· GZ01MJU18 · 2012-05-02 13:28:17 — Vi ska nu debattera miljö- och jordbruksutskottets betänkande nr 18 om kemikaliekontroll. I betänkandet behandlas ett antal motioner från den allmänna motionstiden som tar upp bland annat EU:s kemikalielagstiftning Reach, det nationella kemikaliearbetet, bekämpningsmedel, nanoteknik och kemikaliekrav vid upphandling.Det är en stor blandning av frågor, och i betänkandet finns det ett antal socialdemokratiska reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation nr 2.Herr talman! Kemikalier finns runt omkring oss och överallt. finns det över 100 000 registrerade kemikalier, och man kan säga att de finns i stort sett överallt i vårt moderna samhälle. Vissa kemikalier är farliga för hälsan, för vår omgivning och för vår natur. Andra är helt ofarliga och påverkar varken levande eller döda ting.Många av dem är av naturlig karaktär och finns i vår omgivning och i vår natur fast kanske inte riktigt i de koncentrationer som vi människor har tagit fram dem i.Jag tycker att samhällsdebatten kring kemikalier i mångt och mycket är alldeles för liten. Vi skulle behöva diskutera kemikaliefrågan mycket mer. Det händer med jämna mellanrum att man får se olika typer av skräckrubriker i tidningarna om enskilda ämnen som har påverkat någon eller några eller som skulle kunna påverka någon eller några. Men samhällsdebatten dör oftast lika fort som tidningarnas intresse.Jag tycker att vi bör ha en ständig kemikaliedebatt. De effekter och framför allt de kombieffekter som olika kemikalier kan ha på vår omgivning, på oss människor och på vår natur skulle nämligen behöva utredas mycket mer. Framför allt skulle vi behöva få en mycket bättre kontroll av och förståelse för hur de här olika effekterna faktiskt påverkar oss.Här finns det mycket kvar att göra. Jag tror till exempel att väldigt få människor är medvetna om vilka kemikalier eller olika typer av ämnen som en stor del av de produkter man köper innehåller. Det är oerhört problematiskt att man som konsument inte riktigt vet eller har kunskap om vad olika produkter, från en mobiltelefon till en smörgås, kan innehålla.När vi pratar om kemikalier och framför allt om att begränsa kemikalier i vår vardag ska man också vara medveten om att det skulle få ganska stora konsekvenser, för utan kemikalier och utan de tillsatser som finns tror jag att vi skulle ha svårt att sammanbinda det moderna samhället, den stressiga vardagen och det liv vi lever . En hel del kemikalier har ju positiva egenskaper, till exempel som att öka livslängden på ett antal livsmedel och göra vissa produkter mer färgglada.Det finns också egenskaper som skyddar mot brand, fukt och så vidare, och när man diskuterar vilka kemikalier som ska finnas och inte finnas i samhället är det också viktigt att fundera på hur det kommer att påverka det samhälle vi har byggt upp. Den balansgången är oerhört svår att hitta i ett system där vi både har säkra och fungerande kemikalier som vi måste vara trygga med de produkter vi använder oss av.Kemikaliers fördelar måste vägas mot nackdelarna, och vi måste ha respekt för vad som komma skall. Problemet som jag och Socialdemokraterna ser är att kemikalieanvändandet ökar. Det kommer nya kemikalier, och ett av de problem som dykt upp är att när en kemikalie förbjuds skapas en ny med exakt samma egenskaper för att kunna nyttjas tills kemikalien återigen blir förbjuden. Ett annat problem är när industrin i många fall använder sig av kemiska råvaror i stället för naturliga råvaror för att göra produkter billigare utan att egentligen informera konsumenterna om dessa konflikter och problem.Vi behöver som sagt en säkrare kemikalieanvändning. Kontrollen och tillsynen på det här området är oerhört viktig, och jag tycker att det behöver göras mer. I dagens samhälle finns det kontrollmekanismer, men de är inte på något sätt tillräckliga. Framför allt tycker jag inte att man informerar tillräckligt mycket om olika typer av kemikalier och hur de kommer att påverka både oss och vår närmiljö. Jag anser därför att det behövs ett mer transparent och tydligt uppföljningssystem för hur våra kemikalier tar sig genom våra kretslopp och framför allt genom samhällssystemet.Herr talman! I betänkandet finns ett antal motioner som behandlar EU:s kemikalielagstiftning Reach. Det är oerhört viktigt att vi har ett internationellt samarbete, men det är också viktigt att detta samarbete utvecklas. Reach har på många sätt inneburit en positiv viljeinriktning inom EU, men det finns fortfarande väldigt mycket att göra.Här tycker jag att är alldeles för passivt. Regelverket behöver skärpas, och principer om att ersätta farliga kemikalier med mindre farliga kemikalier måste intensifieras. Det handlar om att vi måste öka takten när vi analyserar vilka ämnen som är farliga. Vi måste sätta upp fler ämnen på den så kallade kandidatlistan, och vi måste se till att kontrollen och efterlevnaden av Reach förbättras. Jag tror att vi framgent måste arbeta för att utveckla Reach till någonting mer än det är i dag.Herr talman! Jag går vidare till miljömålen och framför allt miljömålet om en giftfri miljö. Regeringen fattade beslut om ytterligare 13 etappmål för att uppnå miljökvalitetsmålen. Regeringen och miljöministern slog på stora trumman och menade att nu visar man handlingskraft och kommer med ett antal konkreta förslag som kommer att lösa problemen med att nå de olika miljömålen.Det som är mest förvånande är att dessa 13 etappmål i stort sett är identiska med de etappmål som Miljöberedningen föreslog . Har regeringen inte kommit längre? När ska vi få se något mer än bara mål? Regeringen pratar väldigt mycket, men det händer väldigt lite.De etappmål som vi har sett nu är i många fall bra, men de borde för länge sedan ha lyfts fram och gjorts till mål. Framför allt: När får vi se åtgärder? När får vi se styrmedel, och när får vi se skarpa förslag om hur dessa mål ska kunna efterlevas och uppnås? På det här området som på så många andra områden finns det mål, men det finns inga styrmedel och inga skarpa förslag om hur vi ska nå upp till dessa mål.Senare i vår kommer Miljömålsberedningen att lämna ett betänkande till regeringen vars syfte är att hitta ett antal punkter kring hur vi ska nå miljökvalitetsmålen, bland annat målet om en giftfri miljö. Den slutsats man redan nu kan dra är dock att man inte kommer att nå det mål som är satt till 2020. Regeringen och miljöminister har sagt att just målet om farliga ämnen är ett av de områden som regeringen har prioriterat och ska prioritera absolut mest. Men varför händer det då ingenting? Om det här är ett av regeringens mest prioriterade områden, varför får vi då inte se några konkreta åtgärder? Varför får vi bara se mål som vi för länge sedan visste att vi borde ha antagit i den här kammaren?Herr talman! Enligt kommer endast att uppnå två av de nationella miljömålen till 2020 - Skyddande ozonskikt och Säker strålmiljö. Övriga mål tror man inte att vi kommer att uppnå om det inte tas ordentligt tag i att skapa styrmedel och ordentliga konkreta förslag som ger effekt.Regeringen och miljöministern har högt satta ambitioner, men när ska vi få se något konkret så att vi kan nå dessa mål? pratade jag med min kompis . Hon är gravid med sitt första barn, och det är så klart väldigt många frågor som virvlar runt i hennes huvud just . En av dem handlar, lite otippat, om kemikaliepolitiken. Hon har nämligen sett en dokumentär om hur många farliga ämnen som hon har i sitt blod och som vandrar rakt över till den lilla människa som växer i hennes mage. I den där magen är inte barnet så himla skyddat, utan tvärtom utsätts det för kemikalier som även i pyttesmå doser kan ge stora effekter. I den känsliga utvecklingen när en cellklump ska bli en hel människa med armar och ben och alla organ på rätt plats är det inte mycket som krävs för att någonting ska gå fel, särskilt inte med de hormonstörande kemikalierna som kan ge oväntade effekter även i väldigt små doser. Det här var ingen gåva ville ge till sin bebis.Samtidigt visste hon inte riktigt vad hon skulle göra för att undvika det här. De ämnen som riskerar att skada hennes bebis finns överallt omkring oss, från plastförpackningarna som vi har vår mat i till krämen som vi smörjer in huden med. Vi kan vända uppochned på plastbyttor och kolla efter plastsorten, vi kan välja ekologiskt och miljömärkt, vi kan lusläsa innehållsförteckningar och vi kan satsa på naturmaterial, men hur vi än vrider och vänder på oss är det som enskild konsument väldigt svårt att välja bort kemikaliesamhället. Därför lovade jag henne att vi politiker skulle göra vad vi kan för att avgifta samhället. Och behöver jag hjälp. Lyckligtvis har vi en rad förslag i det här betänkandet som skulle kunna ta oss i alla fall en bit på väg. Ett av de förslagen handlar just om barnperspektivet, om insikten att barn är särskilt känsliga, speciellt men också under senare utveckling. Då är det viktigt att vara extra noggrann med de ämnen som barn kommer i kontakt med. Men det har ju inte så stor nytta av . Hon kommer säkert sedan, när barnet blir lite större, att glädja sig åt att barnmatsburklock och nappflaskor inte längre ska innehålla bisfenol A, men de ämnen som hon för över till bebisen nu kommer ju inte från nappflaskorna eller barnmatsburkarna, eftersom själv inte konsumerar så mycket mat ur barnmatsburkar och nappflaskor.Om vi ska skydda barnen behöver vi plötsligt skydda deras mödrar också. Och presumtiva mödrar dricker ju inte bara ur nappflaskor och äter ur barnmatsburkar. Då måste vi plötsligt ge oss på hela samhället, och så är vi tillbaka någonstans där vi började. Vi måste se till att fasa ut de kemikalier som sprids i vårt samhälle som orsakar effekter på oss, på våra eventuella barn, kommande eller nuvarande, och på kommande generationer.Var börjar vi då? En bra början är att inse att man inte ska behöva ha en doktorshatt i kemi för att gå ut och handla. Man ska kunna känna sig trygg med att de varor man köper är säkra, att vi förbjuder de ämnen som är farliga. har regeringen tyvärr varit ganska räddhågsen inför förbud och mest gömt sig bakom EU:s lagstiftning. Det är sant att det är bra om man kan få med sig hela EU på att förbjuda saker, men ett sätt att faktiskt få EU att förbjuda saker har visat sig vara att enskilda länder går före och pekar ut ämnen och säger att det här tänker vi inte acceptera. På så sätt kan man också få fler länder att följa efter.Vi har här förslag på en del ämnen som man skulle kunna förbjuda , till exempel det extremt svårnedbrytbara och sannolikt reproduktionsstörande PFOA. Vi har också förslag på att ta helhetsgrepp över hela områden, som exempelvis textilier, varor som vi kommer i kontakt med inpå bara skinnet, där man verkligen skulle kunna plocka bort otrevliga kemikalier.Vi föreslår att den offentliga upphandlingen ska vara en förebild och ersätta farliga kemikalier med mindre farliga alternativ. har en så kallad SIN-lista - Substitute it now! - med några av de riktiga värstingkemikalierna som man skulle kunna ersätta med bättre alternativ. Det kan vara en utgångspunkt i upphandlingen till skolor, dagis, äldreboenden och andra delar av den offentliga upphandlingen.Men i grunden måste vi se till att få ordning på EU:s kemikaliepolitik, Reach. Det fanns goda ambitioner med Reach från början, men under resans gång blev det tyvärr rätt urvattnat. Substitutionsprincipen, att farliga ämnen skulle ersättas med mindre farliga alternativ, fick inte riktigt det genomslag som den borde ha fått. Högt satta volymgränser gör att inte alla relevanta ämnen regleras som de borde. Inte minst är det ett problem med nanomaterial, alltså material som baseras på pyttesmå nanopartiklar som just genom sin ringa storlek har nya och delvis okända hälsoeffekter, men också genom just den lilla storleken inte når upp till de här volymgränserna, om de inte används i väldigt stora mängder. kan hela kemikalieprövningen kännas väldigt tröstlös. Det finns hundratusentals ämnen ute på marknaden. De flesta av dem har vi väldigt dålig koll på. Även om lägger i en växel inom Reach-arbetet, vilket vi absolut borde göra, kommer det att ta en eländig tid att gå igenom alla dessa kemikalier om vi fortsätter som . Här behöver vi nya grepp för att komma framåt.Det börjar faktiskt bli bråttom . Cissis barn föds . Det innebär att vissa kritiska skeden i fosterutvecklingen redan är körda, men vi skulle kunna se till att när det här lilla barnet börjar krypa runt på egen hand och stoppa alla möjliga och för all del också omöjliga saker i munnen ska åtminstone de sakerna vara trygga och säkra.Jag yrkar därför, herr talman, bifall till reservation nr 1. I betänkande 18, som handlar om kemikaliekontroll, har två reservationer som jag vill yrka bifall till, nämligen reservationerna 5 och 7.Jag vill börja med att säga att jag tycker att det är ganska glädjande att Socialdemokraterna väljer att lyfta fram att kemikalier faktiskt också kan ha en positiv inverkan på samhället, så att det inte bara är det negativa som kommer fram, även om jag själv ska prata lite grann om det som är på den negativa sidan. Sedan ska jag avsluta med att diskutera nanoteknik lite grann.I vår första reservation har vi valt att lyfta fram kemikaliegruppen parabener, som används bland annat som konserveringsmedel i livsmedel och kosmetika. I studier har det kunnat påvisas att dessa kan vara hormonstörande, varför man i har infört ett förbud mot dessa kemikalier i produkter som är avsedda för småbarn. Bland annat har man kunnat påvisa att flickor kommer tidigare i puberteten och att pojkars spermakvalitet försämras. vill därför se ett liknande förbud även här i , efter dansk modell.Det här är en sådan fråga där det sannolikt inte finns några stora politiska motsättningar i sak. Givetvis vill vi alla skydda våra barn från farliga kemikalier. Dock tycker jag att det är beklagligt att utskottsmajoriteten tycks vilja hänskjuta frågan till EU och förlitar sig på att någon annan ska lösa problemet när det rimligtvis borde finnas kompetens nog nationellt att både bedöma och besluta huruvida vi vill skydda våra barn från de här hormonstörande ämnena.Herr talman! har också lyft fram frågan om rotenon, som är ett nervgift som används för att ta död på fiskar genom att giftet slår ut fiskarnas syresättningsförmåga. rotenonbehandlades sjöar för att därefter kunna användas som inplanteringsvatten för till exempel olika laxfiskar. Detta förfarande är förbjudet.Rotenonbehandling är dock, enligt en vattendom , möjlig att använda på dispens. användes nervgiftet bland annat i i Arjeplog.Rotenonbehandling innebär att vattnet varken kan användas som dricksvatten, badvatten eller som fiskevatten, och vid försök på möss har rotenon kunnat kopplas till Parkinsons sjukdom. Därför är det uppfattning att ett totalförbud ska införas mot all användning av detta nervgift i våra svenska insjöar.Herr talman! tänkte jag ta upp lite grann om den debatt som förs i fråga om nanoteknik. Vi har ett antal motioner i det här betänkandet, men enligt min uppfattning lyfts den här frågan tyvärr fram ur ett både riskabelt och ganska missvisande perspektiv.Nanotekniken är en av världens snabbast växande teknikformer, vars vetenskapliga betydelse och kommersiella applikationer har varit signifikanta. Dess framtida potential blir större och tydligare , men det kommer givetvis att innebära nya krav på en nationell kunskap och förståelse i ämnet.Vissa forskare menar att nanoteknologin de kommande decennierna kommer att innebära en större förändring för mänskligheten än den industriella revolutionen, med potential att grundligt förbättra samtliga teknikformer som vi använder oss av.De sociala och ekonomiska möjligheterna i att ligga i framkanten av denna utveckling är enorm. Den djupgående förändring som nanotekniken troligen kommer att innebära de kommande decennierna kommer sedermera att medföra stora utmaningar för vårt sociala, industriella och ekonomiska system, vilket kräver omfattande förberedelser såväl utbildningsmässigt som utvecklingsmässigt.När det gäller säkerheten kring nanopartiklar i ett hälso- och miljöperspektiv engagerar det många svenska forskare.Jag har dock tittat lite extra på vad som sägs om nanoteknik dels i betänkandet, dels i debatten i medierna. Jag kan bara beklaga att det från både höger- och vänsterblocket finns tendenser att exploatera människors oro för sådant som är svårt att förstå. I sant populistiskt manér generaliserar man en hel teknikform och skapar förväntningar om fara, trots att man egentligen ännu inte kunnat påvisa vad som är farligt. Det är djupt beklagligt att man vill politisera denna fråga ur ett faroperspektiv när det borde vara väl känt för var och en vad det kan innebära för forskning och innovation om man inför ogenomtänkta och omotiverade regleringar.Jag säger nu på intet vis att man inte ska försöka förebygga faror och risker, men finns det någon som på fullt allvar tror att vi politiker löser detta genom att införa ett regelverk för faror som ännu inte har kunnat påvisas och som bygger på farhågor i stället för evidens?I reservationen från vänsterblocket kräver man nya regler. Det ska vara höga säkerhetskrav, som man skriver. Och det ska vara anmälningskrav för produkter som innehåller nanomaterial. Just frågan om anmälningskrav är något som vår centerpartistiska miljöminister krävde i en debattartikel för sedan. samlade nanoexpertis var dock snabbt ute och förklarade varför ett obligatoriskt register skulle skjuta över målet. Där framgick följande: De tror inte att ett obligatoriskt register eller ett rapporteringssystem skulle förbättra situationen för säkerheten runt nanotekniken, just för att ämnen i nanoskalan endast har storleken gemensamt. Kunskapen om ett ämnes önskvärda eller icke önskvärda egenskaper går inte att automatiskt överföra till en annan. Ett register skulle därför bli ett tandlöst verktyg utan reell möjlighet att komma åt de verkliga problemen, som det skulle hindra utvecklingen på områden där litenheten verkligen har betydelse för resultatet.Även jag anser att detta är ett stort feltänk. Den stora risken i sammanhanget är att teknik och produktutveckling hamnar i länder där politiker inte är lika klåfingriga. För mig är det fundamentalt att vi måste värna forskningen och teknikutvecklingen här i landet, inte bromsa den och tvinga den ut ur och ut ur , såsom till exempel har skett med viktiga delar av gentekniken. Låt oss därför eftersträva att förskona nanotekniken från omotiverade regleringar och från EU:s blytunga byråkrati. Det finns mer än 100 000 kemikalier omkring oss. Kemikalierna finns i princip överallt. De finns i produkter som våra barn leker med, de finns i våra kläder, i våra möbler, i våra bilar, i våra hushåll och så vidare. Alla vi är nog överens om att det är viktigt att vi tar kontroll över kemikalierna.Det här är ett arbete som har pågått . Jag satt tidigare i och arbetade fram den version av Reach, den europeiska kemikalieförordningen, som gäller . Jag kan konstatera att det fortfarande finns mycket kvar att göra.Det positiva i det hela är att och kommer kemikalieförordningen Reach att ses över. Från sida har vi chansen att bidra till förbättringar av Reach. Vi från har väckt en konkret kemikaliemotion där vi lägger fram förslag till bland annat hur Reach kan förbättras. Vi kräver till exempel att det ska finnas en verklig substitutionsprincip. Substitutionsprincipen fanns med i Reach ursprungliga form. Den innebar att om det finns en farlig kemikalie ska den ersättas med en mindre farlig kemikalie om den kemikalien har ungefär samma egenskaper. Den principen blev till slut inte gällande i Reach. Den vattnades ur. är det tyvärr så att det finns tusentals farliga kemikalier på marknaden som inte borde finns där. Det borde vara en självklarhet att vi har en substitutionsprincip som fungerar.Vi föreslår att fler lågvolymämnen ska omfattas av Reach. Vad betyder lågvolymämnen? Jo, vi kan komma ihåg att innan Reach började gälla var det så i att om ett företag, en användare, ville ta fram en kemikalie på marknaden som vägde omfattades kemikalien av registrering och prövning av dess säkerhetsförmåga. Med Reach har nivån höjts till . Det innebär att mängder av kemikalier inte behöver genomgå den säkerhetsprövning de egentligen borde genomgå. Det gäller inte minst de så kallade nanopartiklarna - dessa hundratals, numera tusentals, ämnen som vi inte vet någonting om. Många av dem kan säkert vara bra, men många andra kan bidra till långtgående konsekvenser som vi inte har en aning om. Vi kanske märker konsekvenserna först . Därför är det viktigt att nanopartiklarna omfattas av Reachförordningen.Det finns en till helt bärande del i kemikaliepolitik, nämligen rätten för enskilda medlemsländer att gå före och driva på kemikaliepolitiken. Vi ska inte stå passivt och vänta på att någonting ska hända i . Det är tyvärr precis vad vår borgerliga regering gör just . Om vi identifierar att det finns en kemikalie vi inte tycker om, om forskarna säger att den kan skada människor, djur och miljön, ska vi förbjuda den eller reglera den på annat sätt.Det finns ett bra exempel för oss att luta oss mot, nämligen kemikalien i jordbruket som heter parakvat. Vi i hade ett förbud mot bekämpningsmedlet som vi införde . När blev EU-medlem tvingade EU att godkänna parakvat i jordbruket igen. tog strid mot parakvat. Vi kunde visa att det är ett dåligt bekämpningsmedel som leder till stor skada för människor, djur och natur. Vi kunde återinföra vårt förbud, och sedan lyckades vi få hela EU att införa ett förbud mot parakvat. Precis så ska vi arbeta. Precis så kan vi arbeta om vi har en regering med ambitioner.Vi vill därför att regeringen driver på för ett totalförbud mot den hormonstörande kemikalien bisfenol A. Regeringen har föreslagit ett begränsat förbud mot bisfenol A, men det gäller bara i produkter där barn kommer i kontakt med ämnet. Vi vet att bisfenol används i kvitton och inom byggindustrin. Bisfenol används när rör ska förbättras. Så kallad relining används på rörens insidor. Den kan innehålla bisfenol A. Det tycker inte vi i att man ska få göra eftersom det är ett farligt ämne.Vi vill förbjuda perfluorerade ämnen som ofta finns i papper, textilier och impregneringsmedel. Det handlar om reproduktionsstörande ämnen och är enligt oss helt onödiga ämnen som det finns alternativ till.En annan vanlig sak är att silver används alltmer i kläder. Silver lär ha den förmågan i kläder att stöta bort illaluktande dofter, svett och annat. har silver den negativa effekten av att vara extremt giftigt, inte minst för fiskar och andra djur som lever i vatten. Vi vet inte riktigt vad det som håller på att bli en storskalig användning av silver i kläder kan leda till för människor, men det är något som vi tycker måste regleras.Det här är konkreta förslag som vi lägger fram i vår motion. De flesta av förslagen finns formulerade i reservationer i betänkandet. Jag tycker att i synnerhet reservation 1 är viktig, och jag vill därför yrka bifall till den.Jag vill också slå ett slag för det som föreslår, nämligen att vi måste stärka det internationella kemikaliearbetet. Många av de kemikalier som vi i sätter ut på marknaden hamnar i utvecklingsländer med sämre lagar och skydd mot kemikalierna. Därför är det viktigt att det inrättas en kemikaliepanel på internationell nivå med oberoende forskare som kan driva på kemikaliearbetet. Man kan hämta inspiration från klimatpanelen, där det finns oberoende forskare som driver på klimatarbetet, och man kan göra på ungefär liknande sätt i kemikaliearbetet.Avslutningsvis vill jag konstatera att jag har talat en hel del om miljön och en hel del om oss människor, oss konsumenter, som exponeras för kemikalierna.