bet · GZ01UU10 · 2012-05-02 00:00:00 — vinner EU-fientliga partier till höger och vänster, och det hindrar bildandet av stabila majoritetsregeringar som kan genomföra reformer som kan stabilisera ekonomin på kort sikt och göra de efterfrågade långsiktiga strukturreformerna.Det är dessa dödlägen, bland annat dominerade av debatter om ekonomiska blindgångare och önsketänkande och därtill med fokusering på främlingsfientlighet, som är det verkliga hotet mot ett stabilt ekonomiskt uppsving i Europeiska unionen.Det växande antalet svaga regeringar gör mig djupt pessimistisk om en snabb och stabil återhämtning i . Lägg märke till att kan vara ostyrbart bara . EU-samarbetet kan falla alltmer i träda, gå i stå. Många länder vänder sig nu inåt och fokuserar alltmer på det egna och orkar inte därtill ta ansvar för det europeiska perspektivet och bästa.Nu gäller inte dessa svåra ekonomiska och politiska förhållanden i vårt eget land . Men vårt land har just därför ett särskilt ansvar att i en situation när många europeiska länder inte orkar eller kan ta ansvar för det europeiska helhetsperspektivet göra detta med desto större kraft.Vi i , liksom bland annat , har av dessa skäl ett särskilt ansvar att lägga manken till för att ska komma igen efter krisen och lösa kriserna i olika länder, eftersom vårt land och mår mycket bättre än de flesta andra länder i Europa.Vi har naturligtvis också ett egenintresse av detta. Ett splittrat, fragmenterat där EU-samarbetet går i stå kommer att leda till att de stora länderna tar för sig på bland annat vår och andra mindre länders bekostnad. Det maktvakuum som uppstår med ett stagnerat EU-samarbete kommer att fyllas av stormakter. Vi och andra små och medelstora länder får mindre inflytande i när EU, och i allmänhet inte fungerar eller fungerar allt sämre.Jämbördigheten mellan olika länder kommer att urholkas. Vi går mot ett av stormakterna dominerat , där vi andra snällt får rätta och packa oss på ett helt annat sätt än vi gör med dagens kverulerande över att de stora länderna agerar på ett stormaktsmässigt sätt. De kommer inte riktigt fram med det därför att de är tvungna att sitta ned vid samma bord och delta i samma beslutsfattande som vi andra. Men kan successivt vara över om vi inte lyckas få Europasamarbetet att fungera med kraft igen.Då blir det och främst naturligtvis, som haltar fram , som dess värre vänder ryggen och som är ambitiöst och självmedvetet. Dessa länder kommer att utgöra de starka länderna i ett där EU-samarbetet fragmenteras alltmer. Det är därför som jag tror att det vore bra med en på praxis och vana byggd informell koalitionsregering över blockgränsen i EU-frågorna på det sätt som till exempel och jag erfor i under tidigt 2000-tal.Märk väl att den pessimism som jag nu ger uttryck för inte beror på valet av den nye franske presidenten . Han vill, liksom många andra europeiska politiker, vrida fokus bort från åtstramning till tillväxtfrämjande åtgärder. Han vill komplettera finanspakten och han vill att man så att säga ska föra in tillväxtfrågorna på ett helt annat sätt än hittills.Men han förespråkar inte, som gör på ett ganska tydligt sätt här, en expansiv keynesiansk efterfrågestimulerande politik på det sätt som gjorde , som var en katastrof i . Problemet med Hollandes politik är egentligen att han vill att andra ska göra jobbet åt honom, nämligen ECB. Och det vill ju varken eller ECB göra. Jag ska inte gå in närmare på det.Den centrala fråga som återkommer här i lite olika skepnader är: Vems pengar ska vi ta? Den flyr man ifrån. är ett mycket bra exempel. säger att "man" ska satsa. Jag hörde det i en debatt på radion också. Men vem är "man"? Det finns ingen som vill låna ut till längre. Det finns ingen som är beredd att ställa ut garantier för ett lån till . Vem är "man" som ska göra detta? En vind som säger nej, sade vackert tidigare. Men vem ska finansiera den vind som säger ja?Många säger tillväxt inte åtstramning. Det låter ju kul. Men de brukar inte berätta vem som ska låna ut pengarna, för det krävs ju om man ska få en snabb expansiv politik.Bristen på besked gäller inte bara personer på vänsterkanten i , ungefär som , som vi har hört här , utan allt fler populister både till vänster och till höger i hela EU. Det är ju detta som är kruxet i den uppkomna situationen, att det inte finns något annat alternativ än att spara och höja skatter, därför att det inte finns någon ny långivare. Det finns ingen i världen som vill låna ut till flera av de här länderna. Därför är det på det sättet en den enda vägens politik, men på ett betydligt dystrare sätt än regeringen skrev ut i början av 1990-talet.Lars låtsas inte om att ingen vill låna ut. Han vill bara satsa. Men vems pengar ska han satsa? vill avskaffa euron, och han tycks tro att länder kan devalvera sig till rikedom. Det är ju det han vill. Var och en ska ha sin egen nationella valuta. Devalveringen leder ju till högre inflation. Vi kan tänka lite på de grekiska pensionärer som har sina pensioner givna i drachmer. Det är inte indexerat. Det är naturligtvis ett sätt att undergräva deras köpkraft som förespråkar.Eller är svaret på vems pengar vi ska ta - nu är inte här, men han ska inte undgå kritiken för det - att han vill vara solidarisk med sina egna pengar? Nej, det har vi inte hört något förslag om. Är det någon som har hört att föreslår att ska låna ut pengar till ? Nej.Det är faktiskt så att medan vi andra i den här kammaren beslöt oss för att låna ut pengar till var det två partier som sade nej. Det var och . Här var alltså ett program på för att hjälpa upp den ekonomiska situationen i det landet, ett land som styrs av en demokratiskt vald regering. Denna regering välkomnade stöd för den irländska återhämtningsprocessen. Var var den vänsterpartistiska solidariteten då? Den fanns inte. Det var ett av de två partier som i riksdag gick emot att man skulle stödja med lån. Vems pengar ska vi ta? Vi ska absolut inte ta pengar. Det var recept.Vänsterpartiet står alltså som vanligt för mycket snack men inte verkstad. De kan tala vackert på första maj och på sina möten om solidaritet och sjunga Internationalen, men när det kommer till verkstad är de borta. Då finns det inga pengar. skulle aldrig drömma om att föreslå sina egna väljare att hjälpa till med , men andras pengar är han beredd att väldigt gärna spendera.Den skadliga effekten av populisternas politik i ligger inte i att de ska spendera en massa pengar, för de kan inte låna upp dem. Den ligger i att man förhindrar att det i land efter land kan bildas stabila regeringar som kan fatta beslut om stabilisering på kort sikt och nödvändiga reformer på lite . Populisterna undergräver regeringarnas stabilitet och handlingsförmåga.Jag tror att det är väldigt viktigt, inte bara på utan i allmänhet, att i och i andra länder också för den delen tala väl om det europeiska samarbetet, att inte vara felfinnare - det är en lätt konst - utan att stötta EU och ta ett starkt ansvar för Europasamarbetet.Jag tycker också att man ska påminna om det som EU har uträttat vad beträffar mänskliga rättigheter, hbt-personers rättigheter, senast i , och rättsstaten. Dessa länder har haft EU-medlemskapet som en ledstjärna under sin frihetstid efter kommunismens fall. Även som deltagare i det europeiska samarbetet har det varit ohyggligt viktigt för människors villkor i dessa länder. Det är lätt att glömma bort. Hälsan tiger still. Men glöm inte bort att utan Europeiska unionen hade EU:s östutvidgning naturligtvis aldrig ägt rum per definition, men det hade också varit ett väldigt mycket obehagligare . Det är jag helt övertygad om. Jag tackar för den öppna handen. Jag tror att det är viktigt och klokt för en minoritetsregering att ha just det förhållningssätt som ger uttryck för, att försöka hitta lösningar i . Vi jobbade ju ihop när jag var ordförande i och var vice ordförande. Det fungerade bra, men det fungerade inte bara på grund av oss två utan det fungerade därför att vi hade en regering som var väldigt aktiv och statsråd som var väldigt tidigt ute och lyssnade in vad tyckte i olika frågor, inte minst när det gäller EU-samarbetet.Vi får hoppas att det här är ett uttryck för att regeringen vill vara lite mer proaktiv och mer aktiv i att förankra sina förslag. Jag tolkar det som hände i fråga om finanspakten positivt. Det var ett uttryck för en sådan process där regeringen faktiskt lyssnade och där vi fick igenom samtliga våra krav för att säga ja. Låt oss ta detta som en positiv öppning för ett nytt samarbetsklimat. Sedan återstår att se vad det leder till.Jag ska inte här försvara förslag på stimulansåtgärder. Men det är helt uppenbart att det här först och främst är en finanskris som har blivit en skuldkris. Då handlar det om att undvika fler finanskriser och se till orsakerna. Det var en oreglerad finanssektor med ohemula vinstkrav - som fortfarande lever kvar, det finns avkastningskrav på i vissa banker - och ökat risktagande.Det är också viktigt, som säger, att hålla ordning på statens finanser. Det gjorde vi i . Men vi hade också stimulanser. Vi använde penningpolitiken för att ge stimulanser. Arbetsmarknadens parter tog ansvar via sina avtal. Men man måste också stimulera med hjälp av rätt investeringar och rätt åtgärder. Där förs en diskussion på EU-nivå om att till exempel använda Europeiska investeringsbanken mer aktivt för att investera i infrastruktur och bygga om energisystemet. Det finns olika förslag på till exempel projektobligationer. Är beredd att pröva dem? Förslagen om att ge EIB ökade muskler för att genomföra europeiska projekt, liksom att använda sig av strukturfonderna, gärna på bekostnad av jordbrukspolitiken, för en expansiv politik, är bra. Jag har ingenting emot de förslagen. får man inte lura folk. I fråga om byggande av infrastruktur får man ibland ett intryck av att talaren - kanske inte - ser framför sig arbetare som står med en spade, som . Men det är inte riktigt så det ser ut . För varje vägarbetare eller anläggningsarbetare går det ungefär 3 miljoner i utrustning. Det mesta av de satsade pengarna går till och Entreprenadmaskiner. Det är lite mer komplicerat än så, men grundtanken är riktig.Vi befinner oss i en god situation. Jag ska inte hålla ett inrikespolitiskt hyllningsanförande för svensk ekonomisk politik, men vår situation är så radikalt annorlunda än vad den är i många europeiska länder. ECB och strukturfonderna kan användas inom EU, men de löser inte nationella problem i länder som och . Skatter måste höjas och utgifter minska på nationell nivå. Det är det dystra och enkla receptet som står till buds, inte mycket annat - förutom frågor om rättsstat och korruption. Det är fråga om en lång rad strukturfonder. Det är viktigt att göra rätt saker. Det ska vara en rättvis fördelning vid en sanering av ekonomin. När vi fattade beslut i riksdag 1994 - jag var med vid det tillfället precis innan jag lämnade för - var saneringsprogrammet sådant att hälften av åtgärderna var skattehöjningar. Det var också fråga om skatt efter bärkraft. Den så kallade värnskatten infördes. Det var psykologiskt viktigt för att få hela svenska folket att ställa upp bakom de uppoffringar som krävdes för att klara saneringen av ekonomi.Samma sak behövs i andra länder. Det är bland annat det som Hollande har tagit upp i sin valkampanj, det vill säga att de rikaste, de med de högsta inkomsterna, ska bidra med mer. Han har också fått stöd för det långt in bland mittenväljarna. Det är viktigt.På samma sätt måste vi se till att bankerna är med och bidrar i finansieringen av underskotten. Det är skattebetalarna som har fått ta över de skulder och underskott som har skapats i den finansiella sektorn.Det handlar också om att prioritera rätt i utgifterna. Här i har vi föreslagit en annan prioritering än den regeringen har som leder till att man kan investera mer i infrastruktur och utbildning, vilket är tillväxtfrämjande.Ett annat exempel är , som drar ned på forskning och utveckling. Det är helt fel ur ett tillväxtperspektiv. Dessutom går det helt stick i stäv med målen i 2020-strategin inom EU. Det handlar om att göra rätt saker på rätt sätt. Rättvis fördelning, att alla är med och bär bördorna, saknas i många länder i EU. Det är ett uttryck för att den politiken, borgerliga regeringar som regerar med stöd av högerextrema partier, har nått vägs ände. Man kan konstatera att motsättningarna mellan höger och vänster i är relativt blygsamma jämfört med en del av de länder som beskriver.Vi kan ha olika uppfattning, men det är fråga om gradskillnader. Det grundläggande problemet i flera av länderna, inte minst de med fascistisk eller kommunistisk historia, är att samhällskontraktet mellan medborgarna och staten är svagt eller finns inte. Människor litar inte på att skatteintäkterna från den skatt de betalar kommer att användas av staten på ett för dem gynnsamt sätt. De ska först betala skatt, men sedan ska de ändå betala läkaren och sjuksköterskan vid besök på sjukhuset, och så vidare. Den totala bristen på förtroende för politiker och staten är särskilt tydlig i Grekland.Det här är inte ett ekonomiskt problem utan ett politiskt problem. Det kommer att ta för grekerna att bygga upp förtroendet, om de ens är så pass insiktsfulla att de är beredda att göra det på ett systematiskt sätt. Detta är en mer nära till hands liggande fråga än gradskillnader i rättvis politik enligt svensk modell.Det ska bli intressant, , att se vilka förslag som Socialdemokraterna kommer att lägga fram som rekommendationer till sina systerpartier i . Ni har en uppgift att tala om hur det gick till i - också med utgångspunkten att det inte finns några quick fixes. Jag tycker också att det är intressant med frågan om att samarbeta i större utsträckning i EU-politiken. Låt mig påstå att tillsammans med tillhör jag dem som har suttit i . Jag har inte suttit där , men jag har kommit och gått i under i princip hela min riksdagsperiod.I samband med en debatt gjorde jag reflexionen att när jag kom in i formulerade vi den svenska ståndpunkten så att den utgick från vad vi kan bidra med i EU-debatten. Oppositionen ville i det sammanhanget naturligtvis också bidra med ännu mer till EU-debatten. känner jag att den svenska ståndpunkten mer är en fråga om hur vi ska skydda oss lite extra från de förslag som EU lägger fram. Jag ska inte säga något annat än att oppositionen kanske går en bit längre.Det här är en tråkig utväg i svensk EU-politik. Vi har gått från att vara en del av denna union, att vilja formulera den och bygga den, till att vi numera snarare funderar över hur vi vill skydda oss från de effekter unionen har.Fru talman! Det var inte detta jag skulle prata om egentligen. Jag hade begärt ordet för att redovisa min och mitt partis syn på frågor inom näringsutskottets politikområde och framför allt kring energipolitiken.Näringsutskottet är det utskott som har flest ärenden i form av antal ministerråd i . Det berörs av inte mindre än sex råd. Det är konkurrenskraftsrådet, som kan sägas vara vårt huvudråd. Det är , det vill säga rådet för transport, telekommunikation och energi, och det gäller energidelen. Det är utrikesrådet när det gäller handelspolitiken. Det är vad gäller immaterialrätten, även om den stora frågan där just nu är EU-patentet, som ligger på KKR, konkurrenskraftsrådet, och allmänna rådet vad gäller sammanhållningspolitiken.Jag tror att vi tillsammans med miljö- och jordbruksutskottet är extra intresserade av allmänna rådets diskussioner kring EU:s budget, eftersom det är så stora delar av EU:s budget som ligger på våra två utskott.Jag ska, som sagt var, kommentera lite kring energipolitiken.Vi kommer senare att göra en granskning av det som heter för energi . Regeringens skrivelse om EU:s verksamhet innehåller inte särskilt mycket av energifrågor, och det är därför jag har begärt ordet. Jag kan förstå att denna minoritetsregering har förhållit sig ganska passiv, för att inte säga ibland defensiv, när det gäller de riktigt omfattande dokument som behandlas av TTE-rådet.Först är det det stora energiinfrastrukturdirektivet, det som ersätter det som förr hette TEN-E, Trans-European energy networks, som ska sammankoppla EU:s olika energiinfrastrukturer. Detta är angeläget, men problemet är att både och inte minst den gör detta i fel ordning.Vi, och de flesta EU-länder, har stora problem med vår energiinfrastruktur. Det stora problemet med till exempel våra energiprisområden är att vi inte har bytt ut våra transmissionsnät och ordentligt. Då är det väldigt allvarligt att de stora projekt man börjar med är projekt för att bygga ut naturgasteknik, som förvisso är lite bättre än kol men som inte är koldioxidfri, vilket försvårar att uppnå EU:s 20-20-20-mål till år 2020.Den andra kritiken vi har är att minoritetsregeringen villkorar att näten ska finansieras helt av marknaden, medan man hävdar att vårt eget transmissionsnät ska både byggas och ägas av svenska staten. Här bubblar återigen upp den tråkiga teorin, som regeringen verkar vara besjälad av, att marknaden löser allt och samhällets insatser alltid är av ondo.Fru talman! Den andra stora frågan som började behandlas föregående år, och som kanske håller på att nå vägs ände , är energieffektivitetsdirektivet. Här om någonstans har minoritetsregeringen hamnat snett. har föreslagit en rad konkreta åtgärder, och minoritetsregeringen har i princip sagt nej och åter nej till så gott som alla förslagen.Vi socialdemokrater kan hålla med om att flera av åtgärderna är väl detaljerade och rör sig i gränslandet för vad EU ska fatta beslut om. Men några frågor som verkligen är konkreta - och det är bra att det finns liknande regelverk i hela unionen - är förslaget om kvotplikt, som ibland kallas vita certifikat, och frågan om hur man bördefördelar energieffektiviseringen i hela unionen. Men också här säger minoritetsregeringen nej. Det förslag om primärenergibesparing som kommissionen föreslår avvisas också av oss, men det finns ju andra sätt att bördefördela på.Minoritetsregeringens ståndpunkt är att energieffektiviseringsdirektivet är för detaljerat, men vår fråga till regeringen är vilka andra metoder man då har för att energieffektivisera. Det enda man har sagt är att vi ju har koldioxidskatten, och ekodesigndirektivet har man genomfört. Men i övrigt är regeringen helt utan förslag på detta område. Vi socialdemokrater menar att flera av kommissionens förslag skulle kunna tas till vara genom att man formulerar om dem lite grann och gör dem till svensk lagstiftning, till exempel den utmärkta idén att energieffektivisera genom att renovera offentliga lokaler. Under debatten vad gällde verksamheten i EU sade , Socialdemokraternas företrädare, att grundtanken med EU, att 27 stater möts och samarbetar, är viktig och att det är viktigt att slå vakt om det i EU-samarbetet. Han sade att det handlar om att tillsammans med övriga EU-länder söka gemensamma lösningar på gemensamma utmaningar och att det här inte ska vara politikens och byråkraternas projekt utan människornas projekt. Det viktiga för Socialdemokraterna, enligt honom, är att utveckla samarbetet i EU och att göra livet och vardagen bättre för människorna både inom och utom EU. Han sade också att Socialdemokraterna saknar den pådrivande svenska rösten.Det mesta av det här kan ställa sig bakom. Däremot kan man undra om vi egentligen har samma grundsyn bakom EU-samarbetet. När , Socialdemokraternas företrädare, gick upp i talarstolen sade han att det primära för EU:s verksamhet är att skapa stabila och sunda statsfinanser och tillväxtåtgärder inom EU, alltså genom överstatliga reformer, genom europakten och 2020. Man ska lägga sig i den ekonomiska politiken, och man ska lägga sig i arbetsmarknadspolitiken.Det jag undrar över är, om man nu har de ambitioner som man beskrev : Varför har man ändrat sig så mycket till ? Eller är det jag som har misstolkat det han sade i det anförande som hölls ?Vad menar man egentligen med den pådrivande rösten i vad gäller regeringen? Vi oppositionspartier har ju möjlighet att utgöra den pådrivande rösten om vi bara vill. Jag ber att få noterat till protokollet att jag över huvud taget inte har pratat om detta i mitt anförande. Men jag ska gärna svara ändå.Det är faktiskt så, , att detta att vara pådrivande är att man till exempel ser till att ta upp ledningen kring vissa frågor, att få det formulerat så att det gynnar hela unionen, att få förslagen på plats när det gäller de stora utmaningarna, när det gäller ekonomin, när det gäller arbetslösheten, när det gäller tillväxten och när det gäller konkurrensförutsättningarna i hela . Det är ju det som har byggt hela starkt, och det är på det sättet vi ska fortsätta att bygga starkt. Vi ska inte fega ur när vi kommer till en sådan situation som vi har kommit till i dag.Men det är viktigt att man gör rätt saker. Där menar vi socialdemokrater att det kanske inte skulle ha varit bara besparingar, kanske inte skulle ha varit bara nödlån, utan det kanske också skulle ha varit investeringar i infrastruktur, i forskning och i nytt företagande. Det är det som är det viktiga för oss socialdemokrater, att man får ett som håller ihop, att man inte får två olika , med en eurozon och en annan zon där vi som står utanför euron finns. Det är viktiga delar för oss när det gäller vår Europapolitik. Det står här och säger är alltså att samarbete är detsamma som att bestämmer över . Det är faktiskt så det som Socialdemokraterna kallar samarbete ser ut. Det innebär att om 14 länder och av befolkningen tycker en viss sak, då står det över vad tycker.Men det gäller inte i alla lägen, och det måste vi också vara ärliga att tillstå. har en påtaglig makt över EU. EU kan inte göra något om ett enda land i ministerrådet säger nej. Det gjorde vad gäller EMU-frågan och europakten. Det är också därför det blev ett mellanstatligt projekt, inte inskrivet i fördraget, såsom EU, kommissionen och även och till och med Socialdemokraterna ville, i strid med den svenska folkomröstningen.Vi har alla möjligheter att vara pådrivande om vi bara vill. Det kan vi vara tillsammans också i oppositionen. Tillsammans kan vi bilda majoritet mot regeringen och driva igenom det vi vill driva igenom i praktiken.Därför tycker jag att det är förvånande att Socialdemokraterna står här och säger i debatten att man till nästa fördragsändring ska kräva ett socialt protokoll. Om man nu tycker att det ska finnas ett socialt protokoll, varför kräver man inte ett socialt protokoll i och med den fördragsändring som kommer att äga rum ? Först och främst känner jag inte till att det ska göras någon fördragsändring, för det blev ju avvisat i och med att sade nej. Då blev det ingen fördragsändring. Därför är det inte aktuellt.När det gäller det sociala protokollet har vi i drivit den frågan i olika konstellationer. Men vi har inte fått igenom den i de sammanhangen. Oavsett om man är två parter eller 27 parter som ska komma överens är det kring de frågor som man faktiskt kommer överens om som man sedan skriver under protokollet. Just den här frågan var inte framgångsrik för . Det är bara att konstatera.Nej, det är inte som bestämmer över . Om man tittar på inte minst rådsprotokollen, som får del av , kan man konstatera att det inte är särskilt ofta står på vad man kan kalla den förlorande sidan, utan väldigt ofta har varit med och drivit på politiken på ett sätt som tror på, och sedan har man tagit hem frågan i slutändan.Ibland har man fått justera sin uppfattning, men så är det ju alltid. Det får vi göra även här i kammaren eller fullmäktigeförsamlingen i eller vilken situation man nu befinner sig i. måste man justera sin uppfattning för att faktiskt få igenom den, om det är en väsentlig fråga som man vill vara med och påverka.Den andra metoden, , är att stå vid sidan om och bjäbba. Det har ett antal partier här i kammaren lång erfarenhet av.