bet · H001FöU2 · 2012-11-06 00:00:00 — Registret över lager som hålls som en del av landets beredskapslager bör hållas av tillsynsmyndigheten, och det bör även vara denna myndighet som tar emot uppgifter och gör statistiska sammanställningar samt överlämnar dessa till kommissionen. Regeringen bedömer att det måste införas en bestämmelse om uppgiftsskyldighet såväl för den som är lagringsskyldig som för den som utför lagring åt någon annan. Uppgifter bör lämnas för föregående månad eftersom statistiska sammanställningar ska lämnas till kommissionen . Uppgifterna som ska lämnas bör avse faktiska lagernivåer men det bör också finnas utrymme för myndigheten att kunna begära in annan information. Regeringen föreslår att lagring utanför landet också medför en uppgiftsskyldighet. Uppgifterna ska lämnas till tillsynsmyndigheten i det land där lagringen sker eftersom rapporteringen till kommissionen ska avse lager som finns på landets territorium. Det finns inte behov av några särskilda bestämmelser om inhämtande av uppgifter för sammanställning av kommersiella lager då sådana uppgifter, enligt , finns tillgängliga hos . Regeringen föreslår att det införs ett bemyndigande som ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer möjlighet att meddela föreskrifter om statistiska sammanställningar av beredskapslager. Bemyndigandet bör även omfatta möjlighet att meddela detaljerade krav på innehållet i registret över beredskapslager. Regeringen anför att det i direktivet finns krav på att registret ska innehålla uppgift om var ett lager finns, vilka bränslen det innehåller och mängden bränslen samt uppgift om ägaren till ett beredskapslager. I personuppgiftslagen (1998:204) definieras personuppgifter som all slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet. De uppgifter som ska finnas med i registret över beredskapslager avser i huvudsak själva lagret. Det går dock inte att utesluta att personuppgifter kan komma att registreras, framhåller regeringen. I sådana fall ska bestämmelserna i personuppgiftslagen (1998:204) tillämpas på registret. Användning av beredskapslager och beredskapsplaner För att genomföra direktivets bestämmelser om krisförfaranden krävs det, enligt regeringen, nationella regler som dels begränsar användningen av lager till de situationer som direktivet anger, dels säkerställer att en beredskapsplan upprättas samt om återställande av lager som använts och tidsfrist för detta. Det bör således införas bestämmelser som anger att ett beredskapslager får användas om IEA har fattat beslut om att göra råolja eller petroleumprodukter tillgängliga för marknaden, eller om Europeiska kommissionen har konstaterat att det finns ett allvarligt försörjningsavbrott och har lämnat tillstånd till att lagret används. Det bör även införas bestämmelser som ger medlemsstaterna möjlighet att använda lager om det rör sig om en första insats i ett brådskande fall, eller om det rör sig om en lokal kris. Enligt LBOK fattar regeringen beslut om användning av lager. Regeringen föreslår att så bör det även fortsättningsvis vara. Direktivet ställer krav på att medlemsstaterna upprättar en beredskapsplan och utarbetar organisatoriska åtgärder för att planen ska kunna genomföras. bör därför åläggas att upprätta en sådan plan. Regeringen anför att vad som ska ingå i planen bör framgå av förordning eller myndighetsföreskrifter och får således övervägas när sådana bestämmelser utarbetas. En naturlig utgångspunkt i det sammanhanget blir direktivets formuleringar om förfarande i krissituationer där det bl.a. anges att medlemsstaterna ska införa förfaranden för begränsningar av förbrukning av petroleumprodukter bl.a. genom prioriterad tilldelning av petroleumprodukter till vissa kategorier av konsumenter. I samband med upprättandet av beredskapsplanen bör även annan lagstiftning på området beaktas, såsom oljekrislagen (1975:197) och bestämmelser i författningar om krisberedskap. Det bör införas bestämmelser om återställande av lager med innebörden att lagren ska återställas till den storlek och med den sammansättning som har fastställts för det aktuella lagringsåret. Direktivet anger att detta ska ske inom den tidsfrist som Europeiska kommissionen bestämmer. En bestämmelse om detta bör därför införas men en sådan bestämmelse, menar regeringen med hänvisning till Lagrådets påpekande, behöver inte tas in på lagnivå. Även andra mer detaljerade bestämmelser om användning och återställande av beredskapslager bör få meddelas i förordning eller myndighetsföreskrifter. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör därför få ett bemyndigande att meddela föreskrifter om användning och återställande av beredskapslager. Beträffande frågan om tillsyn är det regeringens bedömning att det i normalfallet inte torde vara något problem för tillsynsmyndigheten att få tillträde till anläggningar och de lokaler och områden som hör till sådana anläggningar. Om problem i detta avseende skulle uppstå blir dock konsekvensen att lager inte kommer att kunna kontrolleras. Detta kan påverka försörjningstryggheten och medföra allvarliga problem om ett lager behöver tas i bruk i en krissituation. En bestämmelse om att polismyndigheten ska lämna biträde vid tillsynen finns i LBOK men den bör få en snävare omfattning, menar regeringen. Det räcker att biträde från polismyndigheten kan lämnas för att myndigheten ska få tillträde till anläggningar samt lokaler och områden som hör till anläggningarna. Enligt direktivet ska medlemsstaterna se till att även kommissionen kan utöva tillsyn och att de personer som kommissionen har utsett beviljas rätt att gå igenom handlingar och register som rör lagren och får tillträde till alla platser där lager hålls. Regeringen föreslår att en bestämmelse införs om att Europeiska kommissionen har rätt att på begäran få uppgifter och tillträde till anläggningar samt lokaler och områden på samma sätt som den svenska tillsynsmyndigheten. Regeringen har bedömt att kommissionens befogenheter i detta avseende bör vara desamma som för tillsynsmyndigheten. För att uppfylla direktivets krav på att medlemsstaterna ska säkerställa arkivering av uppgifter om beredskapslagren och för att göra det möjligt att utöva tillsyn föreslås en bestämmelse om skyldighet för lagringsskyldiga att spara uppgifter. Myndighetens skyldigheter att spara uppgifter följer av arkivlagen (1990:782) och bestämmelser som meddelats i anslutning till den. bör vara den myndighet som regeringen utser. Regeringen framhåller att förelägganden bör få meddelas om det behövs för att uppgiftsskyldighet ska fullgöras, för att de lager som beslutats ska hållas, för att lager ska förvaras och hållas tillgängliga eller för att lagen i övrigt ska följas. Sådana förelägganden bör få förenas med vite. Det bör även införas en möjlighet för tillsynsmyndigheten att återkalla tillstånd som lämnats enligt lagen i de fall där förutsättningarna för tillståndet inte längre uppfylls. I LBOK finns bestämmelser om en särskild lagringsavgift för den som inte håller de lager som har fastställts enligt bestämmelserna i lagen. Regeringen föreslår att en sådan avgift införs även i den nya lagen men att utformningen av avgiften ändras i förhållande till gällande regler mot bakgrund av att konstaterat att revisioner under hos de största lagringsskyldiga företagen visat försummelser att hålla föreskrivna lager. Regeringen föreslår att den som är lagringsskyldig men inte håller fastställda lager ska betala en lagringsavgift och att avgiftens storlek ska beräknas per dag. För att få avsedd effekt bör avgiften överstiga kapitalkostnaden för den volym som skulle ha lagrats. Detaljerade bestämmelser om hur en sådan avgift ska beräknas bör finnas på förordningsnivå. Regeringen understryker att grundläggande för att systemet ska fungera är att myndigheten får tillgång till uppgifter och att uppgifterna kommer in . Exempelvis ska lagringsskyldigheten prövas och uppgifter om lagerhållningen ska lämnas till kommissionen med korta tidsintervall, i vissa fall . För att säkerställa att systemet kommer att fungera bör det därför införas en förseningsavgift som drabbar den som inte kommer in med uppgifter inom föreskriven tid. Förseningsavgiften bör utformas så att den som tillsynsmyndigheten begär uppgifter från ska betala en avgift på om uppgifter för prövning av lagringsskyldighet, faktiska lagernivåer, brister i ett lager eller övriga uppgifter som tillsynsmyndigheten begär inte har kommit in till myndigheten inom föreskriven tid. Regeringens bedömning är att eftersom uppgifterna som ska lämnas ska användas bl.a. för att rapportera till kommissionen krävs det att skyldigheten fullgörs snabbt och att det därför är befogat med snävt tilltagna tidsramar. Regeringen föreslår dock att tiden innan den andra avgiften tas ut utökas utan att effekten av avgiften försämras. Detaljerade bestämmelser om förseningsavgiftens utformning bör meddelas i förordning. Om en lagringsavgift eller en förseningsavgift inte har betalats efter betalningsuppmaning bör avgiften lämnas för indrivning. Vid indrivning bör verkställighet enligt utsökningsbalken få ske. Lagrådet påpekar att bestämmelserna om avgifter och hanteringen av dessa behöver utvecklas och i sina huvuddrag tas in i lagen. Regeringen har övervägt bestämmelserna på nytt men bedömer att huvuddragen redan i tillräcklig utsträckning är intagna i lagförslaget. De föreskrifter som regeringen avser att meddela om avgifter är av sådan detaljkaraktär att föreskrifterna lämpligen ges på förordningsnivå. Beslut om lagringsskyldighet, om tillstånd att fullgöra lagringsskyldigheten med andra lagringsbränslen än sådana som har sålts eller förbrukats eller med råolja, om tillstånd till lagerhållning m.m. får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Lagen om beredskapslagring av olja ska träda i kraft då lagen om beredskapslagring av olja och kol ska upphöra att gälla. Lagringsåret som har inletts ska avslutas . Den upphävda lagen ska dock fortfarande gälla för det lagringsår som har inletts . I kommittémotion 2012/13:Fö1 av (SD) förordas att ett svenskt beredskapslager för olja skapas i enlighet med artikel 7 i direktivet (yrkande 1). Motionären instämmer i propositionens intentioner men menar att det är oklart om de åtgärder som regeringen föreslår är tillräckliga i händelse av att lagren behöver tas i bruk. Hela konstruktionen av lagen, anför motionären, vilar på att enskilda marknadsaktörer ska sköta lagringen. Svenska myndigheter har tidigare haft beredskapslager. Det aktuella direktivet ger också möjlighet för staten att inneha sådana lager, vilket regeringen har valt att avstå från. Motionären yrkar på att möjligheten som anges i direktivets artikel 7 att inrätta centrala lagringsenheter bör utnyttjas. Motionären efterfrågar att det införs lagstadgade riktlinjer för ekonomiska aktörers delegering av lagringsskyldighet (yrkande 2). Motionären anför att direktivet stipulerar att medlemsstaterna är skyldiga att ge kommersiella aktörer rätt att delegera en del av sina lagringsskyldigheter, men också att de har rätt att fastställa begränsningar och villkor för hur sådan delegering får gå till. Med hänvisning till artikel 8.1 i direktivet anför motionären att sådan delegering endast bör vara tillåten för alternativ a) respektive d), dvs. antingen till den centrala lagringsenheten i eller till en annan ekonomisk aktör i . Delegering till lager utomlands bör vara förbjuden i lag. I motionen förordas vidare att det lagstadgas att prioriterings- och ransoneringssystem för petroleumprodukter tas fram (yrkande 3). Det bör uttryckligen framgå att tillsynsmyndigheten ska ta fram ett prioriteringssystem enligt riktlinjerna i direktivet. I det aktuella lagförslaget ersätts nuvarande lag om beredskapslagring av olja (1984:1049) med en ny lag om beredskapslagring av olja i syfte att anpassa lagstiftningen på området till . Beredskapslagringen av olja i har förändrats och anpassats efter ändrade villkor vid ett flertal tillfällen över åren, vilket har lett till flera revideringar av gällande lag. Utskottet finner regeringens lagförslag som bygger på att vissa bestämmelser förs över från nuvarande lag och att nya bestämmelser införs baserat på en bedömning av vilka av direktivets artiklar som förutsätter genomförandeåtgärder i svensk rätt väl avvägt. Beredskapslagringen av olja styrs av internationella åtaganden inom ramen för EU och IEA. Direktivet om beredskapslagring av olja innebär en anpassning av metoderna för beräkning av lagringsskyldighet och gemenskapens beredskapslager så att de mer liknar de som används inom ramen för tillämpningen av , vilket för del innebär att två metoder anges i lagen. Utskottet välkomnar en ökad harmonisering mellan europeiska och internationella avtal på detta område. Utskottet delar regeringens bedömning att artikel 7 inte behöver någon genomförandeåtgärd utan att även fortsättningsvis bör fullgöra sina förpliktelser genom en skyldighet för ekonomiska aktörer att upprätthålla beredskapslager. Regeringen gör dock bedömningen att det inte går att utesluta att det på nytt kan bli aktuellt att en statlig förvaltningsmyndighet deltar i beredskapslagringen. Utskottet finner att motionsyrkandet om inrättande av svenskt beredskapslager, i enlighet med artikel 7 om centrala lagringsenheter, därför bör avstyrkas. När det gäller kravet på att delegering enbart ska tillåtas till en central lagringsenhet eller en annan ekonomisk aktör i vill utskottet understryka att skyldigheten för ekonomiska aktörer att lagra förenas med en rätt att delegera. Direktivet innebär en ökad möjlighet till delegering. Utskottet välkomnar strävan mot ökad kostnadseffektivitet genom att resurser kan utnyttjas mer flexibelt inom hela unionen, men delar regeringens bedömning att delegering bör kräva tillstånd oavsett om den ska ske inom eller utanför landet och att bestämmelser bör utformas så att kraven på förvaring och tillgänglighet säkerställs. Mot bakgrund av detta bör motionsyrkandet avstyrkas. I regeringens lagförslag ingår en bestämmelse om en beredskapsplan. Utskottet delar regeringens bedömning att vad som ska framgå i beredskapsplanen bör framgå på lägre nivå än lag. Motionsyrkandet att det införs en bestämmelse om att tillsynsmyndigheten ska ta fram prioriterings- och ransoneringssystem bör därför avstyrkas. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Ny lag om beredskapslagring av olja (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2012/13:Fö1 av (SD) yrkandena 13 och avslår proposition 2011/12:162 punkterna 14. Jag instämmer i de intentioner som propositionen ger uttryck för när det gäller behovet av ett system för att upprätthålla lager av olja i händelse av kris. Men det är oklart om de åtgärder som föreslås i propositionen är tillräckliga för att hantera en situation som är av den arten att lagren av olja faktiskt kan behöva tas i bruk. Svenska myndigheter har tidigare haft beredskapslager. Det aktuella direktivet ger också möjlighet för staten att inneha sådana lager, vilket regeringen har valt att avstå från. Jag menar att för att garantera en hög grad av tillgänglighet för beredskapslager av denna typ bör utnyttja möjligheten som anges i direktivets artikel 7 att inrätta s.k. centrala lagringsenheter. Denna typ av lager måste också finnas tillgängliga i , eftersom värdet av beredskapslager som finns utomlands starkt kan ifrågasättas. Jag menar att delegering av lagringsskyldighet endast bör vara tillåten för alternativ a) respektive d) i artikel 8, dvs. antingen till den centrala lagringsenheten i eller till en annan ekonomisk aktör i . Direktivet anger i artikel 20.1 att medlemsstaterna är skyldiga att genomföra åtgärder för att bl.a. prioritera tilldelning av petroleumprodukter mellan olika kategorier av konsumenter med andra ord att förbereda för införandet av ett ransoneringssystem. Något sådant system förefaller inte ha existerat . uttrycker i en utredning att det finns ett behov av ett ransoneringssystem. Det finns enligt min mening ingen anledning att formulera lagtexten på något annat sätt än att det uttryckligen framgår att tillsynsmyndigheten ska ta fram ett prioriteringssystem enligt de riktlinjer som föreskrivs i direktivet, och vi yrkar att lagen ändras i enlighet med detta. Förteckning över behandlade förslag Proposition 2011/12:162 En ny lag om beredskapslagring av olja: antar regeringens förslag till lag om beredskapslagring av olja. antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi. antar regeringens förslag till lag om ändring i elberedskapslagen (1997:288). antar regeringens förslag till lag om ändring i tullagen (2000:1281). 2012/13:Fö1 av (SD): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att skapa ett svenskt beredskapslager för olja i enlighet med artikel 7 i rådets direktiv /119/EG. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om lagstadgade riktlinjer för ekonomiska aktörers delegering av lagringsskyldigheten. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att lagstadga framtagandet av ett prioriterings- och ransoneringssystem för petroleumprodukter. Då lämnar vi finanspolitiken ett slag och ger oss in i försvarsutskottets verksamhetsområde.I dag debatterar vi en ny lag om beredskapslagring av olja. Anledningen till den nya lagen är ett rådsbeslut i EU 2009. Det kan tyckas vara en mindre sak att ha åsikter om, men detta betänkande är mycket viktigt utifrån ett försörjningsperspektiv vid en krissituation där det råder bränslebrist.Alliansregeringens lagförslag innehåller ett antal bestämmelser som står i samklang med nuvarande lag. Där betonas att beredskapslager även fortsättningsvis ska bestå av så kallade lagringsbränslen.Bland de nya bestämmelserna kan nämnas de två metoder som finns för att beräkna vilken storlek beredskapslager ska utgöras av. Detta lager ska motsvara 90 dagars genomsnittlig daglig nettoimport eller 61 dagars konsumtion av råolja eller petroleumprodukter beroende på vilken mängd som är störst.Tidigare skulle lagerhållningen ske inom landet. Men denna nya lag möjliggör lagring i ett annat EU-land om detta land godkänner det. Jag ser det som värdefullt att man inom Europeiska unionen kan hjälpa varandra också vad gäller lagerhållning.Man ska också lyfta fram kravet på att en beredskapsplan upprättas för hur beredskapslager ska användas vid allvarliga försörjningsavbrott men också för hur en begränsning av förbrukning ska genomföras. har rätt att på begäran få ut uppgifter om beredskapslagringen och tillträde till anläggningar där lagerhållningen sker. Det är även fortsättningsvis regeringen som beslutar om huruvida ett lager ska få användas.Herr talman! Med detta som lite bakgrundsfakta yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet samt avslag på reservationen. När vi nu här i kammaren ska fatta beslut om nya regler för beredskapslagring av olja är det ett välkommet beslut. Det har länge behövts en uppdatering och en förnyelse av insatser på området, och det är därför med visst beklagande som jag kan konstatera att det har krävts ett EU-direktiv för att regeringen ska få fart på arbetet.Även om det är sällsynt med systemstörande händelser av den magnitud som kan störa oljetillgången tillhör det ett samhälles grundläggande åtaganden att tillförsäkra sina medborgare den grundläggande trygghet som de har rätt att förvänta sig. Även om den aktuella propositionen från regeringen utgör ett steg i rätt riktning i det avseendet finns det vissa problem.Från sida vill vi särskilt poängtera att det är ett i grunden bristfälligt förslag att acceptera att de beredskapslager som det är sagt att de privata aktörerna ska hålla kan existera utanför . Tänk er att ett lager av den typ för vilken lagen gäller rent fysiskt befinner sig utanför - låt oss säga i , för diskussionens skull! Värdet av ett lager som geografiskt är förlagt till måste ses som klart begränsat. Hur ska man kunna använda ett lager som är beläget på ett så stort avstånd på något meningsfullt vis?Vi förespråkar i stället att utnyttjar den möjlighet som direktivet medger att införa statligt ägda beredskapslager - vad som i direktivet kallas för centrala lagringsenheter - för att därigenom bibehålla möjligheten att ha snabbt gripbara reserver av olja inom landets gränser.Detta behöver naturligtvis inte utesluta att man också utnyttjar de möjligheter till lagring som finns hos kommersiella aktörer. Precis som regeringen anger finns det en fördel i att kunna använda sig av de inarbetade logistikvägar och den expertis som sådana aktörer innehar. Men denna typ av lager måste i sådana fall finnas tillgänglig i . Delegering av lagringsskyldigheten till ekonomiska aktörer utanför landet ska alltså enligt vår mening vara förbjuden i lag, vilket också ligger inom ramen för vad direktivet tillåter.Avslutningsvis stipulerar direktivet att medlemsstaterna är skyldiga att genomföra åtgärder för att förbereda införandet av ett ransoneringssystem. Något fungerande ransoneringssystem förefaller inte heller ha existerat i sedan 90-talets början.Energimyndigheten har uttryckt att det finns behov av ett ransoneringssystem. Det finns enligt vår mening ingen anledning att formulera lagtexten på något annat sätt än att det uttryckligen framgår att tillsynsmyndigheten ska ta fram ett prioriteringssystem enligt de riktlinjer som föreskrivs i direktivet. Vi yrkar att lagen ändras i enlighet med detta.Därmed, herr talman, yrkar jag bifall till reservation.I detta anförande instämde (SD).