· GZ01FöU3 · 2012-03-15 12:07:28 — Jag frågar mig varför det här inte har blivit av. Kan vi nu lita på att det blir resultat och att saker händer? Den försvars- och säkerhetspolitiska utvecklingen kräver en ständig bedömning av läget här och men självklart också långsiktigt. Vikten av detta för att bygga försvarets förmågor är helt avgörande.Vi var tydliga med att just de breddade hotbilderna ska ligga till grund för vad försvarets förmågor ska vara och inte minst vad materielbehovet ska vara, som bygger just detta.Att föregripa detta eller att tycka att det är näringspolitiska frågor som ska vara avgörande för hur vi klarar säkerhetspolitiska hot är att vända helt på kuttingen och inte ge säkerhetspolitiken den fulla rätt som den behöver fullt ut, tycker jag. Därför är jag otroligt glad över den överenskommelse som är gjord, där vi ser vikten av den här effektiva materielförsörjningen, som är långsiktig. Jag hittar heller ingenting i de propositioner och skrivelser som den förra socialdemokratiska regeringen levererade till , eller i beslut, som handlar om att vi skulle ha någon form av näringspolitisk inriktning i den här delen av den försvars- och säkerhetspolitiska bedömningen.De nationella säkerhetsintressena är, precis som säger, helt avgörande för framtiden. Det är därför glädjande att tillsammans med har tagit initiativ när det gäller på vilka sätt vi ska samarbeta mer inom . Vi utgår från de nordiska samarbetena och kan därmed också konstatera vad det är vi inte ska samarbeta kring, de nationella säkerhetsintressena.Det här arbetet pågår. Självklart ska Försvarsmakten, när de har arbetat fram detta, komma och rapportera. Men det är viktigt att de som jobbar med detta också får den här möjligheten. I andra länder har man löst det här med nationella säkerhetsintressen för länge sedan. är ett sådant land.Om vi får vara med i det här och kan påverka långsiktigt avgörs egentligen av vad vi gör för sorts ordentligt grundarbete när det gäller det här, om vi vågar oss på att definiera det här i någon bredd.Vi har, tycker jag, intagit en oerhört marknadsliberal position där vi har hamnat sist, i stort sett, av dem som agerar. Vi har väntat och väntat, och har ni pressats till en situation där ni äntligen har gått med på att vi ska göra någonting åt de här nationella säkerhetsintressena. Sedan har ni gått med på att vi ska göra de här utvecklingsprogrammen, som jag ser som en början på en struktur där vi går mot branschprogram som är nödvändiga.Men ska hävda sig bland annat när det gäller det som pratar om som inte har lett till särskilt mycket , då krävs det ett betydligt starkare engagemang, en större uppryckning och en djupare insikt om den svenska försvarsindustrin, de långa utvecklingstiderna och att vi orkar fram med den här typen av definitioner.Därför är det inte förmätet att föra den här typen av debatter, och det jag skulle vilja veta nu är: När bedömer att vi kan börja se resultat i den här frågan? När kan vi börja få se rapporteringar till utskottet av det här? När bedömer regeringen att vi ska kunna börja sammanfatta någonting och när vi ska kunna börja förankra något som skulle kunna presenteras som nationella säkerhetsintressen?År har nämligen gått, och ingenting har hänt. Därför får ursäkta att jag är lite misstänksam mot just förmågan att sätta riktig eld och fart i detta oerhört viktiga arbete som andra har gjort för länge sedan, men där vi ligger i sista löpet. Jag funderade först på om vi stod och diskuterade de akuta nedläggningarna på i och att vi behöver strategiska branschprogram eller om vi diskuterade svensk fordonsindustri som är otroligt utsatt. Men så kom jag fram till att det gör vi inte, utan det vi diskuterar har den ganska välmående svenska försvarsindustrin som utgångspunkt.Peter lyfter fram att alla andra gör på ett annat sätt och varför gör inte vi så. Men här har jag ett beslut från försvarsministern i . Detta beslut togs och rör en materielförsörjningsstrategi som precis följer den utveckling som och den socialdemokratiska regeringen lade fast 2005. Det är väl bra att nu gör som Socialdemokraterna sade , men det är alltså inte så att vår omvärld gör på något annat sätt.Här har tagit initiativ till att diskutera samarbeten ute i där vi ska samverka kring för att bli effektivare. Då ska vi också se till att diskutera de nationella säkerhetsintressena. Vi är överens om att det är viktigt. Men näringspolitiken får lov att diskuteras i ett annat utskott och i ett annat ärende där de kanske, som jag nämnde förut, har lite mer akuta frågor än just svensk försvarsindustri.Frågan om när, som jag tycker är den viktigaste frågan, ska landa hos dem som jobbar med det här dagligdags, det vill säga Försvarsmakten. har vi haft möjlighet att lyssna till dem när det talade om sin verksamhet. De kommer att återkomma och rapportera om andra typer av verksamheter. Låt därför dem som gör jobbet få göra sitt jobb så kommer vi politiker också att känna att vi diskuterar utifrån ett bra underlag! En blytung utgift i försvarsbudget utgörs av materielkostnader. Materielbudgeten utgör av den svenska försvarsbudgeten, vilket är mer än i något annat EU-land och kan jämföras med EU-snittet på . Detta antyder en betydande rationaliseringspotential i den svenska materiel- och logistikförsörjningen. Risken för skenande materielkostnader utgör i själva verket ett reellt hot mot Försvarsmaktens verksamhet.Uppgradering av befintlig materiel bör, om det är kostnadseffektivt, väljas före nyanskaffning. När nyanskaffning visar sig nödvändig bör i första hand färdigutvecklad, på marknaden befintlig och beprövad, materiel anskaffas. Slutligen bör samutveckling, då det är kostnadseffektivt, väljas före egenutveckling.Det är viktigt att såväl ledtider som ekonomiska bindningar i materielförsörjningen reduceras. Försvarets materielförsörjning måste bedömas utifrån insatsorganisationens behov och inte, som alltför ofta , utifrån industri- och sysselsättningspolitiska utgångspunkter.För att öka transparensen i materielförsörjningen och förbättra möjlighet till kontroll och inflytande bör en utvecklad modell av den tidigare objektsramsredovisningen återinföras. Redovisningen bör utgöras av en strukturerad metod för uppföljning och utvärdering, och det är väsentligt att totalkostnaden för respektive materielprojekt framgår av redovisningen.Herr talman! vill understryka betydelsen av en breddad hotbild. har slagit fast att målen för vår säkerhet ska vara att värna befolkningens liv och hälsa, att värna samhällets funktionalitet och att värna vår förmåga att upprätthålla grundläggande värden som demokrati, rättssäkerhet och mänskliga fri- och rättigheter.Det som hotar något av dessa mål utgör säkerhetshot. Av detta följer därför logiskt att vår säkerhet även hotas av sådant som miljöförstöring och klimatförändringar liksom att exempelvis säkerhetshot i cyberrymden måste beaktas. Givetvis kommer denna breddade hotbild att få konsekvenser även för försvarets framtida materielförsörjning.Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. Jag måste säga att det är väldigt välgörande att lyssna till . Vi kan aldrig nog ofta understryka att materiel inte utgör något självändamål i försvarspolitiken. Det är enbart när materielen på ett kostnadseffektivt sätt genererar en relevant förmåga för det svenska försvaret, oavsett om det verkar internationellt eller nationellt, som materielen får sin betydelse.Jag har lyssnat mycket noga både till och till . Jag noterar att ej under sitt anförande, ej heller i sina repliker, använde just uttrycket "förmåga". Däremot talade han länge och väl och varmt om materielen, om de näringspolitiska behoven, om sysselsättningstillfällen och om investeringar som riskerar att gå förlorade. Det är inte utan, herr talman, att jag kände en liten fläkt industripolitik i anförande.Det är inte bara det att den typen av ingångar i den här debatten motverkar vår ambition att åstadkomma kostnadseffektiva förmågor i det svenska försvaret. Det är inte inom det regelverk som finns i den europeiska unionen möjligt att anföra vare sig närings- eller arbetsmarknadspolitiska skäl för att göra det undantag som så gärna eftersträvar.Mikael säger att vi missar massor av möjligheter för till lokaliserad försvarsindustri att utveckla materiel av olika slag. Jag finner det påståendet eller möjligen den farhågan något konstig. Inom vilka områden, , ägnar vi oss inte åt svensk utveckling? Är det fråga om Visbykorvetten? Är det fråga om ubåtar? Är det fråga om artilleripjäser? Är det fråga om stridsfordon? Är det fråga om stridsflygplan? På vilket område är svensk utvecklingsförmåga så akut hotad?Det har skett två stora förändringar när det gäller materielförsörjningen till försvaret. Den ena har skett på EU-nivå och handlar om att vill göra försvarsmaterielen till en del av en inre marknad. Det vill man naturligtvis mot bakgrund av de goda erfarenheter vi har av ekonomisk integration på alla andra industriella områden. En skärpt konkurrens har ökat välståndet och skapat fler arbetstillfällen i Europa.Det andra som har skett har skett på den svenska bottnen, och det handlar om en ny materielförsörjningsstrategi som just sätter förmågorna i främsta rummet. Den strategin handlar om att i första hand förbättra det man har, att i andra hand anskaffa beprövad och befintlig utrustning och först i tredje respektive fjärde hand utveckla tillsammans med andra eller helt av egen kraft.Det är viktigt att framhålla att denna materielförsörjningsstrategi som den kommit till uttryck i kommissionens ambitioner och i den svenska strategin gynnar , inte bara förmågemässigt utan faktiskt på det industriella planet. utmärks av två saker på det här området: Vi är en väldigt liten beställare som gynnas av en stärkt konkurrens. Men vi är en mycket stor producent som behöver vidga våra marknadsmöjligheter.Det är det här strategiska tänkandet som naturligtvis har legat bakom när regeringen och riksdagsmajoriteten i all sin klokhet har lagt fast reglerna på området.Peter har dock rätt i att många länder förmodligen på olika sätt kommer att försöka hitta vägar för att undanta det som möjligen kan drabba egen industri. Därför är det viktigt att de regler som skapas gemensamt inom EU får ett rättsligt stöd, att det finns möjlighet att via de rättsliga institutionerna i EU faktiskt kunna kräva att konkurrensen sker på lika villkor. Grunden för det här betänkandet är ju att har undersökt internationellt materielsamarbete. Och det finns problem med detta i många fall.Herr talman! Jag har suttit i försvarsutskottet och tittat på väggen på motsatta sidan. Där hänger det en gigantisk gobeläng. När man tittar närmare på den här gobelängen ser man att den inte är vävd av en och samma väverska eller vävare. Beställningen har gått ut på flera händer. Var och en har gjort sin del och till slut har man sytt ihop resultatet.Jag kan konstatera att när det gäller en del europeiska materielprojekt har resultatet blivit precis detsamma. Ett numera legendariskt exempel på detta är väl den alleuropeiska . En handfull länder har gjort var sin del som man sedan, med känt resultat, har försökt fusionera samman.Herr talman! Det här betänkandet är som flera talare har varit inne på en kompromiss. Kompromisser ger utrymme för olika tolkningar ibland men framför allt för olika betoningar. Likväl känner sig mycket bekvämt med detta förhållande. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. Det fanns ett spår i anförande. Först var det marknaden som skulle fungera och vara effektiv, driva ned priserna och så vidare. Sedan kom han in på att det kunde ligga någonting i min beskrivning av hur det egentligen fungerar. Men det berörde han inte så mycket. Det kanske är så tyngden i den här marknaden ser ut, att länder sluter sig samman, handlar med varandra, skapar beroenden i förhållande till andra länder och att det finns en aktiv agenda för att kringgå de här berömda regelverken som ni blåser upp till nästan evangeliska höjder.Oavsett vad man tycker om de här upphandlingsreglerna är det nog så att vissa anstränger sig väldigt mycket för att komma runt dem. Det är de största. Andra, som vi, som av någon anledning tror oss kunna vara bäst i klassen, hamnar nästan i ett bakvatten av naivitet.Jag upprepar det jag sade till , de nationella säkerhetsintressena i borde ha varit avklarade för länge sedan. Det är inte så enkelt som att säga att det här sköter personalen på . Ytterst måste det vara en politisk ambition att klara det här.Nu har vi träffat en politisk uppgörelse, och det står i det här betänkandet att detta ska tas fram. Vi kommer från vår sida att följa frågan oerhört noggrant och kräva resultat. Blir det inte resultat kommer det naturligtvis att bli debatt och spektakel kring detta. Då kommer vi att vara mycket tydliga.Sedan är det fråga om utvecklingsprogrammet, som inte kan handla om så mycket annat än att försvarsmakt-stat-försvarsindustri på något vis går ihop och tittar på hur vi långsiktigt utvecklar materiel. Att utveckla den här typen av materiel är väldigt långsiktigt. Det går inte på annat sätt än att jobba på det viset om man ska vara realistisk och även konkurrenskraftig. Jag vill ändå inledningsvis rätta på en punkt. Det är inte så att är bäst i klassen. Som framhölls tidigare under debatten satsar en större andel av sin sammanlagda försvarsbudget än något annat land på just materielbudgeten. Det reflekterar att är oerhört tungt när det gäller egen nationell materielutveckling.Jag tror att jag var ganska noga med att under mitt anförande säga att åtminstone kommissionen under den process som har pågått har haft ambitionen att ge ett rättsligt stöd till detta så att det inte ska bli så att de stora i EU väljer att tolka regelverket som de vill och att andra får hålla till godo med andra lösningar. Här finns naturligtvis i pipelinen att det ska vara konkurrens på lika villkor. Jag tror att jag betonade detta.Samtidigt ska man säga att det naturligtvis i denna union ligger i små länders intresse att gå före och visa vägen när det gäller hur man borde bete sig. Det tycker jag, därför att vi faktiskt är de som har mest att tjäna på detta.Jag följde och den dåvarande socialdemokratiska regeringens slit med de här frågorna. Emellanåt lät man en fanfar gå ut och sade att nu skulle man minsann få någon form av strategi på plats. Man ritade cirklar med export och import, egna förmågor och annat. Jag kan konstatera att det inte blev så mycket av det heller.Vad beträffar uppdraget till regeringen, herr talman, kan jag konstatera att långt innan diskussionerna i utskottet påbörjades blev vi varse att Försvarsmakten redan bedrev ett arbete av den här karaktären. Det är väldigt intressant vad är varse och inte är varse. Oavsett hur det är med den saken har resultatet varit väldigt svagt . Jag har också upplevt ett aktivt motstånd när jag började diskussionen om nationella säkerhetsintressen, som blev den här uppgörelsen.Jag har också upplevt ett aktivt motstånd mot allt som kan tänkas vara samarbete mellan stat och försvarsindustri i de här sammanhangen. är vi i alla fall överens om det utvecklingsarbete som ska följa när det gäller de nationella säkerhetsintressena.När jag kollar upp vad som görs och inte görs inom Försvarsmakten tycker jag inte att det är samma tyngd och emfas i beskrivningen av vad som pågår som exempelvis ger det här. Jag tror att det efter den uppgörelse som vi har träffat finns all anledning från allianssidan att ta ansvaret, eftersom ni besitter regeringsmakten, att se till att det här blir levererat och att utskottet också kontinuerligt får information om vad som pågår. när vi har träffat en uppgörelse i de här frågorna är det här faktiskt viktigt för oss. Den här uppgörelsen är för mig inte ett sätt att hjälpa er att komma ur ett tillkännagivande i utan det är ett sätt att se till att det måste hända någonting. Det gäller alltså dels nationella säkerhetsintressen, dels utvecklingsprogrammen. Det här är djupt seriöst. Vi kommer att väcka motioner som hanterar de här frågorna. Då kommer försvarsindustriell strategi åter att vara med i sammanhanget. Det är långa cykler för att ta fram materiel, inte minst på flygsidan, som är det mest aktuella . På ubåtssidan har vi också saker och ting som utvecklas. Det är långsiktighet och inte korta puckar det här handlar om. Det är långsiktiga samarbeten, forskning och utveckling. Det är en tyngd i det här. Det är väl där ungefär vi står. Då håller det inte med ett lite halvpassivt och nästan evangelistiskt förhållningssätt till . Jag kan fortfarande ändå spåra en tro och övertygelse hos Socialdemokraterna att man kan dirigera näringsliv och industri på ett sätt som är optimalt för deras framtida utveckling. Som liberal ställer jag mig starkt kritisk till möjligheten att göra detta. Därför känns det rent ut sagt omöjligt för mig att som politiker, som ska värna intresset av svensk försvarsförmåga, ställa mig upp och i ett branschprogram peka ut vilka industrier som ska överleva och vilka som inte ska överleva. Jag tycker inte att det bara borde vara främmande för politiker i allmänhet, det borde vara främmande för hela vår tid att göra ett sådant utpekande.Jag kan också konstatera att det ligger en väldig fara i att göra detta. De industrier som för länge sedan förlorade beställningar från det svenska försvaret tvingades ut på en internationell marknad, på en civil marknad. För dem har det gått väldigt bra. De har genomfört sin omställning. Ett bra exempel på detta är i . De har av sin omsättning på den civila sidan. är de uppe i , som vi alla känner till.Jag tror inte att man kan rädda industrier genom att stödja dem offentligt. De måste konkurrera sig till en framtid.Sedan tror jag också, herr talman, att det bör sägas att har bestämt att vi på två områden ska behålla vår långsiktiga strategiska utvecklingsförmåga. Detta har aldrig skrivits ned, men när man följer utvecklingen kan man ändå dra slutsatsen att detta gäller på området för ubåtsteknologi och i fråga om stridsflygplan. frågar om jag inte är stolt över försvarsmaterielindustrin i . Det är klart att jag är stolt över att vi tillverkar ubåtar, stridsflyg, korvetter och sensorer i världsklass. Men var tog det sin början? Det är inte dagens regerings politik som har skapat den situationen, utan det är tidigare politik. När vi lade mer pengar på försvaret, när vi tänkte i termer av självständighet och tryggad försvarsmaterielförsörjning, när var världsledande - det var då, för länge sedan, som vi började ta fram försvarsmateriel. Det är en lång utveckling.Vår materiel är avancerad och billig. De industrier som producerar den har mycket spin-off-effekter. Det finns stora återkopplingar till samhällsekonomin när vi lägger beställningar i egen försvarsmateriel.Då frågar jag : Är det inte din åsikt också att när vi investerar i egen materiel går mycket av pengarna tillbaka till samhällsekonomin? Jag vill ändå börja med att konstatera att de skäl som och anför när de argumenterar för att ska göra undantag på ett antal områden inte är giltiga med avseende på EU:s regelverk.Man skriver i slutet av sin reservation: "Vidare bör återta kravet på offset (motköp) i syfte att gynna svenska SME-företag. Svenska myndigheter bör tilldela underleverantörer en god andel av kontrakten. "De här synpunkterna är inte relevanta för undantaget. Undantaget gäller nationella säkerhetsintressen. Om man ska ha någon som helst framgång med detta får man argumentera utifrån relevanta utgångspunkter.Det är viktigt att under det har haft en hög förmåga. Vi ska inte överdriva detta. Vi har duktiga svenska ingenjörer, men det finns duktiga ingenjörer också i många andra länder. Det ska vi väl ändå framhålla.Skillnaden mellan då och är att vi kan beställa. Även om vi ville finns det inte en försvarsekonomi som tillåter långa beställningar. producerades i 600 exemplar. När vi tog JAS Gripen-beslutet pratade vi först om 300, men det blev bara 200 exemplar. talar överbefälhavaren om att det kan bli 60 eller 80 exemplar av nästa stridsflygplan.Vi måste minnas att när man har så få exemplar i en produktionsserie kommer de allt högre utvecklingskostnaderna att göra styckepriserna mycket dyra, och det tär på svensk försvarsförmåga. Därför finns det inte längre, även om vi hade velat det, herr talman, någon ekonomisk rimlighet eller möjlighet att återskapa den situation som var för 30 eller . Angående just Gripen är de planen väldigt billiga internationellt sett, och vi har en export som vi kan se mycket positivt på. Jag kan inte dela syn på samhällsekonomiskt. Jag tror att väldigt mycket pengar går tillbaka till vår samhällsekonomi.Sedan förstår jag inte regeringen i alla försvarsdelar. Försvarsministern talar om att vi ska ha ett litet, tillgängligt försvar som man kan skicka ut globalt för att försvara . Men många alliansförsvarspolitiker talar om att ska kunna försvaras, att det är ett viktigt mål.Då måste jag fråga : Måste vi inte ha fler militärdistrikt med förmåga över och kunna uppträda i brigadform? Måste vi inte ha fast militär personal på för att kunna säga med trovärdighet att vi har ett svenskt försvar? Jag är inte säker på att de frågor som ställer tillhör just den här debatten. Men han ställer dem naturligtvis i vetskap om att mitt parti anser att brigadförmågan är viktig, inte bara som ett sätt att möta en numerärt stor fiende utan också som ett sätt att få effekt av de system av system som våra högre arméförband utgör. Han vet naturligtvis också att gör ansträngningar för att vi ska bryta den demilitarisering av som inträdde för , och det av rent geostrategiska skäl.Jo, vi har exporterat stridsflygplan - det är alldeles korrekt. Vi har exporterat ett antal sådana direkt från tillverkaren till . Men i alla andra exportaffärer som har skett med JAS 39 har det varit så att skattebetalare först har köpt dessa flygplan. När vi själva sedan kommit på att vi inte behöver så många flygplan har vi låtit bygga om dem, och sedan har de sålts, ofta till väldigt billiga priser, till , och Thailand.Visst finns det en exportpotential i JAS Gripen, och visst är den billig i drift. Men det vi ibland glömmer bort, herr talman, är att just när det gäller köp av stridsflygplan, bland de största investeringar som ett land kan involveras i, är det långt mycket mer än pris och prestanda som avgör vem som får möjligheten att leverera. Det betänkande om materielförsörjning som vi nu behandlar är ett rätt viktigt betänkande på många sätt. Tyvärr är det resultat som har kommit fram det minsta möjliga som vi i tycker att man kan ställa upp på. Av olika orsaker har vi valt att gå in i det här och ta ett betänkande tillsammans i sju partier för att få fram något slags press på regeringen när det gäller en strategi för försvarets materielförsörjning.Det har varit många turer kring det här och har varit besvärligt att få fram betänkandet. På vägen fram har det varit många diskussioner hit och dit. Även var inne på sena nätter och sådant. Det är inte så bra, men det här är det vi har.Jag tänker redogöra för vissa saker som vi har svårt att hantera. Det gäller just det sista i betänkandet, att vi uppmanar regeringen att komma med en strategi för vapenförsörjningen och vapenindustrin. Det är det som är kärnan för oss. Det är många saker i den strategin som vi tycker ska finnas med, och det ska jag presentera här.Det viktiga är i alla fall att det i betänkandet finns en uppmaning till regeringen att ta fram en långsiktig strategi för svensk försvarsindustri, då med hänsyn till svenska säkerhetsintressen - och man kan ha olika syn på vad det är. Men det finns i alla fall med att det är det som ska göras.Jag har svårt att se glidningen när det gäller branschprogram eller inte. Det är ingen näringspolitisk fråga, men någonstans finns det med när man ska ta fram en strategi.