bet · GZ01CU18 · 2012-04-19 00:00:00 — 2011/12:CU18 Ersättningsrätt I betänkandet behandlar utskottet 12 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden om olika ersättningsrättsliga frågor. Motionsyrkandena gäller bl.a. barnförsäkringar, information vid försäkringsfall, handläggning av trafikskadeärenden, solidariskt skadeståndsansvar och ideellt skadestånd. Utskottet föreslår att avslår samtliga motionsyrkanden. I betänkandet finns två reservationer och ett särskilt yttrande. Utskottets förslag till riksdagsbeslut 2011/12:C353 av och (båda M). 2011/12:C366 av (S). Reservation 1 (S, MP, V) 2011/12:C204 av (FP). Handläggning av trafikskadeärenden m.m. 2011/12:C201 av (MP) yrkandena 1 och 2, 2011/12:C375 av och (båda S) och 2011/12:So629 av och (båda S). Reservation 2 (MP) 2011/12:Ju276 av (KD) yrkande 2. 2011/12:C390 av (M) yrkandena 1 och 3. 2011/12:C265 av och (båda S) och 2011/12:C376 av och (båda S). Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (FP), (M), (M), (S), (M), (S), (M), (S), (C), (S), (M), (MP), (KD), (SD), (V) och (S). I betänkandet behandlar utskottet 12 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden om olika ersättningsrättsliga frågor. Motionsyrkandena gäller bl.a. barnförsäkringar, information vid försäkringsfall, handläggning av trafikskadeärenden, solidariskt skadeståndsansvar och ideellt skadestånd. Motionsförslagen finns i bilagan. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande som rör storleken på trafikförsäkringsavgiften. Utskottet hänvisar till pågående arbete. och (båda M) anför i motion 2011/12:C353 att det inte är rimligt att en person som bor i ett område med mycket låga ska få betala så mycket mer i straffavgift (trafikförsäkringsavgift) jämfört med områden med en mycket hög premieavgift. Det leder till att de som bor i små orter drabbas mycket hårt. Avgiften borde i stället bestämmas utifrån den aktuella nivån på premien för det område man bor i. Den som bor i t.ex. ska betala en avgift som baseras på den premien och inte en avgift baserad på en premie för t.ex. . Därför borde det göras en översyn av hur avgiften kan utformas på detta sätt. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed. I 34 § trafikskadelagen (1975:1410) finns bestämmelser om trafikförsäkringsavgift. Saknas föreskriven trafikförsäkring för ett motordrivet fordon som är registrerat i vägtrafikregistret och inte är avställt, har trafikförsäkringsföreningen rätt till gottgörelse (trafikförsäkringsavgift) av den försäkringspliktige för den tid denne har underlåtit att fullgöra sin försäkringsplikt. Trafikförsäkringsavgift bestäms på grundval av de årspremier för trafikförsäkring som har tillämpats här i landet trafikförsäkring har saknats. Avgiften får överstiga högsta försäkringspremie inklusive skatt enligt lagen (2007:460) om skatt på trafikförsäkringspremie m.m. för fordon av samma fordonsslag och med samma användningssätt som det oförsäkrade fordonet. I samband med en ändring 1999 av hur trafikförsäkringsavgiften ska beräknas uttalade regeringen att avgiften i första hand inte ska ses som ett alternativ till den premie som skulle ha erlagts utan som en sanktion mot dem som inte lojalt bidrar till det skydd för trafikanterna som systemet med obligatorisk trafikförsäkring ger (prop. 1998/99:42 s. 20, bet. 1998/99:LU19). I departementspromemorian Trafikförsäkringsfrågor m.m. (Ds 2006:12) har en sakkunnig person på uppdrag av gjort en översyn av reglerna om trafikförsäkringsavgift. Uppdraget gick ut på att överväga om en ordning kunde skapas som möjliggjorde en mer nyanserad bedömning av avgiftens storlek; en utgångspunkt skulle vara att förhindra resultat som kunde bedömas som oskäliga. I promemorian föreslog den sakkunnige att trafikförsäkringsavgiften ska anknyta till den premie som debiterats för det aktuella fordonet eller annars skulle ha erlagts för detta. Om det framgår genom material från försäkringsbolaget eller upplysning från den försäkringspliktige att en lägre premie skulle ha erlagts än enligt den angivna beräkningen, ska avgiften i stället bestämmas till (förslagsvis) högst denna premie. Vid kortvariga förseningar på förslogs det att avgiften ska sättas till hälften av vad som annars skulle ha gällt. Vidare ska alltjämt avgiften kunna nedsättas om det finns särskilda skäl. Departementspromemorian är enligt uppgift föremål för beredning inom . Trafikförsäkringsavgiften har även behandlats av i betänkandet En utvidgad trafikförsäkring (SOU 2009:96). I betänkandet framhölls att avgiften är avsedd att vara en sanktion mot dem som inte lojalt bidrar till det skydd för trafikanterna som systemet med en obligatorisk trafikförsäkring ger. Avgiftens storlek bestäms enligt en schablonmetod, som innebär att beloppet bara delvis påverkas av den uteblivna premiens belopp. I många fall tas avgifter ut som i jämförelse med relevanta trafikförsäkringspremier framstår som mycket höga. Man kan anta, anförde utredningen, att den höga avgiftsnivån har en preventiv effekt och medverkar till att de flesta fordonsägare fullgör sin försäkringsplikt. Emellertid har systemet utsatts för kritik. Det har gjorts gällande att avgiftssanktionen är anmärkningsvärt sträng och att systemet är svårförståeligt. Trafikförsäkringsavgiften är avsedd att komma till användning i vitt skilda situationer, där försummelsen att hålla trafikförsäkring för ett fordon kan variera alltifrån ett tillfälligt förbiseende till en systematisk underlåtelse i avsikt att helt undgå den lagstadgade försäkringsplikten. Detta förhållande motiverar att reglerna om trafikförsäkringsavgift medger att avgiften i någon mån kan anpassas efter överträdelsens art, i vart fall efter hur länge den har pågått. Det är inte heller utan vidare givet att avgiftens preventiva verkan alltid blir större ju högre avgiftsbeloppet är. Utredningen ansåg att det inte finns skäl att invända mot att möjligheterna att ta ut höga belopp i trafikförsäkringsavgift begränsas i vissa fall. Regeringen beslutade att överlämna betänkande till den parlamentariska socialförsäkringsutredningen (Kommittén om hållbara försäkringar vid sjukdom och arbetslöshet, S 2010:04). Ett motsvarande motionsyrkande behandlades av civilutskottet i betänkande 2010/11:CU16. Utskottet ansåg då att resultatet av det pågående arbetet inom inte borde föregripas genom några uttalanden från sida. Utskottet föreslog att den då aktuella motionen skulle avslås och följde utskottet. Utskottet anser alltjämt att det pågående arbetet inte bör föregripas genom någon åtgärd från sida och föreslår därför att motion 2011/12:C353 avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om rätt att teckna personförsäkring för barn. Utskottet hänvisar bl.a. till en aviserad översyn. Jämför reservation 1 (S, MP, V). I motion 2011/12:C366 anför (S) att försäkringsbolagens värdering av barns ohälsa m.m. resulterar i ett försämrat försäkringsskydd för många barn. För adoptivbarn, barn som har låg födelsevikt eller barn som är för tidigt födda samt barn med ärftliga sjukdomar brukar föräldrarna exempelvis inte få teckna någon försäkring. Motionären anser att möjligheten att teckna personförsäkring för alla barn bör utredas och föreslår ett tillkännagivande i enlighet härmed. Flera försäkringsbolag erbjuder kombinerade sjuk- och olycksfallsförsäkringar för barn, s.k. barnförsäkringar. Sådana försäkringar är främst inriktade på att ge ersättning för kostnader vid långvariga och svåra skador samt ersättning vid bestående invaliditet. En privat sjuk- och olycksfallsförsäkring för barn kan tecknas individuellt eller som en gruppförsäkring. Om föräldern omfattas av en gruppförsäkring genom t.ex. en facklig organisation eller arbetsgivare kan barnen medförsäkras. En ansökan om en individuell barnförsäkring ska även innehålla en hälsodeklaration. Själva hälsodeklarationen görs genom att barnets vårdnadshavare besvarar ett antal detaljerade frågor om barnets hälsa. Barnets vårdnadshavare intygar vidare att de uppgifter som lämnats är fullständiga och riktiga. När barn medförsäkras i en gruppförsäkring krävs normalt ingen hälsoförklaring angående barnet, utan försäkringsskyddet erhålls genom en anmälan. Barnförsäkringar gäller i taget och förnyas . kan de flesta barnförsäkringar behållas och förnyas tills den försäkrade fyller . För att förstärka integritetsskyddet på försäkringsområdet har antagit vissa ändringar i försäkringsavtalslagen (2005:104). De nya bestämmelserna trädde i kraft (prop. 2009/10:241, bet. 2009/10:CU4, rskr. 2009/10:128). Ändringarna tar sikte främst på formerna för inhämtande av hälsouppgifter från t.ex. hälso- och sjukvården. Syftet är att säkerställa att försäkringsbolagen inte slentrianmässigt begär samtycke till att inhämta hälsouppgifter samt att lämnade samtycken är frivilliga och bygger på tillräcklig information. Åtgärderna får särskild betydelse för barnförsäkringar. Lagändringarna innebär att ett försäkringsbolag vid ansökan om individuell personförsäkring endast får begära samtycke om det är nödvändigt för prövningen av ansökan. Det är därmed inte tillåtet för försäkringsbolaget att begära samtycke redan i samband med en försäkringsansökan utan först när försäkringsbolaget har gått igenom ansökan och bedömt att det är nödvändigt att inhämta hälsouppgifter. Försäkringsbolagets påstående att hälsouppgifterna är nödvändiga ska vid avslag på en försäkringsansökan prövas i domstol. Samtycket ska lämnas på en handling som särskilt upprättats av försäkringsbolaget. Det ska vara utformat så att det är begränsat till att gälla under prövningen av en ansökan eller under regleringen av en viss skada. Enligt 11 kap. 1 § första stycket försäkringsavtalslagen får ett försäkringsbolag inte vägra någon att teckna en sådan personförsäkring som bolaget normalt tillhandahåller allmänheten när det har fått de uppgifter som behövs, om det inte finns särskilda skäl för vägran med hänsyn till risken för framtida försäkringsfall, den avsedda försäkringens art eller någon annan omständighet. Av bestämmelsen framgår att ett försäkringsbolag har en skyldighet att meddela en personförsäkring (s.k. kontraheringsplikt). Har bolaget i strid med sin skyldighet helt eller delvis vägrat någon en försäkring ska domstol förklara att denne har rätt till försäkringen (se 16 kap. 7 och 9 §§). Kontraheringsplikten är emellertid underkastad vissa undantag. En inskränkning i rätten att teckna en försäkring som försäkringsbolaget normalt tillhandahåller gäller om bolaget i det individuella fallet har särskilda skäl att inte meddela en sådan försäkring med hänsyn till risken för framtida försäkringsfall, den avsedda försäkringens art eller någon annan omständighet. Detta innebär att ett försäkringsbolag har rätt att begära högre premie än normalt eller förse försäkringen med förbehåll som inte görs för andra försäkringar av samma typ eller i sista hand helt vägra försäkring. Det är försäkringsbolaget som har att styrka att omständigheterna är sådana att det finns tillräckliga skäl för att erbjuda en försäkring på sämre villkor eller vägra någon en försäkring (prop. 2003/04:150 s. 497 f.). I propositionen till försäkringsavtalslagen anförde regeringen att en lagstiftning av detta slag allmänt bör följas upp så att den tillämpas på avsett sätt. I syfte att säkerställa att de sociala skyddsaspekterna kring kontraheringsplikten verkligen får genomslag i praktiken avser regeringen att ge i uppdrag till t.ex. att följa försäkringsbolagens avslagspraxis. En kompletterande möjlighet som ska övervägas är att det införs föreskrifter om skyldighet för bolagen att rapportera om sina avslagsbeslut. Regeringen kommer att kontinuerligt följa utvecklingen och när det är lämpligt vidta erforderliga åtgärder (prop. 2003/04:150 s. 250). I propositionen med förslag till de antagna ändringarna i försäkringsavtalslagen konstaterade regeringen att det i förarbetena till försäkringsavtalslagen uttalats att kontraheringsplikten bör följas upp så att den tillämpas på avsett sätt. Avsikten med en översyn har angetts vara att säkerställa att de sociala skyddsaspekterna kring skyldigheten att erbjuda personförsäkring verkligen fick genomslag och om det bör införas en skyldighet för bolagen att rapportera om sina avslagsbeslut. Enligt regeringens bedömning finns alltjämt skäl att genomföra en sådan översyn, och det framstår som naturligt att i det sammanhanget undersöka vilka problem som försäkringsbolagens tolkning av inhämtad hälsoinformation kan ge upphov till. Regeringen avser att på det sättet ta fortsatta initiativ på området (prop. 2009/10:241 s. 24). Enligt uppgift från är ambitionen att ta initiativ till en uppföljning under innevarande mandatperiod. beslutade att ge utvärderings- och forskningssekretariatet vid i uppdrag att göra en övergripande inventering av hur försäkringsbolagen hanterar ansökningar om barnförsäkringar och bolagens praxis på området. Inventeringen syftar till att ge utskottet underlag för beredning av riksdagsärenden i frågan och för eventuella synpunkter på inriktningen av den uppföljning som regeringen aviserat. Inventeringen avser således inte att ersätta regeringens planerade uppföljning. Uppdraget bör redovisas före utgången av december månad 2012 (prot. 2011/12:18 § 6). Ett motsvarande motionsyrkande behandlades av civilutskottet i betänkande 2010/11:CU16. Utskottet anförde då att ändringarna i försäkringsavtalslagen innebär ett förstärkt integritetsskydd på försäkringsområdet och kommer att få särskild betydelse för hälsouppgifter som gäller barn. Utskottet påpekade vidare att regeringen aviserat en översyn av rätten att teckna personförsäkring. Utskottet kunde inte komma till någon annan slutsats än att de antagna lagändringarna och det aviserade översynsarbetet låg väl i linje med motionsönskemålet. Utskottet föreslog att den då aktuella motionen skulle avslås och följde utskottet. Utskottet står fast vid sin uppfattning att ändringarna i försäkringsavtalslagen när det gäller inhämtande av hälsouppgifter och regeringens aviserade översynsarbete ligger väl i linje med motionsönskemålet. Som framgått ovan har utskottet tagit initiativ till en övergripande inventering av hur försäkringsbolagen hanterar ansökningar om barnförsäkringar och bolagens praxis på området. På grund av det anförda är utskottet inte berett att föreslå någon åtgärd från , varför motion 2011/12:C366 bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om information vid försäkringsfall. Utskottet hänvisar till pågående arbete. (FP) påpekar i motion 2011/12:C204 att ett försäkringsbolag inte har någon skyldighet att hålla sig informerat om när en person som har tecknat en försäkring hos bolaget avlider. Försäkringsbolagen är inte heller skyldiga att meddela efterlevande om utfallande försäkringar. Ett tillkännagivande föreslås om att det ska införas regler om samordning mellan myndigheter och automatisk försäkringsutbetalning till efterlevande. Enligt 10 kap. 7 § försäkringsavtalslagen (2005:104) ska försäkringsbolaget när ett försäkringsfall har inträffat i skälig omfattning informera försäkringstagaren och andra som har anspråk mot bolaget om sådana förhållanden rörande försäkringen som det är av betydelse för dem att känna till. Om försäkringsbolaget får kännedom om ett försäkringsfall som utgörs av försäkringstagarens död ska det genast underrätta dödsboet om försäkringsfallet. I förarbetena uttalades bl.a. att det inte är ovanligt att försäkringsbolagen själva saknar relevanta upplysningar och att det är oklart i vad mån sådana kan inhämtas på ett inte alltför betungande sätt. På grund av detta valde regeringen att inte föreslå en för bolagen mer långtgående skyldighet att rutinmässigt underrätta dödsbon om utfallande personförsäkringar. I propositionen aviserade regeringen att man avsåg att följa frågan och vid behov återkomma till (prop. 2003/04:150 s. 239). delade, vid sin behandling av propositionen, regeringens bedömning, men underströk betydelsen av att regeringen följer frågan i syfte att förebygga att dödsbon genom preskription går miste om de rättigheter som följer av den avlidnes försäkringar (bet. 2004/05:LU4). I departementspromemorian Preskription av rätt till försäkringsersättning m.m. (Ds 2011:10) har en sakkunnig person på uppdrag av bl.a. övervägt skärpta krav på försäkringsbolagen att informera om försäkringsfall som består i den försäkrades död. I promemorian föreslås att det införs en skyldighet för försäkringsbolagen att på ändamålsenligt sätt kontrollera om dödsfall inträffat som inte anmälts till bolaget och i sådant fall underrätta dödsboet och förmånstagare med känd adress. Försummas detta ska bolaget inte kunna åberopa preskription vid försenade ersättningskrav förrän efter försäkringsfallet. Departementspromemorian är enligt uppgift föremål för beredning inom och ambitionen är att en lagrådsremiss ska beslutas . I departementspromemorian Preskription av rätt till försäkringsersättning m.m. har lämnats förslag som ligger helt i linje med motionsönskemålet. Departementspromemorian är föremål för beredning inom . Enligt utskottets mening bör resultatet av det pågående beredningsarbetet inte föregripas genom någon åtgärd från , varför motion 2011/12:C204 bör avslås. Handläggning av trafikskadeärenden m.m. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. handläggningen av trafikskadeärenden. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstagande och pågående arbete. Jämför reservation 2 (MP). (MP) anför i motion 2011/12:C201 bl.a. att många trafikskadade och anhöriga upplever att prövningen i inte är rättssäker. Motionären anser att regeringen bör inleda en granskning av få en korrekt bild av hur nämndens handläggning har fungerat ur ett rättssäkerhetsperspektiv (yrkande 1) och därefter återkomma till med de förslag som granskningen föranleder (yrkande 2). Tillkännagivanden föreslås i enlighet härmed. och (båda S) anför i motion 2011/12:C375 bl.a. att enligt deras uppfattning är ett organ för försäkringsbolagen men inte för de trafikskadade. Motionärerna anser att det bör göras en översyn av skaderegleringsförfarandet så att även de skadade och deras anhöriga tillåts att medverka i processen. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed. I motion 2011/12:So629 anför och (båda S) att försäkringsbolagens medicinska rådgivare inte står under tillsyn av eller någon annan myndighet och därför inte kan bli föremål för myndighetskontroll. Motionärerna föreslår ett tillkännagivande om att det bör göras en översyn de medicinska rådgivarnas roll och medverkan i försäkringsärenden. Enligt 6 § trafikförsäkringsförordningen (1976:359) ska samtliga försäkringsgivare som driver trafikförsäkringsverksamhet i tillsammans med upprätthålla och bekosta en skaderegleringsnämnd, vars reglemente godkänns av regeringen. är den skaderegleringsnämnd som avses i förordningen. Enligt Trafikskadenämndens reglemente har nämnden till uppgift att verka för en enhetlig och skälig personskadereglering inom trafikförsäkringen. Nämnden avger rådgivande yttranden till trafikförsäkringsbolag och i ärenden om ersättning för personskada från trafikförsäkringen. Nämnden avger även yttranden till domstolar eller andra myndigheter i frågor som rör ersättning för personskada. En annan uppgift för nämnden är att fastställa ersättningstabeller och riktlinjer för olika delar av den ideella ersättningen. Tabeller som allmänt accepterats på andra håll, också av domstolarna. Om den skadelidande inte är nöjd med försäkringsbolagets beslut, efter nämndens yttrande, kan han eller hon väcka talan mot bolaget i allmän domstol. har i betänkandet En utvidgad trafikförsäkring (SOU 2009:96) tagit upp vissa frågor angående . Utredningen betonade att det inte ingått i uppdraget att genomföra någon generell översyn av trafikförsäkringens tvistlösningsmekanismer. Utgångspunkten är att den enskildes rättssäkerhet inte får försämras i det nya systemet. Utredningen anförde bl.a. att den inte kan finna annat än att den nuvarande ordningen med en kostnadsfri prövning i och möjlighet till domstolsprövning i allt väsentligt tillgodoser rimliga krav på rättssäkerhet. Med utgångspunkt i att den nuvarande ordningen med ett fakultativt organ vid sidan av den ordinarie tvistemålsprocessen i domstol bäst svarar mot de krav som kan ställas på såväl rättssäkerhet som effektivitet och rimliga kostnader kan frågan ställas om det i något eller några avseenden går att förbättra systemet. Eftersom nämnden synes i sig fungera på ett fullt tillfredställande sätt får med förbättring i första hand avses åtgärder som syftar till att öka enskildas förtroende för nämnden utan att man för den skull riskerar att försäkringsbolagens följsamhet mot nämndens beslut på något påtagligt sätt minskar. Skulle så ske torde förslagen endast motverka sitt syfte. Sådana förbättringspotentialer hos kan finnas såväl inom nämndens organisation som beträffande dess finansiering och verksamhet i övrigt. När det gäller sammansättning och organisation anförde utredningen bl.a. följande. har en sammansättning som, i likhet med andra nämnder för tvistlösning utom domstol, består av en ordförande med domarbakgrund, ledamöter med särskild branschkunskap samt lekmannaledamöter. Det finns från företrädare för skadelidandes intressen en ständigt återkommande kritik mot att nämndens sammansättning ger en övervikt till försäkringsintresset. Det är emellertid utredningens uppfattning att nämndens nuvarande sammansättning är väl ägnad att uppfylla de krav på sakkunskap och effektivitet som utgör nämndinstitutets stora fördel. Att ta bort försäkringsrepresentanterna från nämnden skulle sannolikt resultera i en minskad stadga i avgörandena. Detta skulle i sin tur kunna medföra en minskad vilja från försäkringsbolagen att följa nämndens rekommendationer. Att, som ibland förordats, ändra sammansättningen så att företrädare för skadelidande skulle ingå i nämnden kan enligt utredningens uppfattning leda till en icke önskvärd polarisering av nämndens beslutsfunktion. För övrigt har införandet av lekmannaledamöter i nämnden medfört att sammansättningen blivit mer allsidig. Kommittén om ideell skada ansåg att denna ordning var tillfredsställande (SOU 1995:33). Utredningen vill mot bakgrund av det anförda inte förorda någon förändrad sammansättning av . Det kan dock enligt utredningens uppfattning finnas skäl att se över andra delar av organisation. Utredningen tog också upp frågor om huvudmannaskapet och finansieringen av . Utredningen anförde bl.a. att det även i torde vara fullt möjligt att i administrativt och ekonomiskt avseende frikoppla från . En av två olika vägar skulle därvid kunna väljas. Den ena är att som i låta nämnden bli ett självständigt organ med en egen administration. Detta skulle innebära omfattande organisatoriska överväganden för vilka det inte finns utrymme i detta sammanhang. Den andra är att huvudmannaskapet överflyttas från till en statlig myndighet. Det borde vara fullt möjligt att verksamhet därvid skulle kunna finansieras genom uttagande av avgifter från trafikförsäkringsbranschens aktörer. Utredningen anser emellertid inte att trafikförsäkringens övertagande av socialförsäkringens kostnader för trafikskadades inkomstförlust i sig motiverar ett förändrat huvudmannaskap för . Skulle det ändå anses som en angelägen sak bör ett förslag därom föregås av en särskild utredning. Som redovisats ovan under avsnittet Trafikförsäkringsavgift har regeringen beslutat att överlämna betänkande till den parlamentariska socialförsäkringsutredningen. Frågan om tillsynen över försäkringsmedicinska rådgivare har behandlats i proposition 2009/10:210 Patientsäkerhet och tillsyn. I propositionen gjorde regeringen bedömningen att tillsynsansvaret på hälso- och sjukvårdsområdet inte bör utvidgas till att omfatta sakkunniga läkare som anlitas för rådgivning av försäkringsbolagen. Regeringen anförde bl.a. att pekar på att det finns kvalitetsbrister i de bedömningar som görs av försäkringsbolagens medicinska rådgivare.