· GZ01FiU41 · 2012-05-09 14:25:45 — Frågan är vilken förhandlingsstyrka man över huvud taget har när det kommer en samlad trupp och säger: Detta ska ni göra för att få ta del av lånen!Jag tycker inte att detta egentligen är riktigt demokratiskt heller, för man är i en väldigt utsatt situation och har bara att köpa det som pådyvlas en. Därför tycker jag att det är tråkigt att fackliga rättigheter och krav på privatiseringar i andra länder inte har större tyngd i riksdag än att det är vi som ska stå och ifrågasätta och problematisera detta själva från sida.Som sagt var detta det underlag vi hade innan vi fattade beslut i finansutskottet och när vi hade förhandlingarna om huruvida vi skulle ingå avtalen. Det är inget hemlighetsmakeri. Vi satt och hade de här samtalen via telefon, och så fick vi höra ungefär vad låneavtalen skulle innehålla. Men sedan fick vi det nedskrivet och överskickat till oss innan beslutet togs. Det var då vi sade: Nej, vi kan inte stå bakom de här kraven. Visst kan man ha krav när man lånar ut pengar, men det måste finnas någon form av begränsningar, och de är vida överstigna i de här kraven. När vi får det här underlaget är det framtaget i en process inom demokratiska system där fackliga organisationer haft möjlighet att delta. Men om det då inte passar oss ska vi alltså säga att vi tycker att de har kommit fram till fel slutsatser. Ja, det kan man tycka. Men sådan har inte vår utgångspunkt varit, och sådan är den inte.Jag säger det en gång till. Så här är det: Den som är i skuld är inte fri. Det är glasklart så att har man hamnat i en sådan situation har man ett knepigt läge. Det är legitimt att ställa kravet.Vi kan tycka vad vi vill om euron. Men om man är med i det systemet blir det rätt rimligt att andra länder i systemet har synpunkter. Man har satt sig i den sitsen att man måste prestera en plan för att ha hållbara och uthålliga finanser . Sedan kan man laborera olika med skattehöjningar, låta bli att privatisera och så vidare. Men man måste ha en plan.När man är satt i den skuldsitsen har man inte ett jättebra utgångsläge. Det är irländarna själva som har att prestera och i så fall ta fram alternativ till det som du redovisar att man har kommit fram till.Vi har sagt - och så måste det vara - att man måste respektera den nationella suveräniteten från sida och kommissionens sida. Jag utgår från att man har gjort det. Men det är klart att befinner sig i en väldigt svår situation där man måste prestera lösningar som leder till konsolidering av budgeten.Det är rätt otrevliga processer över huvud taget. Visst är det så att man har en väldigt begränsad handlingsfrihet när man hamnar i en sådan situation. var ett land som inte hade en stor bruttoskuld och inte heller hade för stora offentliga utgifter. Det var inte problemet. Problemet var att man gick in och räddade sin banksektor.Det man gör och kommer att nästan ensidigt göra är att skära i de offentliga utgifterna. Jag tycker precis som att man ska ha en plan för hur man ska klara av att hantera sin situation. Men det borde kanske vara själv som lägger fram ett förslag. Så har det inte riktigt varit här.Det är långivarna som har ställt kraven. Jag menar att irländarna har fått köpa det under galgen. Man kan diskutera hur mycket demokrati och frivillighet det är i det.Hade vi velat hade vi kunnat ge ett grannlandslån till och sagt: Varsågod, vi är med och lånar ut pengar till er. Lägg fram en plan för oss hur ni tänker hantera de pengarna i så fall. Men det valde man att inte göra.Man valde att ställa sig bakom EU:s och IMF:s lånekrav. Det är det som jag menar är själva problematiken. Där finns sådana krav som verkligen inskränker det nationella självbestämmandet. Jag menar också att det är väldigt långtgående när man inskränker till exempel fackliga rättigheter och kräver privatiseringar.Om man tittar på historien kan man också se att har varit inne i ett otal länder och ställt sådana krav. Utfallet av de kraven har inte varit så gott. Det har blivit en väldigt stor diskussion. Alldeles före krisen var det väldigt många länder som valde att betala tillbaka sina lån för att de förlorade så mycket på den politik som IMF och förde. försöker man pådyvla europeiska krisande länder samma medicin.Det finns ett demokratiproblem när man kommer till ett land i väldigt stor nöd och utsatthet och säger: De här kraven ska ni uppfylla, annars får ni klara er själva. Då är inte demokratin så omfattande som den borde vara. Det finns ett stort demokratiproblem. Det ser vi nu spelas upp framför våra ögon i bland annat . Det är en större diskussion. Visst hamnar demokratin i en väldigt knepig situation i Europa.När det gäller har vi inte olika uppfattningar om upprinnelsen till krisen. hade ungefär lika bra statsfinanser som vi har bara eller innan finanskrisen slog till. Men det hjälper inte.Vi kan diskutera, önska att det hade varit annorlunda och lägga den moraliska skulden där den ska ligga. Men har de facto dragit på sig ett stort ekonomiskt problem som måste lösas någonstans.Ulla säger att vi skulle ha kunnat ställa till förfogande ett eget bilateralt lån. Det skulle vi väl ha kunnat. Vad hade sagt då om irländarna hade kommit med en plan och sagt att nu ska vi försämra fackliga rättigheter, sänka löner och privatisera? Vi hade sagt: Då blir det ingenting.Jag tar det en gång till. Vi har gång på gång hävdat vår utgångspunkt i och finansutskottet när det gäller detta, europeiska terminen och alla dessa processer som pågår. Man måste visa respekt för den nationella suveräniteten.Det är framför allt länderna själva som måste bestämma vilka metoder de väljer. Vi har också understrukit detta med att i högsta grad visa respekt för just fackliga rättigheter och de modeller för lönebildning som man har valt i respektive land.Den som är i skuld sitter naturligtvis i en svår sits. Kan man inte prestera egna bättre lösningar tvingas man kanske lägga fram lösningar som inte är särskilt attraktiva.