bet · GZ01KU16 · 2012-05-14 00:00:00 — Inom en sändningstid av mellan hela klockslag fick annonser sändas under högst eller, i rena undantagsfall, . Reglerna om den högsta annonstiden fördes också in i den lagstiftning för privat lokalradio som trädde i kraft . Lokalradiolagen (1993:120) innehöll emellertid inte någon begränsning av den totala annonsmängden . I radio- och tv-lagen (1996:844) infördes en åttaminutersregel också för närradion, som möjligheten enligt lokalradiolagen att i undantagsfall sända annonser togs bort. Lokalradiolagen upphävdes , och reglerna om reklamtid överfördes i oförändrad form till radio- och tv-lagen. trädde nya regler i kraft (prop. 2007/08:4, 2007/08:KU3, rskr 2007/08:39). Ändringarna innebar att annonser i radio och tv fick sändas under högst mellan hela klockslag. Vidare fick annonser i en tv-sändning sändas under högst av sändningstiden . Begränsningen för sändningar av annonser i tv-sändningar som inte omfattade mellan hela klockslag avskaffades. Vidare tog man möjligheten att i en tv-sändning under vissa förutsättningar överskrida den längsta tillåtna annonstiden bort. När det gällde ljudradio fick, för sändningar som inte omfattar mellan hela klockslag, annonser sändas under högst av . 2009/10:115, 2009/10:KU25, rskr. 2009/10:331) avskaffades den då gällande dygnsregeln om att den sammanlagda sändningstiden för annonser i tv-sändningar inte fick överstiga av sändningstiden. Begränsningsregeln för ljudradiosändningar förblev dock oförändrad. När tv-reklam eller s.k. teleshopping infogas i programmen ska medlemsstaterna enligt artikel 20 i AV-direktivet säkerställa att detta inte påverkar programmens integritet eller rättighetshavarnas rättigheter. Medlemsstaterna ska i det sammanhanget beakta naturliga avbrott i programmen och programmens längd och karaktär. Enligt direktivet får sändningar av filmer producerade för tv med undantag för tv-serier och dokumentärer biograffilmer och nyhetsprogram avbrytas av tv-reklam eller teleshoppinginslag en gång varje tablålagd period om minst . Sändningar av barnprogram får avbrytas av tv-reklam eller teleshopping en gång under varje tablålagd period om minst , under förutsättning att programmets tablålagda längd överstiger . Tv-reklam eller teleshopping får inte infogas i sändningar av gudstjänster. Enligt artikel 23 i AV-direktivet får inslag med tv-reklam och teleshopping inte överstiga av sändningstiden inom en given klocktimme, dvs. Bestämmelsen är inte tillämplig på de meddelanden som rör programföretagets egna program och biprodukter med direkt koppling till dessa program (egenreklam), sponsringsmeddelanden och produktplaceringar. Påpekas kan att AV-direktivet är ett s.k. minimidirektiv, vilket innebär att det är möjligt för medlemsstaterna att behålla eller införa strängare regler för programföretagen, under förutsättning att reglerna i övrigt stämmer överens med unionsrätten. Radio- och tv-lagen m.m. Enligt 8 kap. 1 § radio- och tv-lagen (2010:696) får annonser i tv sändas under högst mellan hela klockslag. Programtjänster som uteslutande är avsedda för försäljningsprogram får dock sändas i tv, under förutsättning att sändningstiden är minst . I tv-sändning får program som innehåller gudstjänster eller program som huvudsakligen riktar sig till barn inte avbrytas av annonsering (8 kap. 3 §). Andra program i tv-sändningar får avbrytas av annonsering endast om avbrottet, med hänsyn till naturliga pauser i programmet och programmets längd och karaktär, inte påverkar programmets integritet och värde eller kränker rättighetshavarnas rättigheter (8 kap. 4 §). Sändning av nyhetsprogram, biograffilmer och filmer producerade för tv, utom tv-serier och dokumentärprogram, får under förutsättning att kraven i första stycket är uppfyllda avbrytas av annonsering en gång varje tablålagd period . Annonser i en ljudradiosändning får sändas högst mellan hela klockslag. Om sändningstiden inte omfattar mellan hela klockslag, får annonser sändas under högst femton procent av sändningstiden (15 kap. 2 §). Utskottet har behandlat likalydande motioner som den nu aktuella, senast i samband med behandlingen av regeringens proposition 2009/10:115 En ny radio- och tv-lag (bet. 2009/10:KU25). Utskottet ansåg att regeringens förslag om reklamavbrott utgjorde en rimlig avvägning mellan å ena sidan programföretagens och annonsörernas intressen och å andra sidan rättighetsinnehavarnas och tv-tittarnas intressen och tillstyrkte förslaget om reklamavbrott. Utskottet instämde med regeringen att de svenska reglerna om sändningstid för annonser i tv-sändningar borde närmas till reglerna i AV-direktivet. En avvägning måste göras mellan behovet av konkurrensneutrala regler och allmänintresset av att slippa störande annonser. Enligt utskottets mening innebar regeringens förslag en rimlig avvägning mellan dessa motstående intressen. Utskottet delar regeringens bedömningar i fråga om ljudradiosändningar. Med det anförda tillstyrkte utskottet förslagen i dessa delar och avstyrkte motionerna. Många människor anser att det är alltför många reklamavbrott i radio och tv och att det är störande att inte kunna ta del av program utan att ideligen bli avbruten av reklam. Utskottet delar denna uppfattning. Eftersom AV-direktivet endast sätter ett tak för de regler som ska gälla för tv-sändningar kan som medlemsstat föreskriva att programföretagen inom dess jurisdiktion ska följa strängare bestämmelser om annonstid än vad direktivet anger. I motionen föreslås en sänkning av annonstiden i radio och tv från nuvarande tillåtna . Utskottet är inte berett att nu föreslå en sådan ändring. För att få ett djupare underlag i frågan anser utskottet att regeringen bör genomföra en allsidig utvärdering av effekterna av den tidigare genomförda lagändringen som innebar en ökning av annonstiden . Vad utskottet nu anfört bör ge regeringen till känna. Med det anförda tillstyrker utskottet delvis motion 2010/11:K290 (MP). Rätt att välja tv-utbud Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker en motion om rätt att välja tv-utbud. I motion 2011/12:K202 begär (KD) ett tillkännagivande till regeringen om att utreda en förstärkt valfrihet när det gäller konsumentens möjlighet att välja tv-utbud som alternativ till kollektivanslutning till kabelnät. Motionären anför att kabelnäten för distribution av tv-sändningar genom avtal med fastighetsägare ofta innebär ett faktiskt monopol i en fastighet eller ett fastighetsbestånd för hyreslägenheter eller bostadsrätter. Inte heller finns det stora möjligheter att välja kanaler inom kabelnäten; ofta är de paketerade. Valfriheten att välja tv-distributör, operatör eller programtjänst är därmed, anför motionären, starkt begränsad. har grundlagen starka skrivningar om informationsfriheten. Det finns enligt motionären starka skäl för att utreda en förstärkt valfrihet när det gäller konsumentens möjlighet att välja tv-utbud, vilket bör ges regeringen till känna. Enligt 3 kap. 1 § första stycket yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) råder etableringsfrihet för sändning av radioprogram genom tråd. Med radioprogram avses bl.a. program i ljudradio och i television. Endast sådana sändningar som är riktade till allmänheten och som är avsedda att tas emot med tekniska hjälpmedel omfattas av grundlagens tillämpningsområde. Etableringsfriheten får enligt 3 kap. 1 § andra stycket YGL inskränkas i vissa angivna fall genom föreskrifter i lag. Föreskrifter får bl.a. lämnas i fråga om skyldighet för nätinnehavare att ge utrymme för överföringar i den utsträckning det behövs med hänsyn till intresset av konkurrens beträffande sådana överföringar i nätet eller allmänhetens intresse av tillgång till sådana överföringar (punkt 2). Bakgrunden till denna möjlighet till inskränkning var att konvergensutvecklingen medför att ett nät kan användas för både grundlagsskyddad kommunikation, t.ex. sändningar av radio- och tv-program, och annan kommunikation, t.ex. telefoni. Det ansågs därför vara nödvändigt att uppnå överensstämmelse mellan å ena sidan reglerna om tillträde och samtrafik och å andra sidan reglerna i yttrandefrihetsgrundlagen om etableringsfrihet för trådsändningar. Föreskrifter får också lämnas i fråga om en skyldighet för nätinnehavare att vidta åtgärder för att tillförsäkra mottagarkretsen inflytande över programvalet (punkt 3). De föreskrifter som nämns här kom till efter ändringar i yttrandefrihetsgrundlagen 2002 (prop. 2001/02:74, bet. 2001/02:KU21, bet. 2002/03:KU8, rskr. 2002/03:17). Regeringen anförde i propositionen (2001/02:74) till grundlagsändringar att kabel-tv-abonnenternas ställning är svag i förhållande till kabel-tv-företagen, som har en närmast monopolliknande ställning när det gäller vilka program som distribueras i näten. Regeringen bedömde visserligen att konsumenternas möjligheter till påverkan skulle kunna förbättras genom den tekniska utvecklingen. Situationen med konsumenternas svaga ställning ansågs emellertid som så otillfredsställande att det var påkallat att införa möjligheter att lagstiftningsvägen ändra på situationen. Sålunda öppnades grundlagen för inskränkningar i etableringsfriheten i syfte att tillförsäkra mottagarkretsen inflytande över programvalet. Någon sådan lagstiftning har dock inte införts. I proposition 2010/11:115 Bättre regler för elektroniska kommunikationer lämnade regeringen förslag till genomförande av två EU-direktiv på området för elektronisk kommunikation. Genomförandet krävde enligt regeringen ändringar i bl.a. lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation, förkortad LEK. Ärendet behandlades av trafikutskottet (bet. 2010/11:TU20), som föreslog att skulle anta regeringens förslag. biföll trafikutskottets förslag (rskr. 2010/11:256). Enligt 4 kap. 13 a § LEK får en operatör, eller någon som äger ledningar i ett allmänt kommunikationsnät, efter ansökan av en annan förpliktas att mot marknadsmässig ersättning tillhandahålla gemensamt utnyttjande av ledningarna i en byggnad eller fram till första utlopps- eller förgreningsstället. En sådan skyldighet får åläggas endast om anläggning av ytterligare infrastruktur bedöms som olönsam eller fysiskt ogenomförbar. Bestämmelsen innebär att regleringsmyndigheten får förplikta en operatör att under vissa angivna förutsättningar dela ledningar med sökanden. Frågan om huruvida en operatörs ansökan om gemensamt utnyttjande bör bifallas får avgöras med hänsyn till konkurrenssituationen i varje enskilt fall med beaktande av att en förpliktelse enligt 1 kap. 2 § LEK inte får vara mer ingripande än vad som framstår som rimligt och ska vara proportionerlig i förhållande till lagens syften. Bedömningen bör innefatta hänsyn till parternas möjlighet att ingå frivilliga uppgörelser. För det gemensamma utnyttjandet ska marknadsmässig ersättning betalas. Ett beslut om skyldighet om fastighetsnätsdelning förutsätter att regleringsmyndigheten bedömer det som olönsamt eller fysiskt ogenomförbart att bygga ytterligare fastighetsnät med eventuella andra anläggningar för att ledningarna ska kunna användas på avsett sätt. En skyldighet som gäller gemensamt utnyttjande av ledningar föregås av en skälig tid av offentligt samråd då samtliga berörda parter ges tillfälle att yttra sig. Bestämmelsen har därför inordnats i LEK på så sätt att den omfattas av reglerna om förfaranden för samråd enligt 8 kap. Regeringen anförde att en skyldighet enligt den föreslagna paragrafen kan komma att påverka rätten att sända genom tråd enligt yttrandefrihetsgrundlagen. Regeringen hänvisade till att den grundlagsfästa rätten att sända i tråd får begränsas genom föreskrifter i lag om det är fråga om en skyldighet för nätinnehavare att ge utrymme för överföringar när det behövs med hänsyn till intresset av konkurrens eller allmänhetens intresse av tillgång till sådana överföringar (3 kap. 1 § andra stycket 2 YGL). Vidare får begränsningar av yttrandefriheten enligt 2 kap. 21 § regeringsformen göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Av samma bestämmelse följer att begränsningen aldrig får gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Regeringen hänvisade också till att den föreslagna paragrafen har ett konkurrensfrämjande syfte, vilket enligt regeringen är ett godtagbart ändamål i ett demokratiskt samhälle. Den kan inte sägas vara mer långtgående än vad som krävs för att uppnå syftet. En tillämpning av bestämmelsen skulle inte hota den fria åsiktsbildningen. Något hinder mot att införa bestämmelsen fanns därmed inte. fick den s.k. i uppdrag att bl.a. analysera de förslag som Radio- och tv-lagsutredningen hade lagt fram i bl.a. betänkandet Anpassning av radio- och tv-lagen (SOU 2005:62). Radio- och tv-lagsutredningens uppdrag i sin tur var bl.a. att överväga om det är lämpligt och möjligt att genom lagstiftning skapa förutsättningar för konkurrens mellan olika innehållsleverantörer i kabel-tv-näten. Utredningen behandlade i sitt betänkande tre olika delfrågor: lagstiftning om tillträde till kabel-tv-näten för programföretag eller andra operatörer, inflytande för abonnenterna över programutbudet och inflytande för abonnenterna över hur programutbudet paketeras. Utredningen bedömde (s. 279 f.) att det varken skulle vara möjligt eller lämpligt att lagstiftningsvägen skapa förutsättningar för konkurrens mellan olika innehållsleverantörer i kabel-tv-näten. För att få till stånd en verksam konkurrens i kabel-tv-näten krävs enligt utredningen att utomstående kan tilltvinga sig tillträde till näten. Detta är dock en fråga som lagstiftaren inte förfogar över. I stället är det, enligt lagen respektive förordningen om elektronisk kommunikation samt det europeiska regelverket för elektronisk kommunikation, som efter analys ska definiera den relevanta marknaden och undersöka om något eller några företag har ett betydande inflytande på den marknaden och om det således är motiverat att införa någon förhandsreglering på denna för att uppnå bättre konkurrens. Utredningen ansåg inte heller att det borde införas någon lagstiftning om hur de program som distribueras i kabel-tv-nät ska väljas ut eller hur programutbudet ska paketeras (s. 286 f.). När det gäller programpaketering ansåg utredningen dock att frågan måste bevakas även framöver och att det bör följas upp om utvecklingen går i en annan riktning än den utredningen antagit. gjorde ingen annan bedömning än Radio- och tv-lagsutredningen i sitt betänkande En ny radio- och tv-lag (SOU 2008:116). Utredningen ansåg (s. 345 f.) således att det inte borde införas någon lagstiftning om konkurrens mellan olika innehållsleverantörer i kabel-tv-nät. Utredningens bedömning (s. 347 f.) var att förutsättningarna för konkurrens hade förbättrats genom att hushållen hade fått ökade möjligheter att välja mellan olika distributionssätt för tv-sändningar och mellan olika leverantörer av programtjänster. Mot den bakgrunden ansåg utredningen att det inte borde införas någon lagstiftning om hur de program som distribueras i kabel-tv-nät ska väljas ut eller paketeras. För den händelse utvecklingen mot förmodan skulle gå i en annan riktning kunde det enligt utredningen finnas anledning att överväga frågan på nytt. Regeringen behandlade frågorna i proposition 2009/10:115 En ny radio- och tv-lag (s. 200 f.). Regeringen delade bedömningen när det gäller de rättsliga förutsättningarna för ökad konkurrens i kabel-tv-nät, dvs. att det inte finns någon möjlighet att införa lagstiftning på området, utöver de regler som redan finns i lagen om elektronisk kommunikation, som anvisar tillvägagångssätt för en eventuell förhandsreglering av . Regeringen ansåg att det finns anledning att fortsatt följa hur den snabba utvecklingen inom olika tv-plattformar (kabel-tv, IP-tv, marksänd tv och satellitsänd tv) påverkar de enskilda hushållens valfrihet. Regeringen anförde att den därför avsåg att ge Myndigheten för radio och tv i uppdrag att, i samråd med andra berörda myndigheter, följa den fortsatta utvecklingen och vid behov lämna förslag till åtgärder. Enligt uppgift från har något sådant uppdrag ännu () inte lämnats. besvarade kulturminister en skriftlig fråga (2011/12:544). Frågan gällde om kulturministern avser att ta initiativ för att det tidigare aviserade uppdraget till Myndigheten för radio och tv ska bli föremål för regeringsbeslut. I sitt svar anförde kulturministern bl.a. att även om utvecklingen har gått i en riktning som innebär förbättrad konkurrens och ökade valmöjligheter gjorde regeringen likväl i propositionen En ny radio- och tv-lag (2009/10:115) bedömningen att det finns anledning att fortsatt följa hur den snabba utvecklingen inom olika tv-plattformar påverkar de enskilda hushållens valfrihet. Det var mot den bakgrunden som regeringen angav sin avsikt att ge Myndigheten för radio och tv i uppdrag att, i samråd med andra berörda myndigheter, följa den fortsatta utvecklingen och vid behov lämna förslag till förändringar. Kulturministern sade vidare följande. Som kulturminister är jag fortsatt angelägen att följa utvecklingen inom tv-området, inte minst när det gäller enskilda hushålls möjligheter att ta emot tv-sändningar. för en dialog med Myndigheten för radio och tv i de frågor som berörs i det aviserade uppdraget. Enligt uppgift planerar myndigheten, som bland annat har till uppgift att följa medieutvecklingen, att göra en uppdatering av rapporten till rörlig bild, som redovisades av dåvarande Radio- och och . Rapporten tar upp ett flertal frågor som rör valfrihet och konkurrens på tv-marknaden, t.ex. konkurrens mellan tv-operatörer och konsumenters upplevda möjlighet att välja tv-operatör. Utskottet behandlade i samband med behandlingen av regeringens proposition 2009/10:115 En ny radio- och tv-lag en motion av likalydande innebörd som den aktuella motionen (bet. 2009/10:KU25). Utskottet delade regeringens bedömning i fråga om de rättsliga förutsättningarna för att öka konkurrensen i kabel-tv-näten. Utskottet ansåg dock mot bakgrund av den snabba utvecklingen när det gäller olika plattformar för tv kabel-tv, IP-tv, marksänd tv och satellit-tv och hur den påverkar konkurrensen och de enskilda hushållens valfrihet sammantaget att det kan finnas anledning att bevaka frågan. Utskottet välkomnade därför regeringens avsikt att ge den nya Myndigheten för radio och tv i uppdrag att följa utvecklingen och vid behov lämna förslag till åtgärder. Med det anförda avstyrkte utskottet motionerna. behandlade utskottet också en likalydande motion (bet. 2010/11:KU22). Utskottet vidhöll sitt tidigare ställningstagande i fråga om de rättsliga förutsättningarna för att öka konkurrensen mellan olika innehållsleverantörer i kabel-tv-näten, dvs. att det inte finns någon möjlighet att införa lagstiftning på området utöver de regler som redan finns i lagen om elektronisk kommunikation, som anvisar tillvägagångssätt för en eventuell förhandsreglering av . Utskottet noterade i sammanhanget att regeringen i propositionen Bättre regler för elektroniska kommunikationer hade föreslagit att det skulle bli möjligt att besluta om att en operatör ska kunna förpliktas att mot marknadsmässig ersättning tillhandahålla en annan operatör gemensamt utnyttjande av ledningar i ett allmänt kommunikationsnät. Även om det var svårt att överblicka effekterna för konsumenterna av det framlagda förslaget skulle det kunna innebära en ökad konkurrens mellan operatörer och även en ökad valfrihet för konsumenterna, ansåg utskottet. Utskottet vidhöll sin uppfattning att det finns anledning att bevaka hur den snabba utvecklingen när det gäller olika plattformar för tv påverkar konkurrensen och de enskilda hushållens valfrihet. Utskottet utgick från att regeringen delar utskottets uppfattning i denna del och fann därför inte någon anledning att göra något tillkännagivande med anledning av detta. Med det anförda avstyrkte utskottet en motion. Utskottet anser att det även i fortsättningen finns anledning att bevaka hur den snabba tekniska utvecklingen när det gäller olika plattformar för tv påverkar konkurrensen och de enskilda hushållens valfrihet. Utskottet utgår från att regeringen delar utskottets uppfattning och att regeringen fullföljer sina tidigare aviserade planer om att ge Myndigheten för radio och tv i uppdrag att följa utvecklingen och vid behov föreslå åtgärder. Utskottet finner mot denna bakgrund inte någon anledning att göra något tillkännagivande med anledning av motion 2011/12:K202 (KD), och den avstyrks därmed. Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker en motion om politisk tv-reklam. Jämför reservation 3 (SD). I motion 2010/11:K393 av och (båda SD) begärs dels ett tillkännagivande till regeringen om att politisk tv-reklam ska erbjudas likvärdigt och på samma villkor till samtliga partier som deltar i ett val (yrkande 1), dels ett tillkännagivande till regeringen om att den ansvarige utgivaren för politisk tv-reklam ska vara en av avsändaren, dvs. det politiska partiet, utsedd företrädare (yrkande 2). Motionärerna uppger som skäl för sina yrkanden att det i endast är TV4 som har rätt att sända politisk tv-reklam. Generellt sett har just tv-reklam ett enormt genomslag och påverkar konsumenten mer än något annat reklammedium, anser motionärerna. I och med tv-reklamens enorma möjligheter att påverka väljaren vilar ett stort ansvar på utförandet. Det är i ett demokratiskt val av yttersta vikt att möjligheten att sända tv-reklam säkerställs för alla partier och på lika villkor. Det är också av samma skäl, anser motionärerna, nödvändigt starkt begränsa enskildas, t.ex. tv-kanalers ansvariga utgivares, möjligheter att påverka innehållet i reklamen. Varje svensk medborgare är, enligt 1 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) gentemot det allmänna tillförsäkrad rätt enligt yttrandefrihetsgrundlagen att i ljudradio, television och vissa liknande överföringar, offentliga uppspelningar ur en databas samt filmer, videogram, ljudupptagningar och andra tekniska upptagningar offentligen uttrycka tankar, åsikter och känslor och i övrigt lämna uppgifter i vilket ämne som helst. Yttrandefriheten enligt YGL har till ändamål att säkra ett fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och ett fritt konstnärligt skapande. I den får inga andra begränsningar göras än de som följer av YGL. Vad som sägs i YGL om radioprogram gäller förutom program i ljudradio också program i television och innehållet i vissa andra överföringar av ljud, bild och text som sker med hjälp av elektromagnetiska vågor samt innehållet i vissa offentliga uppspelningar ur en databas. YGL får i viss utsträckning inskränkas genom lag. Enligt 1 kap. 12 § första stycket YGL kan det meddelas föreskrifter med bl.a. förbud mot kommersiell reklam i radioprogram. Enligt andra stycket hindrar inte bestämmelserna i att det i lag meddelas föreskrifter om förbud i övrigt mot kommersiell reklam i radioprogram eller om villkor om sådan reklam. Detsamma gäller föreskrifter om förbud mot och villkor för annan annonsering och sändning av program, som helt eller delvis bekostas av någon annan än den som bedriver programverksamheten. I fråga om sändningar i marknätet (i etern) råder inte etableringsfrihet på grund av att frekvensutrymmet är begränsat. Rätten att sända radioprogram på annat sätt än genom tråd får, enligt 3 kap. 2 § YGL, regleras genom lag som innehåller föreskrifter om tillstånd och villkor för att sända. Sådana bestämmelser finns i radio- och tv-lagen (2010:696). Radio- och tv-lagen samt sändningstillstånd Ett tillstånd att sända tv får enligt 4 kap. 8 § radio- och tv-lagen förenas med villkor som innebär att sändningsrätten ska utövas opartiskt och sakligt och med beaktande av att en vidsträckt yttrandefrihet och informationsfrihet ska råda i tv. Ett tillstånd att sända tv får även förenas med en rad andra villkor enligt 4 kap. 9 §.