bet · H001SfU1 · 2012-12-06 00:00:00 — Något som jag ändå vill reflektera över när det gäller reformen är att det har skapat förändrade beteendemönster mellan myndigheters sätt att samarbeta och individens förmåga att se sig själv som en del när det gäller att komma ur sin sjukdomsbild. Det har också gjort att samhället ser människor som har haft av sjukskrivning som en del av och en viktig resurs i den framtida arbetsmarknaden. Reformen har också inneburit att rehabiliteringskedjan pragmatiskt har anpassats och förändrats med de tankar och krav som vi har sett har försvårat introduktionen till arbetslivet för den enskilda individen. Rätt insats i rätt tid det bör präglas av respekt, lyhördhet och samförstånd. Den gemensamma insatsen bör utformas tillsammans med individen och det som individen har förmåga att utföra. Individen ska ha stöd och pushning hela vägen tillbaka till arbetslivet. talare har talat om tidsgränser och dagar. Vi vill hellre kommentera att tidsgränsen ställer krav på myndigheten att börja jobba med individen mycket tidigare än när tidsgränsen närmar sig. Programmet arbetslivsintroduktion är ett breddat uppdrag, delvis mot en ny målgrupp för Arbetsförmedlingen. Vi har samarbetat med i samförstånd för att individen ska återhämta sig och för att rehabiliteringen ska gå fortare och bättre. Cirka 62 000 personer kom till Arbetsförmedlingen till . Av dem är kvinnor. De flesta deltagarna är . Det är en alarmerande ung grupp som har varit borta från arbetslivet . Ohälsa och funktionsnedsättning, kanske i kombination med psykisk ohälsa är en stor del av den gruppen. Att har funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga vad innebär det? Det innebär naturligtvis att man måste ha långsiktighet för att rusta gruppen tillbaka till arbete. Det krävs att man håller i och håller ut. När det gäller arbete eller utbildning efter programmet arbetslivsintroduktion är ca 8 000 personer i arbete eller utbildning. Det är naturligtvis väldigt viktigt utifrån skapandet av det sociala kontraktet att en individ som har en viss förmåga eller möjlighet att komma tillbaka till arbetslivet också ges den möjligheten, det vill säga att bli en del av samhället. När vi tittar på status efter tre, sex och kan vi lätt konstatera att av individerna har gått tillbaka till sjukskrivning. Om vi tittar på status , och är resterande antingen i program, delvis jobbsökande som arbetslösa, i arbete eller utbildning eller har en övrig insats i en inskrivningsform. Vi kan se att andelen som är i arbete eller reguljär utbildning ökar . Vi skulle kanske egentligen fokusera lite mer på sysselsättning, oavsett vilken form av sysselsättning det handlar om och betona det viktiga i att reformen naturligtvis ständigt måste anpassas. Om vi jämför kvinnor och män ser vi att det inte är någon större skillnad när det gäller andelen i arbete eller utbildning, vilket är glädjande i sig. I arbete utan stöd är av kvinnorna och av männen. I arbete med stöd är av kvinnorna och av männen. I annat program är kvinnor och män. Det är alltså marginella skillnader. Vi gjorde en sökandeundersökning . Urvalet var ca 500 personer och svarsfrekvensen var . Frågan var: Vilka typer av aktiviteter har du tagit del av inom programmet arbetslivsintroduktion ? Sökandeundersökningen visade klart och tydligt att samtalet initialt är väldigt viktigt. Vi ser också att en relativt stor del har gått tillbaka till en arbetsplatsförlagd aktivitet. När det gäller den mångfald av aktiviteter som Arbetsförmedlingen kan erbjuda tror jag att det är den individanpassade aktiviteten utifrån individens förmåga som kan vara lyckosam. Hur har aktiviteternas innehåll varit anpassade efter dina förutsättningar och behov, var också en fråga. Vi ser att anser att det var mycket bra eller ganska bra individanpassade aktiviteter. Vi vill också belysa att det är viktigt att flexibelt kunna kombinera de olika aktiviteterna beroende på hur sjukdomsbilden har varit tidigare. I genomsnitt har deltagarna varit arbetslösa eller frånvarande från arbetsmarknaden på grund av ohälsa elva av . Deltagarna har varit betydligt mer utsatta för arbetslöshet eller ohälsa än befolkningen som helhet. Deltagarna har haft svårt att nå egen försörjning via lönearbete. Det är naturligtvis viktigt med uthållighet så att varje individs unika och specifika möjligheter ses och tas till vara. Om det generellt har tagit elva av att komma tillbaka till arbetslivet i någon form är det sannolikt att det kommer att ta att komma in i arbetslivet i sin helhet. Vad händer när en person för kommer till programmet arbetslivsintroduktion? En person är naturligtvis alltid lika välkommen. Arbetsförmedlingens inriktning, värdegrund och syn på individen som en del i samhällets arbetsliv är att om man har varit sjukskriven en gång behöver det inte betyda att livet inte förändras. En person måste alltid ges en ny chans. Myndigheter och myndighetspersoner som jobbar med individers behov av att komma in i arbetslivet har naturligtvis ett extra stort ansvar; man får aldrig ge upp om att människor på nytt kan komma in i samhället. Något som är viktigt är den medicinska behandlingen och rehabiliteringen före nyinskrivning. Som generaldirektören för , , sade har vi mycket att göra när det gäller samarbetet med sjukvården, speciellt i fråga om den psykiska ohälsan. Jag vill avslutningsvis säga att vi på Arbetsförmedlingen är stolta över hur vi har lyckats hantera en stor volym och en ny reform. Vi har också kunnat lämna förslag på hur reformen ska kunna förbättras och individanpassas. Arbetsförmedlingen och dess medarbetare har samarbetat med och dess medarbetare. Vi har närmat oss varandra för att skapa någon form av arbetsrespekt mellan myndigheterna och ödmjukhet inför att individen är i fokus och att alla individer har olika önskningar och möjligheter. Individen i centrum tror jag är reformens framgångsfaktor, men jag vill att vi också ser detta långsiktigt. Det kommer förmodligen att ta innan vi ser en riktig förändring. , Arbetslöshetskassornas samorganisation: Jag har fått en del frågor inför det här anförandet. De rör a-kassorna, som ni förstår. Jag representerar landets alla a-kassor. En fråga är: Har dessa individer i allmänhet rätt till arbetslöshetsersättning när de kommer över till a-kassorna? Som ni känner till är det a-kassorna som undersöker om en person har rätt till en period med arbetslöshetsersättning. Man räknar också ut hur stor den ersättningen i så fall ska vara. Vi kan titta tillbaka på 2010 då reglerna infördes. Då införde regeringen ett schablonartat sätt att beräkna arbetslöshetsersättningen, en tillfällig arbetslöshetsersättning. Den kommer att gälla ända till och med . De personer som kommer tillbaka till a-kassorna har möjlighet att få en ny period fastställd enligt de schablonartade enklare reglerna. De som kommer efter den tidpunkten har möjlighet att återknyta till en gammal ersättningsperiod, om man har en sådan, eller också får man följa de ordinarie reglerna för a-kasseersättning. När det gäller den tillfälliga arbetslöshetsersättningen har a-kassorna gjort ett stort jobb. inkom totalt 13 457 ärenden till a-kassorna. Under de två månaderna handlade a-kassorna av ärendena. Man mobiliserade samtliga resurser och prioriterade den här kategorin. Man ville få ut ersättningarna snabbt, och det lyckades man bra med. Efter den tillfälliga arbetslöshetsersättningen har a-kassorna varit tvungna att fastställa en slutlig ersättning. Det menar vi är en onödig administration. Den tillfälliga arbetslöshetsersättningen var ofta lite mer förmånlig för den enskilde än de ordinarie reglerna. Om vi ska göra ett medskick tycker vi att det är onödigt att göra två beslut om samma sak. Det innebär en stor administration för a-kassorna. Har detta inneburit ökade utgifter för a-kassorna? Ja, naturligtvis, av den anledning som jag gav. Det var många ärenden som kom , och a-kassorna fick jobba dubbelt med varje ärende. Vad önskar vi oss framöver? Det är att det goda samarbete som vi hade med och Arbetsförmedlingen inför regelförändringarna kan fortsätta så att vi delger varandra information så att vi är förberedda på vad som kommer . Vi känner till exempel inte till hur många som kommer successivt. fick vi uppgift om att 2 500 personer förväntas komma till a-kassorna . Några av dem har vi sett. De har varit frånvarande , och kommer tillbaka till a-kassorna. De har, som jag nämnde tidigare, möjlighet att få den tillfälliga arbetslöshetsersättningen. Vi fick också frågan om vi kunde se fördelningen mellan kön. Det kan vi inte; vi kan inte göra en sådan körning. Däremot finns det mycket intressanta uppgifter att ta del av när det gäller hur de fördelar sig per kassa. Den fördelningen är väldigt ojämn. Av de två största kassorna i har den ena i huvudsak högutbildad, högavlönad arbetskraft, den andra har lågutbildade deltidsarbetande kvinnor som medlemmar. Den senare kassan har fyra gånger fler personer som kommer från sjukförsäkringen till a-kassan. Det tycker jag är intressanta uppgifter att titta närmare på. , Kommuner och Landsting: Jag kommer att prata om ekonomiskt bistånd till långvarigt sjuka och till personer som är utförsäkrade från . Jag bygger mitt anförande i huvudsak på en rapport . Det är en unik studie som vi har gjort av den fråga som vi behandlar här. Vi har undersökt samtliga ärenden under januarioktober 2010 i tre kommuner: , och . Vi har gått in i individärendena. Vi har räknat på dem. Det har varit tre personer i kommunerna som har hållit i detta. De har haft samma attityd till frågan. Vi har på individnivå tagit fram uppgifter om vad förändrade regelverk har inneburit för ekonomiskt bistånd, men också om långvarit sjuka i allmänhet. har vi i enkäter frågat socialchefer om deras uppfattning om hur det kan vara. Vi har fått uppgifter om att av de utförsäkrade hamnar i ekonomiskt bistånd. Det finns rapporter från om vilka som får ekonomiskt bistånd. Vi har gjort den här unika studien som har varit ganska arbetsam. Frågan är om resultatet kan överföras till riket. Det är tre kommuner med olika struktur, olika kostnader och olika arbetsmarknader. har en kostnad per invånare på för det ekonomiska biståndet. har väldigt hög kostnad för det ekonomiska biståndet, nämligen per invånare. Vi menar att de resultat vi får fram i undersökningen är representativa för riket. Det finns andra kommuner som visar samma resultat. (Bild 9) Vad är då resultatet? Jag ska inte i detalj gå igenom diagrammet. Men i mittenspalten ser ni att när det gäller kostnaderna för de utförsäkrade, som vi kallar dem, är det mycket marginella effekter på det ekonomiska biståndet i de tre kommunerna. Det är i , i och väldigt marginellt i . Det har inte påverkat det ekonomiska biståndet, i alla fall inte 2010, i den omfattning som man kanske kunde tro. Det beror naturligtvis på att det är väldigt svårt att få ett ekonomiskt bistånd. Man ska inte ha några andra tillgångar. Man ska inte ha en make eller maka som har inkomster. Man ska inte ha några pengar på banken eller tillgångar över huvud taget. Det är ett regelverk som gör att man inte hamnar där eller att man får avslag. Vi vet ingenting om avslagsgraden. Antalet personer kan naturligtvis öka när tillgångarna minskar. Vår bedömning är att de förändringar som skett i regelverk inte har påverkat det ekonomiska biståndet. Vi har ett annat problem med det ekonomiska biståndet och sjuka, nämligen den andel som aldrig får en SGI och som aldrig kommer in i systemet. Det är en ganska omfattande grupp; det är 40 000 individer. Det kostar ungefär 2 miljarder av det ekonomiska biståndet på totalt 12 miljarder. Man kan undra om det är den roll som det ekonomiska biståndet ska ha. Det är människor som aldrig har haft fotfäste på arbetsmarknaden. Det är människor som kommer nya till med upplevelser från hemlandet. Det är människor med olika sjukdomstillstånd. Det är alltså enskilda som är bedömda av läkare och har läkarintyg. De är långvarigt beroende. Hälften har aldrig arbetat. Det är kvinnor, är från utlandet. Det är en tung grupp. De har det ekonomiska biståndet nästan livslångt eftersom de inte hamnar in i trygghetssystemets SGI, a-kassa eller annat. har psykiska besvär, har fysiska besvär och har både och. Det är den stora utmaningen när det gäller det ekonomiska biståndsperspektivet. Vi kallar dem nollplacerade. (Bild 10) Här är en bild som visar låg ersättning från . Det räcker inte med den ersättning som man har från sjukförsäkringen. Den är lite högre än de tidigare siffrorna. Det är till exempel i . Totalt påverkar det inte kostnaderna för det ekonomiska biståndet. Vi har gjort en uppföljning inför den här dagen, och konstaterar att vi inte kan se att det påverkar det ekonomiska biståndet när det gäller kostnader. Däremot hamnar en andel av de totalt utförsäkrade hos kommunerna inom det ekonomiska biståndet. hamnar där, av det totala antalet som inte blir utförsäkrade. Det är alltså som söker. Vi vet ingenting om beloppen, vi vet ingenting om långvarigheten men vi ser att de finns hos oss. Vi vet ingenting om storleken på bidraget. Är det rimligt att hamnar där? Finns det andra sätt? Vi ska inte underskatta det negativa i att få ett ekonomiskt bistånd. Det är inte speciellt positivt, och det gör det svårare att närma sig arbetsmarknaden. Vi har låga kostnader, och vi har en andel av de så kallade utförsäkrade som ändå blir aktuella. Vi har förslag till förändringar från arbetsgruppen och från vår styrelse. Vi menar förstås att man måste samordna insatserna när det gäller dem med långvariga besvär inom a-kassa, sjukförsäkring och inom det ekonomiska biståndet. Där har vi den stora utmaningen både för enskilda och för kostnaderna. Det är över 100 000 med långvarigt ekonomiskt bistånd över . Vi har pratat om en gemensam ingång och om att slå ihop våra resurser och se den enskilde som ett ansvar för oss tillsammans. Vi har pratat om att man måste ha parallella insatser. Man behöver en del arbetsmarknadsinsatser, man behöver ett socialt stöd och man behöver hälso- och sjukvården. Detta måste man göra , inte i en stege. Det kräver någon form av nytt tänkande och ny samordning. Att uppmärksamma de yngre pratar vi om . Det är många yngre inom det ekonomiska biståndet. Vi har goda erfarenheter av samarbete mellan , kommunen och hälso- och sjukvården till exempel i projektet i . har ett samordningsansvar. Kommunerna behöver hjälp med att få kvalitet i utredningsarbetet när det gäller de långvarigt sjuka. Vad är det ekonomiska biståndets roll när det gäller långvarighet? Vi har beslut på att det ska vara kortvarigt och tillfälligt när andra regelsystem inte fungerar, men det har fått en mer långvarig roll. , : Tack så mycket för inbjudan! Jag skulle faktiskt vilja börja med att påminna om syftet med sjukförsäkringen utifrån ett rättsligt perspektiv. Syftet med sjukförsäkringen är att täcka ett inkomstbortfall som en försäkrad har på grund av nedsatt förmåga vid sjukdom. I sjukförsäkringen regleras således inte rehabilitering eller återgång till arbete, utan det är en ersättning man reglerar, som man också skulle kalla för en rättighetslagstiftning. Nåväl, jag ska prata regler, naturligtvis. Precis som har sagts baseras rehabiliteringskedjan på den tidigare steg-för-steg-modellen, som infördes . Men det finns faktiskt några ganska stora skillnader mellan den tidigare regleringen och rehabiliteringskedjan. Den första, som de flesta av oss redan har varit inne på, handlar om tidsgränserna. Det är tidsgränser när det gäller omfattning av försäkring men också i den så kallade rehabiliteringskedjan när det gäller bedömning. Det andra som är en skillnad i den nuvarande regleringen är att man inte beaktar medicinsk rehabilitering. Den tidigare steg-för-steg-modellen utgick från att den medicinska rehabiliteringen i princip skulle vara avslutad eller att man i vart fall skulle vara färdigbehandlad. Den nuvarande rehabiliteringskedjan gör inte den skillnaden. Tideräkningen påbörjas alltså trots att man ännu inte är medicinskt färdigbehandlad. En annan stor skillnad i den här regleringen är de många undantag som sjukförsäkringen har . Den tidigare steg-för-steg-modellen hade också undantag, men de var ganska generellt beskrivna och få. Den nuvarande regleringen har många undantag, och de är ganska exakta eller precist formulerade, skulle jag kanske säga. Den sista skillnaden, som jag tänkte peka på, gäller sjukdomstillstånd. I sjukförsäkringen har sjukdomstillståndet blivit väldigt centralt. räckte det med att man konstaterade sjukdom, men har också olika sjukdomar olika betydelse i sjukförsäkringen. (Bild 11) Vad får då det här för rättsliga konsekvenser? Ja, jag kanske inte är fullt så positiv som de föregående talarna har varit. Jag skulle vilja säga att regelverket är ganska fragmenterat, och det finns inte någon riktig helhet i regelverket. Det är en svåröverskådlig reglering såväl för medborgare eller de försäkrade som för tillämpare , domstolar, läkare och andra. En svåröverskådlig reglering gynnar inte någon det skulle jag vilja säga. En annan sak som den här regleringen har lett till är det som man på juridiska kallar för en kasuistisk utformning. Det är en reglering som inte är generell i sin utformning utan som är ganska precis. I det här fallet är det framför allt undantagsbestämmelserna som jag tänker på. Vi har en mängd olika undantagsbestämmelser. Vi har undantagsregler inom den så kallade rehabiliteringskedjan, . Vi har det . Vi har undantagsregler när det gäller möjligheten att få förlängd ersättning. Vi har undantagsregler när det gäller ersättning på fortsättningsnivå eller på normal nivå. De här undantagen baseras i stor utsträckning på sjukdomstillstånden, som jag var inne på tidigare. I det första undantagssjoket, som vi hittar inom rehabiliteringskedjan, åberopar man stroke, hjärtinfarkter och så vidare som skäl för att man ska kunna undantas från bedömningen av rehabiliteringskedjan. När det gäller förlängningen av ersättning eller rätten till ersättning utan att man får sänkt ersättningsnivå, så kallad allvarlig sjukdom, blir återigen sjukdomstillståndet oerhört centralt. Riksdagsledamöterna själva känner väl igen att man gjorde en förändring i lagstiftningen 2010 tack vare att det här hade kommit att tillämpas väldigt strikt. Jag vet inte om den förändringen faktiskt har lett till någon effekt juridiskt sett. Varför inte det? Jo, då kommer jag ned till den sista punkten på den här bilden. Den omfattande mängden av undantag och den till synes tydliga lagstiftningen innehåller ändå ganska mycket tolkningsutrymme eller rättare sagt svårigheter att förstå vad lagstiftaren har menat. Därför finns det utfyllande tolkningar och definitioner både hos och hos som påverkar tillämpningen av regelverket i stor utsträckning. Låt mig ta ett exempel! Begreppet allvarlig sjukdom infördes som en lättnadsbeskrivning i den tidigare regeln om synnerliga skäl. Det fanns alltså en möjlighet att få ersättningen förlängd utan att få nedsatt förmånsnivå förutsatt att det förelåg synnerliga skäl. Det här tolkades väldigt restriktivt, och gick in och gjorde en ändring och sade: I stället för att prata om synnerliga skäl använder vi begreppet allvarlig sjukdom. Som allvarlig sjukdom tänker man sig precis den sjukdomsbild som hade skissats upp i den tidigare regleringen, nämligen svåra cancersjukdomar, eller väntan på transplantation av vitala organ, så som det stod i motiven. Men säger att det också kan vara andra sjukdomar som för den enskilde uppfattas som allvarliga men som inte rent faktiskt är det. Så får i uppdrag att definiera begreppet allvarlig sjukdom. Och den definition som tillämpas vid , utifrån definition, är faktiskt mer restriktiv än vad synnerliga skäl var. Den baseras i hög utsträckning på en medicinsk bedömning av allvarlig sjukdom. Men regelverket pratade ju om allvarlig sjukdom utifrån att det också kunde vara det som medicinskt inte var allvarligt men som för den enskilde uppfattades så. De utfyllande tolkningarna och definitionerna, som sker utanför regleringen, är jag lite skeptisk emot. Vad vore då önskvärt? Om jag nu får rikta mig till riksdagsledamöterna och önska någonting skulle jag faktiskt önska lite tydligare definitioner i rätten. Då menar jag inte att ni ska gå in och fortsätta med en kasuistiskt utformad reglering. Jag menar att ni i motiven ska tala om tydligare hur det är tänkt att regleringen ska tillämpas och förstås. Jag skulle också önska en reglering där det finns ett större utrymme för överväganden i enskilda fall, som alltså inte är byggd på en tidsgräns där man sedan ska ha undantagsregler som är väldigt kasuistiskt utformade. Jag skulle vilja ha en mer generell regel där man utifrån rimlighetsöverväganden i ett enskilt fall kan besluta om en person har rätt till ersättning eller inte. Då är jag väl färdig med önskelådan. Jag tackar för mig. , : Herr ordförande, vice ordförande, ärade åhörare! Jag vill å vägnar tacka för att vi fick komma hit. Min efterträdare sitter också här, och vi tycker att det är väldigt kul att få vara med i sådana här sammanhang. Jag är läkare och har jobbat kliniskt , och en hel del med rehabilitering. har jag forskat på prevention och rehabilitering. Jag har haft 14 doktorander, och flera av dem har fortsatt med forskning inom prevention och rehabilitering. Jag har alltså lång erfarenhet av rehabilitering. Jag har haft en professur på , en professur på och en professur i . På samtliga ställen har det varit prat om prevention och rehabilitering, så jag tycker att jag har en ganska bra överblick över rehabiliteringen i . har det skett en hel del förändringar inom sjukförsäkring och inom rehabilitering. Jag anser med min bakgrund, det jag tycker att jag kan om rehabilitering, att vi har kommit ganska långt och är på rätt väg. Vi är inte framme, men vi har kommit ganska långt när det gäller rehabilitering i . och Arbetsförmedlingen samarbetar det gjorde de inte när jag började . Landstingen har tagit rehabiliteringen på allvar och har ökat kompetensen just när det gäller rehabilitering. har tagit fram anvisningar för hur vi doktorer ska sjukskriva, och håller på att ta fram instrument för att bedöma arbetsförmågan. För oss forskare har det satsats 100 miljoner på forskning. Jag skulle vilja säga att we are sitting . Jag kan räkna upp fler saker. Men det fattas en utomordentligt viktig sak: Vem ska ta hand om arbetsplatsens rehabilitering? Jag menar nu inte att alla rehabfall behöver åtgärder på arbetsplatsen, men för ganska många är det utomordentligt viktigt att det görs mindre eller större aktiviteter där arbetsplatsen är involverad. Det här är arbetsgivarens ansvar. Eftersom jag har hållit på med det här , jobbat med rehabilitering och följt patienter från det att sjukskrivningen börjar tills rehabiliteringen är klar, vet jag att det är väldigt svårt för många arbetsgivare att göra så mycket. De små arbetsgivarna har inte ekonomisk möjlighet. Jag har också erfarenhet av den offentliga sektorn. har vi jobbat mycket med utmattningssyndrom och vet att det är väldigt svårt att få tillbaka en långtidssjukskriven och få något extra gjort just på arbetsplatsen. Jag frågar mina kolleger om det här, och de tycker att det känns väldigt svårt att lämna patienter när man förstår att det skulle behövas lite arbetsplatsinvolvering men man bara skickar hem till samma lyft, samma arbetsställningar, samma mobbning och andra liknande problem. Mina kolleger, som jag har ständig kontakt med, säger att det känns svårt att jobba med det här. Jag vet att det är mycket på gång, och jag vet att det är många saker som man försöker ordna. Men hur som helst är det inte optimalt i praktiken. (Bild 12) Jag började min forskning om rehabilitering med att titta på ett försäkringsmaterial, AFA-försäkring. Här visar jag en bild på ett diagnospanorama som vi ställde upp 2001. Det ser ungefär likadant ut . Det blå är psykisk ohälsa och det rödbruna är muskuloskeletala diagnoser.