bet · H001NU10 · 2012-12-06 00:00:00 — Det som är aktuellt nu är ett trafikkonsultbolag där säger nej.Vari ligger den principiella skillnaden? Varför är det så viktigt för staten att äga bolagen i de branscher som jag nämnde medan det är principiellt felaktigt när det gäller SAS? Vår hållning är att alla bolagen bör säljas när läget är det rätta och när det finns en köpare.Sedan har vi frågan om låneramen, som vi ska fatta beslut om . Per säger att han tycker att det är fel att staten ska skjuta till pengar. Det är i så fall fel i dubbel bemärkelse eftersom staten inte ska skjuta till pengar. Detta ärende handlar inte om att staten ska gå in med ett ägartillskott eller så. Detta handlar om ett lånelöfte, vilket är något helt annat.Är Per beredd att ärligt stå upp och säga som det är till de 15 000 SAS-anställda, nämligen att tycker att det är bättre att vi säger nej till lånelöftet och att bolaget går i konkurs ? Vi har en stark princip för när vi tycker att bolag ska säljas. Vi trodde att också hade en princip för det. Skillnaden är kanske att vi står för våra principer, medan uppenbarligen inte gör det. Vi har vid många tillfällen tydligt sagt i kammaren att vi tycker att bolag som agerar på strikt kommersiella marknader där privata aktörer kan göra samma saker precis lika bra ska staten inte fortsätta att äga. Däremot har vi tydligt sagt att när det handlar om monopolsituationer, infrastruktur som är viktig för samhällets funktioner, tycker vi inte att det är en särskilt bra idé att sälja. Därför har vi också sagt att om Sonera ska säljas måste kopparnätet finnas kvar i statlig regi så att monopolet finns kvar i statens ägo. Annars tycker vi att telefontjänster mycket väl kan utföras av privata aktörer. Det här gäller även bolåneinstitut. Nordea, som har kontroll över delar av betalningsfunktionerna i samhället, vilka vi tycker är centrala, har en viktig samhällsfunktion. I övrigt tycker vi att bankverksamhet inte är något som behöver finnas i statens ägo.Vi har haft en grundläggande strikt linje som vi har följt i beslut efter beslut. Vi har också medverkat till att sälja ett stort antal bolag, vilket väljer att glömma bort.Eftersom det nu bara är fråga om ett lånelöfte försöker låtsas som att det inte finns några risker över huvud taget. Skattebetalarnas pengar kommer aldrig att kunna användas av bolaget. Där tror jag att de flesta analytiker skulle ge fel. Tanken med att ha ett lånelöfte är att bolaget ska kunna ta lånet och använda pengarna om det skulle visa sig vara nödvändigt. Vi tror att SAS kommer att fortsätta att ha ekonomiska problem, och därför tror vi också att pengarna kommer att riskeras och därmed försvinna. Därmed kommer skattebetalarna att, om det vill sig illa, få punga ut med ytterligare pengar, som då läggs på de 2,5 miljarderna . Sammanlagt är det nu ungefär 3,2 miljarder av skattebetalarnas pengar som riskeras. Om SAS går i konkurs kommer vi inte att få se pengarna. blir det faktiskt ännu mer intressant när Per talar om principer. Vi kan nog vara överens om delar av det som sägs, nämligen att det som är monopoldelar, till exempel nät, ska avskiljas. Det har alltid varit intentionen. Det finns ingen vilja att sälja just de delarna.Men det blir intressant nu när Per tar upp Nordea. Ni har varit för att sälja Nordea, men argumenterar som att ni inte tycker att det är bra. Då blir jag lite frågande till var står i den mer principiella frågan.Låt oss backa tillbaka till frågan om lånelöftet och risken. Per försöker göra gällande att det är en stor risk. Vi har ändå försökt att göra en värdering. De tre regeringarna har gemensamt inhämtat råd från Citigroup, investmentbanken, där har man tittat på deltagandet i kreditfaciliteten för att se om det går att bedöma att de krav som ställs är kommersiella villkor. Deras bedömning är att det är kommersiella villkor. En privat investerare skulle i en liknande situation kunna delta på liknande villkor. Därmed faller det resonemanget.Slutligen vill jag kommentera det du tog upp i ditt anförande om att man skulle kunna ha ett utländskt ägande, till exempel från . Det finns regler inom EU som säger att ett kinesiskt bolag till exempel bara kan äga minoritetsposter. Det är alltså inte möjligt att göra på det sätt som du antyder.Sanningen är den att det bara finns ett alternativ just , om man inte väljer konkurs, och det är att säga ja till den här låneramen. Då upprepar jag min fråga till Per : Är du beredd att säga rakt upp och ned till de 15 000 SAS-anställda att ni tycker att det är bättre att SAS går i konkurs ? Jag vet inte om någon annan missuppfattade det svar som jag gav på fråga. Jag sade att vi tyckte att Nordea skulle säljas. Det var uppenbarligen ett missförstånd.När det gäller om det är på marknadsmässiga villkor tycker jag att det är intressant att titta på historiken. har ingen chans att svara , men det är en intressant fråga: Vad var det som gjorde att de privata aktörerna inte alls var intresserade av att gå in och ge lån till SAS? Frågan ställdes ju först till dem, alla de banker som hade gett lån till SAS tidigare, som hade möjlighet att sätta om sina lån. Hade det varit kommersiella villkor, hade det varit en lönsam affär, är jag helt övertygad om att de bankerna utan tvekan hade fortsatt att ge lån till SAS. Det valde man att inte göra; man var inte beredd att gå in med pengarna. Inte förrän man fick löften från staten om att staten skulle gå in först och lägga sina pengar i bolaget var man beredd att gå in. Ingenting är väl mer uppenbart än att det inte är kommersiella villkor när bankerna agerar på det sättet.Jonas försöker slingra sig när det gäller möjligheten att sälja SAS och pratar om minoritetsposter. Det är uppenbart att man inte kan sälja SAS i dess helhet till en ägare utanför Europeiska unionen. Där kan vi vara överens. Men glömmer kanske bort att staten faktiskt har en minoritetspost i SAS. Hade vi velat hade det varit möjligt att sälja den minoritetsposten till en annan ägare, och även den och den danska staten hade kunnat göra på samma sätt.Uppenbarligen fanns inte viljan från regeringen att göra på det sättet, att se till att man fick en annan ägare som var beredd att driva bolaget långsiktigt. I stället lever SAS nu med hotet om en försäljning. Vi vet ju att i princip alla partier i denna kammare tycker att SAS ska säljas. Det hade varit bättre att hitta en långsiktig lösning för bolaget , i stället för att bolaget ska fortsätta att leva i osäkerhet. Jag kan inte låta bli att reagera på Per inställning till försäljningen av SAS, som han tydligen så gärna vill sälja att det till och med är möjligt att sälja till diktaturer. Sedan när har tyckt att det är bra att vi säljer halvstatliga bolag till och ? Är de inte de facto diktaturer? Är det bättre att vi säljer olönsamma bolag till diktaturer än att vi ser till att de kommer på fötter och köps av det privata näringslivet någonstans i världen över huvud taget? Det är en väldigt viktig fråga som jag vill ha svar på.Om man nu säljer ut ett olönsamt bolag kan man också vara beredd på att man får sälja det till ganska dumpade priser. Tycker Per att det är ansvarsfullt? Jag undrar om han som finanspolitiska talesperson fullständigt har glömt bort affärsmässigheten. Ska vi inte förvalta de svenska skattebetalarnas pengar på ett sådant sätt att när vi säljer bolag ska vi åtminstone inte gå back på dem? Är det inte vårt uppdrag här att se till att företag som ska säljas är i ett sådant skick att de kan säljas till ett marknadsmässigt pris och att det blir intressant för svenska staten att sälja och få in pengar? Eller är det helt egalt vad som händer med SAS över huvud taget?Man är hellre beredd att sälja bolaget till diktaturer än att behålla det, göra det skickligt, göra det lönsamt och sedan sälja det till privata näringsidkare. Det här är det verkligen intressant att få svar på. Vi har inte någonting principiellt emot att bolag i ägs av företag som har sitt säte i arabstater. Det finns många exempel på bolag som har ägare i arabiska länder. Jag vet inte om tycker att det ska vara något slags lagstiftning emot det, att man inte ska tillåta ägare som kommer just från . Eller vad är förslaget från i detta fall? Det är en märklig hållning, tycker jag.Sedan tycker jag att frågan om affärsmässighet är väldigt intressant. får det att låta som att om man bara skyfflar in de här pengarna skulle SAS bli affärsmässigt och lönsamt, och vi skulle kunna sälja det med stor profit. Det är precis de argument som vi har hört i de två tidigare debatterna här i kammaren. Det är precis samma argumentation: Om vi bara skjuter till de här pengarna kommer SAS att komma på fötter och att bli lönsamt, och vi kommer att kunna sälja med stor profit för skattebetalarna. Jag vill hävda att det är en falsk bild. Det var det redan de tidigare två gångerna.Om det alternativ som vi ser nu är att man i stället för att sälja bolaget - till ett lågt pris; jag håller med om det - ska skjuta till miljard efter miljard av skattebetalarnas pengar kan det vara ett mer affärsmässigt och bättre alternativ, inte minst för skattebetalarna. kastar ju gärna in deras pengar i bolaget gång på gång. Vi tycker att det om någonting är ett oansvarigt sätt att hantera skattebetalarnas pengar. Vi tycker att det inte är att agera ansvarsfullt att riskera skattebetalarnas pengar på det sättet, varken affärsmässigt eller mot skattebetalarna. Jag fick inte svar på min fråga, Per Bolund.Det här handlar inte om vilket bolag som helst. Det är inte ditt och mitt privata bolag det handlar om. Jag har inget principiellt emot att personer och företag från andra länder gör affärer i . Men här handlar det om ett halvstatligt bolag som också har en infrastrukturell betydelse för . Det finns en mängd faktorer i detta som måste åtgärdas över huvud taget om vi ska kunna sälja det.Jag antar att du som finanspolitisk talesperson för är duktig på siffror. Hade du också varit egen företagare hade du förmodligen tänkt ut att om du skulle sälja ditt företag måste du göra det så bra som möjligt för att få ut mesta möjliga av det.När du står här och anklagar oss i Alliansen för att vara oansvariga, att inte ta vårt ansvar för den ekonomiska politiken och för skattebetalarnas pengar, slänger du det tillbaka på dig själv. Vår ambition är att ge en låneram på ett antal miljoner som gör bolaget skickligt tillsammans med en ny affärsplan.Du skriver i din avvikande mening att "den nya affärsplanen rimligen gör bolaget mer attraktivt inför en försäljning tror jag inte att den är tillräcklig för att göra SAS lönsamt". Du menar alltså att det är bättre att göra absolut ingenting, alternativt att sälja det till diktaturstater? Det är alltså den inställning som och du som finanspolitisk talesperson har.Jag tycker att det är jätteintressant. Detta har verkligen inte att göra med hur vi ska hantera statliga bolag eller delstatliga bolag över huvud taget. Vitsen är att vi sköter dem så gott som möjligt just för att vi ska få tillbaka pengar till staten på ett bra sätt. När man hör hör man ett eko från många stater som har suttit i samma situation när de försökt hålla uppe statliga bolag, flygmarknaden till exempel, och pumpat in statliga pengar för att få dem lönsamma. Det finns inte något exempel på att man har lyckats göra det. Det finns många exempel på att man inte har lyckats. Det senaste var väl Swissair i , där staten försökte hålla bolaget under armarna men inte lyckades. är det bolaget i stället privatiserat, körs på strikt kommersiella grunder och är ett lönsamt bolag.Vårt alternativ är att det är bättre att låta kommersiella aktörer ta över, att låta bolaget köras på kommersiella villkor. Det finns gott om bolag på flygmarknaden både i och internationellt som drivs strikt kommersiellt och som uppvisar lönsamhet. Däremot finns det få exempel på statligt ägda bolag som går kommersiellt och är väl fungerande, speciellt här i Europa.Penilla pratar om ett halvstatligt bolag. Men om staten säljer sin andel i SAS är det inte statligt längre, utan då kommer det att vara privatägt och kommersiellt. Vi tycker att det är ett bättre alternativ. Vi tror att det är det som är den långsiktiga lösningen.Penilla säger vidare att man skulle kunna sälja det om det blev lönsamt, men då bortser från att det faktiskt har funnits köpare som har varit intresserade av att köpa redan i det skick som det är och då riskera bolagets pengar i stället för att riskera skattebetalarnas pengar. Vi tycker att det är oansvarigt mot skattebetalarna att avvisa sådana förslag och i stället fortsätta att riskera skattebetalarnas pengar.Det blir intressant att följa den här följetongen framöver. Vi får se hur det dröjer innan vi står här igen och för nästa debatt om SAS och det finns förslag igen på att vi ska gå in med olika former av garantier, ägartillskott eller nya skattepengar. Det ska bli intressant att se hur de borgerliga partierna ställer sig i frågan när den kommer upp nästa gång.