bet · GZ01UU10 · 2012-05-02 00:00:00 — I motionen anförs även att förslaget om reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken saknar tillräckliga möjligheter för ett medlemsland att öka fokus på sund djurhållning. Det är därför väsentligt att regeringen driver denna fråga med kraft i rådet. I samband med reformen av den gemensamma fiskeripolitiken bör regeringen enligt motionen bestämt säga nej till tvånget att varje land ska införa överlåtbara fiskenyttjanderättigheter. Det bör vara frivilligt för länderna att införa fiskenyttjanderättigheter eftersom fisket skiljer sig åt utifrån medlemsländernas olika förutsättningar. Motionen tar vidare upp frågan om avtal mellan EU och tredjeländer om fiskerättigheter. När det gäller avtal med utvecklingsländer bör EU stödja dessa länders utveckling inom fiskesektorn och avstå från att nyttja fiskerätter fram till dess att länderna har en egen fiskekontroll och förvaltning som motsvarar de krav som ställs inom EU. Det är väsentligt att regeringen i denna fråga utgår från de krav som ett enigt miljö- och jordbruksutskott har framfört i utlåtande /12:MJU7. Enligt motionen bör ett land kunna säga nej till genetiskt modifierade organismer (GMO) under de villkor som det danska ordförandeskapet satt upp. Därför bör regeringen även fortsättningsvis arbeta för att frågan får en lösning i den riktningen. Enligt kommittémotion 2011/12:U19 av m.fl. (MP) yrkande 4 bör EU:s resurser i högre grad användas för att möta nya hot, såsom klimatförändringar, förlust av biologisk mångfald, jordförstörelse, vattenbrist och liknande. Åtgärder för att minska användningen av fossila bränslen och konstgödsel inom jordbruket borde ha en hög prioritet i EU. I motionen anförs även att direktstöden bör fasas ut. Stöd ska i princip enbart betalas ut för miljönytta. Utformningen bör ske så att jordbruk kan bedrivas i hela landet. En utjämning av stödnivåerna mellan olika medlemsländer måste enligt motionen genomföras. Genom att tydligare koppla stödet till miljöfaktorer skulle stödet delas på fler och mindre aktörer. bör öka självförsörjningsgraden av livsmedel och foder. I yrkande 5 i samma motion anförs att bör bevaka att EU:s exportsubventioner avskaffas till 2013. Enligt kommittémotion 2011/12:U18 av m.fl. (SD) yrkande 57 bör ett svenskt djurskydd säkerställas. Avsteg från frihandelsprincipen måste enligt motionärerna kunna göras undantagsvis. Ett exempel är import av djur som har utsatts för onödigt lidande. kommer på grund av EU-beslut inte att kunna ha kvar gränsskyddet mot import av djur med multiresistenta bakterier och en rad andra sjukdomar. Detta är enligt motionärerna djupt olyckligt då antibiotikaanvändningen har hållits på en relativt låg nivå i jämfört med andra länder i . Enligt yrkande 63 i motionen bör verka för att alla EU:s fiskepartnersavtal som inte handlar om byte av kvoter ska avvecklas. Kostnadseffektiviteten i fiskeavtalen kan ifrågasättas och avtalen bör helst inte förlängas när det gäller utvecklingsländerna. När det gäller användningen av resurser anför regeringen i faktapromemoria 2011/12:FPM30 att det krävs fortsatta kraftfulla reformer av den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) som leder till väsentligt lägre utgifter och ökad marknadsorientering. Regeringens främsta målsättning är att minska utgifterna inom såväl pelare I som pelare II. ska vara en konstruktiv förhandlingspart i syfte att få så stort inflytande som möjligt över slutresultatet. Regeringen anser att jordbrukspolitiken ska förbli ett gemensamt politikområde och utformas i linje med principerna om subsidiaritet, proportionalitet och en sund ekonomisk förvaltning. Jordbrukspolitiken ska vara förenlig med politiken för global utveckling och ta hänsyn till utvecklingsländernas förutsättningar att förbättra tillväxten i jordbruket genom att bl.a. bedriva handel och konkurrera på internationella marknader. Regeringen förespråkar en högre ambitionsnivå vad gäller förenklingar av jordbrukspolitiken. Systemet är komplext och svårbegripligt och detta utgör en börda för jordbrukarna. Förenklingar kan innebära även kostnadsminskningar i den nationella budgeten. Regeringen anser inte att kommissionens förslag lever upp till detta. De föreslagna minskningarna av EU:s jordbruksbudget är inte tillräckligt stora, det görs inga framsteg vad gäller marknadsorientering, föreslagna åtgärder har mycket begränsad miljönytta och innebär en ökad administrativ börda. Regeringen förespråkar i faktapromemorian åtgärder inom ramen för en minskning av jordbruksbudgeten för landsbygdsutveckling som bidrar till att tillhandahålla kollektiva nyttigheter. Tillhandahållandet av gränsöverskridande kollektiva nyttigheter genom riktade åtgärder kommer även i fortsättningen att vara ett viktigt mål för EU och medlemsstaterna. Politiken ska utformas för att möta nuvarande och framtida utmaningar, och gemensamma insatser ska ge ett tydligt europeiskt mervärde. Kommissionen förordar ökade satsningar på miljö, hållbar utveckling och innovation. Regeringen välkomnar denna inriktning och anser att styrning av medel inom landsbygdsprogrammet till miljöinsatser såsom biologisk mångfald, vattenkvalitet och klimat ska öka. Åtgärder inom landsbygdsprogrammet bör också bidra till att främja konkurrenskraft och tillväxt genom att stimulera innovationer samt till att stärka sambandet mellan forskning och tillämpning, vilket kan bidra till en ökad marknadsanpassning inom jordbrukssektorn. Regeringen anser också att det finns skäl till att bibehålla jordbruksverksamhet i områden med naturliga begränsningar. Utskottet delar de synpunkter som framförs i promemorian. Utskottet välkomnar även landsbygdsministerns initiativ att bjuda in utskottet att delta i en kontaktgrupp för att underlätta diskussionerna om det fortsatta reformarbetet som gäller den gemensamma jordbrukspolitiken efter 2013. Kontaktgruppen leds av statssekreteraren vid och består av representanter för de politiska partierna i samt berörda tjänstemän. Syftet med kontaktgruppen ska vara att informera om processer och aktuella frågor samt förslag och ståndpunkter från Europeiska kommissionen, och andra medlemsstater (bet. 2010/11:MJU16). När det gäller direktstöden framgår det av faktapromemoria 2011/12:FPM30 att regeringen anser att direktstöden ska frikopplas helt, utjämnas genom att de högsta stöden sänks och fasas ut. Regeringen anser att kommissionens förslag är för försiktigt när det gäller utjämning och helt otillräckligt när det gäller kopplade stöd. Regeringen ställer sig positiv till idén om att direktstödet i större utsträckning ska riktas till aktiva brukare. Regeringen är dock negativ till den definition som föreslås, eftersom den är alltför administrativt betungande och inte tillräckligt träffsäker då flertalet passiva brukare undantas. För svensk del är det viktigt att ett eventuellt nytt förslag är förenligt med WTO:s s.k. gröna box, dvs. är minimalt produktions- och handelsstörande. Regeringen anser att det är angeläget att få en så stor miljöutväxling som möjligt av de resurser som satsas inom EU:s jordbrukspolitik, vilket i första hand ska ske inom ramen för pelare II. Regeringen är enligt faktapromemorian skeptisk till den s.k. förgröningen av direktstöden eftersom miljönyttan bedöms vara mycket begränsad som stödet blir mer komplext och administrativt betungande att hantera. Kommissionens förslag på generella och paneuropeiska gröna kriterier för direktstöd är inte ett effektivt sätt att uppnå bättre miljöutväxling av EU:s jordbruksbudget. Det är mer effektivt med riktade och flexibla åtgärder motsvarande dagens landsbygdsprogram som kan anpassas efter nationella och regionala behov. Eftersom kommissionen har lagt ett förslag om att förgröna direktstöden avser regeringen dock att vara en konstruktiv förhandlingspart och verka för att systemet blir så enkelt och välfungerande som möjligt för att kostnaderna för administration och anpassning ska stå i proportion till miljöeffekten. När det gäller stödet till områden med naturliga begränsningar inom pelare I finns en risk med överlappning med motsvarande stöd inom pelare II. Regeringen anser att det är viktigt att stöd till områden med naturliga begränsningar, liksom särskilda stödformer för småbrukare samt unga jordbrukare, ska vara frivilliga för medlemsstaterna att tillämpa. Regeringen är tveksam till kommissionens förslag om att införa stödtak, då ett sådant tak enkelt kan kringgås genom en uppdelning av företag och därmed riskerar att bli ett ineffektivt verktyg. En sådan gräns leder till ökade administrativa kostnader och kan innebära att jordbruksföretagens strukturutveckling hämmas som den önskade effekten uteblir. Regeringen anför i faktapromemorian att den ställer sig positiv till den föreslagna flexibiliteten som medger att medlemsstaterna får besluta om överföringar från pelare I till pelare II. Däremot är regeringen kritisk till att också omvänd flexibilitet införs för vissa medlemsstater, dvs. att medel kan föras från pelare II till pelare I. Kommissionen föreslår en utjämning av direktstöden där medlemsstater med stödnivåer av EU:s genomsnitt ska tilldelas mer medel, motsvarande en tredjedel av skillnaden mellan nationell nivå och 90-procentsnivån. Denna tilldelning ska finansieras proportionellt av alla medlemsstater med stödnivåer över EU:s genomsnitt. Kommissionen föreslår även en utjämning inom medlemsstaterna eller regioner. Huvudregeln är att alla stödrätter för grundstödet inom ett land eller en region ska ha samma värde . Medlemsstaterna kan dock välja att inledningsvis ta viss hänsyn till tidigare individuella stödrättsvärden. I sådana fall ska dock stödet vara utjämnat inom en medlemsstat eller region . Av faktapromemorian framgår även att regeringen anser att alla marknadsstöd, inklusive exportbidragen, bör fasas ut . En utfasning av exportbidragen är i enlighet med EU:s åtagande inom ramen för Doharundan. Utskottet ansluter sig till vad som anförs i faktapromemorian och stöder den linje som regeringen driver inom EU när det gäller direktstöden. När det gäller frågan om en ökning av självförsörjningsgraden har utskottet tidigare behandlat liknande motionsyrkanden (bet. 2010/11:MJU16). Utskottet hänvisade då till vad landsbygdsminister hade redovisat i sitt svar på skriftlig fråga 2010/11:225, bl.a. att ministern för att tillvarata de möjligheter och den potential som finns bland svenska jordbruksföretag hade kallat samman näringen i en högnivågrupp för att diskutera jordbrukets konkurrenskraft. Målsättningen var att identifiera åtgärder för att stärka svensk primärproduktion. redovisade Landsbygdsdepartementet en sammanfattning av diskussionerna i högnivågruppen för stärkt konkurrenskraft i jordbrukets primärproduktion. Sammansättningen av gruppen var bred med representanter för intresseorganisationer, företag och myndigheter kopplade till jordbrukets primärproduktion. Representanterna i högnivågruppen var eniga om att konkurrenskraften och lönsamheten i primärproduktionen i det svenska jordbruket inte är på en tillfredsställande nivå som jordbruksproduktionen minskar. De menade att bilden av en sektor med låg lönsamhet är delvis motsägelsefull då priset på jordbruksmark stiger och skuldsättningen i lantbruket ökar som konkurserna är få. Prisutvecklingen på jordbruksfastigheter är dock korrelerad med den allmänna prisutvecklingen på fastigheter. Enligt landsbygdsministern har en rad åtgärder vidtagits för att stärka jordbrukets konkurrenskraft, t.ex. jobbskatteavdraget, nedsättningen av arbetsgivaravgifter och borttagandet av skatt på gödselmedel (svar på interpellation 2009/10:453 om en strategi för livsmedelsproduktion). Konkurrenskraftspaketet är ytterligare en insats som regeringen har vidtagit i syfte att stärka sektorns långsiktiga konkurrenskraft. Paketet omfattar totalt i form av insatser som t.ex. sänkt gräns för återbetalning av skatt på bränsle och återbetalning av skatt på el. Därutöver avskaffades ett antal registeravgifter och kontrollavgifter i syfte att stärka jordbrukets konkurrenskraft. Utskottet anförde även att det är viktigt att den svenska jordbruksproduktionen ges möjlighet att utvecklas (svar på interpellation 2010/11:105 Framtida CAP-beslut och interpellation 2010/11:117 CAP-reform). För att underlätta den utvecklingen måste jordbruket marknadsanpassas också i fortsättningen så att det kan producera det som konsumenterna efterfrågar. Ytterligare reformer av den gemensamma jordbrukspolitiken är nödvändiga. Landsbygdsminister har också redovisat att regeringen under förra mandatperioden fattade en rad beslut som gynnar svenska jordbruksföretag (svar på skriftlig fråga 2009/10:1025). Regeringen har bl.a. kraftigt minskat kostnaderna för regelkrånglet på jordbruksområdet samt tillsatt ett regelråd som ska granska alla lagförslag, så att de i fortsättningen blir så enkla som möjligt. Utskottet nämnde även att det inom ramen för landsbygdsprogrammet finns totalt för den svenska landsbygden och här finns stora möjligheter till stöd för t.ex. grisföretagare som vill utveckla sin produktion. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning i denna fråga. Som regeringen anför i skrivelsen (s. 210) finns inom EU ett regelverk för både djurskydd och djurhälsa. Enligt fördraget har unionen och medlemsstaterna skyldighet att ta hänsyn till djurens välfärd. Lagstiftningen om djurhälsa syftar dels till att underlätta handeln med djur och animaliska produkter inom EU utan att sprida sjukdomar, dels till att förhindra smitta från djur till människa. Utskottet ansluter sig till den uppfattning regeringen redovisat i sin faktapromemoria om att landsbygdsprogrammet ska få ett ökat fokus på sund djurhållning (2011/12:FPM30). Utskottet har i betänkande 2010/11:MJU20 anfört följande om djurskyddsarbetet inom EU. arbetar aktivt inom bl.a. för djurhälsa (OIE) för att ta fram djurskyddsrekommendationer, och har vidare en pådrivande roll i arbete på djurskyddsområdet. har ställt sig bakom antagandet av en djurskyddsdeklaration av FN och stod värd för ett möte som syftade till att främja antagandet av deklarationen. Inom pågår det ett aktivt djurskyddsarbete inom ramen för konventionen om skydd av lantbrukets husdjur. Där finns en ständig kommitté som utarbetar bindande bestämmelser om olika djurslag. bedrivs arbete om skydd av odlad fisk, om kaniner för köttproduktion och om nötkreatur. Kommittén uppdaterar även befintliga bestämmelser när ny forskning och kunskap blir aktuell. är representerat i denna grupp inom och tar mycket aktiv del i arbetet och verkar för att djurskyddsnivån ska bli så hög som möjligt. De största svenska djurrättsorganisationerna är medlemmar i paraplyorganisationer inom EU och i internationella samfund och har möjlighet att verka internationellt. När det gäller frågan om agerande i WTO-förhandlingar har Landsbygdsdepartementet framhållit att i fråga om djurskydd inom WTO är företrädare för fri handel som arbetar för att förbättra djurskyddet internationellt. En av hörnstenarna i det internationella regelverket är att varje land har rätt att bestämma över sina egna produktions- och processmetoder och att importhindrande åtgärder inte får vidtas om inte den slutliga produkten påverkas eller det inte finns fara för hälsan bland djur och människor i det importerande landet. Det finns en risk att krav på att inkludera djurskydd kan användas i protektionistiska syften. Detta är inte minst något som utvecklingsländerna oroar sig för. Därför vill man inte se detta inkluderat. Innan det ens är realistiskt att diskutera att inkludera djurskydd i i större utsträckning än , är det nödvändigt att internationella standarder kommer till stånd. Det är något som aktivt arbetar för. Ett sätt att uppnå ett förbättrat djurskydd internationellt är enligt betänkandet att komma fram till multilaterala överenskommelser när det gäller djurskydd och att ta med frågan i bilaterala avtal mellan EU och tredjeländer. Vidare bör det uppmärksammas att näringens engagemang ökar och att privata standarder skapas. Dessa kan i vissa fall vara mer effektiva för att förbättra djurskyddet globalt än vad det är att förlita sig på att stater ska agera (bet. 2009/10:MJU12). Utskottet ville också framhålla att kommissionen 2006 antog EU:s första handlingsplan för djurskydd och djurs välbefinnande 20062010 i vilken strategiska och framtida åtgärder beskrivs. I den skrevs också in att en översyn av programmet skulle göras för att se vilka framtida åtgärder efter 2010 som kan vidtas. När det gäller frågan om djurhälsan och användningen av antibiotika har utskottet tidigare anfört (bet. 2009/10:MJU12, bet. 2010/11:MJU20) att det i råder enighet om att överdriven antibiotikaanvändning till djur ska motverkas. förbjöd all icke veterinärmedicinsk användning av antibiotika till djur , och gäller samma regler inom hela EU. I många länder utanför EU är det emellertid fortfarande tillåtet att använda antibiotika i tillväxtfrämjande syfte. Att rutinmässig antibiotikaanvändning är godkänd i ett land innebär emellertid inte automatiskt att alla producenter tillämpar det. Allt importerat kött kontrolleras av och kontrollen omfattar bl.a. hormon- och antibiotikarester. Enligt vad utskottet hade inhämtat från Landsbygdsdepartementet är det inte möjligt att införa något generellt förbud mot import enligt det internationella regelverket inom WTO. En av hörnstenarna i det internationella handelsarbetet är att varje land har rätt att bestämma över sina egna produktions- och processmetoder och att importhindrande åtgärder inte får vidtas om det inte finns fara för hälsan bland djur och människor i det importerande landet. arbetar dock aktivt i olika internationella forum för att uppmärksamma andra länder på riskerna med en alltför omfattande antibiotikaanvändning. Utskottet finner inte skäl att frångå sin tidigare uppfattning om djurskyddsarbetet inom EU. presenterade kommissionen ett förslag till reformpaket för den gemensamma fiskeripolitiken. Som anförs i regeringens skrivelse (s. 213) är ett av kommissionens huvudsakliga mål med reformen att den gemensamma fiskeripolitiken ska tillämpa försiktighetsansatsen och att fiskresurserna till 2015 ska återhämtas och förvaltas på en nivå som innebär maximalt hållbart nyttjande (Maximum Sustainable Yield, MSY) enligt den s.k. Johannesburgsdeklarationen som antogs vid världstoppmötet om hållbar utveckling . Andra viktiga inslag är att utkast av fisk ska fasas ut, att medlemsstaterna ska införa system med individuella överförbara kvoter samt en ökad regionalisering av beslutsfattandet. I reformpaketet ingår även ett förslag till ny marknadsordning med färre inslag av intervention. Utskottet konstaterar att i förslaget till och rådets förordning om den gemensamma fiskeripolitiken (KOM(2011) 425) åläggs medlemsstaterna att införa ett nationellt system för överförbara fiskerättigheter för alla fartyg med undantag för fartyg med passiva redskap . Regeringen har i faktapromemoria 2011/12:FPM43 anfört att medlemsstaterna bör ges möjlighet att själva utforma överlåtbara fiskenyttjanderätter (transferable fishing concessions, TFC). För att de överlåtbara fiskenyttjanderätterna ska ha önskad effekt på kapacitetsutvecklingen bör huvuddelen av flottan omfattas, och regeringen anser att en uppdelning i en andel av den nationella kvoten ska ingå i överlåtbara fiskerättighetssystem, i stället för den nu föreslagna 12-metersgränsen. Regeringen anser också att giltighetstiden för de överlåtbara fiskenyttjanderätterna kan ifrågasättas och att bör gälla, i stället för de som föreslås av kommissionen. Dessutom anser regeringen att medlemsstaterna bör ges möjlighet att själva bestämma hur stor andel av den kvoten som går till fiskare som kan reserveras för att t.ex. främja vissa regioner, eller för selektiva fiskemetoder, nyrekrytering m.m. Om inte denna möjlighet ges anser regeringen att andelen bör höjas till från de som föreslås. Utskottet ansluter sig till regeringens uppfattning i denna fråga. När det gäller fiskeavtal med tredjeländer har EU som anförs i skrivelsen (s. 213) avtal med tredjeländer om rätten att bedriva fiske mot finansiell ersättning. Regeringens hållning har varit att ta ställning från fall till fall. Avtalet med är ett särfall då det finns en folkrättslig aspekt eftersom omfattar ett ockuperat område . röstade nej till ett förhandlingsmandat om att inleda förhandlingar om en förlängning av protokollet med . När det gäller EU:s partnerskapsavtal har regeringen enligt skrivelsen verkat för att fiske som bedrivs av utanför unionen ska ske på samma villkor som i EU:s egna vatten. Det innebär att fisket ska vara hållbart och att det enbart ska ske på det överskott av bestånden som inte nyttjas nationellt. Utskottet har behandlat frågan om fiskeavtal i utlåtande /12:MJU7 med anledning av kommissionens meddelande om den gemensamma fiskeripolitikens internationella dimension (KOM(2011) 424). I meddelandet presenteras den nya inriktningen för den reformerade gemensamma fiskeripolitikens internationella dimension. Det framhålls att reformen av den gemensamma fiskeripolitiken har till syfte att garantera ett hållbart utnyttjande av havets levande resurser som man arbetar mot solida ekonomiska resultat som inbegriper tillväxt och ökad sammanhållning i kustområdena. Avsikten med den nya inriktningen för den reformerade fiskeripolitikens internationella dimension är att projicera dessa principer internationellt och bidra till mer ansvarsfull förvaltning av det internationella fisket. Vidare anförs det att siktet är inställt på att mildra fiskets inverkan på de ekosystemen och på att uppnå ett hållbart utnyttjande av fiskbestånden på global nivå så att man till 2015 har kommit ned på fiskeridödlighetsnivåer som är förenliga med en maximal hållbar avkastning (Maximum Sustainable Yield, MSY). För att uppnå detta föreslår kommissionen ett antal åtgärder. Utskottet välkomnar i utlåtandet kommissionens meddelande och stöder många av de reformer som kommissionen föreslår men understryker att politiken även måste genomföras i praktiken för att ge resultat. När det gäller de åtgärder kommissionen inledningsvis föreslår för att bidra till långsiktig hållbarhet i hela världen instämmer utskottet i det som kommissionen för fram. För att EU ska vara trovärdigt i internationella sammanhang anser utskottet emellertid att EU:s egen fiskeripolitik både internt och externt måste förbättras. Detta blir särskilt tydligt i förhållande till de s.k. partnerskapsavtalen mellan EU och tredjeländer. Det räcker inte med att åberopa principer i olika dokument om ingen tar ansvar för att de efterlevs. Enligt utlåtandet riskerar det att bli tomma ord att tala om att fiske bedrivs på överskottsresurser om de vetenskapliga kunskaperna om bestånden saknas eller om man över huvud taget inte känner till vilka andra länder som fiskar i samma vatten. Utskottet ställer sig i utlåtandet positivt till att ställa upp iakttagandet av mänskliga rättigheter som ett nödvändigt villkor för att ingå eller fortsätta samarbetet med tredjeländer på fiskeriområdet. För att denna princip ska kunna tillämpas, liksom principen om att avtalen ska stödja utvecklingen av en hållbar fiskesektor i partnerländerna och att ekonomiska bidrag ska komma den lokala fiskeindustrin till del, måste det finnas offentligt tillgängliga sociala och ekonomiska utvärderingar som är av tillräckligt god standard. Utskottet pekar i detta sammanhang på vikten av dessa utvärderingar och beklagar att kommissionens meddelande inte innehåller tillräckliga garantier för att dessa utvärderingar håller måttet och att de görs tillgängliga . Vidare anför utskottet i utlåtandet att fisketillträdesrättigheterna ska bekostas av fiskefartygens ägare och inte belasta EU:s budget. Det är däremot viktigt att EU hjälper de länder som EU har avtal med för att utveckla och stärka deras egen fiskeförvaltning genom både ekonomiskt stöd och kunskapsöverföring.