bet · H001SfU1 · 2012-12-06 00:00:00 — Det är de två stora frågorna: Den grupp som har mest behov av försäkringen har enligt Svallfors lägst tilltro till försäkringen, och den grupp som har minst behov av försäkringen men därmed i praktiken betalar mest kommer att i ökad utsträckning uppleva att de inte har någon försäkringstäckning. Det riskerar att bli en försäkring i sönderfall som inte längre gör den enorma insats svensk sjukförsäkring ändå har gjort, nämligen att visa för alla människor som arbetar att de deltar i att skapa en sjukförsäkring som ger trygghet både till dem själva och till alla andra. Ordföranden: så mycket! Jag ber att få tacka alla som har hållit anföranden så här långt. Vi går därmed över till den del som är utskottsledamöternas utfrågning av både dem som har hållit anföranden och de särskilt inbjudna gäster som vi har på plats här . Jag vill passa på att påminna alla, både dem som ställer frågor och dem som svarar, att trycka på mikrofonen och stänga av mikrofonen före respektive efter att ni pratar. Utskottsledamöterna vill jag i synnerhet påminna om att vi försöker att begränsa oss till två frågor som vi riktar till två instanser, myndigheter eller personer vi vill ha svar från. Vi försöker hålla frågeställningarna kort eftersom det är tämligen många som redan nu har önskat ordet. (S): Jag vill ställa mina frågor dels till , dels till . Frågan till på Arbetsförmedlingen är: När personer har blivit utförsäkrade en andra gång och återkommer till Arbetsförmedlingen, vad har ni för möjlighet att ge dem stöd? Hur hanterar ni i så fall det? Min fråga till är: Skulle du beteckna sjukförsäkringen som rättssäker utifrån den beskrivning du har gjort med utfyllande tolkningar och definitioner? , Arbetsförmedlingen: Jag är ansvarig för den arbetslivsinriktade rehabiliteringen på Arbetsförmedlingen. Det som händer man kommer till Arbetsförmedlingen är att man enligt rättighetslagstiftningen skrivs in i programmet Arbetslivsintroduktion. Sedan påbörjar vi en ny kartläggning och början resan där personen befinner sig . För många av dessa personer räknar vi med att de sedan förra gången de var på Arbetsförmedlingen har fått tillgång till medicinsk rehabilitering eller behandling. Vår förhoppning är att fler av dessa personer nu faktiskt kommer att klara av fortsatta insatser på Arbetsförmedlingen efter programmet Arbetslivsintroduktion. Egentligen är det nämligen så att detta program bara syftar till att utreda förutsättningarna för vilka andra tjänster hos Arbetsförmedlingen man ska gå in i. , Arbetsförmedlingen: Jag skulle vilja komplettera med att det är relativt sett intressant att se om rehabiliteringen har fungerat man borde ha haft det till gång nummer två man kommer. Det är en utvärdering vi kommer att följa noga. Jag känner mig jag säger detta personligt utifrån att jag har medicinsk kunskap väldigt tveksam till att så har skett, att rehabiliteringen man återgick verkligen fungerat inom sjukvården och det som hade förväntats att individen skulle få. Det kommer Arbetsförmedlingen att utvärdera. När det gäller som gäller som gång nummer två blir det naturligtvis återigen en kartläggning av om vad personen axlar och har förmåga att uträtta i ett dagligt arbete. Det är dock inte att den ska in i arbete, utan det är faktiskt en utredningstid. Jag är väldigt nyfiken på om den medicinska delen, den psykiatriska hälsovården, arbetsgivaransvaret och den andra delen av sjukvården har gjort sin hemläxa . Det ska bli väldigt intressant, och jag hoppas att utskottet följer det noga. , : Egentligen skulle jag kunna svara med en retorisk fråga: Vad är rättssäkerhet? Men det gör jag naturligtvis inte. Man skulle på ett generellt och övergripande plan kunna säga att en reglering som är så svåröverskådlig och består av det lapptäcke den faktiskt gör riskerar att underminera rättssäkerheten självklart. Det jag skulle vilja säga mer specifikt utifrån en enskild individs perspektiv är att rättssäkerheten kan definieras som att tillämparen ska följa lagen och att lagstiftaren ska formulera lagen så klart att man faktiskt kan förstå vad den innebär. Det finns dock också en materiell del av rättssäkerhet som innebär att beslutet i det konkreta, enskilda fallet ska överensstämma inte bara med regleringen utan också med de syften som lagen har. Det var egentligen det jag menade med min inledning här: Vad är syftet med sjukförsäkringen? Syftet är att det ska vara en inkomstbortfallsförsäkring på grund av nedsatt arbetsförmåga vid sjukdom. Det är dessa kriterier vi ska hålla oss till. Finn (M): Jag får tacka föredragshållarna! Jag skulle vilja ställa två frågor som jag ber om kommentarer på från och även , som också närvarar här . Det handlar om den viktiga frågan om tilltro, som togs upp till slut alltså legitimiteten i en förutsebar och långsiktigt hållbar sjukförsäkring, som är ett av våra viktigaste trygghetssystem. Om vi tittar på rehabiliteringskedjan uppfattar jag att vi i runda slängar kan se att av dem som når den bortre gränsen går vidare. Med undantag av de som lämnar försäkringen är det som efter sin fortfarande finns antingen i arbete eller i Arbetsförmedlingens hägn. Detta tolkar jag som positiva signaler, alltså att vi har haft en fungerande rehabiliteringskedja som ett led i denna reform. sades det här att ohälsotalen började sjunka . På något sätt antyder det att tillkomsten av rehabiliteringskedjan kanske inte nödvändigtvis har bidragit utan att det var en spontan trend. Att detta skulle stå på basen av att hälso- och sjukvården vaknade upp 2003 och började åtgärda det den skulle betvivlar jag lite grann. Jag jobbade nämligen i hälso- och sjukvården då, och jag kände inte de signalerna. Frågan är alltså egentligen: Var det inte så att det var en ökning av förtidspensionerna, alltså sjukersättningarna, som gjorde att sjuktalen började sjunka på sjukpenningsidan? Det är den ena frågan. Den andra frågan handlar om legitimitet i förhållande till det den akademiske juristen säger här, nämligen att vi skulle ha en svåröverskådlig och på det sättet kanske inte ens rättssäker prövning. Kan och kommentera även denna utsaga? , : Det är två viktiga frågor. Jag börjar med den senare frågan, om en svåröverskådlig och till och med ifrågasatt rättssäkerhet. Svåröverskådlig ja, detta är ett komplext regelverk, men det är sannerligen en komplex materia att reglera också. Jag har som statssekreterare och långvarig medarbetare på jobbat med flera hundra propositioner i , och jag vet hur svårt det kan vara att reglera centrala rättigheter i lag. Man kan säkert göra på ett annat sätt. Det finns alternativa sätt att gå till väga, men jag skulle vända mig mot påståenden som handlar om att rättssäkerhet inte finns där. Vi har i stället en väl fungerande prövning, och vi har en väl fungerande omprövning som är unik på detta område jämfört med andra områden. Vi har också domstolar som är väl utrustade för att hantera detta. Sedan är frågan, herr ordförande, om det finns anledning för lagstiftaren att vara mer handlingsdirigerande i förarbeten. Det finns de som tycker att det är en bra metod att ju mer lagstiftaren säger, desto mer tar lagstiftaren ansvar för situationen och ger anvisningar till rättstillämpande myndigheter. Det finns andra som säger: Håll er mer på övergripande nivå! Lämna rättstillämpningen till myndigheten! Jag kan själv, med erfarenhet från det migrationspolitiska området och detta område, tycka att jag inte skulle ha något problem med lite mer handlingsdirigerande vägledning från lagstiftaren. Det skulle egentligen jäva det påstående har gjort. När det sedan gäller rehabiliteringskedjan är det rätt och riktigt att en del av effekterna kan bero på att förtidspensioneringen har ökat. Jag vill dock också säga att den uppmärksamhet som frågan om kostnaderna för sjukförsäkringen fick och det fokus som lades på att få ned kostnaderna naturligtvis har haft betydelse inte bara i form av attitydpåverkande program, vilket jag nämnde i min inledning, utan också i form av aktiviseringen av berörda myndigheter. Det är helt klart att samarbetet mellan berörda parter ser annorlunda ut än vad det gjorde för sju åtta eller kanske till och med bara tre . Vi har en betydligt högre grad av samverkan mellan arbetsförmedling, hälso- och sjukvård, kommuner och oss än vad vi har haft tidigare. Detta kanske, herr ordförande, är en fråga som underskattas när vi pratar om rehabkedjan. Vi pratar ganska ofta om tidsramarna i försäkringen. Jag skulle vilja att vi kanske ännu mer fokuserade på vad vi gör tillsammans för att hjälpa människor till egen försörjning och återgång till arbete. Jag tycker att den stora kraften ligger just i att vi utvecklar vår gemensamma samhällskompetens kring den enskilde. Jag hoppas att det var svar på Finn frågor. , : Tack så mycket för intressanta frågor! Jag vill också tacka för mycket intressanta presentationer . Frågorna du ställer är förstås inte enkla att svara på rakt av, men vi kan titta lite grann på rättssäkerhetsfrågan först. Min bild är att det över lag fungerar ganska väl. får man vara lite ödmjuk inför att detta är stor social reform, och jag förväntar mig att det kommer att ta lite tid innan vi får fram rättspraxis och innan myndigheten landar i sin slutliga bedömning av en massa olika saker. Jag tycker att det är en ganska komplex fråga vi nu diskuterar. Det handlar om arbetsförmågebedömning. Det finns medicinska delar, arbetslivsinriktade delar och så vidare. Det handlar i slutändan om att vi måste ställa oss frågan vem som ska försörja sig själv och inte, och det är en väldigt svår sak att hantera. Vad gäller rehabkedjan och hur den fungerar har vi följt detta mycket noga och hade en debattartikel där vi har tittat specifikt på den första gruppen de 14 200 som utförsäkrades i första varvet, där många hade en väldigt lång sjukdomshistorik bakom sig och en lång och mödosam resa med sig i sjukförsäkringen. Jag läste till exempel Arbetsförmedlingens analyser om att många har varit borta från arbetsmarknaden långa tider, i genomsnitt ungefär . När det gäller dessa 14 200 vet vi ganska mycket om deras inkomster och så. Vi ser att hälften befinner sig betydligt närmare arbete än de gjorde tidigare, och hälften av dem i sin tur befinner sig faktiskt också i arbete. Det finns alltså massor av positiva tendenser att titta på när det gäller rehabkedjan. Mot bakgrund av de svårigheter man bär med sig är vi förvånade över hur pass positiva resultat vi faktiskt har på detta område. (MP): Jag har två frågor. Sjukförsäkringen är inte bara en vanlig sakförsäkring, utan det finns även stora inslag av social försäkringsmässighet någonting som samhället har prioriterat. Vi ser nu en allt större grupp som på grund av de regelförändringar som gjordes 2008 nu står helt utan försäkring. Till det kommer också alla de som inte har en fast förankring på arbetsmarknaden. Det har länge pratats om att har ett samordnande rehabiliteringsansvar. Då är mina frågor: Gäller det även för denna grupp? Hur ser Arbetsförmedlingen och SKL på möjligheterna till ansvar för rehabilitering för denna grupp? Det är även en fråga till , hur man ser på detta. Min andra fråga gäller långvariga sjukdomsdiagnoser psykiatriska diagnoser som till exempel schizofreni eller andra sjukdomar som går i skov och kan ta väldigt att rehabilitera. Hur kan man få till stånd en rehabilitering där det också finns ett fullgott försäkringsskydd som fungerar? Den frågan ställer jag till HSO och . Ordföranden: Jag uppfattade två frågor men fyra svaranden. Ska vi välja ut ett par av dem? (MP): På den första frågan är det mest intressant att höra hur Arbetsförmedlingen och SKL ser på samordnande rehabiliteringsansvar. Den andra frågan går till HSO. , Arbetsförmedlingen: Jag kan börja med att bejaka att det är som har ansvaret att samordna rehabiliteringen. Vi för en dialog med kring vad vi från Arbetsförmedlingens perspektiv anser är särskilt viktigt att beaktar. Det handlar bland annat om att det vi ser för de personer som finns i programmet Arbetslivsintroduktion, har funnits i programmet eller nu är på väg tillbaka till programmet är att vi från Arbetsförmedlingens sida inte har några som helst möjligheter att utöva påtryckningar på vårdgivarna. Det är i stället som måste stötta i den delen av processen. Det är en jätteviktig bit. Det var inne på i sitt förra svar också. , Kommuner och Landsting: Vi har i stort sett samma uppfattning som AF. FK har ett samordningsansvar. Vi såg det i vår undersökning och tycker att det också ska gälla dem som inte har SGI. Vi behöver detta stöd, tillsammans med alla aktörer förstås. Vi behöver detta stöd från när det som också är inne på gäller påtryckningar, kraft bakom eller den bra kompetens som finns vad gäller utredningar. Den behöver vi, för står väldigt ensam och har inte de möjligheter har och inte heller den formella rollen. , Handikappförbunden (HSO): När det gäller att säkerställa att personer som har en kronisk psykisk sjukdom ska kunna rehabilitera sig tillbaka till arbetslivet ser våra förbund att det handlar om att man måste ha perioder när man får vara lite ifred. Man måste alltså få koncentrera sig på att hantera sin sjukdom. Jag tror och det är också det förbunden hos oss hårdast driver att man behöver ha en ersättningsperiod när man temporärt kan få ägna sig enbart åt sin livssituation. Ska vi långsiktigt ha en försäkring som säkrar kroniker måste vi dock ha en försäkring som tillåter individuella bedömningar. Vi måste ha en flexibel försäkring som gör att faktiskt kan ta hänsyn till att man ska låta vissa sjukdomstillstånd vara , och ska man stimulera den medicinska rehabiliteringen. Ordföranden: så mycket! Ordet går till , . (FP): En röd tråd i väldigt många anföranden har varit betydelsen av aktiva insatser, support, hjälp och stöd till människor att komma tillbaka. Då tänkte jag koncentrera mina två delfrågor kring just samarbetet mellan Arbetsförmedlingen och . Den arbetslivsintroduktion som har införts ligger enligt schemat efter med . Min fråga till Arbetsförmedlingen är vilka möjligheter ni ser att inom dagens regelverk förlägga denna introduktion tidigare, så att man på ett tidigare stadium innan det har gått kan få en uppfattning om det finns någon möjlighet att gå vidare med arbetsinriktade åtgärder. Min fråga till gäller mer det rent ersättningsmässiga. Ser ni möjligheter inom dagens regelverk att låta en person genomgå arbetslivsintroduktion men behålla sin sjukpeng , om man gör det innan den tidsgränsen? Det var många som menade att detta skulle bli möjligt efter justeringarna , men jag skulle gärna vilja se vilka möjligheter som finns för att ytterligare utveckla samarbetet mellan Arbetsförmedlingen och . , Arbetsförmedlingen: Man kan inte börja programmet Arbetslivsintroduktion tidigare än efter de två och ett halvt åren. Det programmet kommer efter att dagarna med sjukpenning har upphört eller den tidsbegränsade sjukersättningen har upphört. Däremot kan man börja andra arbetsförberedande insatser på Arbetsförmedlingen. Det kan man börja när som helst under sjukskrivningsprocessen eller under rehabiliteringskedjan. Utifrån de premisserna har vi nu förstärkt vårt samarbete . När man börjar de arbetsförberedande insatserna under pågående sjukskrivningsprocess brukar ha möjlighet att betala rehabiliteringsersättning . Det kommer säkert någon från att svara närmare på. , : Herr ordförande! Jag kan bara ge eko till de ord som har sagt. Det finns ingen anledning att vänta med att sätta in insatser till . Det finns fullt med möjligheter för oss och Arbetsförmedlingen att designa insatser för den enskilde som är av medicinsk natur eller arbetslivsinriktad natur under sjukhistorien. Vi har möjlighet att fatta beslut om till exempel rehabpenning där ersättningsnivåerna är desamma som för vanlig sjukpenning. Det finns möjligheter under resans gång. Det är det som är hela syftet. Jag vill inte säga att det är ett misslyckande, men att ha människor gående i system är inte bra för någon om det kan undvikas. Om vi kan undvika det genom tidiga insatser desto bättre. (C): Jag har samma tema som , nämligen rehabilitering. Jag vill ställa min fråga till företrädarna för Kommuner och Landsting och . Precis som vi har hört är det svårast för dem som har varit långtidssjukskrivna . Det är svårt att hitta en rehabilitering för dem, och det är för dem vi måste göra detta arbete. Att överföra dem till utan att de är förberedda är oerhört svårt. uttryckte att de inte har förmågan att ta sig dit. Det kanske är så. Vad är det vi ska göra? Det finns förrehabilitering eller alternativa former till den traditionella rehabiliteringen, bland annat det som folkhögskolorna har med förrehabilitering. Det finns också till exempel grön rehabilitering. Vi vet att de har evidens. Men vad är det som gör att man till exempel från SKL inte medverkar till att de permanentas? Ni är med i samordningsförbund och projekt av olika slag som visar att detta är framgångsrikt. Vilken annan typ av rehabilitering än den som finns skulle vilja ha och medverka till för att personer ska bli arbetsföra eller komma närmare en återgång till arbetslivet? , Kommuner och Landsting: Det här är otroligt viktiga frågor. Vi tror faktiskt på att man inte måste överföra den enskilde till någon annan utan man måste göra det gemensamt. För de långa och svåra fallen är det fråga om både och. Det är arbetslöshet, bidragsberoende, psyk-, hälso- och sjukvård. Det är vad vi tror på. Det är inte fråga om att enbart sätta in en arbetsmarknadsinsats utan en kombination. Människor är komplexa. Det är den väg vi tror på, inte för alla utan för den grupp du pratar om. Vi tror också på att det finns mycket att lära av den finansiella samordningen där hälso- och sjukvården finns med på ett sätt som inte alltid finns i det vanliga. Det är en press på hälso- och sjukvården. Det är en del problem med läkartäthet och allt annat. Vi vill utveckla den finansiella samordningen, och vi tror att den måste bli stabil i riket. Den finns på vissa håll, och den är av olika grad. Det finns mycket att lära. Det är den väg vi tror på. Hur det sedan exakt ska se ut och så vidare måste vi föra en bra dialog om med alla. Det ska inte ske överföringar till någon annan utan det ska vara något gemensamt. , : Frågan gäller vår syn på alla möjliga former av rehabiliteringsmetoder. För att beskriva vårt tänkande kort och koncist kan jag säga att i de enklare okomplicerade fallen är de medicinska sakförhållandena betydande. Men alla vet att ju längre vi kommer in i rehabiliteringsprocessen desto fler faktorer påverkar människans förmåga att stå till arbetsmarknadens förfogande och arbeta. I de allra flesta fall där man har prövat en medicinsk rehabilitering och har en god medicinsk grund att stå på måste man se till många andra aspekter. I det här speciella sakförhållandet kan jag tycka att med exemplet individer som har varit en vända i och är tillbaka måste det för att det ska vara meningsfullt för samhället vara en bred rehabiliteringsapproach för individerna, inte bara medicinska sakförhållanden. Då är det stor risk att man inte tillför speciellt mycket. I det perspektivet är de begreppsförändringar och de tankar som kommer fram i utredning om gränsmarker betydelsefulla. Ju man befinner sig i sjukförsäkringen desto bredare blir synsättet på problemen. Det måste avspeglas i dessa saker. Jag kan tänka mig att om dessa frågor ska förstärkas ur beslutsfattarnas synpunkt måste det inom sjukförsäkringens ram förtydligas att det handlar om så mycket annat. Vi har inga synpunkter på att någon skulle må bättre av grön rehabilitering. Om det hjälper människor ska självklart människor ha det. Bara det är bevisat så att vi kan stå bakom kunskapen. (V): Det är svårt att begränsa sig. Det finns många frågor att ställa. För att rehabiliteras tillbaka till arbetsmarknaden är det bra att ha ett jobb. Det är allt fler som inte har jobb. Jag tar min utgångspunkt i den rapport lade fram , Kedjan som brast. Det går att läsa mycket som är bra i den eftersom den är gjord på intervjuer och inte schematiska svar från tabeller och kurvor. Det visade sig, inte helt oväntat, att för dem som har en otrygg anställning vilka blir allt fler eller olika typer av visstidsanställningar är intresset hos arbetsgivarna till rehabilitering försvinnande litet. Om jag minns rätt hade av arbetsgivarna gjort någon som helst ändring för att de skulle kunna komma tillbaka till det jobb de hade. Siffran var förstås högre för dem som hade en tillsvidareanställning . Det råder en stor brist i dagens system när vi talar om rehabilitering. Vi talar mycket om långtidssjukskrivna. För att inte bli långtidssjukskriven är det bra att ta tag i problemen genast när de uppstår. Jag antar att det är en del av tankarna bakom tidsgränserna i rehabiliteringskedjan, som tyvärr mest slår mot individen och inte arbetar för individen. Det finns andra som har tagit upp den frågan också. Jag undrar hur man har tänkt. Hur tänkte ni, , för till exempel denna grupp, för att inte tala om den grupp som inte har ett arbete att rehabiliteras tillbaka till? Där är situationen ännu svårare. Hur ser ni på arbetsgivarens roll för att få tillbaka personer i arbete? Det finns inga sanktionsmöjligheter. Man kan som arbetsgivare luta sig tillbaka och avvakta utan att få några problem. Jag skulle också vilja veta hur stort problemet egentligen är. Jag har inte sett något mer än del av problemet. Hur stort är problemet med att arbetsgivaren inte gör något för att återrehabilitera eftersom det saknas incitament på arbetsplatserna? Det är kanske någon från LO som har en samlad bedömning utöver , kanske eller . , : Vad gäller din fråga om arbetslösa är det lika viktigt att rehabilitera dem tillbaka till arbetsmarknaden som det är bland alla andra grupper. Här vet jag att Arbetsförmedlingen gör extra insatser för just den gruppen. Sedan var det en fråga vad gäller arbetsgivares roll i sjukförsäkringen. Frågan har varit uppe . har talat om den delen. Det är intressant. Låt mig vara krass. Bilden är komplex även här. Det finns arbetsgivare som gör enorma insatser för att få tillbaka sina medarbetare, och de har goda förutsättningar att göra det. De har god hjälp av företagshälsovård och så vidare. Det finns också arbetsgivare som gör mindre, och det finns arbetsgivare som har sämre förutsättningar, som inte har stora personalavdelningar bakom sig. Vi vet att arbetsgivarna är en viktig del av sjukförsäkringen och att de spelar en viktig roll. Den arbetslivsinriktade rehabiliteringen verkar vara den viktigaste saken. Att komma tillbaka till jobb igen verkar vara det viktigaste för att faktiskt få fotfäste igen. Det är en viktig sak att följa. Jag vet att har skrivit om och funderat över denna fråga. Det kommer säkert fler idéer även därifrån i frågan. , LO: Den bild som du tecknar utifrån är en generell bild. Det är ett stort problem att gruppen med otrygga, korta, osäkra anställningar växer. kan kategoriseras in under den rubriken. Den gruppen växer kraftigt. Vi kan se att många arbetsgivare brister i sitt ansvar och väntar in de så kallade tidsgränserna. Det är också den bilden som tecknar i rapporten som brast. Likadant ser det ut om man frågar många av industriförbunden. Dagens Arbete, tidning, gjorde en enkät där de ställde frågor till förbundsordförande ute i de största industriföretagen. Det visade sig att även här brast det i stor utsträckning. I av de stora industriföretagen visade det sig att personer hade sagt upp sig själva på grund av ohälsa. I av fallen hade personerna blivit uppsagda på grund av ohälsa. I en tredjedel av företagen arbetade personer kvar på halv- eller deltid som hade blivit av med sin ersättning från . Den bild som tecknas av industriförbund och offentliganställdas förbund visar att det brister på många håll. I synnerhet de arbetsgivare som inte gjorde insatser har i högre utsträckning börjat sitta med armarna i kors och invänta de så kallade tidsgränserna.