bet · H001AU5 · 2012-11-14 00:00:00 — Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2012/13:A5 av (SD) yrkande 2 och 2011/12:A205 av m.fl. (V) yrkande 4, 2011/12:A212 av och (båda S) och 2012/13:A4 av m.fl. (V) yrkande 1. I 8 § i förslaget till lag om uthyrning av arbetstagare anges att likabehandlingsprincipen i 6 § inte ska gälla i fråga om lön för uthyrda arbetstagare som har en tillsvidareanställning och får lön mellan uthyrningsuppdragen. Vi i anser att detta är ett bra förslag eftersom uthyrd personal ofta arbetar på flera olika kundföretag och de bör inte få olika lön för varje uppdrag de får. En uthyrd arbetstagare kan dock komma att arbeta på samma företag , och med denna regel kan arbetstagaren få lägre lön än de som är anställda i kundföretaget. Därför föreslår jag att det i förslagets 8 § förs in en skrivning om att även lön ska omfattas av kravet på likabehandling efter sammanlagt tre månaders uthyrning till ett och samma kundföretag. Vad jag nu har anfört om en ändring i 8 § bör som sin mening ge regeringen till känna. Det innebär att jag tillstyrker motion 2012/13:A5 (SD) yrkande 2. Likabehandlingsprincipen för uthyrda arbetstagare m.m., punkt 3 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2012/13:A4 av m.fl. (V) yrkande 1 och 2011/12:A205 av m.fl. (V) yrkande 4, 2011/12:A212 av och (båda S) och 2012/13:A5 av (SD) yrkande 2. Regeringen har genom proposition 2011/12:178 föreslagit att bemanningsdirektivet i huvudsak ska genomföras i genom en ny lag om uthyrning av arbetstagare. Det hade varit att föredra om det hade kunnat ske genom kollektivavtal. Det alternativet har dock inte varit möjligt eftersom de svenska arbetsgivarorganisationerna inte visat intresse för en sådan lösning. Under dessa omständigheter ser vi i positivt på att det införs en ny lag om uthyrning av arbetstagare. En tydlig och effektiv reglering behövs både för att skapa rimlig anställningstrygghet för anställda i företag som anlitar eller avser att anlita inhyrda arbetstagare från bemanningsföretag och för att anställda i uthyrningsföretag ska omfattas av rimliga villkor. Under övriga skyldigheter för bemanningsföretag i förslaget till uthyrningslag saknar vi i en bestämmelse om att den uthyrda arbetstagaren och dennes arbetstagarorganisation ska ha rätt att på begäran ta del av bemanningsföretagets affärsavtal för att kontrollera att det inte finns några klausuler som hindrar den uthyrda arbetstagaren från att ta anställning vid ett kundföretag som hon eller han utför eller har utfört arbete för. Lagen bör därför kompletteras med en sådan bestämmelse. Det som anförs ovan bör som sin mening ge regeringen till känna. Motion 2012/13:A4 (V) yrkande 1 tillstyrks. Likabehandlingsprincipen för utstationerade uthyrda arbetstagare, punkt 4 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2011/12:A205 av m.fl. (V) yrkande 5, 2012/13:A4 av m.fl. (V) yrkande 7 och 2012/13:A201 av m.fl. (V) yrkande 13 och 2012/13:A4 av m.fl. (V) yrkande 5. För oss i är det självklart att arbetstagare som utför lika arbete ska behandlas lika. Arbetstagare som hyrs ut av ett bemanningsföretag ska behandlas på samma sätt som om de vore anställda direkt av kundföretaget. Uthyrda arbetstagare är i en utsatt position, och det finns därför behov av ett särskilt skydd för dessa. Det gäller inte minst för de arbetstagare som är både uthyrda och utstationerade från ett annat land. Vi i anser att utstationeringslagen bör ändras så att likabehandlingsprincipen gäller fullt ut för utstationerade uthyrda arbetstagare och så att det tydligt framgår att utstationerade uthyrda arbetstagare ska ha minst samma lön och villkor som de skulle ha haft om de varit anställda direkt i kundföretaget. Det som anförs ovan bör som sin mening ge regeringen till känna. Motionerna 2011/12:A205 (V) yrkande 5, 2012/13:A4 (V) yrkande 7 och 2012/13:A201 (V) yrkande 13 tillstyrks. Anmälningsskyldighet vid utstationering, punkt 6 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2011/12:A205 av m.fl. (V) yrkande 6, 2012/13:A4 av m.fl. (V) yrkande 8 och 2012/13:A201 av m.fl. (V) yrkande 14. I samband med att tjänstedirektivet genomfördes ändrades lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. så att kravet på utländska företag som bedriver verksamhet i att ha en behörig representant i landet avskaffades. Om det inte går att få kontakt med en behörig representant i för företag som utstationerar arbetstagare hit, oavsett om de är uthyrda eller inte, underminerar det möjligheten för de fackliga organisationerna att teckna kollektivavtal och att utöva kontroll över löner och arbetsvillkor. Det står i strid med skyldighet enligt 98 och 154 om att främja kollektiva förhandlingar. Det är därför nödvändigt att göra ett tillägg i utstationeringslagen om att utstationerande företag ska registrera sin närvaro och ha en förhandlingsbehörig företrädare i . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Jag tillstyrker motionerna 2011/12:A205 (V) yrkande 6, 2012/13:A4 (V) yrkande 8 och 2012/13:A201 (V) yrkande 14. Utredning om utstationering på svensk arbetsmarknad, punkt 7 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2012/13:A4 av m.fl. (V) yrkande 6 och 2011/12:A369 av m.fl. (S) och 2012/13:Sf207 av m.fl. (V) yrkande 1. EU:s bemanningsdirektiv innebär att uthyrda arbetstagare ska ha minst de grundläggande arbets- och anställningsvillkor som de skulle ha haft om de hade anställts direkt i kundföretaget. Det innebär en förändring i förhållande till dom i Lavalmålet där domstolen slog fast att endast vissa minimivillkor kan krävas med stöd av stridsåtgärder. Lavaldomen skapade en motsättning mellan om fri rörlighet och svensk lagstiftning om konflikträtt. I stället för att värna vår kollektivavtalsmodell anpassade regeringen svensk lagstiftning till tolkning. Det resulterade i den s.k. lex som på flera punkter till och med går längre i inskränkningen av de fackliga rättigheterna än vad dom krävde. Efter att lex infördes i svensk lag har det blivit alltmer uppenbart att tolkning i Lavaldomen och andra domar står i konflikt även med kärnkonvention om förenings- och förhandlingsrätt. godtar inte inskränkningar av konflikträtten av handelsskäl, vilket är vad lex innebär. har slagit fast att de inskränkningar i konflikträtten som är en följd av tolkning i Lavaldomen och andra domar är en otillåten inskränkning av grundläggande mänskliga och fackliga rättigheter. Konflikträtten får enligt expertkommittén inte inskränkas genom att en stridsåtgärds proportionalitet vägs mot en idé om fri etablering eller fri rörlighet för tjänster. Det är också tveksamt om med lex lever upp till sina åtaganden i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna, Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt sociala stadga. Vi är i en situation där vår kollektivavtalsmodell undermineras och där inte lever upp till sina internationella åtaganden när det gäller grundläggande fackliga rättigheter. De regler som regeringen nu föreslår i proposition 2011/12:178 innebär att förenings-, förhandlings- och konflikträtten vidgas något i förhållande till lex . De grundläggande problemen kvarstår dock. De kan inte lösas enbart med en reglering som avser utstationerade uthyrda arbetstagare. Vi i ser ett stort behov av lösningar som på lång sikt kan utveckla och stärka vår kollektivavtalsmodell. En förutsättning för detta är att lex rivs upp. Regeringen har beslutat om kommittédirektiv till en parlamentarisk utredning om utstationering på svensk arbetsmarknad (dir. 2012:92). De går dock inte tillräckligt långt. Det räcker inte att se över utstationeringssituationen i och hur den s.k. bevisregeln har tillämpats. I direktiven saknar vi i ett uppdrag att föreslå lösningar som innebär att kan leva upp till sina internationella åtaganden i fråga om grundläggande fackliga rättigheter som den svenska kollektivavtalsmodellen stärks. Det är viktigt att det redan i direktiven för utredningen klargörs att det inte bara är som ska analyseras. förpliktelser gentemot och är lika viktiga. samtliga internationella åtaganden inom området måste beaktas. Därför bör regeringen utfärda tilläggsdirektiv till den parlamentariska utredningen om utstationering på svensk arbetsmarknad i enlighet med vad som ovan anförts. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Motion 2012/13:Sf207 (V) yrkande 1 får anses tillgodosedd genom att regeringen nu tillsatt en utredning om utstationering på svensk arbetsmarknad i huvudsak i enlighet med tillkännagivande i betänkande 2010/11:AU10 (rskr. 2010/11:229). Motion 2012/13:A4 (V) yrkande 6 tillstyrks. Socialt protokoll, punkt 8 (M, FP, C, KD) av (M), (M), (M), (M), (FP), (C), (M) och (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: 2011/12:Fi210 av m.fl. (V) yrkande 2, 2011/12:A235 av (S), 2011/12:A275 av m.fl. (V) yrkande 1, 2012/13:Sf207 av m.fl. (V) yrkande 2 och 2012/13:A392 av m.fl. (S) yrkande 33. Företrädarna för Socialdemokraterna, har enats om ett tillkännagivande om att bör kräva att EU antar ett juridiskt bindande socialt protokoll. Tillkännagivandet tar sin utgångspunkt i ett antal parti- och kommittémotioner samt enskilda motioner som inbördes är mycket olika och delvis motstridiga. Kravet på socialt protokoll har slagordslikt upprepats i motioner utan att det närmare preciserats eller utvecklats vad som avses. Vår bedömning är att ett socialt protokoll av det slag som begärs i tillkännagivandet kräver en fördragsändring. Vi värnar den svenska arbetsmarknadsmodellen och påminner i detta sammanhang om att EU har 27 medlemsländer med delvis olika intressen och olika arbetsmarknadsmodeller. Det innebär en betydande risk att kräva fördragsändring av detta slag eftersom det inte alls är säkert att ett socialt protokoll skulle följa den svenska arbetsmarknadsmodellen. En sådan process kan dessutom utlösa följdkrav på andra och mer långtgående förändringar eller förändringar i en helt annan riktning än de som ursprungligen var tänkta från svenskt håll. Vi kan konstatera att Lissabonfördraget i sig har bidragit till att stärka arbetstagarnas rättigheter inom EU. I fördraget finns en balans mellan å ena sidan fri rörlighet för arbetskraft och å andra sidan arbetsmarknadens parters möjligheter och rätt att försvara de fackliga intressena. Fördraget erkänner alltså uttryckligen arbetsmarknadens parters betydelse och respekten för deras självständighet. Med fördraget infördes även begreppet social marknadsekonomi som en av unionens övergripande målsättningar. Att EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna genom Lissabonfördraget blivit rättsligt bindande och fått fördragsstatus innebär att förhandlingsrätten och rätten till kollektiva åtgärder har samma rättsliga status inom unionsrätten som de ekonomiska friheterna. Förslaget om EU:s tillämpningsdirektiv är också ett exempel på att man utan att initiera en komplicerad och riskfylld fördragsändringsprocess kan arbeta för att avhjälpa en del av de problem som kan uppstå i avvägningen mellan skyddet för utstationerade arbetstagare och främjandet av en sund konkurrens på den inre marknaden. Vi vill slutligen understryka att arbetstagarnas och företagens rörlighet över gränserna är något positivt som skapar möjligheter för många människor och företag att utvecklas. Vi välkomnar att hinder rivs mellan EU-länder och i förhållande till länder utanför EU för att möjliggöra en ökad rörlighet över gränserna och vill i motsats till oppositionspartierna inte begränsa den fria rörligheten mellan EU-länderna. Rörligheten bidrar till förbättrad matchning på arbetsmarknaderna i EU. Denna rörlighet är möjlig att förena med en situation där alla som arbetar i ges rimliga och rättvisa arbets- och anställningsvillkor. Mot denna bakgrund anser vi att motionsyrkandena om krav på ett socialt protokoll bör avslås. Garantier för den svenska kollektivavtalsmodellen m.m., punkt 9 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2012/13:Sf207 av m.fl. (V) yrkande 3 och 2012/13:A201 av m.fl. (V) yrkande 9 och 2011/12:A231 av och (båda S) och 2012/13:A343 av och (båda S). Vi i anser att alla som arbetar i ska garanteras rimliga löner och arbetsvillkor, oavsett varifrån man kommer. Kollektivavtalens viktigaste funktion är att förhindra underbudskonkurrens. Arbetstagare ska inte tvingas tävla om arbetstillfällen genom att bjuda under varandra i fråga om lön och arbetsvillkor. ska inte heller konkurreras ut av oseriösa företag. Förhandlingsrätten, rätten att fritt teckna kollektivavtal och konflikträtten utgör grundläggande fackliga rättigheter och är också förutsättningar för att den svenska kollektivavtalsmodellen ska kunna utvecklas och stärkas. Vi i anser att ska kräva juridiskt bindande garantier för den svenska kollektivavtalsmodellen. Det löfte som gavs i samband med EU-inträde om att den svenska arbetsmarknadsmodellen inte skulle påverkas av medlemskapet måste ges juridiskt bindande status. Om och i vilken utsträckning , liksom övriga EU-länder, tillåter bemanningsföretag på den egna arbetsmarknaden är en fråga som hänger samman med vilken nationell arbetsmarknadsmodell som valts och dess funktionssätt. Sådana frågor ska regleras på nationell nivå. bör därför verka för en ändring av EU:s bemanningsdirektiv i en riktning som innebär att medlemsstaterna själva kan besluta om bemanningsföretag ska vara tillåtna på den egna arbetsmarknaden. Vad som anförts ovan om juridiskt bindande garantier och om ändringar i bemanningsdirektivet bör som sin mening ge regeringen till känna. Motionerna 2012/13:Sf207 (V) yrkande 3 och 2012/13:A201 (V) yrkande 9 tillstyrks. Facklig vetorätt, punkt 10 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 10 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2011/12:A205 av m.fl. (V) yrkande 3, 2012/13:A4 av m.fl. (V) yrkande 3 och 2012/13:A201 av m.fl. (V) yrkande 12 och 2012/13:A314 av (S). Vi i anser inte att den fackliga vetorätten är tillräckligt stark vid inhyrning av arbetskraft. Enligt 38 § MBL ska en arbetsgivare innan beslut om inhyrning, på eget initiativ förhandla med den arbetstagarorganisation till vilken han eller hon är bunden av kollektivavtal för det avsedda arbetet. Har förhandling enligt 38 § ägt rum och arbetstagarorganisationen förklarar att den tänkta åtgärden kan antas medföra att lag eller kollektivavtal åsidosätts eller att åtgärden strider mot vad som är allmänt godtagbart inom parternas avtalsområde får arbetsgivaren inte besluta om eller verkställa åtgärden. Denna fackliga vetorätt har bidragit till att sanera tvivelaktiga verksamheter. Om arbetsgivaren inte fullgör sin förhandlingsskyldighet enligt 38 § kan inget veto läggas. Vi i anser att arbetsgivare inte ska ha fördelar av att bryta mot lagen. Därför bör fackliga organisationer kunna använda vetorätten även om arbetsgivaren brustit i sin förhandlingsskyldighet. Formuleringen strider mot vad som är allmänt godtaget inom parternas avtalsområde är ett för vagt begrepp för att fackföreningar ska kunna lägga in sitt veto mot anlitande av bemanningsföretag som bedriver social dumpning. Inte minst för att förhindra att utländska arbetare utnyttjas och diskrimineras genom sämre löner och anställningsvillkor bör avsaknad av kollektivavtal i sig kunna utgöra grund för facklig vetorätt mot inhyrning. Den fackliga vetorätten bör stärkas i enlighet med vad som anförts. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Motionerna 2011/12:A205 (V) yrkande 3, 2012/13:A4 (V) yrkande 3 och 2012/13:A201 (V) yrkande 12 tillstyrks. Företrädesrätt till återanställning vid inhyrning av arbetstagare, punkt 11 (S) av (S), (S), (S), (S), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 11 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2012/13:A3 av m.fl. (S) yrkande 2, 2011/12:A205 av m.fl. (V) yrkande 1, 2011/12:A283 av och (båda S), 2011/12:A293 av i och (båda S), 2011/12:A320 av (S) yrkande 2, 2012/13:A4 av m.fl. (V) yrkande 4, 2012/13:A201 av m.fl. (V) yrkande 10, 2012/13:A261 av och (båda S), 2012/13:A310 av m.fl. (S) och 2012/13:A317 av och i (båda S) samt 2011/12:A320 av (S) yrkande 1, 2012/13:A208 av (S) och 2012/13:A229 av (S). Företrädesrätten till återanställning enligt LAS ska inte kunna åsidosättas genom att ett företag säger upp arbetstagare för att sedan hyra in personal från bemanningsföretag för samma arbetsuppgifter. Den som blir uppsagd på grund av arbetsbrist har företrädesrätt till återanställning under förutsättning att han eller hon har anmält sitt intresse och har rätt kompetens för tjänsten. Vi vill att det ska framgå av den nya uthyrningslagen att ett kundföretag inte får hyra in arbetstagare om arbetskraftsbehovet kan tillgodoses genom anställning av arbetstagare som har företrädesrätt till återanställning i verksamheten enligt 25 § LAS. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Motion 2012/13:A3 (S) yrkande 2 tillstyrks och motionerna 2011/12:A205 (V) yrkande 1, 2011/12:A283 (S), 2011/12:A293 (S), 2011/12:A320 (S) yrkande 2, 2012/13:A4 (V) yrkande 4, 2012/13:A201 (V) yrkande 10, 2012/13:A261 (S), 2012/13:A310 (S) och 2012/13:A317 (S) tillstyrks delvis. Företrädesrätt till återanställning vid inhyrning av arbetstagare, punkt 11 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 11 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2011/12:A205 av m.fl. (V) yrkande 1, 2012/13:A4 av m.fl. (V) yrkande 4 och 2012/13:A201 av m.fl. (V) yrkande 10, 2011/12:A283 av och (båda S), 2011/12:A293 av i och (båda S), 2011/12:A320 av (S) yrkande 2, 2012/13:A261 av och (båda S), 2012/13:A310 av m.fl. (S) och 2012/13:A317 av och i (båda S) samt 2011/12:A320 av (S) yrkande 1, 2012/13:A3 av m.fl. (S) yrkande 2, 2012/13:A208 av (S) och 2012/13:A229 av (S). Vi i anser inte att företrädesrätten till återanställning är tillräckligt stark vid inhyrning av arbetskraft. Det ska inte vara tillåtet att hyra in arbetstagare när tidigare anställda har företrädesrätt till återanställning. Arbetsdomstolens praxis innebär att det normalt sett inte sker någon prövning av om det föreligger saklig grund när arbetsgivare säger upp anställda på grund av arbetsbrist. Det arbetsrättsliga begreppet arbetsbrist innebär dock inte att det nödvändigtvis är brist på arbete i verksamheten. Arbetsgivare kan med nuvarande praxis åberopa tekniska, ekonomiska eller organisatoriska skäl för att säga upp sin personal oavsett om det finns mycket eller lite arbete att utföra. I arbetsbristsituationen ligger arbetstagarnas anställningstrygghet i turordningsreglerna och i företrädesrätten till återanställning. Sedan det s.k. 2003 i Arbetsdomstolen har det stått klart att arbetsgivare kan säga upp anställda på grund av arbetsbrist och i stället hyra in andra personer för att utföra deras arbete. Det innebär att anställningsskyddet har satts ur spel. Vi menar att LAS inte var tänkt att fungera så. Vid LAS tillkomst var inhyrning av arbetskraft inte tillåtet och ingen kunde tänka sig den här situationen. Konsekvenserna av luckan i lagen är uppenbara. I uppmärksammade fall har arbetsgivare sagt upp eller hotat med att säga upp fast anställd personal för att ersätta dem med inhyrda arbetstagare. Hotet att ersätta de anställda med inhyrda arbetstagare har använts i utpressningssyfte, för att förhandla ned lokala kollektivavtal och för att kunna säga upp anställda utan hänsyn till anställningstid och kvalifikationer. Avsaknaden av ett uttryckligt förbud mot att kringgå återanställningsrätten genom att anlita uthyrningsföretag strider mot lagens anda. Vi i förväntar oss därför att regeringen återkommer med ett förslag om en tydlig skrivning i LAS där det uttryckligen framgår att det inte är tillåtet att hyra in arbetstagare från bemanningsföretag när det finns tidigare anställda som har företrädesrätt till återanställning, vilket även bör tydliggöras i lagen om uthyrning av arbetstagare. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Motionerna 2011/12:A205 (V) yrkande 1, 2012/13:A4 (V) yrkande 4 och 2012/13:A201 (V) yrkande 10 tillstyrks och motionerna 2011/12:A283 (S), 2011/12:A293 (S), 2011/12:A320 (S) yrkande 2, 2012/13:A261 (S), 2012/13:A310 (S) och 2012/13:A317 (S) tillstyrks delvis. Lag om uthyrning av arbetstagare m.m., punkt 1 (MP) (MP) anför: Jag välkomnar regeringens förslag till lagstiftning i proposition 2011/12:178 som införlivar EU:s bemanningsdirektiv i svensk rätt. Vi i anser att bemanningsföretag har en viktig funktion att fylla på den svenska arbetsmarknaden. Bemanningsföretag bedriver verksamhet inom en rad områden, t.ex. personaluthyrning, omställning och jobbförmedling. Bemanningsföretag ger både hjälp och stöd åt arbetslösa och skapar dessutom nya jobbtillfällen för många unga och utrikes födda. Jag tycker att det överlag är ett bra förslag som regeringen lägger fram om hur bemanningsdirektivet kan genomföras på ett sätt som respekterar den svenska kollektivavtalsmodellen. av de anställda i svenska bemanningsföretag omfattas av kollektivavtal. Frågan om hur man kan förhindra att bemanningsföretag används för att kringgå anställningsskyddet kvarstår dock, och vi hoppas och ser fram emot att regeringen tillsätter den aviserade utredningen som ska kartlägga problem när det gäller företrädesrätten till återanställning enligt LAS i samband med inhyrning av arbetstagare. Vi i kommer noga att följa utvecklingen på den svenska arbetsmarknaden så att inte oönskade effekter uppstår som ett resultat av den nya lagstiftningen. Skulle problem uppstå utgår vi från att regeringen vidtar åtgärder och vid behov återkommer till . Förteckning över behandlade förslag Proposition 2011/12:178 Lag om uthyrning av arbetstagare: antar regeringens förslag till lag om uthyrning av arbetstagare. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1993:440) om privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare. 2012/13:A3 av m.fl. (S): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om stadigvarande arbetskraftsbehov. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om företrädesrätt till återanställning. 2012/13:A4 av m.fl. (V): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att en uthyrd arbetstagare och dennes arbetstagarorganisation ska ha rätt att på begäran ta del av bemanningsföretagets affärsavtal för att kontrollera att det inte finns några klausuler som hindrar den uthyrde arbetstagaren från att ta anställning vid ett kundföretag som hon eller han utför eller har utfört arbete för. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att den föreslagna lagen om uthyrning av arbetstagare bör tillföras en bestämmelse om att det inte ska vara tillåtet att använda inhyrning för att tillgodose permanenta arbetskraftsbehov. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att den fackliga vetorätten bör stärkas.