bet · GZ01SoU8 · 2012-02-14 00:00:00 — Barn som växer upp i fattigdom tvingas alldeles för tidigt att ta ett stort ansvar för familjens ekonomi. De bor sämre än andra barn, inte sällan i utsatta områden, och går ofta i skolor där allt färre elever klarar kunskapskraven. Många barn tvingas av ekonomiska skäl att avstå från att delta i avgiftsbelagda fritidsaktiviteter och kan heller inte delta i aktiviteter inom skolan som är förknippade med kostnader. Gemensamt för många av dessa barn är att de har föräldrar som antingen saknar jobb eller jobbar deltid. Många familjer är beroende av försörjningsstöd, och föräldrarna står ofta långt ifrån arbetsmarknaden. Störst risk att växa upp i en fattig familj löper barn till ensamstående föräldrar och barn till utrikes födda. Vi socialdemokrater anser att det ska råda nolltolerans mot barnfattigdom. Den allra viktigaste åtgärden för att bekämpa barnfattigdomen är en aktiv arbetsmarknadspolitik med fler arbetande föräldrar. Därefter kommer en generell välfärd som omfattar alla och som jämnar ut chansen att förverkliga alla barns livsdrömmar, minskar de ekonomiska klyftorna och ökar den sociala sammanhållningen. Rätt till heltid, ökad rätt till barnomsorg och förstärkta trygghetssystem utgör viktiga komponenter i problemets lösning. Andra viktiga insatser är resursfördelning utifrån elevernas behov, satsning på kultur- och , ökade möjligheter till skuldsanering och sociala investeringar på nivå. Med det anförda anser vi att motionerna So521 (S) yrkande 52, So482 (S), So485 (S), So486 (S), So502 (S) yrkande 1, So504 (S), So514 (S) och So542 (S) bör tillstyrkas. Motion So484 (S) bör avstyrkas i den mån den inte får anses tillgodosedd med det vi anfört ovan. Avvikande mening (MP) (MP) anför: Mycket av den politik som förbättrar de vuxnas ekonomiska situation och deras livsvillkor i övrigt påverkar barns livssituation. För att få översiktlig kunskap om barns livsvillkor och för att synliggöra de problem som riskerar drabba barn i utsatta livssituationer behöver det tas fram en nationell handlingsplan. En sådan handlingsplan ska innehålla tidsbestämda mål, åtgärder för att nå målen, uppföljningsmekanismer, resurser och ett tydligt barnrättsperspektiv. Vi i anser att mänskliga rättigheter måste vara utgångspunkten i allt arbete som har med barnfattigdom och barns särskilda utsatthet att göra. och alla barns rätt till hälsa, bostad och ett socialt värdigt liv är i detta sammanhang grundläggande dokument. Med det anförda anser jag att motion So658 (MP) yrkande 1 bör tillstyrkas. Avvikande mening (SD) (SD) anför: För en ensamstående förälder med ett eller flera barn har den ekonomiska tryggheten försämrats. Även om gruppen har fått en viss ökning i ekonomisk standard har detta inte skett i samma utsträckning som för andra. Målet för en bra barnpolitik måste vara att ge alla barn, inte bara några, samma förutsättningar för bra och trygga uppväxtvillkor. Barn som lever med en ensamstående förälder med låg inkomst har inte möjlighet att efterfråga det som för andra barn är självklart. I enlighet med motion So484 (S) anser jag att regeringen bör ta de oroväckande signalerna om barnfattigdom på allvar och tillsätta en utredning som ser över hur samhällets stöd till ensamstående föräldrar med barn kan förbättras. Jag anser att motion So484 (S) bör tillstyrkas och att socialutskottet ska föreslå att ger regeringen till känna vad som anförts ovan. Avvikande mening (V) (V) anför: Allas rätt till arbete med goda villkor och en lön som går att leva på är centralt i politik. Att alla föräldrar ges reella möjligheter att kombinera föräldraskap och arbete är därför den viktigaste förutsättningen för att bekämpa barnfattigdom. Men inte ens i det bästa av samhällen finns några garantier för att föräldrar inte drabbas av sjukdom eller arbetslöshet. Därför måste de allmänna trygghetssystemen vara så stabila och generösa att barn till föräldrar som är förhindrade att arbeta inte drabbas av fattigdom. De senaste årens nedmontering av de gemensamt finansierade trygghetssystemen, som a-kassan och sjukförsäkringen, har drastiskt försämrat den ekonomiska situationen för många barnfamiljer. Att restaurera de sönderslagna trygghetssystemen är därför en nödvändig ingrediens i ett systematiskt arbete för att minska barnfattigdomen i . levde 279 000 barn under den relativa fattigdomsgränsen. Störst risk att växa upp i en fattig familj löper barnen till ensamstående föräldrar. Barn till ensamstående föräldrar med utländsk bakgrund är dubbelt utsatta. Diskrimineringen av utlandsfödda och av kvinnor på arbetsmarknaden ger utslag i barns levnadsvillkor. Att bekämpa den diskrimineringen är också en viktig del i arbetet mot barnfattigdomen. Rätten till heltid måste stärkas, liksom rätten till fast anställning, så att fler får en inkomst som det faktiskt går att leva på. Samhället måste också erbjuda den avlastning och det stöd som krävs för att det i praktiken ska gå att kombinera arbete och föräldraskap. är bristen på barnomsorg ett stort hinder för framför allt många kvinnor att kunna arbeta i den utsträckning de vill och behöver. Värst är det för ensamstående föräldrar som ofta tvingas tacka nej till arbete , nätter och eftersom det saknas tillgång till barnomsorg utanför kontorstid i de allra flesta kommuner. Vi vill därför lagstifta om rätt till barnomsorg på obekväm arbetstid. Ensamstående föräldrar har ofta svårt att få avlastning när barnen är sjuka. Att inte ha en partner som delar ansvaret för vården av sjuka barn kan leda till att föräldern inte kan sköta sitt arbete. Långa eller upprepade perioder med sjuka barn innebär även ett inkomstbortfall som blir extra kännbart för den förälder som är ensamstående. Ensamstående mammor är dessutom oftare arbetslösa än andra föräldrar, vilket tyder på att arbetsgivare väljer bort dem. Detta kan bero på att arbetsgivarna är rädda för att ensamstående föräldrar kommer att vara borta mycket från arbetet när barnen är sjuka. För att underlätta situationen för ensamstående föräldrar vill vi se över möjligheten att införa ett barnomsorgsstöd i hemmet då barnen är sjuka och föräldern normalt skulle ha tagit ut tillfällig föräldrapenning för vård av sjukt barn. På så sätt skulle ensamstående föräldrar inte behöva stanna hemma från arbetet barnen är sjuka. Om eget arbete verkligen ska vara vägen ut ur fattigdom för hårt pressade barnfamiljer, måste samhället se till att skapa förutsättningar för alla att faktiskt kunna arbeta och att det ska finnas stabila och värdiga trygghetssystem. Detta är nödvändiga delar i den handlingsplan mot barnfattigdom som jag anser att regeringen bör ta fram. Med det anförda anser jag att motion So569 (V) yrkande 1 bör tillstyrkas. Barnfattigdomen är ett stort samhällsproblem. Efter många års minskningar - - har barnfattigdomen börjat öka igen. Enligt levde 220 000 barn i fattiga familjer. Antalet har ökat ytterligare , men statistiken släpar efter. Därför har vi inga exakta siffror för åren därefter. Ökningen av socialbidragen indikerar dock att redovisningen kommer att se värre ut.Barn som växer upp i fattigdom tvingas alldeles för tidigt att ta ett stort ansvar för familjens ekonomi. De bor ofta sämre än andra barn och går i skolor där allt färre elever klarar kunskapskraven.Många barn tvingas av ekonomiska skäl att avstå från att delta i avgiftsbelagda fritidsaktiviteter; de får svårare att delta i aktiviteter inom skolan som är förknippade med kostnader. Gemensamt för många av dessa barn är att de har föräldrar som antingen saknar jobb eller jobbar deltid och att familjens hushållsekonomi helt enkelt inte räcker till. Många familjer är beroende av försörjningsstöd, och många familjer står långt ifrån arbetsmarknaden.I ett land som kan det betyda utanförskap att sakna sådana saker som de flesta andra har. Jag tänker då på att inte kunna åka på semester, inte följa med på skolutflykter och inte få samma chanser att utvecklas som andra. Den relativa fattigdomen handlar alltså om de allt större klyftorna i samhället och om att inte kunna utvecklas på samma villkor som andra barn.Fru talman! Hjälporganisationer och sociala myndigheter märker ett ökat tryck från hjälpsökande. Även om det bara gäller någon tusenlapp eller några hundralappar gör det skillnad i familjer som får tillbringa semestern på balkongen. ökade antalet hjälpansökningar till Majblomman . har redovisat en liknande bild och redovisar att man nu söker inte bara för att få hjälp med lite extra utan även för att täcka så viktiga grundläggande behov som att kunna betala elräkning och hyra.Att slå sig fram till samhällets bistånd är ofta både svårt och krångligt och för en hel del också klart förnedrande. Många klarar helt enkelt inte av detta. Det här drabbar barnen extra hårt. Många familjer behöver inte bara försörjningsstöd utan också terapeutisk hjälp i form av samtal och annat stöd.Enligt Nobelpristagaren i ekonomi Amartya Sen handlar fattigdom ytterst om människors frihet och livschanser. "Om ens ekonomiska och sociala position gör att man inte har några reella möjligheter att välja vilket liv man vill leva, då är man fattig" - detta enligt ståndpunkt.Fattigdomen är en riskfaktor när det gäller utanförskap. Men också för dem som får jobb igen är risken stor att återfalla i fattigdom vid nya kriser. Att krisen ledde till långvariga svårigheter för många, särskilt för yngre personer, är välkänt. Men kanske är det inte just de som då var fattiga som löper ökad risk att på nytt bli fattiga när konjunkturen vänder nedåt - även av ökat välstånd.Bakom ökningen ligger bland annat en ökning av arbetslösheten. har a-kassan fördyrats och urholkats. De utjämnande mekanismerna i det svenska systemet urholkas av alliansregeringen som ser stödsystem som ett hinder för att få ut människor på den ordinarie arbetsmarknaden.A-kassorna har förlorat flera hundra tusen medlemmar, och många arbetslösa och sjuka står helt utan ersättning från a-kassa eller sjukförsäkring. Alliansregeringen genomförde snabbt denna förändring för att få utrymme för att sänka skatten för personer med jobb och lön - ett beslut som på ett tydligt sätt ökade inkomstskillnaderna i samhället och gjorde det svårt för de sjuka att klara vardagens utgifter.Fru talman! Glasögon till barnen är för många familjer en utgift som inte ryms inom familjens budget. Att växa upp i fattigdom har stora negativa effekter för deltagandet i arbetslivet och ökar risken för utanförskap och låga livsinkomster.En politik mot barnfattigdomen är således inte bara en politik för minskade klyftor och ökad social sammanhållning utan också en politik för framtida jobb och tillväxt. En aktiv arbetsmarknadspolitik med fler arbetande föräldrar är den allra viktigaste åtgärden för att bekämpa barnfattigdomen.Generell välfärd med ett skyddsnät vid arbetslöshet och sjukdom spelar också en stor roll för möjligheterna att minska barnfattigdomen. En välfärd som omfattar alla jämnar ut när det gäller chansen för alla barn att förverkliga sina livsdrömmar, minskar de ekonomiska klyftorna och ökar den sociala sammanhållningen.Vi socialdemokrater anser att nolltolerans mot barnfattigdom ska råda. Det krävs ett samlat grepp för att analysera och finna lösningar på problemen.Andelen arbetande i befolkningen har sjunkit . Detta är något som den borgerliga regeringen knappt vill låtsas om. I stället pratar man om att fler människor arbetar nu jämfört , utan att tala om att det helt och hållet beror på befolkningsökningen. Andelen arbetande i befolkningen har inte ökat, vilket är det enda intressanta måttet i sammanhanget. Den allra viktigaste åtgärden för att bekämpa barnfattigdomen är därför en aktiv arbetsmarknadspolitik med fler arbetande föräldrar. Därefter kommer en generell välfärd som omfattar alla.Mot bakgrund av vad jag har anfört anser vi socialdemokrater att regeringen bör ta initiativ till en nationell handlingsplan mot barnfattigdom. På så sätt kan det tas ett helhetsgrepp på problem för barn som lever i ekonomiskt utsatta familjer och i annan utsatthet. En handlingsplan bör innefatta åtgärder med sikte på en aktiv arbetsmarknads- och utbildningspolitik, rätt till arbete på heltid, ökad rätt till barnomsorg på obekväm arbetstid, förstärkta trygghetssystem samt specifika satsningar på just ekonomiskt utsatta barnfamiljer. Andra viktiga insatser är resursfördelning utifrån elevers behov, satsning på kultur- och , ökade möjligheter till skuldsanering och sociala investeringar på nivå.Fru talman! Fattiga barn i ett rikt land är för mig som socialdemokrat oacceptabelt och ovärdigt vårt moderna välfärdssamhälle. Det är dags att vi politiskt kraftsamlar mot barnfattigdomen och bekämpar den , med alla till buds stående medel.Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till reservation 1.I detta anförande instämde , och (alla S). Jag vill börja mitt anförande med att yrka bifall till reservation nr 1, alltså samma reservation som ChristerEngelhardt yrkade bifall till nyss.Förra året fick alla riksdagsledamöter inför Almedalsveckan en pocketskrift från . Den är grå till kulören och har . Föreningen har samlat ansökningar från en genomsnittlig dag, drygt 150 stycken. Det blir drygt 56 000 på helårsbasis, och antalet ökar . Familjer som hör av sig till Majblomman har det besvärligt på grund av sjukdom, funktionsnedsättning eller social situation. I många ansökningar framgår det tydligt att hushållets pengar inte räcker till de grundläggande behov barnen har, såsom glasögon, cykel eller något annat man behöver för sin personliga utveckling som barn. Inte sällan är det ensamstående föräldrar som hamnar i denna situation - somliga trots att de har ett arbete, ofta på deltid. Detta brer också ut sig; det är mer och mer av bemanningsföretag i välfärden och även i andra branscher . Då blir det deltid.Varje barn har egna rättigheter enligt FN:s konvention om barns rättigheter. Mänskliga rättigheter måste vara utgångspunkten i allt arbete runt barnfattigdom och barns särskilda utsatthet. och alla barns rätt till hälsa, bostad, utbildning och ett i största allmänhet socialt värdigt liv är i detta sammanhang en grundläggande utgångspunkt. Rätten till utveckling, rätten att växa upp i trygghet och skyddas mot övergrepp samt rätten att respekteras för sina åsikter måste vara utgångspunkten i samhällsplanering och politiskt beslutsfattande.Fru talman! anser också att det är viktigt att lyfta debatten bortom höjda bidragsnivåer eller fler jobbskatteavdrag. Det sistnämnda har varit regeringens svar på snart sagt alla samhällsproblem. Grundläggande strukturella förhållanden i den socioekonomiska strukturen är väldigt viktiga att ta upp i denna diskussion. Det handlar om att människor ska ha råd att bo i sina bostäder och att skolan är bra oavsett var i landet man bor. Det är oacceptabla skillnader vi ser mellan kommuner och mellan stadsdelar inom samma kommun . Ökad jämställdhet är därtill väldigt viktigt. Ett fungerande socialförsäkringssystem betyder mycket för att människor ska ha skydd när de blir sjuka och inte behöva oroa sig för det. Detsamma gäller ett fungerande skydd vid arbetslöshet. Det är ett problem som har blivit påtagligt med nuvarande regerings politik. Det har för övrigt stor betydelse för människor i praktiken ute i verkligheten hur försörjningsstödet är utformat, och på vilket sätt det ges. Andra faktorer som bidrar till ett bra liv är tillgång till natur, rent vatten, ren luft och en bullerfri miljö. Det är grundläggande och något alla människor behöver.Vi gröna ser vidare som ett viktigt perspektiv att skapa vad vi kallar nya livschanser. Det handlar om att skapa möjligheter och vägar för enskilda att ta sig vidare oavsett hur deras liv har varit . Det gäller såväl vuxna som barn. I ett annat ärende på dagens föredragningslista ser Alliansen ut att gå mot ett nederlag, nämligen när det gäller vuxenutbildning. I betänkandet från utbildningsutskottet står att bör tillkännage för regeringen att den ska lägga fram ett förslag om ett riktat statsbidrag för vuxenutbildning som garanterar en hög nivå på denna utbildning. Vi från stöder detta helhjärtat. Detta krav hade mycket väl platsat alldeles utmärkt som en komponent i den handlingsplan vi rödgröna gemensamt är överens om att regeringen borde ta fram.Nya livschanser behövs i geografiska områden eller bostadsområden som av olika skäl kännetecknas av förlorad framtidstro. Kanske i framför allt dessa områden är det av stor betydelse att det skapas nya livschanser - att barn, unga och deras föräldrar ges möjligheter att bryta negativa livsmönster och gå vidare. Där fyller en bra skola med hög kvalitativ nivå som sagt en särskilt viktig funktion. Utsatthet kan till viss del sägas gå i arv - det sociala arvet. Det är viktigt att skapa förutsättningar för att människor ska kunna bryta det, och det är synnerligen viktigt att barn och unga inte tappar framtidstron. Det i sig skapar nämligen en grogrund för inte bara egna, individuella problem utan också fortsatta samhällsproblem - strukturella problem. Brottslighet kommer ofta som en orsak av sociala förhållanden. Det finns flera olika mått och definitioner på ekonomisk utsatthet. När mäter barnfattigdom använder de två kriterier: att barnet bor i en familj som tvingats söka kommunalt försörjningsstöd eller att familjen har mindre än så kallad skälig inkomststandard enligt definition. Med detta beräkningssätt kan vi konstatera att det finns ungefär 220 000 fattiga barn i Sverige.I betänkandet finns referenser till pågående arbete inom EU med en rekommendation i frågan om barnfattigdom och utformande av gemensamma principer och effektiva övervakningsverktyg för att förebygga och bekämpa densamma. Faktum är att det redan finns ett mål i EU inom ramen för EU 2020-strategin, som slogs fast . Fram ska minst 20 miljoner EU-medborgare lyftas ur fattigdom. Fattigdomsgränsen som EU använder är också intressant att notera i denna diskussion. Den är av medianinkomsten inom respektive land. EU anser att det är inom respektive land man ska se hur det relativt ser ut. Där har såvitt jag vet regeringen inte protesterat. Varje land ska alltså omvandla EU-målen till nationella mål som speglar situationen och förutsättningarna i landet. Ingenting hindrar från att kraftfullt visa vägen. Det skulle finnas en bred samling i riksdag bakom en sådan politik, är jag helt övertygad om.I EU 2020-strategin står det bland annat att medlemsstaterna måste främja ett gemensamt kollektivt och individuellt ansvar i kampen mot fattigdom och social utestängning, fastställa och genomföra åtgärder för att hantera specifika villkor för särskilt utsatta grupper och helt bygga ut de sociala trygghetssystemen och pensionssystemen för att garantera ett lämpligt inkomststöd och tillgång till hälso- och sjukvård.Fru talman! Debatten om barnfattigdom har alltför länge fastnat i sidodebatter om en definition av hur den ska mätas. anser att det finns ett stort ansvar för oss representanter för svenska folket att lyfta debatten och fokusera mer på ett renodlat barnperspektiv.Låt mig avslutningsvis citera tidigare nämnd skrift från :"I den politiska debatten försvinner snabbt diskussionen om barnens behov till att i stället handla om arbetsmarknadspolitik och sysselsättning som det långsiktigt bästa sättet att bekämpa barnfattigdom.Det är säkert sant och i sig självklart. Problemet är att många barn har föräldrar som inga arbetsmarknadspolitiska åtgärder kan hjälpa, det handlar exempelvis om barn till föräldrar med funktionshinder eller sjukdom. Ett annat problem för barnen är att det tar tid för arbetsmarknadspolitiken att få genomslag och full effekt på ekonomiskt utsatta familjers ekonomiska situation. Och för barn är tiden viktig. En vuxen person klarar kanske av att leva under ekonomiskt knappa förhållanden , men för ett barn innebär att en viktig period av livet går förlorad." Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 2 och anser att regeringen bör ta de oroväckande signalerna om barnfattigdom på allvar.Det finns mycket att säga om den här saken. Det är naturligtvis sorgligt att allt fler barn i vårt land har fått svårare uppväxtvillkor. Till viss del kan nog arbetsklimatet vara en orsak.Jag är av uppfattningen att vi i högre grad bör rannsaka det svenska arbetslivet, som för många upplevs vara ohållbart. Om inga attitydförändringar sker på våra arbetsplatser som gör det möjligt för folk att arbeta under rimliga förhållanden tenderar ohälsa och utslagning att breda ut sig ännu mer.Vi har sett hur det kris har skett omfattande besparingar, nedskärningar av personal, omorganisationer och ständiga krav på att de anställdas flexibilitet ska öka. har det handlat om ytterligare tidsbrist för de anställda. Det olyckliga är att detta har fått samverka och gå hand i hand med ett dåligt ledarskap i samhällets alla strukturer. Det är en väldigt olycklig kombination. Föga förvånande bidrar det till stress, osäkerhet och sämre arbetsrelationer med ökade konflikter som följd.Jag tror inte att man behöver vara expert för att förstå att ett långvarigt stressrelaterat arbete kombinerat med barn och familj i längden blir ohållbart för många. Det är också så att när människor går sönder kostar det inte bara i personligt lidande utan även samhällsekonomiskt. Framför allt blir barnen drabbade när föräldrarnas ekonomi inte längre håller.Jag tycker att särskild kritik skulle kunna riktas mot kommuner och landsting när det gäller detta. Den offentliga sektorn är oftast en väldigt dålig arbetsgivare, enligt många kanske den till och med sämsta. Den största delen anställda där består av kvinnor som är ensamstående med barn. Man har otrygga arbetsformer med oregelbundna arbetstider och låga löner, och den livssituationen drabbar definitivt barnen.Därför kan jag tycka att det är konstigt att man inom offentlig sektor gärna drar ned på personal som leder till att de som jobbar kvar får sämre arbetsmiljö, för vårdbehovet minskar ju inte för att man drar ned på personal. Men eftersom man fortsätter med den här hållningen får de kvarvarande flera stressrelaterade sjukdomar. Och har man väl blivit sjukskriven i det här landet vet ju alla att det är väldigt svårt att ta sig tillbaka, och det drabbar barnen i allra högsta grad. Så här blir det lätt när man bara räknar människor i siffror och effektivitet i stället för att även sätta människan i sitt sammanhang i samhället.En annan reflexion som jag har gäller bostadsbidraget som är preliminärt och ska slutberäknas i samband med inkomsttaxeringen året därpå. Det gör naturligtvis att många inte törs söka bostadsbidrag över huvud taget av rädsla för att bli återbetalningsskyldiga. Vi har ju en flexibel arbetsmarknad, och det är ingen som vet på förhand om man kommer att få arbete eller inte, så många avstår från att söka bostadsbidrag.Jag läste ett nummer från av en tidning som heter och som tog upp bostadsbidragen. Där stod det att bostadsbidragen minskade 1997-2010. Det är en väldigt hög siffra. I pengar skulle det handla om en minskning från 9 miljarder till 3,5 miljarder, enligt Föreningen som har skrivit en debattartikel om detta. Jag tycker att det är väl värt att nämna i det här sammanhanget, för jag tycker att det är beklagligt att de här pengarna inte skulle kunna gå till de barn som bäst behöver dem.Fru talman! För att komma åt barnfattigdomen måste vi nog i högre grad börja gå till botten med orsakerna till att fattigdomen ökar, och det finns mycket att göra. Även när det gäller att förändra attityder kan man nog komma längre än vad man tror. I vissa fall kanske det inte behövs så många förändringar kommunalt, och som kanske inte behöver kosta så mycket men som skulle kunna förändra livet avsevärt för de barn som är mest utsatta.Utifrån detta skulle jag välkomna en utredning som kan se över hur förhållandena skulle kunna bli bättre för ensamstående med barn och yrkar återigen bifall till reservation 2.