bet · GZ01FiU23 · 2012-03-28 00:00:00 — Problemet med att det är ganska stor marginal kvarstår ändå. Räntesänkningar som görs för att stimulera ekonomin får därigenom inte så stort genomslag som de annars skulle ha fått. Hur ser riksbankschefen på möjligheterna att påverka bankernas marginaler genom dialog eller genom andra verktyg som har för att påverka bankernas marginaler? Min andra fråga rör räntenivån. Trots att vi i , som riksbankschefen säger, haft en ganska bra tillväxt har vi legat på ganska låga räntenivåer. Hur stor bedömer du risken vara att vi så att säga bränt vårt krut redan under en ekonomiskt god tid samt att det blir svårare att möta en mer dramatisk nedgång som den gula kurvan illustrerar och att inte har verktygen för att möta en sådan ekonomisk nedgång? Ordföranden: så mycket också för det! Jag ser att riksbankschefen flitigt antecknar. Jag släpper fram en fråga till i den här rundan. Frågan kommer från . Var så god! (FP): Tack, fru ordförande! Jag tänker fråga om kronkursen men syftar då inte i första hand på att nattens födsel på stärker den långsiktiga kronkursen. I stället tänker jag mer på det kortsiktiga perspektivet. För är det triple A-rating, alltså bästa möjliga kreditvärdighet. Man undrar varför den svenska kronan inte stärks mer än den gör. Vi i blir alltmer ensamma om denna egenskap. har ju råkat ut för att den nationella valutan stärkts. Man blir så att säga en trygg hamn för internationella investerare. Därför vill jag fråga riksbankschefen hur sannolikt det är att kronkursen drar i väg. Och vad är det för att underbygga detta som påverkar sannolikheten för att den svenska kronan åker med uppåt eller inte åker med uppåt, alltså stärks eller inte stärks? Vad är det som påverkar den här sannolikheten? Med tanke på dem som tittar på detta frågar jag: Hur ska man gardera sig mot en kronförstärkning om man är orolig för det? Vilka åtgärder ska då vidtas? Ordföranden: så mycket för det! Var så god, riksbankschefen! Riksbankschefen : Beträffande första frågan, om den internationella upplåningen: Svenska banker har inga svårigheter att låna på den internationella kapitalmarknaden, till skillnad från hur det är för många andra, så det har inte varit någon stor fråga . Men kommer vi inte ifrån att eftersom en del av bankernas finansiering kommer från utlandet om man nu knyter det här till diskussionen om bolån ska det först göras om från utländsk valuta till kronor. Sedan ska man i många fall också göra om löptiden, från säg löptid till en mycket kortare. Det där kostar naturligtvis någonstans i systemet. Ingenting är ju gratis i detta avseende. Det här har lett till att marginalerna har stigit. Oerhört förenklat kan man säga att var skillnaden mellan boräntor och reporänta . Sedan blev skillnaden , och därefter steg den till . För vår del gäller det att göra en prognos över detta hur man kan tänka sig att den här marginalen kan se ut framöver. Vi tror att marginalen kommer att gå ned. Men det är svårt att säga hur det kommer att ta, hur det kommer att ta. har vi många, sagt att man inte kan förvänta sig att marginalen går ned till den nivå vi hade säg därför att den inte återspeglar de risker som fanns i systemet. får vi nog göra prognoser så gott vi kan. Det är dock viktigt att komma ihåg, vilket jag försökte illustrera med genomsnittsräntekurvorna, att penningpolitiken inte är designad för att hantera den rörliga boräntan, utan penningpolitiken är liksom till för att hantera den allmänna räntenivån i ekonomin även om diskussionen ibland förs om att allting är just inriktat på detta. Det här betyder i alla fall att vår bedömning är att marginalerna kommer att gå ned. Vad det lider leder detta dock är det väldigt svårt att göra en prognos här till att vi får ett annat, mer direkt, genomslag när det gäller penningpolitiken. Det bygger på att det är ett någorlunda stabilt tillstånd på de finansiella marknaderna i omvärlden och bättre jämvikt. föreställde vi oss att allt skulle vara stabilt hur länge som helst. går vi igenom en period med instabilitet, och då är det genuint svårt att göra bedömningar. kommer jag till kommissionens rapport och synpunkter på . Vi behöver titta mer på siffrorna och hur de har räknat, men det är mer en teknisk fråga. I övrigt är deras funderingar kring hushållens skuldsättning inte särskilt anmärkningsvärda eftersom skuldsättningsnivån har gått upp , och ligger högre än många andra länder. Då inställer sig naturligtvis frågan hur länge detta ska fortsätta och vad det innebär för sårbarheten inom hushållssektorn och hur man ska hantera den frågan. Det är inte särskilt förvånande att alla möjliga diskussioner och förslag kommer upp, till exempel lånetak, som ju diskuterades mycket intensivt . ska man komma ihåg att utlåningstakten nu har sjunkit ganska mycket. Det ser alltså stabilare ut än det har gjort tidigare. Det är möjligen en indikation på att det lugnar ned sig. Skulle det visa sig att det inte är så får vi fundera vidare på hur frågan ska hanteras med ytterligare åtgärder. När det gäller diskussionen om hur den svenska finansiella sektorn ser ut och om utlåning på särskilda villkor vill jag för det första säga att man bör följa de internationella regelverk som finns för utlåning, kapitaltäckning och så vidare. Avviker man från det får man förr eller senare problem, inte minst med den egna upplåningskostnaden. Det är alltså svårt att föreställa sig större avvikelser där. Väljer man ändå någon annan konstruktion handlar det i grunden om hur man väljer att finansiera bostadsfinansieringssystemen i , och det är ytterst en politisk bedömningsfråga hur de systemen ska se ut. Nästa fråga gällde bankernas marginaler. Vi har inte den typen av reglering. Det är inte den typen av finansmarknad som vi har. Med en marknadsprissättning på pengar är det upp till bankerna att sätta räntan, och sedan är det upp till konkurrensen att hantera de frågeställningar som finns. Det gäller både lånande och sparande. Alla är ju inte låntagare, utan det finns också betydande grupper i samhället som är sparare och som väntar sig att få avkastning på sitt sparande. Ytterst är det i mötet mellan långivare och låntagare som räntebildningen ska ske. Vad skulle då hända om utvecklingen i världen blev mycket sämre än vi har föreställt oss? Då får vi ett tillstånd som börjar påminna om 2008 och 2009. Då kommer man till noll när det gäller räntesättningen. Det man får göra därefter, vilket också sker i och i euroområdet, är att man får hitta andra metoder att expandera balansräkning. Då får man återgå till de metoder som vi använde senast när det var aktuellt i vårt fall. Då expanderade balansräkning från 200 miljarder till ungefär 700 miljarder på ganska . Då håller man i gång systemet den vägen. Detta är inget som vi ser framför oss just , men har vi övat i närtid, så det tekniska kunnandet hur man gör detta finns definitivt. Detta med kronkursen är alltid en svår fråga att svara på. Hur kommer det sig att den ser ut som den gör? Det är svårt att göra bedömningar. I en värld där det är väldigt bekymmersamt av olika skäl kommer antalet AAA-länder att minska. Då är det naturligtvis av säkerhetsskäl intressant att vända sig till just de länderna. Det är bara det att de länder som man i ett sådant läge helst lånar ut till inte är de länder som behöver låna särskilt mycket. Men visst kan man tänka sig tillstånd i världen där detta påverkar kronkursen. är det så att eftersom vi är så beroende av export och utvecklingen i den reala ekonomin påverkas av detta blir det så att om man tänker sig stora bekymmer i omvärlden kommer också något att hända på exportsidan. I ett riktigt dåligt scenario leder det till ett bytesbalansunderskott för vår del. Hur dessa faktorer kommer att stå mot varandra är det ytterst svårt att uttala sig om. Jag kan bara konstatera att vår utveckling så här långt har varit en helt annan än den schweiziska. Det är måhända också ett resultat av att den ekonomiska historien i ser ganska annorlunda ut än i . Vad man kan göra om man agerar i den privata sektorn handlar om de traditionella medlen som finns till förfogande, det vill säga att man får göra terminsaffärer och skydda sig så gott det går. Då går vi vidare och närmast då till som företräds av Per Åsling. Per Åsling (C): Jag noterar att i rapporten gör bedömningen att företagsräntorna stiger mindre än boräntorna. Företagens lånemöjlighet och tillgången till likvida medel i vid bemärkelse är onekligen, som riksbankschefen också konstaterar, relativt god. Det gäller då i första hand de större företagen, som har flera verktyg alltifrån obligationer till att nyttja olika finansinstitut och banker. Situationen är något annan för mindre företag, som ju den svenska ekonomin är så beroende av. De svenska företagens räntekostnader har stigit . Det är något högre än reporäntan även om nog företagsräntorna i stort kan sägas följa reporäntan. Diskussionen både i medierna och här har fokuserat på bolåneräntorna och den nivå som de ligger på. Min fråga till riksbankschefen är: Hur har ni resonerat om räntenivåerna ur ett företagsperspektiv? Jag tänker då med utgångspunkten att klara strategin med en hög sysselsättning och en stabil produktion. Min andra fråga har bäring på resonemanget om den ekonomiska utvecklingen i allmänhet, som är osäker, men enligt ert huvudscenario kommer kronan att stärkas framöver. I en normal situation brukar ju kronan försvagas i oroliga tider. är vi dock i en situation där ekonomin i är relativt stark, och det torde väl leda till större efterfrågan på svenska varor och också till att kronan ses som en säker investering. Mot den bakgrunden skulle det vara intressant att höra hur riksbanksdirektionen har funderat. Om vi nu når denna utveckling kan vi väl tro att scenariot där räntebanan måste justeras ned och den faktiska reporäntan sänkas kommer att träda in. Vi går därmed mot noll i reporänta. Jag säger inte att det blir fallet, men jag tänker på den räntebana som riksbankschefen hade på en av de bilder han visade. Vilka andra åtgärder för att stärka penningpolitiken ser riksbankschefen det som motiverat att ta till? (SD): Fru ordförande! Jag har två frågor till riksbankschefen. Dels skulle jag vilja följa upp fråga om räntorna på företagslån. Historiskt kan vi se att räntorna på rörliga bolån och räntorna på företagslån intimt har korrelerat. Detta samband får ses som brutet , och kan vi se att de rörliga bolåneräntorna har stigit mer än räntorna på företagslån. Gapet mellan reporäntan och den rörliga räntan på bolån är avsevärt större än mellan reporäntan och företagslånens ränta. Min fråga är: Vad beror detta förändrade samband på? Jag skulle också vilja ställa en fråga med anledning av det som framkom i går, alltså att nu ska låna upp motsvarande 10 miljarder i utländsk valuta för att klara av de åtaganden som har mot IMF. Härom veckan gick ju regeringen ut och gav IMF lånegarantier på motsvarande . Om nu IMF skulle nyttja denna lånegaranti fullt ut, vad skulle det få för konsekvenser? (V): Jag tänker hålla mig till euro- och bankkriserna. Man kan se att det har varit en kraftigt expanderande finanssektor ihop med en illa fungerande valutaunion som har lett till att många länder har hamnat i stor kris. Jag är just nu väldigt orolig för att man gör samma misstag som man gjorde , alltså att alla stramar åt , så att man inte upprätthåller någon efterfrågan. Min fråga till Ingves är: Anser riksbankschefen att de länder som har bytesbalansöverskott borde ta ett större ansvar för att upprätthålla den inhemska efterfrågan? är ett sådant land, och är ett annat. Jag tycker att de i solidaritetens namn borde ha ett sådant ansvar. Min andra fråga handlar om banksektorn i . Ni har ju grafer med i er rapport. Jag skulle vilja ha någon form av genomgång av hur läget ser ut för bankerna i , och . Det har ju stor påverkan på hur man kommer att kunna lösa krisen. I det hela finns en annan fråga som vi diskuterar mycket lite, och det är skuggbanksektorn. Man kan titta på det som hände i , med hedgefonder, CDS och så vidare. Hur stor andel av den finansiella sektorn är skuggbanksektorn i ? (KD): I inledningen av rapporten hänvisar ni till två orsaker till att ni har sänkt reporäntan. Det ena är att ni vill stabilisera inflationen , och det andra är att ni vill stabilisera resursutnyttjandet i ekonomin på en normal nivå. I rapporten kan man se en del om hur ni får fram och mäter detta, men ni har en del indikatorer som jag inte riktigt får fram vad de bygger på. Det skulle vara intressant att veta vad som är en normal nivå på resursutnyttjandet. När hade vi det senast? Min andra fråga är lite snarlik . Den handlar om att ni utökar valutareserven med 10 miljarder i utländsk valuta. Jag vill också att du redogör för orsakerna till denna åtgärd. Ordföranden: Jag vill haka på för egen del. Jag tyckte inte att jag fick svar på min egen fråga. Det jag avsåg var inte bara hur skuldsituationen och bolåneökningstakten ser ut utan också vad det skulle innebära för den finansiella stabiliteten om en bank som till exempel Nordea, som har en bit kvar till att nå de nya, högre kapitaltäckningskraven, skulle föra en mer aktivistisk utlåningspolitik eller sänka sina marginaler kraftigt av politiska skäl. Det är ju lättare gjort i där förs en sådan diskussion, men den förs också i Nordea. Jag vill gärna ha kommentarer om effekter för sårbarhet och finansiell stabilitet. Riksbankschefen : Frågan om företagens lånemöjligheter är ur ett penningpolitiskt perspektiv i viss mån samma frågeställning som frågan om rörliga boräntor. Penningpolitiken är ju inte heller specialdesignad för att hantera just räntemarginal till företagssektorn. Om man hade visat låneökningstakten för företagssektorn kan man se att det inte precis har rått någon brist på utbud av lån till företagen . Jag visar här den graf som visar att lån till företagssektorn har ökat stadigt. Såvitt vi kan se har detta inte varit någon stor fråga för dagen. När man resonerar om räntor och lån är det alltid, oberoende om var räntenivån råkar vara, att det alltid finns enskilda företag som hävdar att just de borde få låna när de inte får det. Det är dock mer en diskussion mellan banken och det enskilda företaget. Det är svårt att analysera och särskilja vad som är utbudseffekter och efterfrågeeffekter när det gäller långivning. I sämre tider faller ju efterfrågan på lån av sig själv. Om man ser till räntenivån, utgår från den reporänta som vi har och drar ifrån inflationstakten, så att vi alltså talar i termer av realränta, kan vi se att vi har framför oss med extremt låg eller till och med negativ realränta. Mätt på det här sättet har vi alltså fortfarande en expansiv penningpolitik. Den är inte alls särskilt återhållsam, särskilt inte i ett historiskt perspektiv. Sedan kommer jag till frågan om helt andra världar. Låt mig understryka att vårt huvudscenario inte räknar med att det jag nu säger kommer att inträffa, utan det är mer en hypotetisk reflexion. I en annan värld, till exempel den gulstreckade kurvan här, får man hitta andra metoder för att expandera tillgången på betalningsmedel och lån, och det gör man genom att helt enkelt låna ut mer till banksektorn och med olika typer av säkerheter. Ett bra exempel är den episod vi hade 2008 och 2009. När man går igenom detta i detalj ser man att exempelvis de säkerheter vi krävde ändrades successivt. I varje fall ändrades de kraftigt i början av processen. Då gjorde vi ett särskilt låneprogram där vi accepterade företagscertifikat som säkerhet. Det är ett exempel på hur man tekniskt kan göra. ledde det inte till någon större utlåning med just den typen av värdepapper som säkerhet. Uppenbarligen fanns det tillräckligt mycket andra säkerheter. Men just den åtgärden var specialdesignad för företagssektorn. Räntan till företagen ställdes det också en fråga om. Det är ju upp till bankerna att sätta räntan, men vi kan ändå se att vi fortsättningsvis har en god följsamhet även om man inte kan räkna med fullständig följsamhet från dag till dag och vecka till vecka. I så fall pratar vi ju om en annan struktur på den finansiella sektorn. Då pratar vi om strukturer och modeller som vi hade i . Då hade vi en detaljstyrning på ett helt annat sätt än . De 10 miljarderna är inte någon större fråga . Vi lånar upp 100 miljarder, mätt i kronor, från , och av olika skäl har en del av detta dragits på utlåning till . Då har det ansets lämpligt att fylla på där. Det är dock ingen avgörande fråga . När det gäller den andra frågan, om utlåning av upp till 100 miljarder till IMF, ska jag säga att diskussionsläget är sådant att det inte har hänt särskilt mycket på den fronten . Det har egentligen inte fattats några nya beslut. finns det i medierna en del synpunkter på detta från och sida. Från kinesiskt håll har man också alldeles kommenterat det. Man formerar sig utanför euroområdet när det gäller hur det här ska hanteras. En bedömning är att detta lär leva ett liv de närmaste månaderna i samband med årsmötena i . Då får vi se. Historiskt har man brukat dra av de lånelöften till som vi har haft. Det är vad man kan vänta sig. Om man av något skäl skulle dra på hela beloppet får vi förstås tänka till hur vår valutareserv ser ut och hantera det hela den dagen det kommer. frågade om länder med bytesbalansöverskott ska expandera sin efterfrågan. Det är ju en evig diskussion. Allting hänger ihop. Från svensk synpunkt kan vi komma ihåg att vi har haft ett antal decennier med stora bytesbalansunderskott och en lång rad ekonomiska bekymmer. Detta blev vi tvungna att hantera. Om vi nu från svensk sida har nått balans och dessutom fått ned statsskulden till en mycket rimligare nivå än tidigare är det lite svårt att tänka sig att vi från vår sida på nytt skulle börja expandera så till den milda grad att vi återfår ett bytesbalansunderskott. Jag kan inte se att det är aktuellt. Snarare behöver de länder som fortsättningsvis har bekymmer vidta en mängd åtgärder nationellt för att få sin förmåga att fungera. är det dock inte orimligt att deltar i lånearrangemangen. Det möjliggör ju att hålla en högre efterfråga i de länder som har problem än vad som skulle vara fallet om man inte skulle delta i lånearrangemangen. Det är alltså ett sätt att upprätthålla efterfrågan i de länder som har bekymmer. Det betyder att anpassningsperioden blir lite mindre bekymmersam. har deltagit i den här typen av lånearrangemang för att hjälpa till så gott det går. Nästa fråga gällde hur banksektorn ser ut i . Jag sitter inte inne med så mycket detaljinformation. Det ser ganska olika ut, och man är i ganska olika skeden när det gäller att hantera de bankbekymmer som finns. I de IMF-program som vi har i finns alltid banksektorn med i någon form. På har man kommit ganska långt, för man har hållit på längre än många andra med att lägga över alla dåliga lån i särskilda organisationer, rekapitalisera bankerna och så att säga göra det hantverk som man är tvungen att göra. Där har man nått en bit på väg. I finns också bankerna med som en del i IMF-programmet. Det finns också pengar som är predestinerade till banksektorn där. Där återstår det dock väldigt mycket att göra. är ett oerhört specialfall. Dels innehar grekiska banker mycket grekiska statsobligationer, och det fungerar inte. Då måste man hitta former för att rekapitalisera de grekiska bankerna. Det pågår ett arbete med att hitta sådana former. Gör man inte det kvarstår problemen i banksektorn i . Då blir ju tillgångssidan mindre än skuldsidan, och det måste hanteras. Exakt hur man kommer att göra i detalj är svårt att säga. En annan sak är vad som sker med den cypriotiska banksektorn. Det finns ju nära handelsförbindelser och kapitalflöden mellan och , och man får väl utgå från att det något smittar av sig till också. Då har man att hantera de frågorna där efter bästa förmåga. har inget IMF-program. har att leva med en bolånebubbla av ganska stort format. Den synes leda till en strukturomvandling i banksektorn, vilket man kan vänta sig under sådana omständigheter. Det innebär i det spanska fallet framför allt att den gamla sparbankssektorn krymper dramatiskt. Dels måste balansräkningarna krympa, dels kommer antalet sparbanker att krympa ganska kraftigt. Jag tror att man har haft ett 40-tal sparbanker ungefär, och de kommer att bli någonstans mellan 15 och 20. Därför behöver man ta sig igenom en betydande strukturomvandling. Det kommer att påminna lite om den vi hade i . Här är det också mycket fråga om hur man ska hantera utlåning till bostäder, kommersiella fastigheter och också, dessvärre, utlåning till olika typer av investeringar i land där man tänkte sig bygga men där det bara är landet som finns kvar. Det är bekymmersamt, för en obebyggd tomt genererar inget cash flow över huvud taget, och den måste alltså skrivas ned med stora belopp. i har alldeles gått igenom detta och är på väg att införa helt nya reserveringsregler för detta som är mycket större än man har sagt tidigare. Sedan kommer historikerna att debattera detta borde ha gjorts. När man går igenom sådana cykler, som till viss del påminner om vår svenska, kanske man borde ha gjort detta lite tidigare. Men bättre sent än aldrig. På något sätt ska man ju ta sig igenom. Ju längre norrut man kommer, desto färre problem blir det. I de länder som på ett eller annat sätt har problem med statsskulden är det mer en fråga om hur mycket statsobligationer man har. I de fallen är det framför allt det här att man inom EU behöver fortsätta arbetet med det som populärt kallas för brandväggar, så att man klarar av att särskilja bankhantering från statsskuldshantering. Det arbetet behöver fortgå , så att det blir tydligare hur det ska gå till. Men är det så att som det här arbetet pågår är det svårt att föreställa sig någon omedelbar och absolut dramatik i detta. Alla banker i euroområdet kan ju låna det som de behöver låna från . I den meningen är man i systemet likvid. Det går liksom att dra runt det här från dag till dag. Det är inget bekymmer. Det är snarare så att vad man har att hantera är den bankomdaning som måste till i på ett eller annat sätt , för balansräkningarna blev sannolikt för stora, och då måste de krympa. Det är naturligtvis en process som är smärtsam och som det tar lite tid att åstadkomma. Sedan var det frågan om valutareserven, och sedan var det frågan om hur man mäter resursutnyttjande. Det finns inget entydigt svar på den frågan. Man kan titta på bruttonationalprodukten. Man kan titta på arbetade timmar. Man kan titta på arbetslösheten. Man kan väga ihop det här på en mängd olika sätt, och det försöker vi göra så gott det går. Vi har ett slags resursutnyttjandeindex som visar detta. Med den indikatorn sedan kan man argumentera om huruvida just den är bra kan man titta på: När är resursutnyttjandet normalt? Då kan vi säga att med den här grafen var det normalt vid sex tillfällen, när man låg exakt på nollinjen. Men låt mig också säga och det är det som leder till svårigheten i det här att en ekonomi inte är statisk. Det man menar med fullt resursutnyttjande till exempel 1997 i den här grafen är en sammansättning av produktionsförmågan. Men när man sedan ska jämföra det med resursutnyttjandet till exempel 2011 pratar vi om helt olika världar. Och vi pratar om helt olika sammansättningar av produktionen och produktionsförmågan. Det är det som gör det så svårt att mäta detta, för det här är inte på något sätt en . Men vi jobbar med detta. Vi jobbar med det , och det gör naturligtvis många andra i andra länder också. Men tyvärr har vi ännu inte kommit på något absolut mått för att mäta det här. Sedan är det den sista frågan och frågeställningen. Vad skulle hända om någon börjar expandera sin balansräkning kraftigt? Och utgår jag från att det implicit i frågan låg att man därigenom också ökar utlåningen till bostäder och ökar hushållens skuldsättningsgrad när det gäller just utlåning till bostäder.