bet · GZ01FiU20 · 2012-06-12 00:00:00 — Dessutom föreslås att de som uppfyller grundvillkoren i 9 § lagen om arbetslöshetsförsäkring och har varit inskrivna vid Arbetsförmedlingen ska få rätt till ersättning med grundbeloppet. Regeringens och oppositionspartiernas förslag till riktlinjer Utskottet kan konstatera att regeringen gör en likartad bedömning av utvecklingen på svensk arbetsmarknad som och gjort i sina vårprognoser. Den försiktiga ljusning i ekonomin som väntas bedöms inte slå igenom på sysselsättning och arbetslöshet under innevarande år, utan först . Sysselsättningen förutspås sjunka marginellt medan arbetslösheten bedöms ligga kvar på höga . Med början 2013 antas emellertid sysselsättningen stiga med för att sedan ta ytterligare fart . Utskottet noterar att regeringen gör en mindre optimistisk bedömning än övriga bedömare, men att den å andra sidan räknar med en kraftigare sysselsättningstillväxt än de övriga. Arbetslösheten bedöms inte vända nedåt förrän fördröjning utan förblir i stort sett oförändrad 2013. Den viker sedan tydligt nedåt , i regeringens och scenarier till . Den positiva utvecklingen bedöms sedan fortsätta och arbetslösheten beräknas 2016 ligga på mellan . I regeringens scenario väntas arbetslösheten minska till 2016, vilket är i linje med regeringens bedömning av jämviktsarbetslösheten 2016. Utskottet välkomnar att arbetsmarknaden förefaller att vara på väg att återhämta sig, även om utvecklingen är mer utdragen än önskvärt. Mer bekymmersamt är enligt utskottets mening att den svaga utvecklingen försvårar framför allt för dem som varit arbetslösa . BILAGA 3 ARBETSMARKNADSUTSKOTTETS YTTRANDE Andelen långtidsarbetslösa bedöms enligt regeringens prognoser öka 2012. Utskottet noterar att långtidsarbetslösheten skiljer sig kraftigt åt mellan olika grupper. Personer födda utanför , äldre och personer med högst förgymnasial utbildning är långtidsarbetslösa i högre grad än För dessa grupper blir det ännu svårare att få jobb när kon- junkturen åter försvagas, dels för att en individs anställbarhet tenderar att minska med arbetslöshetstidens längd, dels för att långtidsarbetslöshet i sig kan vara stigmatiserande. Mot denna bakgrund är det enligt utskottets mening positivt att reger- ingen i förslaget till riktlinjer även fortsättningsvis betonar stabila statsfi- nanser och en tydlig jobblinje. Regeringen bedömer att den förda sysselsättningspolitiken är ändamålsenlig. att vara mycket högt prioriterad och politikens inriktning ligger fast. övergripande inriktningen på sysselsättningspolitiken bör enligt vad reger- ingen anför även i fortsättningen vara att öka utbudet av och efterfrågan på arbetskraft samt förbättra matchningen på arbetsmarknaden. bl.a. ske genom åtgärder som motverkar att människor står utan arbete , minskar ungdomsarbetslösheten, förbättrar utrikes föddas ställning på arbetsmarknaden och stärker övriga grupper med svag förank- ring på arbetsmarknaden. För att bedöma politikens framtida inriktning bör man enligt utskottets mening studera resultatet av den förda politiken. en sådan utvärdering bör enligt utskottets mening vara långsiktigt, efter- som det är arbetsmarknadens funktionssätt över hela konjunkturcykeln som är av störst intresse, inte variationer från det ena året till nästa. lag till en sådan utvärdering kan med fördel de beräkningar användas som regeringen redovisar i vårpropositionen. Av redovisningen framgår att den samlade effekten av de åtgärder regeringen initierat för att förbättra arbets- marknadens funktionssätt ökar den varaktiga sysselsättningsgraden (1574 år) och minskar jämviktsarbetslösheten med 1,4 pro- centenheter till 2020. Detta motsvarar ca 215 000 fler personer i varaktig sysselsättning och ca 437 miljoner fler arbetade timmar tack vare de genom- Störst effekt på såväl arbetskraftens storlek som syssel- sättningen beräknas jobbskatteavdragen ha haft. När det gäller arbetslöshe- ten är det regeringens förändringar av arbetslöshetsförsäkringar som haft störst effekt, närmare bestämt en långsiktigt lägre arbetslöshet med ca 0,7 Beräknat på storleken på dagens arbetskraft (4,98 miljoner människor ) motsvarar det ca 35 000 personer färre utan egen försörjning, men den långsiktiga effekten kan antas vara ännu större eftersom arbetskraften förväntas växa. Även om denna typ av beräkningar naturligtvis är behäftade med viss osäkerhet bör man enligt utskottet kunna utgå ifrån att reformerna haft en positiv effekt på hur den svenska arbetsmarknaden fungerar. ARBETSMARKNADSUTSKOTTETS YTTRANDE BILAGA 3 När det gäller oppositionspartiernas förslag till riktlinjer för den ekonomiska politiken kan utskottet inledningsvis konstatera att frånvaron av ett gemensamt alternativ är mer påtaglig . De fyra partierna har enligt vad som framgår av deras vårmotioner vitt skilda visioner om vilken inriktning den ekonomiska politiken och sysselsättningspolitiken ska ha. I Socialdemokraternas motion finns en delvis ny, något mer nyanserad och resonerande ton när det exempelvis gäller beskrivningen av arbetsmarknadens utveckling och effekten av regeringens reformer som utskottet i och för sig kan välkomna. Tyvärr avspeglar sig detta förändrade tonläge inte i den praktiska politik som Socialdemokraterna förordar. På sysselsättningsområdet handlar det återigen om höjda bidrag och traditionell, overksam arbetsmarknadspolitik, medan ett fåtal nyare förslag i väsentliga delar motsvarar förslag som regeringen redan genomfört eller aviserat. tar enligt utskottets bedömning i sin motion ett steg bort från en jobbskapande sysselsättningspolitik och förordar i stället en inriktning på politiken som kommer att fördyra för företag att verka och anställa, i synnerhet i glesbygd. fortsätter att propagera för en populistisk och ekonomiskt ansvarslös politik där ökade resurser utlovas till en lång rad ändamål finansierade genom kraftigt överskattade besparingar på integrations- och migrationsområdet. Även motion präglas av populism och ekonomisk ansvarslöshet, men med en inriktning på kraftigt höjda skatter och offentliga utgifter, som skulle dra undan förutsättningarna för en jobbtillväxt i svenska företag och göra det mindre lönsamt att arbeta. Den enda riktigt tydliga gemensamma inriktning som framgår av oppositionspartiernas alternativa förslag är kraven på höjda skatter som gör det dyrare att anställa för att finansiera olika typer av höjda bidrag. Utskottet kan inte ställa sig bakom en sådan prioritering, eftersom den riskerar att leda till högre arbetslöshet och lägre sysselsättning. Alla fyra partierna vill fördubbla arbetsgivaravgiften för att anställa ungdomar. Flera av dem vill därutöver bl.a. minska ROT- och RUT-avdragen, höja restaurangmomsen och på olika sätt reducera jobbskatteavdraget. Sammantaget skulle dessa förändringar innebära att kostnaden för att anställa skulle öka med och behållningen av att arbeta skulle minska. Utskottet beklagar att oppositionspartiernas enda gemensamma nämnare fortfarande tycks vara att prioritera bidragslinjen framför arbetslinjen. har Socialdemokraterna, kraftiga återställare av regeringens förändringar i arbetslöshetsförsäkringen som sina budgetmässigt tyngsta poster inom beredningsområdet. Oppositionspartierna indikerar inte någon förändrad inriktning i vårmotionerna utan prioriterar fortfarande stora delar av sin budget till höjda bidrag. Detta står i bjärt kontrast till regeringens politik där inriktningen är att bryta och förhindra långtidsarbetslöshet med insatser som stimulerar människor att gå från bidrag till arbete. BILAGA 3 ARBETSMARKNADSUTSKOTTETS YTTRANDE Sammanfattningsvis ställer sig alltså utskottet bakom regeringens förslag till riktlinjer för den ekonomiska politiken och budgetpolitiken och avvisar oppositionspartiernas alternativa förslag. Utskottet väljer nedan att lyfta upp två frågor till ytterligare diskussion: det sysselsättningspolitiska ramverket och ungdomsarbetslösheten. Det sysselsättningspolitiska ramverket och frågan om ett kvantitativt sysselsättningsmål Utskottet noterar att regeringen i vårpropositionen presenterar en lägesrapport över den förda sysselsättningspolitiken. För ändamålet använder regeringen det sysselsättningspolitiska ramverk man har utvecklat . karakteriseras av att regeringen utvecklat indikatorer som tidigt identifierar väsentliga problem på arbetsmarknaden och som dessutom kan användas för att följa upp om politiken har avsedd effekt. Utskottet ser mycket positivt på regeringens arbete med ramverket och välkomnar att den aviserar att indikatorerna utöver den årliga analysen i vårpropositionen kommer att publiceras kvartalsvis på regeringens webbplats tillsammans med en analys av arbetsmarknadssituationen. Utskottet noterar att Socialdemokraterna i sin motion för en diskussion om att införa ett sysselsättningsmål, vilket man beskriver som ett komplement till det existerande finanspolitiska ramverket. Som utskottet förstår saken anser Socialdemokraterna att mål för sysselsättningen som man menar finns implicit i den förda politiken ska tydliggöras för att forma förväntningarna hos hushåll och företag. går ett steg längre och föreslår full sysselsättning, definierat som en arbetslöshetsnivå på , hög sysselsättningsgrad och en ökning av kvinnors möjligheter och ställning på arbetsmarknaden som mål för hela den ekonomiska politiken. Även om den diskussion om ett sysselsättningspolitiskt mål som förs i den socialdemokratiska motionen framstår som mycket trevande vill utskottet varna för förändringar som riskerar att göra det finanspolitiska ramverket mindre tydligt och som dessutom riskerar att ge sysselsättningspolitiken fel fokus. Utskottet vill påminna om att tanken på siffersatta mål för sysselsättnings- och arbetsmarknadspolitiken inte är ny. Den dåvarande socialdemokratiska regeringen införde ett mål om att halvera den öppna arbetslösheten (prop. 1995/96:207). Detta kompletterades senare med ett 80-procentsmål för sysselsättningen (prop. 1998/99:1). Utskottet kan konstatera att dessa mål, i synnerhet målet för arbetslösheten, blev styrande för politiken på ett för de arbetslösa mycket olyckligt sätt. Ett första problem var enligt utskottets mening att denna typ av mål inte förmedlade vad sysselsättningspolitiken avsåg att åstadkomma, i synnerhet eftersom målen kunde uppfyllas utan att fler människor började arbeta. Arbetslöshetsmålet kunde t.ex. uppfyllas genom att arbetslösa personer flyttade till arbetsmarknadspolitiska program. Sysselsättningsmålet hade i sin konstruktion liknande problem eftersom även personer som ARBETSMARKNADSUTSKOTTETS YTTRANDE BILAGA 3 var frånvarande från en anställning t.ex. sjukfrånvarande, föräldralediga eller tjänstlediga för studier räknades som sysselsatta. Utskottet noterar också att den socialdemokratiska regeringen i stället för att föra en politik ägnad att föra människor från arbetslöshet till riktiga jobb valde att föra människor från öppen arbetslöshet till dold genom att trots brinnande högkonjunktur öka volymen på de arbetsmarknadspolitiska programmen för att kunna nå arbetslöshetsmålet under någon enstaka månad . Utskottet kan konstatera att de kvantitativa målen inte heller tydliggjorde att det avgörande för ökad välfärd är att den varaktiga sysselsättningen ökar, dvs. det är den genomsnittliga sysselsättningen över en konjunkturcykel som ska öka. Såsom målet formulerades kunde kortvarig måluppfyllelse uppnås till priset av ökat inflationstryck eller andra ekonomiska obalanser. Av målen framgick inte heller i vilka grupper regeringen ansåg att det var mest angeläget att öka sysselsättningen eller minska arbetslösheten. Målen kunde därmed inte användas till att styra åtgärderna till de mest prioriterade grupperna. De kunde därför inte användas som mål för en politik med syfte att öka den varaktiga sysselsättningen framför allt genom ett minskat utanförskap. Målet för den nuvarande regeringens sysselsättningspolitik liksom för många tidigare regeringars är full sysselsättning. Det är enligt utskottets mening ett självklart och nödvändigt mål. Men lika självklart och nödvändigt är att målet inte definieras eller kvantifieras på ett sätt som riskerar att motverka att politiken får avsett fokus, så som den tidigare socialdemokratiska regeringens kvantitativa mål gjorde. Utskottet vill lyfta fram att regeringen i budgetpropositionen definierade sysselsättningspolitikens viktigaste uppgift som att politiken ska öka den sysselsättningsnivå som är förenlig med stabil inflation och ekonomisk balans i övrigt, dvs. att det är den varaktiga sysselsättningen som ska öka. Regeringen har också tydliggjort att detta ska ske genom ett minskat utanförskap, dvs. det är i huvudsak genom att de svaga grupperna på arbetsmarknaden ges större möjligheter som sysselsättningsnivån kan höjas. Med en sådan inriktning blir det enligt utskottets mening tydligt att målet om full sysselsättning måste vara långsiktigt, att det inte kan nås till priset av andra vikiga värden i samhällsekonomin och att det sätter politikens fokus på de grupper som är i störst behov av stöd. På ett mer allmänt plan vill utskottet också påminna om att ytterligare ett problem med kvantitativa mål är att det är svårt att bedöma om måluppfyllelse är resultatet av en lyckad politik, eller av att andra faktorer som t.ex. konjunkturläget har påverkat målvariabeln gynnsamt. En politik som leder till varaktigt ökad sysselsättning kan t.ex. tillfälligt motverkas av en lågkonjunktur. Risken finns då att politiken, på felaktiga grunder, bedöms vara overksam eller rentav felaktig. Det utskottet nu framfört ska naturligtvis inte tas till intäkt för att kvantitativa uppgifter om arbetsmarknadens utveckling saknar intresse. Utskottet anser tvärtom att sådana indikatorer är helt nödvändiga bl.a. för att i BILAGA 3 ARBETSMARKNADSUTSKOTTETS YTTRANDE tid kunna upptäcka och åtgärda negativa förändringar på arbetsmarknaden. Det är enligt utskottets mening emellertid angeläget att i sammanhanget skilja på kvantitativa mål och indikatorer. Regeringen använder i sitt sys- selsättningspolitiska ramverk en mängd kvantitativa indikatorer som vid en sammanvägd tolkning fångar den komplexa, nyansrika och mångfacette- rade bilden av utvecklingen på svensk arbetsmarknad. Diskussionen om hur sysselsättningsgraden utvecklats under alliansrege- ringens tid vid makten kan sägas vara ett exempel på detta. förekommande indikatorn på sysselsättningsutvecklingen sysselsättnings- graden i befolkningen visar en marginell nedgång vid en En närmare analys av den typ som görs i bilaga 5 i vårpropositionen visar emellertid att sysselsättningsgradens ned- gång drivs av demografiska faktorer, snarare än av brister i Av diagram 5.3 i bilaga 5 framgår att sysselsättningsgraden i själva verket endast har gått ned i ålderskategorierna 1519-åringar och 70 74-åringar och i stort sett är oförändrad för 2024-åringar, medan den sti- git för alla ålderskategorier däremellan. Det är med andra ord huvudsakli- gen ungdomar i gymnasieåldern och ålderspensionärer som minskat sin sysselsättning i relativa termer. För befolkningen i vad som normalt brukar betecknas som arbetsför ålder har sysselsättningsgraden tvärtom ökat, i vissa åldersgrupper med så mycket som . ing till att sysselsättningsgraden totalt sett minskat något är alltså att gruppen , vilken är den grupp som har högst sysselsättningsgrad, har minskat som andel av befolkningen . Det beror i huvudsak på att många i de stora årskullar som föddes nu går i pen- Till detta kan läggas att utrikes födda, som jämfört med inrikes födda har en lägre sysselsättningsgrad, kraftigt har ökat sin andel av befolkningen , från till 17,3 Vid en analys där de demografiska förändringarna tas i beaktande fram- går att den faktiska ökningen i sysselsättningen är högre än vad en beräk- ning enbart grundad på demografiska faktorer skulle ange, oberoende av om man skulle använda 2006 eller 2007 som startpunkt. bilagan har genomgått den djupaste lågkonjunkturen sedan 1990-talskrisen, vilket medför att resursutnyttjandet på arbetsmarknaden enligt de flesta konjunkturbedömare bedöms vara lägre 2011 än 2006. Ökningen av sysselsättningen bör därmed inte ha dri- vits av ett starkt konjunkturläge. Analysen indikerar således att sysselsätt- ningen har utvecklats starkare än vad de demografiska förändringarna och konjunkturläget ger anledning att förvänta. Sammantaget indikerar detta, enligt vad som anförts i bilagan till propositionen, att strukturella faktorer redan på kort sikt bör ha bidragit till en ökning av sysselsättningen (bil. s. 3233). Med en annan beräkning visar regeringen i propositionen (s. 38) att sysselsättningsgraden enbart till följd av demografiska förändringar skulle ha minskat med . ARBETSMARKNADSUTSKOTTETS YTTRANDE BILAGA 3 i själva verket minskade sysselsättningsgraden för gruppen med . Detta illustrerar att regeringens politik bidragit till att hålla uppe sysselsättningen väl, särskilt om man beaktar att den demografiska utvecklingen varit ogynnsam. Utskottet vill således understryka värdet av att analysera en stor mängd kvantitativa indikatorer. Det är enligt utskottets mening också värdefullt att regeringen initierat en utveckling av SCB:s arbetskraftsundersökningar () för att få tillgång fler indikatorer, exempelvis flödesstatistik. Att göra en eller ett par sådana enskilda indikatorer till mål för hela politiken riskerar däremot enligt utskottets bedömning att leda till en oönskad utveckling. Erfarenheterna av de tidigare enkla kvantitativa målen pekar på risken att sådana mål ger incitament att utnyttja egenheter i statistiken för att nå måluppfyllelse, i stället för att föra en politik för varaktigt höjd sysselsättning och minskat utanförskap. Utskottet kan slutligen också med oro konstatera att de socialdemokratiska och vänsterpartistiska förslagen om kvantitativa sysselsättningspolitiska mål förefaller vara tecken på en tendens att de rödgröna oppositionspartierna ifrågasätter och misstänkliggör det finanspolitiska ramverk som tjänat den svenska ekonomin så väl kriser. Till det socialdemokratiska förslaget om ett kompletterande sysselsättningsmål kan läggas att anser att det finansiella ramverket måste kompletteras med ett klimatpolitiskt ramverk med utsläppstak, medan helt avsagt sig det ekonomiska ansvarstagande som är kärnan i dagens ramverk. Enligt utskottets mening bör ramverkets strikta fokus på finansiell stabilitet och trygghet bestå oförändrat, eftersom det är en yttersta garant för resurser till välfärd och jobbskapande. Det vore enligt utskottets mening till skada för om ett tänkt rödgrönt regeringsalternativ frångår den samsyn som rått om de budgetpolitiska spelreglerna. Utskottet ställer sig sammanfattningsvis även i fortsättningen bakom regeringens sysselsättningspolitiska ramverk och anser inte att något kvantitativt mål för sysselsättningspolitiken bör införas. Utskottet diskuterade frågan om arbetslösheten bland unga senast i höstens budgetbetänkande 2011/12:AU2, men det är enligt utskottets mening angeläget att återigen beröra frågan. Frågan om den svenska ungdomsarbetslösheten kan enligt utskottets mening brytas upp i två problem: den relativt sett höga nivån på ungdomsarbetslösheten i allmänhet och situationen för unga som riskerar ett långvarigt utanförskap. Enligt utskottets bedömning har debatten på ett olyckligt sätt huvudsakligen kommit att handla om det förstnämnda och mindre allvarliga av dessa problem, på bekostnad av det senare och betydligt allvarligare. Utskottet kan inledningsvis liksom regeringen och konstatera att den officiella statistikens arbetslöshetsnivå på ca ger en delvis missvisande bild av hur stor andel av ungdomarna i årskullarna som är arbetslösa. Ungdomar i den åldern befinner sig och bör enligt utskottets mening också i de allra flest fall befinna sig i skolan eller högskolan. Om man från de ca 1,24 miljoner ungdomarna enligt SCB:s mätning räknar bort dels de ca 450 000 sysselsatta, dels de ca 720 000 ungdomar som uppgav sig vara heltidsstuderande eller av annan orsak stå utanför arbetskraften oavsett om de sökte extrajobb utöver heltidsstudierna eller inte återstår ca 72 000 arbetslösa, vilket motsvarar av hela åldersgruppen. Även vid internationella jämförelser där ofta hamnar relativt högt bland de länder som använder den gemensamma ILO-definitionen av arbetslöshet kan statistiken ge en delvis missvisande bild på grund av olikheter i hur andra begrepp definieras. nämner som exempel (Finanspolitiska rådets rapport s. 116) att studerande på yrkesgymnasium med lärlingsprogram i klassificeras som sysselsatta, vilket de inte gör i . Detta kan definitionsmässigt sänka arbetslösheten för unga i i jämförelse med . Utskottet kan därför för det första konstatera att det generella problemet är mindre än vad det i förstone kan synas vara. Utskottet kan för det andra konstatera att för den stora majoriteten arbetslösa ungdomar är normaltillståndet att pendla mellan arbete och arbetslöshet, med relativt korta arbetslöshetsperioder som inte skapar bestående men i deras karriär- eller löneutveckling. Fler än en tredjedel av ungdomarna hade i SCB:s mätning en arbetslöshetstid som var kortare än en månad och fler än fyra av fem ungdomar hade en arbetslöshetstid kortare än . Medelvärdet för arbetslöshetstiden för 1524-åringar var , vilket är lite drygt hälften av den genomsnittliga arbetslöshetstiden för 2554-åringar och knappt en tredjedel av den genomsnittliga arbetslöshetstiden för 5574-åringar. Även här gör enligt utskottets mening en intressant internationell utblick som visar att trots den höga nivån är flödet från arbetslöshet till sysselsättning i jämförelse med genomsnittet i EU och mycket högt för svenska ungdomar. Enligt rådet var andelen långtidsarbetslösa ungdomar (med mer än sex månaders arbetslöshetstid) fem gånger så hög i EU som i (2012 s. 117). Även i detta avseende anser utskottet alltså att det finns tydliga tecken på att det allmänna problemet med ungdomsarbetslösheten inte är så stort som ibland görs gällande. En tredje faktor som enligt utskottets mening bidrar till att dämpa oron över det generella ungdomsarbetslöshetsproblemet är tillgången till visstidsanställningar som språngbräda in i arbetslivet. Tillsvidareanställningar ska utgöra grunden på arbetsmarknaden. För ungdomar som ofta är rörliga och utan egen försörjningsbörda kan emellertid tillfälliga anställningar enligt utskottets mening vara en viktig ingång. Regeringen har genom för- ARBETSMARKNADSUTSKOTTETS YTTRANDE BILAGA 3 ändrad lagstiftning (prop. 2006/07:111, bet. 2006/07:AU14, rskr. 2006/07:185) ökat möjligheterna för företag att anställa bl.a. ungdomar . Tidsbegränsade anställningar är också vanligare än tillsvidareanställningar bland ungdomar och vanligare bland ungdomar än bland äldre. Av arbetskraftsundersökningarnas flödesstatistik framgår att det var vanligare för en ungdom med en visstidsanställning fjärde kvartalet 2011 att ha gått vidare till en fast anställning än att ha gått till arbetslöshet. Det förefaller alltså som om tidsbegränsade anställningar för många ungdomar fungerar som ett steg på vägen mot ett fast jobb. är det som utskottet även betonar i betänkande 2011/12:AU13 viktigt att de anställningsformer som finns används på ett korrekt och ansvarsfullt sätt. Frågan bör bevakas så att människor inte fastnar i tidsbegränsade anställningar under långa perioder. Det är enligt utskottets mening angeläget att det större problemet med ungdomsarbetslösheten situationen för unga som riskerar ett långvarigt utanförskap ägnas uppmärksamhet. Störst risk att få arbetsmarknadsrelaterade problem har de unga som saknar fullständig utbildning, är födda utomlands eller har en funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga. Det är enligt utskottets mening mycket välkommet att regeringen prioriterar åtgärder för de svagaste ungdomsgrupperna.