· GZ01KrU9 · 2012-05-10 18:21:58 — Vi börjar med formalia: Vi står bakom alla våra reservationer men väljer att yrka bifall endast till reservation nr 5 för att skynda lite grann.KrU9 om kulturarv är ett motionsbetänkande - samma som . Det har inte hänt något. Regeringen gör inte speciellt mycket på området, om man ska vara riktigt ärligt. Då skulle vi förmodligen ha andra saker att behandla.Kulturarvet är, som vi alla vet, otroligt viktigt. Det är stort, det är brett och det omfattar ofantligt många olika delar. När vi diskuterar olika sakfrågor och spetsfrågor är det lätt att fokusera och nischa och vara spetsig i vår debatt. Men när vi talar kulturarv blir det inte så enkelt längre. Kulturarvet har en sådan vidd och en sådan bredd att det inte är så enkelt att vara spetsig i debatten. Och varför är det så? Jo, den påverkan vi har i, på och till vårt kulturarv kommer i stort sett från allt.Då kan man fundera lite grann på hur argumentationen ska gå när vi ska driva en diskussion om vårt kulturarv - ett kulturarv som vi gemensamt bygger just nu för framtiden och som vi gemensamt förmodligen gläntar på locket på när det gäller det som har varit. Detta är otroligt spännande, för det omspänner så otroligt mycket.I reservation nr 1 lyfts en fråga som jag trodde att vi alla var ganska överens om. Det handlar om fornfynden och betydelsen av att vi rapporterar in när vi hittar saker som bidrar till vårt kulturarv. Därför blir jag lite förvånad när man från Alliansen säger: Nej, det där avslår vi! Det är inte bra! Då undrar jag hur ni tänker. Det finns ärenden som har legat i sex för behandling som handlar om att människor ska få ersättning för att de har hittat delar som bidrar till vårt kulturarv. Tycker ni att det är rätt? Tycker ni att det är okej? Det kan väl inte vara okej.När man säger att man inte behöver åtgärda detta utan att det kan vara så här säger man ju att kulturarvet inte är så viktigt. Det är alltså inte så viktigt att folk rapporterar eller lämnar in saker som de hittar och som bidrar till att vidga, bredda och skapa mer insyn i det kulturarv vi har. Det vore ju så enkelt. Jag tror nämligen att vi är överens - det är klart att vi vill att hanteringen ska snabbas upp. Det kanske är någon av alliansföreträdarna som kommer att svara på det här så småningom.Reservation nr 3 handlar om . Det är jättebra. Vi måste skapa och rusta det så att vi får ett som är värt namnet, eller hur? Men någonstans har det hänt något, säger en röst mig. Man är klar med etapp ett, men sedan börjar man fundera på etapp två som handlar om att man ska kunna plocka in föremål utifrån för att kunna visa på vårt . Det handlar om att man ska kunna förvara dem i lokaler som är ändamålsenliga med rätt luft och med rätt temperatur. Denna etapp funderar man nog på, men kanske får vi skjuta lite grann på den. Ska vi rusta och bygga för framtiden måste vi göra det fullt ut. Också detta tror jag att vi är överens om - väldigt överens, dessutom.Vi vet att kulturarvet betyder mycket. Det betyder mycket för vår identitet, och det betyder mycket för att vi ska kunna känna närhet och trygghet. Det ger en känsla av att vara en del av det hela. Det knyter ihop oss. Vi kan vara stolta över vårt kulturarv. Då måste vi göra det mer tillgängligt, och där har vi museerna och fri entré till museerna. Det är en reform som när den sattes i sjön skapade någonting som vi sällan har skådat. Vi breddade besöken och besökarnas ursprung enormt, det vill säga att vi vidgade begreppet kulturarv. Det var fler som fick ta del av det, och det var fler som fick förståelse. Det var fler som kände: Yes - det här är en del av mig!Visst vore det bra? Det är ju det vi vill, eller hur? Vi ska kunna skapa en öppenhet så att vi känner att vi är tillsammans. Det var en bra reform. Det är synd att ni inte är med på den.Jag sade i inledningen att kulturarvet bygger vi här och . Det var allvarligt menat, för har vi satt våra spår i det de kommer att se av vårt samhälle. Det innebär att den syn vi har på och det agerande vi har när det gäller det kulturarv som vi förvaltar handlar om en öppenhet. Vi vill vidga, vi vill sprida och vi vill göra det tillgängligt. På samma sätt kommer det att vara , fast då är vi en förmodligen en viktigare del i det.Man kan fundera på hur tankarna och resonemangen går kring digitaliseringen. är det mer naturligt, för nu produceras det mesta digitalt. Därvidlag är det inga bekymmer. Men det handlar om det som har varit - det som skulle behöva digitaliseras och registreras så att det blir öppet och offentligt så att fler kan ta del av det. vet jag att ni kommer att säga så här: Kulturarvslyftet var svaret på den frågan!Då kan jag bara säga så här: Jag tror att ni behöver gå hem och titta på vilket resultat Kulturarvslyftet har gett.Jag kan skicka med det som en hemläxa.Att bygga kulturarvet och att ta del av kulturarvet är allas vår rätt och allas vår möjlighet. Det innebär att vårt kulturarv är betydligt bredare än vad vissa påstår.Vad är det egentligen som är svenskt kulturarv? Jo, det är allt som vi kan plocka fram, allt vi kan prata om och allt vi kan ha skrönor om. Det är svedjefinnarnas insats och vallonernas insats. Och vi kan backa ännu längre än så. Det är influenser från andra delar av världen som har spelat roll för det svenska kulturarvet. Vi ska vara stolta över det svenska kulturarvet.Med det, herr talman, hoppas jag att Alliansen svarar på en del av de frågor jag ställt. Vårt betänkande heter Kulturarvsfrågor. Kulturarv är något som varje tidsepok väljer att tolka. Varje samhälles människor bildar sig sin uppfattning om vad som är kulturarv och vad det betyder. Kulturarv har ju egentligen inte några tidsbegränsande ramar.Kulturarv kan vara fysiska byggnader, men det är lika gärna traditioner, berättelser och kunskap. Någonstans är det som kallas kulturarv saker, händelser och material, ett arv, som vi känner igen som människor. Det är något igenkännande eller något som är en del av vår historia. Det är en bro mellan historia, nutid och framtid. Vi som sitter här är med och skapar och påverkar framtidens kulturarv.Är det här med kulturarvet viktigt? Det är ofta väldigt viktigt för oss människor att känna tillhörighet, och kulturarvet är för många människor en del av den viktigheten. Detta är något som gäller för alla människor, även människor som flyr från sitt eget land eller människor som väljer att flytta till ett annat land. Man kan som människa vara både en del av det nya landet och en del av sitt ursprung. Man har också rätt till sin egen historia, sin egen tillhörighet och sitt kulturarv. Det är den världen som vi befinner oss i. Och genom att vara öppen med att kulturarv är lika viktigt för dig som för mig och förstå det blir världen mer intressant, mer utvecklad. Det handlar om att ge varandra okej, att få vara den man är. När vi börjar sortera varandra och exkludera varandra skapar vi motsättningar och rädsla. Det är en väg som inte jag vill gå.När min mamma som fyraåring sattes på ett tåg för en resa från sitt hem till ett annat hem skedde det när var i krig och oro, när motsättningar och kriser hade skapat hat.Min mamma växte upp mellan två länder, mellan två hem, mellan god mat och gränsen till svält och mellan trygghet och skräck. Jag vet att hon har en fot i varje land och ett hjärta som är delat och att hon har fått extra mycket av både glädje och sorg över livet. Men hon har också genom sitt liv fått mycket mod och mycket stor förståelse för människor från olika håll, en nyfikenhet och en öppenhet. har hon alltid känt att rötterna också behöver skötas om.Jag tror inte att det gynnar ett sammanhållet samhälle att stänga ute varandra genom att säga att vi gör så, eller de gör så. Jag tror på respekt för varandra, för våra olikheter och våra olika arv.I dagens betänkande finns många olika motionsförslag. Jag har inte funnit skäl att bifalla något mer än det som handlar om att verka för den mycket omtyckta fri entré-reformen även på regionala museer. Jag kan här och yrka bifall till reservation 5.Det kan tyckas lite fattigt från sida att inte ha några egna förslag just i det här betänkandet, som om vi inte brydde oss om dessa frågor. I så fall är det fel uppfattat. Det här betänkandet innehåller skilda motionsförslag som tycks passa under begreppet kulturarv och ger inte någon helhetsbild av allt som skulle kunna gå under den här rubriken.Som exempel på det vill jag uppmärksamma en motion som jag skrev förrförra året som heter Traditionell kunskap för en hållbar utveckling. Det finns väldigt mycket av det materiella kulturarvets kunskapsöverföring i den.Ett annat exempel som jag tar upp nu kanske tangerar kulturmiljö mer. Men det är ju lite gränsöverskridande när det gäller vad man vill lägga in. Vi från lägger ofta i våra budgetmotioner mer pengar än regeringen på landsbygdens miljö och struktur för att nå de miljömål som varit rådande. kom 2008 med en samlad uppsättning av förslag för att nå de här målen i en rapport som sade att nu är det bråttom.Men för dem som inte känner till det kan jag säga att i stället för att ta det breda, djupa och gedigna arbetet på allvar och försöka genomföra åtgärderna valde regeringen att ändra bedömningsgrunder och bromsa hela det gedigna arbetet. De 16 miljömålen har mycket med vårt kulturlandskap att göra, som i samma tag även har med den rika biologiska mångfalden att göra. Det handlar om grunder och landskapets historia.Våra kulturarv lever med oss nu och , och det beror förstås på hur vi hanterar dem. Ett annat område man skulle kunna nämna är skogspolitiken. Vi ser att vi skövlar gammelskog och tillåter det.Jag skulle vilja säga att kunskaper från förr går att involvera nu och kan leda oss och att människan inte är där hennes skor står utan där hennes dröm finns, som sade. Jag vill börja med att säga att jag står bakom samtliga sverigedemokratiska reservationer, men jag väljer här att yrka bifall endast till reservationerna 1, 2, 8 och 11.Herr talman! Att drabbas av allvarlig minnesförlust är ett av de svåraste trauman som en människa kan råka ut för. Vi människor är till väldigt stor del, på gott och på ont, en produkt av vår levnadshistoria och av våra minnen. Att förlora sina minnen blir därför också på många sätt att förlora sig själv, att förlora sin identitet, att förlora fotfästet.Det är oerhört påfrestande och destruktivt för en människa att inte längre veta vem man är, var man kommer ifrån, varför man talar som man gör, varför man rör sig och reagerar som man gör och att inte kunna plocka fram och glädjas åt ljusa stunder som flytt, att inte kunna dela dem med andra, att inte kunna minnas och hedra de människor som betytt mycket för en men som inte längre finns kvar, att inte kunna minnas sina misstag och därmed inte heller kunna dra någon lärdom av dem.Allt detta som är sant för en enskild människa som drabbas av minnesförlust är också sant för en nation som förlorar sin historia och sitt kulturarv. Kulturarvet är ju vårt gemensamma kollektiva minne.Vi sverigedemokrater anser att få uppgifter kan vara viktigare för samhällets välmående och harmoniska utveckling än att bevara och levandegöra kulturarvet. Att vi menar allvar med vår ambition att stärka kulturarvets ställning visade vi inte minst i vår senaste höstbudget där vi avsatte långt större resurser än något annat parti till just detta område.Tyvärr är det inte så att alla delar vår syn på kulturarvets betydelse. Det finns de som vill förvränga och förvägra oss våra minnen. Det finns till och med de som vill förstöra dem eller stjäla dem från oss. Det för mig in på motion 326 om kulturarvsbrottslighet.Många goda initiativ har lanserats för att stävja kulturarvsbrottsligheten, inte minst från sida. Men trots dessa insatser fortsätter kulturarvsbrotten att öka. Dessutom är mörkertalen stora, och få anmälningar leder till åtal.En av grundorsakerna till den låga uppklaringsfrekvensen är att preskriptionstiden för kulturarvsbrott är förhållandevis kort och att polis och åklagare ofta tvingas prioritera brott med högre straffvärde. En viktig åtgärd för att effektivisera bekämpandet av kulturarvsbrotten blir därmed att höja straffvärdet och förlänga preskriptionstiden.Enligt brottsforskaren på är medvetenheten om kulturarvsbrott låg i jämfört med i många andra länder. Det är inte bara polis och åklagare utan också tullen som har nedprioriterat kulturarvsbrotten. Mycket mer skulle kunna göras för att förhindra att till exempel stulna kulturföremål förs ut ur landet.I sitt svar på min motion uppger utskottsmajoriteten att man är väl medveten om situationen. Man instämmer i att de låga straffsatserna är en stor del av problemet. Trots detta väljer man att avslå motionen och inte göra någonting. Det är enligt min uppfattning både oansvarigt, ologiskt och oförsvarligt.En faktor av mindre men ändå inte obetydlig vikt i arbetet med att stävja kulturarvsbrott är att det finns ett fungerande system för att belöna den som upptäcker ett fornfynd och väljer att lämna in det till staten i stället för att behålla det själv eller sälja det vidare. Att detta system, vilket motion 207 sätter fingret på, inte fungerar tillfredsställande är således ett allvarligt problem.Motionären från Socialdemokraterna är inte ensam om att se stora brister i det nuvarande systemet. I ett remissvar skriver till exempel Statskontoret att det är "ett faktum att omhändertagandet av fornfynd länge har släpat efter vid . Så väl värdering av fyndigheterna som utbetalning av inlösen går långsamt. De stora balanserna är en källa till oro och riskerar att påverka allmänhetens förtroende för myndigheten negativt. Det är generellt viktigt att myndigheter fullgör sina uppdrag på ett effektivt sätt och därför rimligt att skärpa kraven på att handlägger sina ärendebalanser inom rimlig tid. I förlängningen av detta kan långa handläggningstider indikera att en myndighets verksamhet, organisation eller styrningen behöver utvecklas eller ges en mera ändamålsenlig form. "Herr talman! En av de institutioner som drabbats värst av kulturarvsbrottsligheten är . Kristna kulturskatter av närmast ofattbart värde har redan stulits och förts ut ur vårt land. Kyrkan har vare sig det kunnande, de resurser eller den ekonomi som krävs för att skydda ens de mest värdefulla kulturskatterna. Men man försöker. Man försöker genom att i allt högre utsträckning stänga och låsa kyrkorna, vilket resulterar i att de kristna kulturminnen som inte blir stulna eller förstörda i stället blir mindre tillgängliga för allmänheten.En del av lösningen skulle kunna vara att, i likhet med vad föreslår i motion 318, låta utreda möjligheten att i samarbete med kyrkan inrätta ett nationellt kyrkohistoriskt museum i likhet med vad som redan finns i till exempel . Där skulle kyrkans främsta kulturskatter kunna samlas och det kristna kulturarvet skyddas, vårdas och tillgängliggöras för allmänheten.Det är i alla fall klart att någonting måste hända och att staten måste ta ett större ansvar, för vården av det kristna kulturarvet är sorgligt eftersatt på i stort sett alla områden från såväl kyrkan som staten.Ett annat område som tyvärr också är eftersatt är vården av det kulturarvet och mer specifikt, vården av våra traditionsfartyg. Enligt den nuvarande kulturminnesvårdslagen ska ett vrak som förlist betraktas som ett fast fornminne och har därmed ett starkt lagskydd. De fartyg som däremot har bevarats och stannat kvar ovanför vattenytan saknar bisarrt nog detta lagskydd.Till skillnad från vården av de landbaserade kulturminnesbyggnationerna har vården av de flytande kulturbyggnationerna nästan helt och hållet lämpats över på ideella krafter. Tack vare att det finns och har funnits fantastiska eldsjälar runt om i landet har denna ordning fungerat någorlunda så här långt.Nu ser dock denna ordning ut att ha nått vägs ände. Den ideella sektorn inom den kulturarvsvården står inför ett generationsskifte som kommer att dränera verksamheten på mycket kraft. Resultatet kommer sannolikt att bli att fler traditionsfartyg antingen kommer att förfalla eller föras ut ur landet.I motion 324 förordar att staten ska ta ett större ansvar för det kulturarvet. Vi pekar bland annat på vårt grannland , där det statliga stödet är hela 20 gånger större jämfört med och där man har byggt upp nationella fartygscentrum dit ägare av traditionsfartyg kan vända sig för att få hjälp med svåra reparationer och där man samlar kompetens och kunskap om såväl den materiella som den immateriella delen av det kulturarvet.Herr talman! De frågor som jag har tagit upp här är bara en bråkdel av de förslag som vi sverigedemokrater har för att stärka vårt nationella immunförsvar mot faran med en smygande kollektiv minnesförlust. Vår uppfattning är att det behövs en rejäl ambitionshöjning på kulturarvsområdet och att detta är ett viktigt led i arbetet med att bevara den nationella gemenskap som har varit en ovärderlig grund för framväxten av vårt demokratiska, fredliga och framgångsrika samhälle.Jag beklagar att denna ambition inte delas av regeringen, och jag beklagar den idélöshet som regeringen har visat på det här området så här långt . Det var många kloka ord, . Det ska du ha kredd för.Men det jag blir lite nyfiken på är att vi ganska ofta i debatten har en diskussion om vilka som ska och vilka som inte ska. När vi pratar om kulturarvet vet både och jag att det är influerat av en mängd olika kulturer som har gjort att det har vuxit fram och blivit som det har blivit.Som jag sade i mitt anförande: Om vi förflyttar oss ungefär , hur känner det inför kulturarvets framväxt? Jag vet inte riktigt hur jag ska tolka eller besvara den frågan. Jag hoppas att jag inte lever , för då är jag nog ganska skröplig.Jag hoppas att det som har bevarats inte bara är sådant som produceras nu och under de år som ska komma utan att väldigt mycket av det som funnits längre tillbaka i tiden har bevarats.Jag är dock lite orolig för hur det ska gå till, för jag ser en regering som inte har några ambitioner på området, och jag ser också en opposition som inte har någon särskilt offensiv politik när det gäller att bevara kulturarvet. Men jag hoppas att det kan bli ändring på det och att även de saker som vi betraktar som kulturarv fortsätter att leva vidare så att de finns kvar även . Det var härligt att höra, tycker jag, för det som är det intressanta just nu är att vi väl aldrig någonsin har influerats så mycket av olika kulturer som skapar kulturarvet framgent. Jag tror inte heller att jag kommer att vara verksam , så det behöver vi inte diskutera.Ni för ett ganska intressant resonemang om vilka som har rätt och vilka som inte har rätt att vara här. Ni påför ganska ofta i debatten att om vi inte hade den invandringspolitik som vi har så skulle det inte se ut på ett visst sätt. Då skulle vi kunna göra det ena och det andra.Men i det här fallet måste väl ändå vara med på tanken att eftersom vi har en mångfald och så många som bidrar till att utveckla och skapa ett framväxande kulturarv så är det jättebra. Vi influeras mycket av andra länder. Jag ser inga problem med det, och det har jag sagt tidigare, så länge de influenser som kommer är frivilliga, så länge vi tar till oss det vi vill ta till oss och har möjlighet att avhända oss det vi inte vill ta till oss.Tyvärr är det inte så med det mångkulturella samhällssystem som Per förespråkar. I det samhällssystemet blir vi tvungna att ta till oss och påverkas även av sådana kulturella influenser som vi inte känner passar i vårt samhälle och som vi inte vill ha här.Kulturarvet skapas , säger . Så är det, men det är inte per automatik så att vi måste ha ett mångkulturalistiskt samhällssystem bara för att vi har en invandring. Det finns en möjlighet att anpassa sig och bli en del av den svenska kulturella gemenskapen.Vad den här diskussionen och striden om framtiden kommer att utmynna i återstår att se, men hoppas jag att företeelser som tvångsäktenskap, hedersvåld och andra saker inte är en del av kulturarvet och att det inte är någonting som Per vill se på svenska museer . När det gäller kulturarvsfrågor är det två ord som osökt infinner sig: ansvar och tillgänglighet. Upp i ljuset, ut till folket med denna skatt och källa till kunskap om vårt förgångna, om samhällenas förändring, om arbete, livsmönster och traditioner!I dag avhandlar vi kulturarvsfrågorna, och jag vill speciellt yrka bifall till två av våra reservationer, nr 5, som handlar om fri entré på regionala museer, och nr 9, som handlar om digitaliseringen av värdefullt fotografiskt material i Kiruna.När jag ändå är inne på digitaliseringen, denna viktiga uppgift med att göra samlingarna tillgängliga, vill jag dela med mig av en stark gårdagsglädje. Jag hade nämligen lyckan att göra ett studiebesök på bildarkiv, som är otroligt intressant och som hyser inte mindre än fem miljoner originalbilder i pappersformat. Det är en osedvanlig bredd på dessa bilder, alltifrån skördetröskor i till cirkusbröllop i , engelska kungahuset, i ruiner, svenska 50-talsidyller och som sitter och tittar beundrande på i en sminkloge. Även dessa bilder digitaliseras. Ungefär 30 000 finns tillgängliga på nätet.Min fråga och min farhåga gäller dock detta arkivs framtid. Utredning pågår nämligen och en diskussion om att arkivet ska omhändertas av företaget , det vill säga hamna utanför det public service-ansvar som står för. Jag menar att detta vore ett tragiskt bidrag till den hotande glömska som tenderar att breda ut sig över fosterlandet.Herr talman! Mellan de virtuella världarna öppnar sig nya möjligheter. Jag tycker också att man kan betrakta arkeologin som ett nyttigt redskap, denna historiens backspegel med vars hjälp vi kan vinna kunskap och insikt om gångna generationers liv och leverne. Kulturarvet spelar en mycket viktig roll för ett hållbart samhälle och pekar i den meningen framåt i ett viktigt medborgarperspektiv, ett arv som ska vårdas och omhändertas, ansvaras för men också användas för allas vårt gemensamma bästa. Det krävs med andra ord ett folkligt, uthålligt engagemang i kulturarvsfrågan och därtill en nära kontakt med forskningen och kulturinstitutionerna.Naturvården och kulturmiljövården är som jag ser det två sidor av samma mynt. Kulturlivet betyder också mycket genom sina inte mätbara värden, men ändå viktiga värden som kulturell identitet och lokal självkänsla, betydelsefulla också för en hållbar, grön framtid.Herr talman! Min egen bakgrund är förankrad i norra , i gränslandet mellan den uppodlade leende , omsjungen av i , och den lite mer mörka vildmarken dit finska invandrare från Savolax kom för att bygga sig liv och framtid. De svedjade skog, sådde råg och födde sina barn i bastun. Bastun var det första som byggdes.Jag vill passa på tillfället att förmedla fyra rader av en bygdediktare som skrev på sin nordvärmländska dialekt.Ja vet e litta fatti bygd Langt nol i vill ni helst skull se'a När som sola strör sitt gull .Dessa bygder och skogar var förr befolkade på ett helt annat sätt än de är . Men genom arkeologiska utgrävningar kan vi få väldigt mycket kunskap om den fascinerande berättelse som finns också i denna karga trakt. Det som med fog kan kallas glesbygd var några generationer tillbaka väldigt livaktiga bygder. Man levde sina egna liv genom självförsörjning, utan att märkas så mycket i de stora sammanhangen.Historiens rötter ligger djupare än man kan tro. Långt innan finnarna kom , så långt tillbaka som till den yngre stenåldern finns lämningar bevarade. En storhetstid för norra brukar man räkna mellan 900- och 1100-talen.Herr talman! Att på ett varsamt och kunnigt sätt hantera denna naturgåva och detta kulturarv har verkligen gjorts i norra .