bet · H001SfU1 · 2012-12-06 00:00:00 — Vi har haft stora forskningsprojekt, nationella projekt och lokala projekt på arbetsplatser med dessa diagnoser som underlag. Vi har också tittat på kardiovaskulära problem och luftvägar. De två första, de två största som täcker in , är det som rehabiliteringsgarantin har täckt in. Det är multimodal rehabilitering för de muskuloskeletala och KBT för de psykiska. Hur har detta gått då? Ja, det känner vi till. har vi fått en beskrivning av. Det tredje året, som är 2011, kommer längre fram . Man kan konstatera att samtliga som har fått det här har förbättrad hälsa och förbättrad arbetsförmåga, självrapporterad. Det är minskad risk för sjukersättning. Men det är ingen effekt på sjukskrivningsdagar. Då måste man lägga till att sjukskrivningen visade att det var en förbättring , så vi hoppas att den utvärdering som kommer ska visa lite effekt på sjukskrivningsdagarna. I fråga om den multidisciplinära rehabiliteringen eller multimodala; jag skulle vilja kalla den multidisciplinär, för då är det flera instanser som tar hand om den har det sagts väldigt tydligt vad som ska ingå i den. Den sista punkten är arbetsplatsutredning/samverkan, nära kontakt med arbetsplatsen samt närmaste chef och vid behov företagshälsovården. Detta är svårt att få till. (Bild 13) Vet vi vad det betyder att man vidtar åtgärder på arbetsplatsen? Här visar jag en bild med en jämförelse mellan sex länder i fråga om återgång i arbete efter tre till fyra månaders sjukskrivning för ryggbesvär. Det är , , , , och . Ni ser att det är stora skillnader i återgång i arbete mellan de olika länderna. av variansen förklaras av skillnader i insatser på arbetsplatsen samt skillnader i försäkringssystemets regler för sjukersättning. (Bild 14) Vi har själva en studie som vi är stolta över att vi fick accepterad för publicering i går i , . Vi har tittat på 2 300 fall när det gäller återgång i arbete efter utmattningssyndrom. Bilden visar att sjukskrivningsdagarna inte påverkas av läkemedel eller av psykoterapi, utan det är arbetslivsinriktad behandling som får folk att gå tillbaka. Sjukgymnastik och alternativmedicin har heller ingen påverkan. Det är ungefär den utvärdering som har gjorts. Vi har alltså gjort den på ett begränsat material. Vad är det som är gjort vid arbetslivsinriktad behandling som fungerar? Det som är gjort i arbetslivsinriktad behandling, att man gör saker och ting på arbetsplatsen, är statistiskt mindre än när man inte gör det. Byte av arbete, byte av yrke, och båda delarna påverkar positivt återgång i arbete. Jag har två studier som visar detta klart och tydligt. Den här är alltså alldeles färsk. Vi hade ett rehabiliteringsråd under där nio professorer från fem olika universitet med olika specialiteter tittade på hur rehabiliteringskedjan och rehabiliteringsgarantin fungerade. Vi hade ett stort antal miniseminarier där vi träffades. (Bild 15) När det gäller handläggningen av den psykiska ohälsan visar jag här ett schema som vi gjorde. Jag tycker att det är viktigt att man har det här klart för sig. Överst har vi dem med psykisk ohälsa som kommer till primärvården eller till specialister och blir sjukskrivna. Jag skulle tippa att det är strax under 100 000 personer. När de kommer till primärvården ungefär två tredjedelar kommer till primärvården är det viktigt att man diagnostiserar dem på rätt sätt. Psykoserna, den tunga psykiatrin, kan vi lämna därhän, för det är inte dem som rehabiliteringsgarantin gäller, utan det är depression, ångest och stressrelaterad psykisk ohälsa. , grovt räknat, har stressrelaterad psykisk ohälsa, och för dem har vi en behandlingsmetod. Men det ska inte bara vara KBT. KBT fungerar på depression och på ångest, vilket SBU har tagit fram, och det är det som rekommenderas. Väldigt många som har fått läkemedel eller KBT för dessa två kan gå tillbaka till arbetet, men en del av dem kräver också multimodal behandling. När det gäller den psykiska ohälsan är det viktigt att man kommer in på ett tidigt stadium och gör någonting åt det. Råd kan påverka stressen och hjälpa till, och med det kan en hel del gå tillbaka. Men här kommer också en del som behöver multimodal behandling, det vill säga arbetsplatsen måste vara med. En av de saker vi sade i var att arbetsplatsen bör involveras i rehabiliteringsarbete med arbetsåtergång som syfte oavsett orsaken till sjuklighet. I remissvaren var det till stor del full konsensus med vad vi sade. Det gällde också cancer, som är en mycket laddad sjukdom, där det är viktigt att man så fort som möjligt kommer tillbaka till arbetet. Cancer är inte samma livshotande sjukdom som tidigare, så det är viktigt att man får hjälp att återgå till arbetet. En cancerbehandling kan leda till en massa tillkortakommanden, både av behandlingen och av sjukdomen, och det är viktigt att få hjälp för att komma tillbaka till jobbet så fort som möjligt. Det fjärde var neurologiska sjukdomar och stroke, och även där är huvudsaken att så fort som möjligt komma tillbaka till arbete. kan man bota stroke. Mitt huvudbudskap är då: I rehabiliteringskedjan ska man titta på arbetsplatsen och känna att man kan göra någonting på arbetsplatsen. Vi måste lära oss mer om det, för annars blir det bara tomma ord. Man måste gå in och titta på vad man kan göra där. Det var mitt budskap. Jag citerar också : This is not the end. It is not even the beginning of the end. But it is perhaps the end of the beginning. , Handikappförbunden (HSO): Tack för inbjudan att komma hit och prata om detta viktiga ämne som berör så många av Handikappförbundens medlemmar! Handikappförbunden består av 39 olika förbund som tillsammans organiserar ungefär 450 000 individer. Det är individer som har någon form av funktionsnedsättning, kronisk sjukdom eller annat som påverkar livet mycket. Det är också individer som har ett stort behov av att trygghetssystemen fungerar. När vi tittar på socialförsäkringen är det väldigt viktigt att den inte fungerar i ett vakuum utan att den fungerar tillsammans med andra system: tillsammans med arbetslöshetsförsäkringen, tillsammans med arbetsmarknadspolitiken, tillsammans med hälso- och sjukvården, tillsammans med rehabilitering. Det jag har hört är att det finns höga ambitioner på det här området, och det är bra. Men när jag lyssnar till förbunden och förbundens medlemmar hör jag att de inte upplever att man lever upp till de höga ambitionerna. Det finns en resa kvar att göra. Ska vi nu se till att människor inte skickas runt i olika system handlar det faktiskt om att se till att man har samma regelverk, att man möter individen, att arbetsförmågebegreppet är likadant inom försäkringen som det är hos Arbetsförmedlingen och att människor inte slussas fram och tillbaka. Det är också viktigt att se att personer som har en funktionsnedsättning och som finns inom ramen för Handikappförbundens medlemmar ofta har flera diagnoser. Man måste alltså samverka. Om man då har gjort de här undantagen för att säkerställa att det inte är hål i försäkringen runt vissa sjukdomar har man glömt bort att det finns människor som har flera diagnoser som tillsammans gör att de har en ganska allvarlig situation, som kanske gör att de borde undantas från de här regelverken i rehabiliteringskedjan. Det vill jag skicka med. Vi menar att systemen också måste vara så flexibla att de hjälper individer som har behov av stöd och rehabilitering. är det i stället individen som ska anpassa sig till rehabiliteringskedjans tidsgränser, även om man inte är medicinskt färdigbehandlad eller har fått rehabilitering. Vi säger att de här tidsgränserna i rehabiliteringskedjan är vi inte så förtjusta i, för de är så mekaniskt utformade. Vi vill i stället se en rehabiliteringskedja som ger människor rätt till rehabilitering, som ger människor rätt till både den medicinska och den arbetslivsinriktade rehabiliteringen. Och ska vi veta att det finns många människor som har behov av en livslång rehabilitering. Den som till exempel har haft polio kan få postpolio och behöver ha kontinuerlig rehabilitering. Den rättigheten för individen finns inte . Vad vi nu också hör från våra medlemsförbund är att anhörigförsörjningen ökar. Då vet vi att detta nog ganska mycket handlar om de som nämnde i början. Det handlar om de utförsäkrade som inte finns hos Arbetsförmedlingen. Man kanske inte orkade man hade inte förmåga att delta i . De kanske har en bostadsrätt som de tvingas sälja om de söker ekonomiskt bistånd hos kommunen. Vad händer då? Ja, anhöriga träder in i stället. En del av dem som har arbetat deltid och som har valt att behålla det lämnar helt enkelt de övriga systemen och lever lite fattigare, bara på sin deltidsersättning, och så har man kanske någon anhörig som går in och hjälper till med försörjningen. Vi träffar alltså individer som har blivit fattigare. De har inte blivit friskare. De har inte heller den arbetsförmåga som arbetsmarknaden kräver. Och det är de som finns bland de som man kanske inte alltid vet var de är. Vi har ingen statistik tyvärr har vi inte haft förmågan. Men vi har en kontinuerlig återkoppling från våra olika 39 förbund som rapporterar att det ser ut så här för en andel av deras medlemmar. Om nu människor ska utförsäkras en andra gång för att än en gång prövas mot en arbetsmarknad som en gång underkänt deras arbetsförmåga, om de utförsäkras trots att de i många fall inte har fått sina rehabiliteringsinsatser , och det kanske finns medicinskt intyg som motiverar en fortsatt sjukperiod, tycker vi att det är ytterst olyckligt. Man måste faktiskt det är en uppmaning till er riksdagsledamöter göra någonting för dessa personer som ska gå ett varv till. Vi har sagt att vi tycker att man ska återinföra den tidsbegränsade sjukersättningen. Det ska man göra för två grupper, dels för dem som insjuknar i en allvarlig sjukdom och behöver återhämta sig för att bygga upp en ny livstillvaro, dels för dem som kanske just nu ska utförsäkras en andra gång och i ett system som redan har underkänt dem, för att vi temporärt ska kunna hämta andan och fundera: Vad ska vi ge och Arbetsförmedlingen för redskap för att det här ska fungera långsiktigt? Det skulle jag gärna vilja att man funderade vidare på. Men den långsiktiga lösningen då? Den är vi ju alla betjänta av, och alla vill vi att det ska fungera. Alla människor som har en arbetsförmåga ska också få möjlighet att ta till vara den. Då ska socialförsäkringen sättas in i ett sammanhang, och ska fokus ligga lika mycket på rehabiliteringsåtgärder och på arbetsmarknaden som man lägger på individen. tänker jag vara ganska skarp, men jag är väl här för att få vara det. Vi menar att olika regeringar under både ekonomisk tillväxt och ekonomisk kris har sökt rusta individer, och man har gjort det med olika metoder. Man har gjort det med krav, man har gjort det med morötter och man har gjort det med piskor metoderna har varierat. Man har gjort det för att föra individerna närmare arbetsmarknaden. Ambitionen har alltid varit god och hög. Men misslyckandet kan mätas i att vi ser ett lägre och sjunkande sysselsättningsantal för personer med nedsatt arbetsförmåga. Slarvigt talar vi om den normalsjuke. Vi menar att det är dags att nu också fokusera på arbetsmarknaden, på att anpassa arbetsplatser, arbetstider, skaffa mentorer på arbetsplatser, mångfaldsplaner som inkluderar personer med nedsatt arbetsförmåga, en flexibel försäkring som fungerar för personer som har skov i sin sjukdom. Detta vill jag skicka med till riksdagsledamöterna, att den fortsatta diskussionen om hur man har en trygg försäkring måste ses i ett större sammanhang. , LO-TCO Rättsskydd: Tack för inbjudan! Jag arbetar på försäkringsrättsenheten på LO-TCO Rättsskydd. Vi företräder fackföreningsmedlemmar i ärenden som rör bland annat sjukpenning och sjukersättning, så vi har en lång erfarenhet av dessa frågor. Jag ska prata om de personer som deltar i arbetslivsintroduktion och som sedan återvänder till sjukförsäkringen. Jag kommer att ta upp några av de problem dessa personer möter och presentera några förslag till förändringar. Flera rapporter från och Arbetsförmedlingen har visat att det innebär en stor oro för de utförsäkrade att behöva byta myndighet, handläggare och ekonomi. Det har visat sig att oron för ekonomin finns kvar hos många under hela arbetslivsintroduktionen. och Arbetsförmedlingen har i flera rapporter redan pekat på att det skulle gynna personers rehabilitering och ge en bättre övergång mellan myndigheterna om de inte riskerade att få sänkt ersättning. Det här är också LO-TCO Rättsskydds erfarenheter. Vi vill därför lyfta fram ett par förslag som har kommit från Arbetsförmedlingen. Det ena är att arbetslivsintroduktionen ska genomföras medan personen är kvar i sjukförsäkringen men att och Arbetsförmedlingen ansvarar för den tillsammans. Det andra förslaget är att utförsäkrade ska få behålla sin sjukpenning eller sjukersättning i arbetslivsintroduktion. Ett annat alternativ som har förts fram är att skapa en ny ersättningsform eller att jämka ihop ersättningsnivåer. Deltagarnas oro för sin ekonomi är befogad. En rapport från visar att utförsäkringen har lett till omfattande negativa ekonomiska konsekvenser för dess medlemmar. Cirka åtta av tio har påverkats negativt ekonomiskt av utförsäkringen. Nästan lika många, , har förlorat . Ett annat problem rör samordning och samverkan kring rehabilitering. och Arbetsförmedlingen har samarbetsrutiner när personer går från den ena myndigheten till den andra. Myndigheterna ska också samverka kring personer som är i sjukförsäkringen och behöver arbetslivsinriktad rehabilitering. har Arbetsförmedlingen och också börjat ett nytt samarbete som heter Gemensam kartläggning. Den här insatsen kan påbörjas innan personen lämnar sjukförsäkringen för att gå till arbetslivsintroduktion. LO-TCO Rättsskydd ser positivt på detta och anser att det ligger i linje med ansvar att samordna rehabiliteringsinsatser. Vi kan dock konstatera att många av våra klienter nu har gått flera varv i sjukförsäkringen utan att ha fått någon rehabilitering. Det rör sig om personer med en lång sjukhistorik, och många har kroniska sjukdomar. Det stämmer bra med den bild som Arbetsförmedlingen har visat. Vi ser också i våra ärenden att handläggare har bedömt att många av de här personerna inte kan delta i rehabilitering. Vi undrar därför vad ska kunna göra för dem som kan komma tillbaka för från arbetslivsintroduktionen. LO-TCO Rättsskydd har också ärenden där personer behövt insatser men inte fått det. Det påverkar möjligheterna för dessa personer när de söker sjukersättning. Då avslås deras ansökningar eftersom alla rehabiliteringsmöjligheter inte bedöms vara uttömda. Personernas möjligheter att få sjukersättning påverkas också av att inte har tagit sitt samordningsansvar i vissa fall. Jag vill poängtera att den omständigheten att personer söker sjukersättning sällan beror på att det är ekonomiskt fördelaktigt. Snarare förlorar många på att sjukpenningen byts ut mot sjukersättning. När det gäller personer som gått flera varv i sjukförsäkringen anser LO-TCO Rättsskydd att deras behov av insatser redan borde vara utredda. Det var en av tankarna med reformen som sjösattes . En oklarhet som har funnits tidigare är om personer kan få delta i arbetslivsintroduktion mer än en gång när de utförsäkras för . har vi fått ett klart besked från Arbetsförmedlingen att det är möjligt, och det är glädjande. Jag går därför inte närmare in på det. Av en utgiven rapport från framgår att det finns en grupp vars situation måste lösas. Det gäller de personer som efter den gemensamma kartläggningen inte bedöms kunna delta i arbetslivsintroduktionen men som inte omfattas av de snäva undantag som gör att man kan få fler dagar med sjukpenning på fortsättningsnivå. Enligt den rapporten vet inte myndigheterna hur de ska handskas med den här gruppen. Vår erfarenhet är att det i många fall görs väldigt lite under arbetslivsintroduktionen. LO-TCO Rättsskydd föreslår därför följande. (Bild 16) I fråga om det första förslaget, som gäller att förtydliga regelverket, har vi fått ett klart besked , och det är att personer får delta i arbetslivsintroduktion en andra gång. För de personer som behöver insatser måste aktivt samordna dessa. Den samordning och samverkan som finns bör fortsätta och vidareutvecklas. För de personer som har varit sjukskrivna och som inte behöver rehabilitering bör en prövning av sjukersättning kunna initieras i något fler fall än . För många av dessa personer händer väldigt lite eller ingenting . LO-TCO Rättsskydd anser också att lagstiftaren bör utreda om utförsäkrade kan behålla sin ekonomi i arbetslivsintroduktion och om de då också kan vara kvar i sjukförsäkringen. Slutligen bör lagstiftaren eller myndigheterna lösa frågan hur man ska göra med dem som inte kan delta i arbetslivsintroduktion men som inte omfattas av de undantag som gör att man kan få fler dagar med sjukpenning på fortsättningsnivå. , f.d. socialförsäkringsminister tillika utredare: så mycket för att jag fick komma hit! Jag skulle vilja använda mina minuter till att tala lite om tilltron till sjukförsäkringen. Det är faktiskt det som är själva idén med försäkring. Man tar inte en försäkring för att man vill ha ersättning utan för att man i förväg vill vara säker på och garderad för att om det händer som man inte vill ska hända är man i alla fall ekonomiskt något så när garderad. Därför är frågan om hur man skapar den långsiktiga tilliten till försäkringen en oerhört viktig del av en bra försäkring. Därför är det också allvarligt att Svallfors till exempel kan konstatera att tilltron till de sociala trygghetssystemen i i princip är väldigt hög fortfarande, men inte till socialförsäkringen, där den kraftigt har försämrats. Man kan ju ha olika meningar om nödvändigheten av rehabkedjan. Som vi har sett började nedgången vad gäller sjukligheten 2002, och man kan inte riktigt säga hur mycket den skulle ha fortsatt. Det man kan säga är att den nedgång som började då, och som pågick och förmodligen också därefter, är en väldigt viktig sådan. Den handlade mycket om att den medicinska professionen började ta på allvar vilken viktig roll de spelar i livet för de människor som de sjukskriver. riktlinjer och så vidare tror jag verkligen spelade en väldigt stor roll, liksom diskussionen om det nödvändiga i att vi naturligtvis måste ned ifrån de sjukskrivningstal vi hade . Det är dock klart att rehabkedjan säkert också har bidragit till ytterligare en nedgång. Det är den viktiga frågan om tillit som blir frågan. Vi vet nämligen hur mycket diskussion och debatt som ändå har handlat om att många människor numera känner en väldigt stor tveksamhet när det gäller om de är tillräckligt bra försäkrade. Jag skulle ändå vilja peka på några saker jag tycker att man hade kunnat göra lite bättre i rehabkedjan. Jag är inte personligen motståndare till tidsgränser. Det kan man leva med i de flesta länder i världen, och det behövs tidpunkter vid vilken myndigheter och inblandade individer får en knuff att delta och göra de insatser som behöver göras. Det har också sagts här att detta har hänt: Man samarbetar mycket tydligare och mycket mer som en effekt av rehabkedjan. Det är dock några punkter jag skulle vilja peka på och som jag upplever som problematiska. En väldigt viktig fråga när det gäller försäkring är först och främst att man icke ska tillämpa regler retroaktivt. Fall som redan har inträffat behandlas enligt de regelverk som gällde när skadan inträffade. Väldigt mycket av de problem som har funnits och som har skapat bilden av en sjukförsäkring som har varit väldigt tuff har handlat om människor som vi har hört har haft problem av olika slag på arbetsmarknaden. De har inte fått de insatser som senare grupper ska få till följd av rehabkedjan fram till gränsen. Det hade sparat mycket oro och bekymmer för många människor om de hade fått bedömas enligt det gamla regelverket. Det måste också vara huvudregeln när man gör stora förändringar i en försäkring att de som redan är inne i försäkringen är värda en särskild omtanke på denna punkt och att det inte blir en retroaktiv verkan för deras del. Det kanske allra svåraste över huvud taget är att göra övergångsregler. Det kräver en väldig varsamhet. Den andra punkten jag tycker kan ifrågasättas har att göra med att skapa faktiska gränser, vilket man lever med i de flesta länder. Jag tror dock inte att det är något annat land som har kommit på att kraven på funktionsnedsättning på grund av sjukdom då personen övergår från sjukpenning till eventuell längre ersättning ska skärpas, men det gör faktiskt rehabkedjan. Man ska vara ännu sämre än man har varit under den långa tid man har ansetts vara för sjuk för att arbeta. Man har alltså skapat en sorts svart hål i kedjan, som naturligtvis skapar oro och bekymmer inte bara för dem som kan drabbas av den utan också för dem som är rädda att drabbas av dem. Den tredje frågan tror jag är nödvändig om man ska skapa tilltro till en väldigt stark arbetslinje, som jag är alldeles för det är klart att man ska göra allt för att människor ska kunna komma tillbaka och för att de ska kunna försörja sig själva. Jag tror ändå att det är väldigt viktigt att man håller på en regel i försäkringssammanhang, nämligen att man är försäkrad som den man är. Man är försäkrad i befintligt skick, brukar vi ibland säga. Människor är olika. Jag tror att den viktigaste frågan härvidlag har att göra med ålder. Man kan kräva nästan hur stor omställning som helst av en 30-åring, som man också av samhället kan kräva att man kan lägga ned nästan hur mycket som helst på att få en 30-åring att kunna utnyttja sin arbetsförmåga. Det är inte riktigt samma sak att vara 62. Då har man levt ett långt liv, man är den man är och man är präglad av det liv man har levt. Man har sin stolthet i det man har gjort och kunnat göra, och den omställning som kan avkrävas en sådan person måste ha att göra med vad man har för kunskaper och erfarenheter och med respekt för att man har blivit den man har blivit. Vi är heller inte beredda att satsa hur mycket pengar som helst på att en äldre person ska byta liv. Jag tror att detta är en viktig fråga för framtiden, och det är en fråga jag skulle vilja skicka med. Det finns nu en socialförsäkringsutredning som är parlamentarisk och som har chansen att göra de förändringar som kan krävas och behövas för att skapa en verklig tilltro till försäkringen. På denna resa kan jag inte låta bli att säga att det även finns en annan stor fråga som med galopperande kraft håller på att urholka tilltron till försäkringen, och det är det faktum att taken inte hänger med. Ända var det av alla inkomsttagare som hade inkomster över taket i sjukförsäkringen. är det av alla som har inkomster över, och det är två tredjedelar av alla med heltidsinkomster. De flesta har avtalsförsäkringar över taket ja men de betalar faktiskt också till sjukförsäkringen. Solidariteten med sjukförsäkringen riskeras om de inte får ut någonting. De är dessutom i allmänhet mycket friskare än dem som verkligen behöver försäkringen. I praktiken är alltså sjukförsäkringen det starkaste och skarpaste inkomstomfördelningssystem vi har, fast man inte omfördelar från höginkomsttagare till låginkomsttagare. Man omfördelar från friska till sjuka. Det är lika mycket från friska låginkomsttagare som friska höginkomsttagare, men eftersom de friska höginkomsttagarna än så länge tills den medicinska rehabiliteringen har kommit längre är så många fler blir sjukförsäkringssystemet i praktiken det system som garanterar att sjukdom inte på samma sätt innebär fattigdom som det annars skulle göra. Ska vi ha vår gamla svenska modell med ett försäkringssystem som är en del av kittet i samhället och som visar för människor att dina villkor är mina villkor och att vi lever i samma försäkring vi betalar lika mycket i andel av våra inkomster, och vi får igen lika mycket om vi blir sjuka måste man göra någonting åt denna fråga också.