bet · GZ01FiU24 · 2012-06-11 00:00:00 — Jag kan väl bara säga kort, om jag börjar där slutade, att svenska banker till väldigt stor del är just vanlig kommersiell bank och inte investmentbank. Och när det gäller de banker som har en större del marknadsaktiviteter och det de kallar investment banking är det väldigt drivet av att vi har många stora multinationella företag i , som i sin tur är ett sätt att serva den marknaden. Det som skulle klassas som engelsk investment banking är alltså en ganska liten del i det här sammanhanget. Så den jämförelsen haltar lite. Det är en fråga som har kommit upp i ett par olika former, om vi har tillräcklig beredskap ifall vi får ett mycket förvärrat scenario i . Ja, det har vi. Banksektorn är mycket bättre förberedd . Vi hade ett problem inför krisen , då man i allt för stor utsträckning tog likviditet och tillgång till finansiering för givet. Det betalade sig väldigt dyrt . har vi skärpt kraven rejält på bankerna. De har, som visade på graferna här, förlängt sin finansiering, så den är mycket robustare än vad den var tidigare. Vi har bättre beredskapsplaner. Sedan är vi från myndighetssidan väl förberedda på att hantera de problem som kan komma. Det är inte så mycket mer vi kan göra. Vi kommer att drabbas av ett förvärrat scenario som kommer utifrån, men i grunden ser bra ut. De svenska bankerna är starka, och vi har vidtagit mycket av det planeringsarbete som behöver göras. Där ser jag inte ett behov av några förändringar, precis som sade. När det gäller frågan om räntespridningskrav för konsumenterna har jag väl samma uppfattning där också, att det ligger på banken att man får en bättre matchning. Problemet är att korta räntor normalt sett är lägre än långa räntor, och det har gjort att konsumenten uppmanas att låna kort. Det är mer lönsamt . Bankerna har då i många fall valt att finansiera det på en väldigt kort löptid. Det är billigare för dem också. Å andra sidan: Även om jag skulle ha en rörlig ränta på mitt bolån förväntar jag mig kanske inte att jag betalar tillbaka mitt bolån i alla fall. Det gör att bankerna måste finansiera det på ett mycket längre sätt. Det är där de nya likviditetsreglerna kommer. Det är därför vi ser en förändring i prisbilden också på bolånen. Man måste betala mer för den korta sidan för att man har haft en för dålig ränteriskmatchning och en för dålig likviditetshantering i banken. Det är det man rättar till . Jag tror att det spår vi jobbar på nu är det rätta i det avseendet. När det gäller trovärdigheten i att nu ställa krav på livbolagen återstår det väl att se. Det som är viktigt är att reglering inte är till för att ställa krav i goda tider som man sedan lättar på när det börjar bli jobbigt. Reglering är till för att se till att vi ändrar beteende. Vi har levt med en sektor som har varit lite bortskämd under en . ska vi försöka fostra den till att inte vara bortskämd längre. Det är klart att det då blir lite högljutt . Men jag tror att vi måste lägga grunden nu för någonting som blir bra framåt. Då gäller det att stå fast vid att faktiskt se till att vi ställer krav. Att ställa krav också på att de implementeras är en del av vår uppgift. Sedan får väl ni utvärdera i efterhand om vi har gjort den uppgiften på ett bra sätt eller inte. , finansmarknadsminister: ordförande! Först till Per Åslings fråga om Stabilitetsfonden. När Stabilitetsfonden inrättades var det viktigt att få trovärdighet för den här funktionen. Därför gick man in med offentliga medel, , om jag inte minns fel. Målsättningen är att fonden ska gå upp till två och en halv procent av bnp i genomsnitt, som det är uttryckt. Om det ska vara bnp eller inte kan diskuteras. Det rimliga är väl ändå att man ser till att fonden växer upp till två och en halv procent i genomsnitt över en konjunkturcykel eller så. Sedan kan man diskutera om man ska ha andra mål, om det ska vara bnp-relaterat eller inte. Jag har ingen stark uppfattning i frågan. Vad gäller statens pengar i den här fonden var det, som sagt, viktigt att snabbt få ett stort förtroende för fonden. Jag håller med . När vi har fått upp fonden i storlek är det enda rimliga att staten tar tillbaka de pengarna, när bankavgifterna har kommit upp till en nivå som gör att fonden får trovärdighet på egna medel, så att säga. Vad gäller fråga är det inte min inställning eller uppfattning att man ska uppmana mindre banker att ta högre risker. Däremot tycker jag så här: Tittar man på finansieringskostnader på bankerna, stora banker och mindre banker, är det svårt att värja sig mot tanken att marknaden åtminstone bedömer att det finns en implicit statsgaranti på stora banker. Den får , kan man säga, ett pris i form av högre kapitaltäckning. I den meningen menar jag att konkurrensen blir bättre än vad den tidigare var. Förhoppningsvis kan då mindre banker träda fram och ta marknadsandelar, om det skulle vara så att storbankerna vältrar över för mycket kostnader på kunderna. Det var det som var min poäng. Vad gäller fråga håller jag med om att det är en jätteintressant fråga. Den har vi pratat om . Jag har stor sympati för tanken att det allmänna ska garantera, så att säga, retail banking, men det övriga ska lämnas därhän. Det finns många problem med det här. Ett problem är att om man skulle göra en sådan här uppdelning skulle det kunna vara så att investmentbankdelen, den som man då inte ska bry sig om eller garantera, blir så stor och så omfattande att den i alla fall påverkar det finansiella systemet. Därigenom kan man inte låta den bara vara. Då kommer man in på frågan om det kanske är bättre att även bankerna har olika korgar för sina ägg, och inte lägger alla äggen i samma korg, och därigenom får en mer stabil verksamhet. Sedan finns det förstås rent logistiska problem. Hur gör man när man delar upp en bank i retail banking och investment banking? Vad är vad? Jag tror att även britterna kommer att upptäcka, liksom amerikanerna gjorde, att det här är ohyggligt svårt. Jag har stor sympati för tanken. Men jag tror att det kan få felaktiga effekter, till och med förvärrade effekter, och det är svårt. har i någon mening och bestämt sig för kapitaltäckningsspåret. Då tycker jag att det är rimligt att vi går den vägen tillsammans. Men jag har, som sagt, stor sympati för frågan. Ordföranden: Med det är den här delen snart slut. Jag ska säga först att det har refererats ganska mycket till pågående diskussioner. De kommer att fortsätta, både i och utanför utskottet, är jag övertygad om. Jag vill särskilt nämna att utskottet planerar att återkomma i ungefär den här formen med en större utfrågning om finansiell stabilitet med berörda myndigheter med flera . Det blir efter jul- och nyårshelgerna, för de rycker närmare. Det för mig till att avslutningsvis tacka myndighetsföreträdarna och regeringsföreträdaren och önska god jul och gott nytt år. Vi ses och hörs säkert snart igen. Med det är den här utfrågningsdelen avslutad. Öppen utfrågning om finansiell stabilitet ur ett konsumentperspektiv Tid: kl. 9.3012.00 (M) ordförande (S) vice ordförande Per Åsling (C) Per (MP) Ordföranden: är nu 9.30, och jag ber att få hälsa er alla välkomna till detta särskilda finansutskottssammanträde, som jag härmed förklarar öppnat. är det en öppen utfrågning om den finansiella stabiliteten ur ett konsumentperspektiv. Vi har haft ganska mycket debatt om finansiell stabilitet . Vi har de regelbundet återkommande utfrågningarna av riksbankschefen om penningpolitiken, vi diskuterar finansiell stabilitet här i utskottet och i kammaren, och vi har haft flera utfrågningar med våra externa utvärderare, med forskare och med berörda institutioner. är fokus, hoppas jag, något bredare och perspektivet är konsumenternas. Det finansiella systemet påverkar oss alla hushåll, företag, individer, det som händer vid sammanträdesborden och det som händer vid köksborden. Det finns studier från som visar att när BNP i modern tid har fallit har det berott på finanskriser. Det är då det har fått störst effekt på den reala ekonomin. Det finns också forskning som visar hur finanskriser även internationellt sett får stora effekter på statsskuld, budgetunderskott och annat. Mot den bakgrunden och mot bakgrund av den debatt som har förts ett tag om banker, om konkurrensen på bankmarknaden och om finansiell stabilitet har utskottet tagit initiativ till den här utfrågningen. Jag vill hälsa er alla varmt välkomna! Vi har en ganska diger inledningsrunda. Därefter har vi utrymme för diskussion och frågor från utskottets ledamöter. Vi kommer att börja med de berörda institutionerna, alltså och . Vi har också försökt få till en någorlunda representativ blandning av stora och små banker liksom för att få höra deras syn. Konkurrens och konsumentperspektiv är huvudämnen för dagen, men de kommer särskilt att belysas av och . har vi också ansvariga statsrådet här för att få höra regeringens syn och vad regeringen gör. Partierna kommer att få sedvanlig möjlighet att kommentera, diskutera och ställa frågor. Vi börjar inledningsrundan med riksbankschefen . , : Stort tack för möjligheten att få vara med och för privilegiet att vara först ut bland de många talarna . Jag ska försöka göra vad jag kan för att fånga kopplingen mellan finansiell stabilitet i vid mening och vad det innebär för den enskilda konsumenten och den enskilda medborgaren, inte minst om man skulle råka ut för finansiell instabilitet. Hur finanssektorn regleras och fungerar påverkar alla medborgare. Alla använder vi pengar på det ena eller andra sättet. Vi har en löpande policydiskussion om de här frågorna i , i EU och globalt, och det påverkar svenska medborgare och konsumenter på lite olika sätt. Denna diskussion upplevs ofta som ganska abstrakt och teknisk eftersom vi rör oss med tekniska begrepp och blandar stort och smått i de här sammanhangen. Den finansiella sektorn gör naturligtvis också sitt eget arbete, vilket påverkar realekonomin och medborgarna, och det leder i sin tur till en evig diskussion om hur regelverken och systemen ska se ut. Det är i mycket detta som diskussionen handlar om. Detta är inte på något sätt några nya frågeställningar utan något vi har levt med när den finansiella sektorn utvecklas. [Bild] Man kan beskriva finansiell stabilitet och finansiell instabilitet på många olika sätt. Detta är ett sätt att fånga detta på hög aggregerad nivå. Man kan här konstatera att kriser kostar samhället mycket stora belopp. Vi kan se BNP-utvecklingen på den blå linjen här, som visar hur ekonomin hade vuxit om vi inte hade haft de finansiella kriser som vi har haft. Att säga att det är enbart finansiella kriser som leder till detta är att ta i lite. Det är också andra obalanser som har funnits i ekonomin. Men slutsatsen är ändå den och samma slutsats kan man dra i många länder att man får ett ganska stort fall i BNP. Det fallet visade sig vara svårt eller omöjligt att ta igen. I den meningen är finansiella kriser en kostnad för folkhushållet och för alla medborgare, och därför vill man naturligtvis helst undvika dem. Den andra effekten är stigande arbetslöshet, här exemplifierad av 90-talets händelser i . Där växer arbetslösheten från och toppar på . Sedan tar det innan den faller igen. På individnivå betyder detta många personliga bekymmer av alla möjliga slag. Detta vill man förstås helst undvika. Ett annat sätt att fånga detta är att peka på effekterna för realekonomin. Vi får en sämre ekonomisk utveckling, och man får bekymmer. Det blir högre arbetslöshet, sannolikt lägre löner, lägre pensioner och på något sätt en ekonomisk utveckling som slår mot levnadsstandarden i olika former. Detta slår sedan i sin tur in i den offentliga sektorn. Om man till exempel har en insättargaranti ska den betalas någonstans. Det uppkommer ett behov av kapitaltillskott i bankerna. De pengarna ska också tas någonstans. Det leder till högre skatter och sannolikt också till lägre offentlig välfärd i en eller annan form när man ska hantera en krympande kaka. Det slår också direkt mot de enskilda bankkunderna. När osäkerheten ökar går den ekonomiska aktiviteten ned. Man får svårare att veta vad man som hushåll egentligen ska eller bör göra. Högst sannolikt följer också högre räntor. Om man får en dramatisk strukturomvandling i banksektorn leder det också till nya bankrelationer och nya villkor. Allt detta påverkar sammantaget hushållens ekonomi i en eller annan form, även om det kan förefalla nog så abstrakt när man pratar om det på det här sättet. [Bild] Ett annat sätt att försöka fånga det hela är att konstatera att det finansiella systemet i vår ekonomi är centralt i samhället. Hushållen har sina banker, arbetsgivaren har sina. I det här exemplet är det en livsmedelsbutik. Alla har bankverksamhet på ett eller annat sätt. Det finns också ett stort antal andra aktörer i den finansiella sektorn, och också i mycket högre utsträckning utomlands, som på olika sätt berörs av det som sker i det finansiella systemet. Om det blir störningar är frågan genast vem som är villig att betala vem. Sammantaget leder det till stor osäkerhet och till att den ekonomiska aktiviteten går ned, vilket i sin tur påverkar alla. Det är därför vi sysselsätter oss med stabilitetsfrågorna och helst vill undvika den här typen av tillstånd. [Bild] Ett exempel bland många för att fånga konsumentperspektivet visar de här staplarna. De visar de medborgare i som hade dålig betalningsförmåga men som ändå fick låna och lånade för mycket. Efter ser man att de har låneportföljer där värdet på lånen vida överstiger värdet på de fastigheter som de äger. Det är av de låntagare som detta handlar om. I det landet talar vi alltså om miljoner människor och hushåll som råkar ut för allvarliga ekonomiska tragedier som tar att reda ut. Andra kommer säkert att tala om svenska förhållanden och om svensk bolånemarkad. Låt mig bara peka på lånetaket, som vi tycker har fungerat i den meningen att belåningsgraderna har gått ned. kan det vara värt att notera att den undersökning som blev färdig pekar på att det bland nytagna lån är mer än hälften som inte har någon amortering alls och att har amortering. Om det fortsätter på det här sättet skjuter man skuldstocken till nästa generation. Detta är inte ett problem , men det är något som det är väl värt att hålla ögonen på framöver. oroar sig för utvecklingen i . Man tar upp detta i sin Alert Mechanism Report. Man säger där att man vill ha en närmare granskning av de svenska hushållens skuldsättning. Det är inget märkvärdigt i det. Det är många som har tagit upp den frågan. måste man vara medveten om att möjligheter att hantera en situation också är beroende av hur till exempel implementeras i EU. Här går det åt lite olika håll. Om man oroar sig för utvecklingen är det också viktigt att man inom EU-regelverken tillhandahåller de verktyg som vi behöver för att hantera utvecklingen. Vårt jobb i innebär att vi så gott det går ska förebygga finansiella kriser. Vi har ett ansvar för betalningsmedel i riket, och vi kan tillhandahålla likviditet, framför allt svenska kronor. Vi övervakar finanssektorn ur ett systemperspektiv. Vårt jobb är att söka förstå vad som sker i den finansiella sektorn i vid mening och hur det kan påverka samhällsekonomin på en rad olika sätt hela vägen ned till den enskilda konsumenten. Vi är också representant i en lång rad internationella forum där man diskuterar dessa frågor. Denna diskussion finns ju i hela världen på ett eller annat sätt, och då deltar vi i det samtalet för att få en större likformighet globalt. har dock inte några verktyg för att vidta åtgärder i dessa sammanhang. Det verktyg vi har är orden. Det som ska genomföras i form av detaljerade åtgärder måste genomföras av någon annan. Att förebygga finansiella kriser är viktigt för svenska hushåll. Svenska hushåll behöver fungerande finansiella tjänster. Det är inget konstigt i det, givet den svenska ekonomins sätt att fungera. Man behöver också få skydd mot finansiella kriser och deras effekter. Medborgarna har en rätt att förvänta sig att myndigheter på bästa sätt förebygger och hanterar finansiella kriser. För att kunna göra det behöver myndigheterna rätt verktyg. Där har vi från sida i olika sammanhang påpekat vad som behöver utredas och hur vi behöver arbeta med de regelverk som vi har. Låt mig avslutningsvis säga att ytterst vilar det naturligtvis också på den finansiella sektorn själv att se till att hålla ihop detta på ett sådant sätt att vi alla kan undvika katastrofer, för de drabbar alla. Ordföranden: så mycket för det! Vi går vidare med . Generaldirektör , varsågod! , : Tack för att jag har fått komma hit och tala om något så viktigt som konsumentskyddet och den finansiella sektorn! En viktig del av uppdrag är att jobba med konsumentskyddet. Det uppdrag vi har fått är att verka för ett stabilt ekonomiskt och finansiellt system och för ett konsumentskydd inom det finansiella systemet. Väldigt mycket av det vi gör handlar ytterst om konsumentskydd. Finansiell stabilitet och konsumentskydd hänger nära ihop, som var inne på. I slutändan är det helt avgörande för konsumenter och skattebetalare att konsumentskyddet fungerar och att det finansiella systemet är stabilt och pålitligt. Vi har genomfört ett antal nödvändiga och viktiga reformer i och internationellt när vi har avreglerat de finansiella marknaderna. Det har lett till att enskilda konsumenter måste fatta en mängd riktigt svåra beslut. Det handlar om vilka lån man ska ha, vilket banksparande, vilka aktieplaceringar, försäkringar och pensioner och så vidare. I många fall är besluten komplexa. Det är svårt att utvärdera de olika alternativen. Det påverkar också konsumenterna . vet vi att det är svåra frågor. Många tycker att det är besvärligt. Både i och internationellt har konsumenterna svårt att klara många av dessa beslut själva. Därför är de i behov av att få hjälp med rådgivning och vägledning. Vi gjorde en undersökning tillsammans med en forskare som heter , där vi ställde frågor om räknefärdighet och finansiell förmåga hos svenska folket. Vi skickade frågor till 1 300 personer i åldrarna . Det är frågor som är ganska lika dem som har ställts i liknande studier runt om i världen. Den fråga som illustreras här är alltså: Om räntan är och inflationen är , kommer man då ha mer att handla för ? svarade fel på den här frågan. av befolkningen klarade inte av den. Så är det också i övriga världen. Detta är ett globalt fenomen. Det är svårt för enskilda konsumenter att hantera och utvärdera finansiell information. Många drar sig för att förhandla räntor och att ta ens enkla diskussioner med sina banker eller sina finansiella rådgivare. Detta demonstrerar den problematik som vi som tillsynsmyndighet har. Konsumenternas kunskaper står inte i nivå och relation till de beslut som de faktiskt måste fatta. Det gör att man är väldigt beroende av den finansiella sektorns rådgivare. Man har som konsument ett stort kunskapsunderläge. Därför är det viktigt att vi har rådgivare, förmedlare och andra aktörer i den finansiella sektorn som verkligen kan ge de goda råd som behövs och där man som konsument kan känna sig tryggt förvissad om att man får råd som är bra för sina egna behov och inte blir lurad av oseriösa aktörer. Vår uppgift är att tillsammans med bland andra se till att konsumenterna inte utnyttjas och att de får en så rättvisande information som möjligt. Jag tänkte gå igenom några aspekter av konsumentskyddet. Jag börjar med riskmatrisen, som jag har presenterat för er tidigare. Vi gör varje höst en riskrapport där vi lägger in de större risker vi ser och som vi sedan använder för att prioritera våra tillsynsinsatser. Jag tänkte koncentrera mig på de tre längst till höger, som är tydligast relaterade till konsumentfrågor. Det första gäller bolån. Nästan två tredjedelar av befolkning bor i eget hus eller i bostadsrätt. Det gör också att den största delen av hushållens skulder är bolån. Utlåningen till bolån är därför något som är väldigt viktigt för oss när vi analyserar inte bara finansiell stabilitet utan också konsumentskyddet. ser vi en trend att svenska lån ökar väldigt kraftigt. Svenska hushålls skuldsättning ökar mycket starkt. Vi ser också att antalet hushåll med mycket hög skuldsättning ökar. Mot den bakgrunden beslutade vi oss att införa ett bolånetak en begränsning för hur mycket man kunde låna på sin bostad när man tog nya lån. Vi satte taket på av marknadsvärdet på bostaden. Målet var att motverka en osund kreditgivning på bolånemarknader och tendensen till allt högre belåningsgrader, som ju utsatte enskilda hushåll för stora risker. gjorde vi en uppföljning för att se hur det hade gått. Vi tog in och gick igenom uppgifter om samtliga lån kring . Vi gick igenom nästan 13 000 krediter för att se hur bankernas kreditprövning såg ut och hur bolånetaket hade fungerat. Vi ser nu att trenden är bruten, vilket är en viktig slutsats. ser vi att belåningsgraderna för svenska hushåll inte ökar. Vi har statistik på detta , och vi har sett en ganska kraftig ökning fram till dess bolånetaket infördes. Därefter ser vi ett trendbrott. Det är en historisk nedgång och en bra indikation på att taket har haft den avsedda effekten. Vi ser också att färre hushåll tar riktigt stora lån. 2009 var det en femtedel av alla hushåll som tog lån som var . I den undersökning vi gjorde nu var det . Det är alltså en kraftig skillnad där. Det fanns en oro för att bolånetaket skulle leda till att hushållen i stället tog blankolån och därigenom lånade lika mycket men till högre kostnad. Vi har tittat på detta, och vi ser ingen sådan effekt. Det är alltså bara ungefär en tiondel som tar lån . Även om vi har kunnat läsa i tidningarna att blankolånen ökade är det från ganska låga nivåer. Långt ifrån allt av detta handlar om lån för bostadsändamål. Blankolånen har tvärtom varit en mycket liten del av lånen i samband med bostadsköp och svarar för av de nya lånen. Det har alltså inte blivit så illa som en del befarade. Tvärtom förefaller det ha fungerat väl. En annan glädjande sak i undersökningen är att stora lån amorteras. Vi ser att av dem som ligger över 85 procents belåningsgrad amorterar på sina lån. Det är också viktigt att konstatera att man inte bara amorterar utan också gör det i relativt snabb takt. var det långa återbetalningstider på bolån, och den amortering som skedde på höga belåningsgrader låg kanske på . sker det i allmänhet . På så sätt byggs det upp en buffert i hushållen som är viktig. Ser man på belåningsgrader ser vi inte samma tydliga tecken på amortering. har gett rekommendationer att lån ska amorteras. Vi ser inte i vårt material att man från bankernas sida lever upp till detta, även om man ibland får det intrycket när man talar med företrädare för bankerna. Den andra risk jag tänkte beröra gäller olämpliga placeringar. Även här tittar vi på inneboende strukturer och eventuella problem som de kan innebära för konsumenterna. Det sträcker sig över ett stort fält. Det övergripande temat är att konsumenterna erbjuds produkter som inte är lämpade för dem. Anledningen kan vara brister i information eller rådgivning. är det komplexa och svåra produkter, och det är ofta svårt för konsumenter att sätta sig in i hur de fungerar. Det är därför också svårt att jämföra olika alternativ med varandra. finns det en stor sektor som konsumenterna utsätts för när de söker sin väg i av relativt komplicerade produkter. Jag tänker då på försäkringsförmedlarsektorn. Många förmedlare är väldigt bra och tar sitt uppdrag på största allvar, men vi ser alltför ofta exempel på förmedlare som tänjer på gränser och säljer konsumenterna produkter som de inte behöver och som inte alls är anpassade till deras behov. Skälet är den inneboende incitamentsstrukturen, som finns i den branschen, att förmedlaren helt enkelt får betalt i provision av försäkringsbolagen för att sälja deras produkter. Det är inte så att konsumenterna betalar för att få ett bra råd, utan det är de som skapar produkterna som betalar för att få sina produkter sålda. Det här fungerar väldigt dåligt.