiftning om förbud mot könsdiskriminerande reklam (yrkande 6), dels att regeringen ska ge i uppdrag att göra en kartläggning av den könsdiskriminerande reklamens utveckling och omfattning samt utforma råd och sprida information om könsdiskriminerande reklam (yrkande 7). Som tidigare redovisats under avsnittet Reklam riktad till barn inrättades Stiftelsen () . RO har tagit över de uppgifter som tidigare sköttes av Näringslivets Etiska Råd mot Könsdiskriminerande reklam () och MarknadsEtiska Rådet (MER). Allmänheten, företag, myndigheter och andra organisationer kan vända sig till RO med klagomål på reklam som är oetisk eller på annat sätt strider mot god marknadsföringsetik. RO granskar även reklam på eget initiativ samt ger vägledning och information i marknadsföringsetiska frågor. RO prövar om reklam följer för reklam och marknadskommunikation och meddelar i uppenbara fall friande eller fällande beslut. Övriga ärenden överlämnas för prövning av . I för reklam och marknadskommunikation föreskrivs bl.a. att reklam ska utformas med vederbörlig känsla av socialt ansvar. Enligt artikel 4 i grundreglerna får reklam inte vara diskriminerande i fråga om bl.a. kön. Enligt uppgift från RO har RO och 2009 avgjort 142 ärenden varav 79 gällde könsdiskriminerande reklam. 2010 avgjordes totalt 193 ärenden varav 110 avsåg könsdiskriminerande reklam. Av de ärenden som gällde könsdiskriminerande reklam var andelen reklam som fälldes 2010. 2011 var antalet ärenden totalt 275. 206 av ärendena är avgjorda. Av de avgjorda ärendena avsåg 89 könsdiskriminerande reklam. av de ärenden som avsåg könsdiskriminerande reklam var fällande. Utredningen om könsdiskriminerande reklam Den tidigare regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att kartlägga utvecklingen och omfattningen av könsdiskriminerande reklam i och lämna förslag till hur lagstiftning mot sådan reklam skulle kunna utformas, samt redovisa för- och nackdelar med dessa förslag. Uppdraget omfattade även att beakta andra möjligheter att komma till rätta med könsdiskriminerande reklam, t.ex. genom näringslivets egna självreglerande organ. Utredaren överlämnade betänkandet Könsdiskriminerande reklam kränkande utformning av kommersiella meddelanden (SOU 2008:5) till statsrådet och chefen för och jämställdhetsdepartementet. I betänkandet föreslogs en ny och fristående lag mot könsdiskriminerande reklam. Utredaren ansåg inte att en sådan lagstiftning är grundlagsstridig. Utredaren ansåg vidare bl.a. att /ska ansvara för frågor avseende könsdiskriminerande reklam, vilket bl.a. innefattar kartläggning av dess utveckling och omfattning, utformning av råd och spridning av information. Den nuvarande regeringen beslutade att lägga betänkandet till handlingarna. Statsrådet förklarade som svar på en skriftlig fråga (fr. 2010/11:90) om vilka åtgärder hon avser att vidta för att motverka kränkande könsdiskriminerande reklam att hon delar frågeställarens uppfattning om att könsdiskriminerande reklam inte är önskvärd i ett samhälle som strävar efter ökad jämställdhet mellan könen och alla människors lika värde. Att kvinnor och män framställs på ett kränkande eller stereotypt sätt i reklam bidrar till att bevara förlegade könsroller och kan motverka insatser för jämställdhet. Ministern anförde vidare bl.a. att skälen att inte gå vidare med betänkandet Könsdiskriminerande reklam kränkande utformning av kommersiella meddelanden, där ett förslag till lag mot könsdiskriminerande reklam lämnades, var flera. Ett lagförslag om förbud mot könsdiskriminerande reklam kan komma att stå i strid med tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Dessutom är lagstiftning inte den rätta vägen att uppnå målet. Ministern ansåg att reklambranschens eget ansvar är stort när det gäller att motverka könsdiskriminerande reklam. Hon påpekade att Annonsörer inrättat en branschfinansierad reklamombudsman (RO). Egenåtgärder innebär, enligt ministern, flera fördelar jämfört med lagstiftning. De är snabbare och flexiblare och kan anpassas till en marknad i ständig förändring. Egenåtgärdsregler som tagits fram av branschen själv bidrar också till större förståelse, kunskap och efterlevnad. Hon förklarade slutligen att hon som konsumentminister är bekymrad över förekomsten av könsdiskriminerande reklam i vårt samhälle och därför med engagemang kommer att följa utvecklingen på området, inte minst RO:s verksamhet, men att hon inte tror att lagstiftning är den rätta vägen. Frågor om lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam har varit föremål för överväganden och förslag i en rad olika sammanhang . Vad som har diskuterats har gällt dels om sådana regler över huvud taget behövs, dels om en sådan lagstiftning kräver grundlagsändringar. De som har motsatt sig lagstiftning har bl.a. gjort gällande att näringslivets egenåtgärder på området är mer verkningsfulla än vad som kan åstadkommas genom lagstiftning. Frågor om könsdiskriminerande reklam behandlades ingående av lagutskottet i samband med att antog marknadsföringslag (prop. 1994/95:123, bet.