· H001KrU1 · 2012-12-11 12:58:49 — När det gäller inlärning lär vi in på olika sätt. Det finns visuell inlärning, auditiv inlärning, kinestetisk inlärning och så vidare. Detta tror jag att känner igen. När vi talar om människor med funktionshinder och så vidare vill vi använda alla sätt att lära in. Men i dagens skolpolitik finns det inte med riktigt. Det tycker jag är mycket märkligt. Det är oerhört viktigt att vi ger barn och unga alla sätt och möjligheter att lära in. Många av oss vet att de flesta sätt som vi använder för att lära in är en kombination av detta - att vi kan känna, höra och se, alltså att vi tar in på olika sätt. Därför är kulturen otroligt viktig i barns och ungas liv. Det är också därför som jag tror att vi gemensamt måste se till att dessa möjligheter finns. När det gäller skolbibliotek var jag i i går. Då besökte jag ett litet nybyggt skolbibliotek som är integrerat med ett folkbibliotek i en bygd som heter . Här hade man otroliga möjligheter för bygden och för skolan. Även i lyfte man fram hur mycket kultur som finns i denna kommun och som man inte alltid tänker på. I och med att man har så otroligt många kulturarbetare är man också mån om att det finns trygghetssystem för dessa människor. Där är arbetslösheten mycket låg. Det tror man hänger ihop med att det finns otroligt mycket kulturengagemang hos människor och verksamhet inom detta område. Lokalt kulturintresse och engagemang är viktigt av flera skäl, inte minst för att skapa social sammanhållning i ett samhälle, vilket inte minst amatörkulturen bidrar till på olika sätt. Det finns i skolan ett stort utrymme för olika lärstilar. kan man tycka att det beror lite väl mycket på vilken lärare som är i skolan för tillfället. Men den långsiktiga trenden har varit att man snarare har nedvärderat lärarnas status och ifrågasatt lärarens uppdrag att förmedla kunskap. På något sätt tror jag att vi också måste vara mycket tydliga med att det finns en anledning till att vi har en skola, och det är det finns vuxna där som kallas lärare och som vet något mer än eleverna. Då måste också lärarna få vara med och planera lektionerna och ibland kanske till och med leda lektionerna. Jag ställde en fråga om scenkonstpensionerna därför att jag tycker att det under debatten har varit en skarp ton kring denna fråga. Det finns inte täckning för denna skarpa ton i reservationen. Det som står där och som påstås skilja reservanterna från Alliansen är att man vill att regeringen möjligt bör återkomma med förslag för att lösa problemen med scenkonstpensionerna. Det är inte särskilt skarpt, och det är framför allt inte särskilt skarpt om man sätter det i relation till de skarpa ord som har framförts under denna debatt.Jag tycker också att man möjligt bör lösa frågan om scenkonstpensionerna. Det tycker Alliansen, regeringen och parterna också, vilket talar för det som står i regeringens budgetproposition, nämligen att detta nu ligger hos parterna att lösa. Men det är klart att också politiken måste vara behjälplig innan man hittar denna lösning. För mig personligen är kulturen viktig. Jag har i mitt arbete fått se vilken betydelse kulturen har för att vi ska kunna leva ett gott liv. Inte minst då jag hade förmånen att få jobba med dansen, som danslärare såväl för barn som för vuxna, och då inte minst med alla de elever och klasser från särskolan som jag dansade med.Jag fick i mitt liv se och uppleva hur viktigt kulturutövande är för hälsa, glädje och utveckling. var det dans jag jobbade med. Men jag har hört samma reaktion från kulturarbetare inom andra genrer. Men hur tillgänglig är kulturen? Hur tillgänglig är den för personer med funktionsnedsättning? Hur tillgänglig är kulturen i olika delar av , och vilka är det som får tillgång till kulturen? För att få lära mig mer om detta har jag rest runt i vårt land. Jag har gett mig ut på en kulturtillgänglighetsturné. Till min hjälp har jag haft kulturnätverk, ett nätverk av centerpartister verksamma inom kultursfären på olika sätt över hela vårt land. Det är medlemmar från detta kulturnätverk som har arrangerat alla de kulturbesök som jag har fått vara med om på denna turné. Med hjälp av sin lokalkännedom och kontakter har de visat mig många goda exempel på hur man gör kulturen tillgänglig i olika delar och på olika sätt runt om i vårt land. Men vad jag också sett är att det finns många kulturverksamheter i vårt land som orättvist ses som regionala angelägenheter. Det kan handla om hur man på ett pedagogiskt och metodiskt sätt levandegör historia för skolklasser och andra grupper, vilket man har gjort exempelvis vid . Det är en metodik som rönt intresse internationellt. Det kan handla om att vårda unika och rika populärmusikhistoria, vilket man gör vid i . Men vems ansvar är moderna musikhistoria? Är det regionens, eller är det egentligen inte en nationell angelägenhet? Det kan också handla om att ta fram en modell för att ge alla som jobbar inom en kulturinstitution kunskap och utbildning om tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning. Det gör man hos Scenkonstbolaget i med projektet mötas - om tillgänglighet.Jag skulle kunna fortsätta att räkna upp många fantastiska och angelägna kulturverksamheter och kulturprojekt som finns och pågår runt om i vårt land. Jag kan konstatera att det finns många verksamheter med verklig nationell spetskompetens runt hela landet, kompetens som skulle kunna spridas till fler om man fick möjlighet till det. Jag kan också konstatera att all nationell expertis inte måste vara placerad här i vår huvudstad.Herr talman! På min resa har jag träffat så många fantastiska människor som arbetar med att göra kulturen tillgänglig. Jag har träffat ideella föreningar som uträttar storverk och institutioner som med stor insikt välkomnat även ovana kulturbesökare in i kulturens värld. Vi har exempelvis Panikteatern, som turnerar bland bygdegårdarna i vårt land. Det är en professionell teaterensemble som ser mötet med publiken och mötena som sker i publiken som en lika viktig del som själva teaterföreställningen. Det är en professionell teater som bidrar till sammanhållning och fest i bygden, som skapar en tro på sin bygd och en vilja till utveckling i stället för avveckling. Vi har teater i , där man förutom dans- och teaterföreställningarna driver ett mentorsprojekt där teaterns skådespelare och dansare är mentorer för ungdomar från området. Det har också lett till att ungdomar har hittat en roll i kulturellt skapande och en inriktning bort från den väg som annars med stor sannolikhet hade kunnat leda mot utanförskap. I stället har man alltså hittat mening i sin tillvaro genom dansen och teatern. Mycket kulturell verksamhet är riktad mot barn och ungdomar. Det tycker jag är en viktig och rätt prioritering. Vi kan också konstatera att satsningen på är framgångsrik. Skapande skola är en investering som betyder mycket. Den ger möjlighet för barn och ungdomar i skolan att utvecklas och få mer kunskap, inte bara inom det specifika kulturområdet man arbetar med, utan hela skolarbetet påverkas i en positiv riktning. Kultur i skolan skapar också ett bättre arbetsklimat. Dessutom skapas arbetstillfällen för kulturarbetaren, som man får sprida och dela med sig av sin kunskap och sitt skapande. Att nu utöka Skapande skola till att också gälla förskoleklass är helt rätt. kan jag se hur Skapande skola är en verksamhet som finns från förskoleåldern via och vidare genom gymnasieskolan. Kulturen är en resurs som vi inte har råd att hålla utanför vår skola. Kulturen behöver dock göras tillgänglig på flera plan. får i budgeten resurser för att kartlägga hur digital teknik kan användas till att göra kulturen tillgänglig för personer med funktionsnedsättning. Det är en satsning jag med intresse kommer att följa, och jag har på min resa runt omkring i sett många bra exempel där man använder den digitala tekniken.För mig och är det också viktigt att göra kulturen tillgänglig över hela vårt land, till exempel genom satsningen på digitalisering av landsortsbiografer. Att då enbart satsa på vuxna i känns som ett lite förlegat koncept. Jag tänker nu på Socialdemokraternas förslag på fri entré till statliga museer, som till största delen finns just i . Vi ska också komma ihåg att det är det fri entré på dessa museer för barn och ungdomar upp till . Vad är svensk kultur? Var går gränsen för när kulturen blir svensk? Hur svensk är egentligen ? Jag menar alltså , en ursvensk folkparksartist som hämtat sin inspiration och sin stil från den amerikanska rock'n'roll-traditionen, som i sin tur tagit sitt avstamp i den afro-amerikanska kulturen. Finns det någon som kan säga emot att , eller , är en äkta svensk kulturinstitution? Hur svensk är en av vårt lands främsta folkmusiker, Ale ? Han är en musiker som levandegör, utvecklar och sprider den svenska folkmusiken. Inte minst gör han det genom sitt samarbete med musiker från olika delar av vår värld. Det är musiker med annan så kallad kulturell bakgrund som med sin musik - sitt kulturella bidrag - genom samarbetet med Ale berikar vårt gemensamma kulturarv, vår folkmusik. Så har skett genom alla tider. Det handlar om utveckling genom möten mellan människor med olika bakgrund. Vi är inte, har aldrig varit och ska inte vara en kulturellt isolerad ö. Då dör vår kultur, och med den dör vårt kulturarv. Som jag har sagt tidigare är jag utbildad pedagog i svensk folk- och pardans. Jag har undervisat i gammeldans och folkdans, sång- och danslekar och bugg. Det är danser vi kallar typiskt svenska. Jag har varit lekledare vid midsommarfiranden och julgransplundringar. Jag har - nej, det är faktiskt - aktivt varit med och levandegjort den så kallade traditionella, folkliga, svenska kulturen. Vad jag har lärt mig under dessa år är att de så kallade svenska kulturyttringarna aldrig skulle ha funnits om vi inte varit mottagliga för influenser från andra länder, om vi inte varit öppna mot och nyfikna på andra kulturer. Dansen, musiken, julgranen och midsommarstången - allt har påverkats av andra kulturer. Utan dessa influenser hade vi inte haft det vi kallar svenskt. Det bästa, och vad jag kan se enda, sättet att utvecklas är genom att möta och inspireras av andra. Det handlar om att ta del av och dela med sig av olika kulturella former och uttryckssätt - ja, andra kulturer. Enda sättet att utvecklas och överleva är att vara öppen och tolerant mot andra. Vi är inte, har aldrig varit och ska inte vara en kulturellt isolerad ö. Då dör vår kultur, och med den dör vårt kulturarv. Kulturen hjälper oss att se världen runt omkring oss. Vi kan med en berättelse se oss själva med en klarare blick. Vi kan genom en teaterföreställning förstå andras livsvillkor. Vi kan uppfyllas av kraft, lust och glädje genom att dansa. Kulturen kan berika oss i livets alla situationer. Den kan roa, och den kan oroa. Den kulturtillgänglighetsturné jag har varit ute på har gett mig många nya perspektiv och inspiration. Vi behöver en kultur som är tillgänglig för alla, för att lära känna oss själva, varandra, vår historia och vår samtid bättre. Det är inte minst viktigt för ett samhälle som ska vara hållbart på lång sikt. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag och avslag på motionerna. Jag har till att börja med en kort kommentar om det här med kulturellt isolerad ö. Jag gissar att det var riktat till mig på något sätt. Det är som vanligt: Man målar upp någon form av mental halmgubbe, som Per Lodenius sedan argumenterar mot. Det finns ju ingen som förespråkar den linje du argumenterar emot, Per Lodenius. Jag har aldrig sagt att ska vara en kulturellt isolerad ö. tycker inte det. Jag tror knappt att det finns några människor som tycker det. Därmed inte sagt att vi måste skattefinansiera upprätthållandet av alla världens olika kulturer och identiteter i . Det är skillnad. Det är skillnad mellan frivilliga kulturimpulser som svenska folket naturligt, organiskt och i en lagom takt tar till sig och om staten trycker ned utländska kulturimpulser i halsen på folk fast de inte känner att de är särskilt intresserade. Det är skillnaden mellan din politik och min. Det var dock egentligen inte därför jag begärde ordet. Jag tycker att det du sade om regional verksamhet som kanske borde vara ett nationellt ansvar var intressant. Jag tycker att det är en intressant fråga att fundera över. Jag känner en viss oro inför samverkansmodellen på det sättet att jag är rädd för att det ska bli ett svartepetterspel mellan olika verksamheter där en hel del verksamheter riskerar att hamna emellan och där staten, kommunerna, regionerna och i viss mån även EU skjuter ifrån sig, pekar på varandra och säger: Det är inte mitt ansvar. Där tror jag att vi alla har ett ansvar att följa frågan väldigt noga och försöka identifiera vilka verksamheter som eventuellt kan hamna mellan stolar. Ett bra exempel på det du nämner tycker jag är i , som tar ett nationellt ansvar, har ett nationellt material och servar hela landet men inte får tillräckligt med pengar från staten för att överleva. Det får inga pengar alls, i princip. Det riskerar att läggas ned. Vi har lagt fram ett konkret förslag i vår budget om att denna verksamhet ska inordnas i Svenskt visarkiv. Med utgångspunkt i det du sade, Per Lodenius, förstår jag faktiskt inte varför du inte stöder det förslaget. Jag tycker också att det du sade om hur du ser för var intressant, nämligen att det ska utvecklas ända ned till förskoleålder. Vi har ett konkret förslag även kring detta, och det skulle vara intressant att få veta varför du inte stöder heller det. Jag skulle kunna ta båda dessa till att tala om olika kulturella infallsvinklar. Då hade jag gärna också velat ställa motfrågor till . När blir den svenska kulturen svensk? Var det när Philochoros vid tog en del baletter, kallade dem folkdanser och började dansa dem i folkdräkter? Philochoros var alltså en folkdansförening som bildades vid . Den bestod enbart av män, kan jag också berätta. Det var väl alltså föregångaren till After Dark eller vad de där grupperna heter.Men jag ska i stället ta och svara på dina frågor. När det gäller samverkansmodellen ser jag tvärtom att den är en fördel. Jag har varit ute runt omkring i landet, och då har man just sagt att samverkansmodellen har gjort att man har kunnat få en mer regional kraft och mer kunskap bland politikerna.Jag menar att det också finns institutioner som tack vare samverkansmodellen växer och blir tydligare i sina uppdrag. De kan också ha ett nationellt uppdrag. Jag kan se framför mig en samverkansmodell också på ett nationellt plan framöver. I regionerna jobbar man med sina samverkansmodeller, men man träffas också nationellt för att prata ihop sig: Hur ska vi jobba i och internationellt? Hur ska vi samverka tillsammans - alla delar? Hur ska vi utöka samverkansmodellen? Jag tycker att den fungerar väldigt bra.Det jag har sett när jag har varit ute och rest är att ingen har varit helt negativ. Man har haft lite synpunkter, för detta är ju en ny reform. Men överallt har man sagt att det har varit fler fördelar än nackdelar med samverkansmodellen. Jag tror att det är en viktig del att ta med i detta.Jag ska säga något om visarkivet i . Vi har redan visarkiv där man jobbar nationellt och som har dessa delar. i är ett bra komplement till dem. Jag tror att tiden helt enkelt utvisar vilka utländska företeelser som med tiden blir svenska. Det har att göra med svenska folkets inställning. Det handlar om de företeelser som en majoritet av svenskarna tycker är bra och trevliga och som de tar till sig och ofta omformar på något sätt. De blir med tiden svenska. Det där är ganska naturligt, och det sköter sig självt om man bara låter det vara. Men det vill inte ni och regeringen göra, utan ni vill styra uppifrån med statliga medel. Ni vill skattesubventionera på olika sätt och diktera för svenskarna vad de ska tycka är svenskt av utländska företeelser. Det är det stora delar av den mångkulturella politiken går ut på, och det är skillnaden mellan oss.Jag tycker inte att jag egentligen fick något bra svar på min fråga om samverkansmodellen. Det är kanske en intressant tanke om olika typer av utveckling av samverkansmodellen och så vidare, men varför stöder ni inte rent konkret förslaget om att inordna det hela? Om nu visarkivet i är ett komplement - vad har då emot att inordna det i det nationella visarkivet och på så sätt också rädda verksamheten? De tar ett nationellt ansvar, och vi menar att det finns en hel del exempel på regionala verksamheter som de skulle kunna ta ett nationellt ansvar för.När det gäller Skapande skola skulle du gärna se - om jag tolkar dig rätt - att man fortsatte att utöka verksamheten så att den även omfattar förskolan. Vi har lagt fram ett sådant förslag. Varför stöder inte det? När det gäller visarkivet i har vi som jag sade tidigare, , också ett visarkiv här i som man också jobbar med. Jag kan mycket väl se att man skulle kunna ha ett samarbete där, men det handlar då inte om att lyfta upp visarkivet i till ett nationellt arkiv. Men jag förutsätter att dessa myndigheter och visarkivet i ska kunna samarbeta.När det gäller Skapande skola sade jag att jag absolut ser en möjlighet att kunna driva detta vidare från förskoleklasserna upp via till gymnasiet. Det är målsättningen. Men vi måste ta ett steg i taget när det gäller dessa delar just för att det måste kunna sätta sig. Man måste kunna få i gång organisationen kring . Det handlar också om ekonomi. Det är en jätteviktig del att ha kulturen i skolan. Jag har själv sett hur den kan användas och hur den inspirerar och lyfter både elever och lärare i deras arbete med undervisningen.Det är precis som jag sade: Framöver vill jag absolut se Skapande skola hela vägen från förskola och vidare upp. Men vi är inte där . har vi infört Skapande skola från förskoleklass och vidare genom hela . Jag tycker att det är en jättebra början. Låt oss ta nästa steg längre fram när möjligheterna kommer. Det är med glädje jag kan konstatera att , precis som kulturministern påpekade, som ett av få länder i även kan satsa mer pengar på kulturen - precis som Alliansen har gjort i varje budget sedan regeringsskiftet 2006.I dag kan vi läsa att det brittiska kommer att få sin budget nedskuren med ytterligare . Det skiljer sig alltså en del mellan länderna. Vi har som sagt satsat mer pengar sedan regeringsskiftet 2006.Jag tänker tala en del om hur och de andra partierna i regeringen satsar på våra folkminnen, våra traditioner, våra värderingar och våra kunskaper om olika platser - våra kunskaper om jorden vi ärvde och lunden den gröna. Kort och gott handlar det om arbetet för att bevara och tillgängliggöra vårt kulturarv.De gemensamma värderingarna, de svenska dialekterna, inklusive till exempel gotländskan, och berättelser som har förts vidare genom generationer ingår alla i det som vi brukar kalla för vårt immateriella kulturarv. Om vi har god kännedom om vårt kulturarv har vi bättre förutsättningar att utveckla vår identitet. Det betyder i sin tur att vi får bättre förutsättningar att respektera andras kulturer och värden. Det immateriella kulturarvet blir därmed ett viktigt vapen mot rasism och främlingsfientlighet.Vi kristdemokrater står upp för kulturarvet. Vi betonar det småskaliga och lokala. Jag tycker till exempel att det är trevligt när hemort nämns när namnet ropas upp - . hade alla riksdagsledamöter ortsnamnet med. Det saknar jag egentligen.Vi ser positivt på mötet mellan generationer, som innebär att kunskaper och traditioner förs vidare. Vi ser konvention till skydd för det immateriella kulturarvet som oerhört viktigt.Många viktiga uppgifter som handlar om att bevara vårt kulturarv riskerar att inte bli utförda. Inventering, fotografering, dokumentation och katalogisering i syfte att öka kunskapen om kulturarvet är sådant som inte direkt är det första som kommuner och landsting öronmärker pengar för att klara av i sina budgetar.Samtidigt har vi i personer som står långt ifrån arbetsmarknaden och som är i behov av en inkomst och i behov av meningsfulla uppgifter att fylla sin vardag med. De behöver också arbetskamrater att utvecklas tillsammans med. I säger vi att alla ska ha rätt att arbeta till av sin förmåga.Kulturarvslyftet förenar de här två behoven. Regeringen strävar efter att bygga upp kunskap om kulturarvet och bevara det för eftervärlden. Det kombineras med att man erbjuder en meningsfull och utvecklande sysselsättning för personer med arbetshinder.Varje kommun kan genom Kulturarvslyftet stärka sitt lokala museum. Öppettiderna kan utökas. Tillgängligheten för personer med rörelsehinder kan förbättras. är fullt av kulturskatter som genom den här satsningen kan lyfta. Och kommer människor några steg närmare arbetslivet.Kulturarvslyftet har fått kritik, som vi har hört . Politiker som av okända anledningar ser skeptiskt på en satsning som är till för att människor ska finna en plats i arbetslivet har varit snabba att döma ut projektet. Om dessa politiker hade ägnat mer tid åt att sätta sig in i vårt kulturarv hade de kunnat dra lärdom och ta del av den vishet som har följt med från tillbaka.Låt mig nämna några traditionella exempel från ordstäv som har burits med . De kanske kan passa in för att bemöta kritiken mot Kulturarvslyftet. "Alla är vi barn i början." "Bättre lyss till den sträng som brast än aldrig spänna en båge." Man måste ju börja någonstans, och man måste också försöka. "Den som sover syndar inte." Om man inte gör något syndar man förstås inte. "Den som väntar på något gott väntar aldrig för ." "Efter regn kommer solsken." Det kanske är regnperiod just . "Kasta inte ut barnet med badvattnet." "Skam den som ger sig." "Trägen vinner. Eller kanske: "Skadeglädjen är den enda sanna glädjen. "Herr talman! Kulturarvslyftet växer till sig. Vi kan konstatera att starten varit betydligt längre och trögare än vad vi förväntat oss. Vi kan också konstatera att det i många fall rör sig om fleråriga projekt. har Kulturarvslyftet befunnit sig i en uppbyggnadsfas. Antalet ansökningar har ökat även om de är på tok för få. Det är fortfarande svårt att sia om vilken volym satsningen kommer att få . Alliansen följer utvecklingen, och jag som kristdemokrat följer noggrant den fortsatta utvecklingen; det kan jag lova. Bättre förutsättningar för handledning kan vara en god idé för att Kulturarvslyftet ska lyfta i volym framöver.Liksom en del andra talare i debatten vill också jag beklaga att Socialdemokraterna i det här sammanhanget tar från de mest utsatta på arbetsmarknaden. Det är precis det som också jag anser att det handlar om när man talar om att föra över pengar från Kulturarvslyftet till ett projekt för att understödja frilansande kulturarbetare. Min far var kulturarbetare. Jag vet hur tufft det kan vara, men här handlar det om personer som står långt ifrån arbetsmarknaden. Då anser jag att det är oerhört viktigt att inte lyfta bort pengarna för den gruppen.Det här är ett beklagligt exempel på felaktig fördelningspolitik. Vi vill i stället ge människor möjlighet att arbeta av sin förmåga. Att lägga ner Kulturarvslyftet, som Socialdemokraterna föreslår, skulle vara ett hårt slag mot människor som står långt från arbetsmarknaden.Ett annat exempel på felaktig fördelning av våra gemensamma medel är och förslag att minska stödet till trossamfunden. De båda partierna har uppenbart inte förstått religionens oerhört betydelsefulla roll i vårt samhälle, och detta trots att vi gång på gång ser att trossamfunden utför ett enormt arbete där staten inte räcker till. Det gäller inte minst verksamheter för barn och unga, i integrationsprocessen, i det sociala arbetet och i den andliga vården. Att nedvärdera trossamfunden är helt enkelt oansvarigt.