bet · H001NU10 · 2012-12-06 00:00:00 — Som en del av detta krävs för undertecknande av avtalet om kreditfacilitet en bekräftelse från en oberoende part på att de nya överenskommelserna som ingås ger de besparingar som planen lägger grunden till. Vidare krävs ett parlamentariskt godkännande i de tre länderna. Det krävs också att alla parter har godkänt grunden till kreditfaciliteten . Råd och upplysningar från externa bedömare Av den norska propositionen (s. 4) framgår att de tre länderna engagerade den internationella investmentbanken för att ge råd angående staternas ägande i SAS, däribland en värdering av den nya affärsplanen. har också givit råd och praktiskt bistått i anslutning till inrättandet (etableringen) av kreditfaciliteten. De tre länderna har vidare inhämtat råd från investmentbanken markets Limited (Citi) om deltagandet i kreditfaciliteten kan bedömas vara på kommersiella villkor (s. 5). Citis slutsats är att en privat investerare i en liknande situation som de tre länderna kunde ha deltagit i kreditfaciliteten på liknande villkor. Denna slutsats stöds av att KAW och de sju bankerna deltar i faciliteten. menar att SAS kan få tillgång till skuldfinansiering (gjeldfinansiering) på marknaden givet att den nya affärsplanen genomförs och att det inte sker någon negativ förändring på marknaden för finansiering av flygbolag. Citi har dock inte gjort någon självständig värdering av affärsplanen, utan grundar sina slutsatser på att den genomförs i enlighet med föresatserna i planen. Den norska regeringens bedömning av ett deltagande i faciliteten Den norska regeringen är i grunden positiv till åtgärder som stärker lönsamheten i SAS och gör bedömningen att planen framstår som ett seriöst försök att rekonstruera bolaget och att den, om den lyckas, kan förväntas ge betydliga resultatförbättringar. lyfter den norska regeringen i sin proposition fram att det finns flera osäkerhetsmoment som kan reducera effekten av planen och som kan försvaga SAS möjligheter att nå målet om en tillräcklig lönsam verksamhet 2015, vilket krävs för att bolaget ska kunna finansiera sig på marknaden. De osäkerhetsmoment som lyfts fram är ett tillfälligt intäktsbortfall, att likviditeten inte förbättras trots de föreslagna avyttringarna, att de föreslagna kostnadsreduktionerna inte realiseras eller att bolaget inte upprätthåller sin finansiella beredskap. Den norska regeringen konstaterar vidare att avtalet innebär att kreditfaciliteten kan falla bort i det fall SAS inte uppfyller villkoren i avtalet. Detta kan i sin tur innebära att bolaget kommer att kunna befinna sig i samma krävande situation som . När den norska regeringens bedömer om ska delta i kreditfaciliteten eller inte lägger man vikt vid att den nya affärsplanen, om den genomförs, troligen kommer att göra SAS mer attraktiv för strategiska partner. Den norska regeringen anser att bolaget även fortsättningsvis är bäst betjänt av en ny industriell partner på ägarsidan. Deltagandet i kreditfaciliteten kommer förhoppningsvis att lägga en grund för en försäljning av statens aktier i i samband med en industriell lösning, skriver den norska regeringen i propositionen (s. 6) och hänvisar till fullmakt (prop. 83 S [2010-2011], innst. 374 S 8). Interpellation 2012/13:145 Den svenska modellen och SAS (S) framför i sin interpellation till statsrådet att både statsrådet och regeringen gärna återkommer till att de bekänner sig till den svenska modellen och tar avstånd från den borgerliga politiken, främst den moderata, som bedrevs . Situationen för SAS kan diskuteras ur flera aspekter. Statsrådet har helt klart gett SAS-ledningen carte för att pressa ned lönenivåer och säga upp personal utifrån ett konkurshot gentemot de fackliga organisationerna, anser , som menar att statsrådet inte har tagit något ägaransvar. När de s.k. reformerna sedan är genomförda är bolaget klart för försäljning. Till saken hör att flyglinjer till inte oväsentliga delar av vårt land sannolikt ska upphöra. Mot bakgrund av detta frågar interpellanten: Vilka åtgärder har regeringen och statsrådet vidtagit för att hantera de problem SAS har haft? Vilka krav har statsrådet ställt och vilka inspel har statsrådet gjort under SAS-krisen och hur har dessa koordinerats med regeringarna i och ? Ska statsrådets förhållningssätt till löne- och anställningsvillkor i SAS uppfattas som en modell inför försäljning även av andra statliga företag? Planerad dag för debatt är och sista svarsdatum . I propositionen föreslås att SAS ska få tillgång till en låneram i . I motionen förordas avslag på det förslaget och att regeringen i stället ska återkomma till för att möjliggöra en skyndsam avveckling av statens ägande i bolaget. Utskottet begränsar sitt yttrande till att ta upp de aspekter av förslagen som rör utskottets beredningsområde. Den svenska staten har som ägare deltagit i betydande nyemissioner motsvarande och 2010. Den svenska staten investerade totalt i bolaget, vilket innebar att man deltog med kapitaltillskott i förhållande till sin ägarandel om . Liksom regeringen gjorde utskottet bedömningen att pågående effektiviseringar och åtgärdsprogram var tillräckliga för att åstadkomma ett lönsamt och långsiktigt livskraftigt bolag. Trots upprepade besparingsprogram kan utskottet dock konstatera att bolaget har ett för högt kostnadsläge. Tillsammans med att priskonkurrensen på den internationella flygmarknaden har tilltagit och ökade bränslepriser har pressat flygbranschen ytterligare, har SAS haft en otillfredsställande lönsamhet . Mot den bakgrunden har styrelsen och ledningen i SAS utarbetat den nya affärsplanen 4XNG, vilken inkluderar betydande besparingsåtgärder och effektivitetsförbättringar för att säkerställa ett konkurrenskraftigt bolag. En förutsättning för att SAS ska kunna genomföra affärsplanen är att bolaget har tillgång till en likviditetsreserv för tiden fram till dess att åtgärderna i planen väntas leda till att bolaget uppvisar en väsentligt stärkt lönsamhet. Den nya affärsplanen 4XNG är mycket omfattande och innebär långtgående kostnadssänkningar på ca . Utöver detta har den affärsplan som SAS presenterade 4Excellence accelererats, vilket beräknas till i intäkts- och kostnadsåtgärder under 20122013. Med beaktande av detta anser utskottet att regeringens förslag om att svenska staten , 20122015, ska delta i en kreditfacilitet för att säkra SAS tillgång till likviditet när bolaget genomför sin nya affärsplan innebär att staten agerar som en ansvarsfull ägare. innebär en kreditfacilitet lägre risk jämfört med ett tillskott av aktiekapital, vilket enligt utskottet också innebär ett ansvar gentemot skattebetalarna. Genom att staten är garanterad en marknadsmässig ränta på lånet och att långivarnas exponering vid ett eventuellt utnyttjande täcks av säkerheter, bedömer utskottet liksom regeringen att risken för utlåningen till SAS är låg. Det faktum att bolaget är förpliktigat att löpande informera långivarna om en rad förhållanden som rör genomförandet av den nya affärsplanen för att över huvud taget få nyttja lånemöjligheten är också betryggande. beslutade i samband med nyemissionen 2010 att bemyndiga regeringen att minska statens ägande i SAS. Enligt utskottets ställningstagande (bet. 2009/10:FiU35) skulle detta uppfattas som ett tydligt besked om statens inställning när det gäller försäljning inom överskådlig tid. Utskottet står fast vid detta ställningstagande och understryker återigen vikten av att en försäljning sker i ordnade former när det finns en seriös köpare. Med den nya affärsplanen görs bolaget mer attraktivt för en potentiell köpare vilket ökar möjligheterna för staten att minska ägandet i företaget. När det gäller ståndpunkt att staten inte ska delta i att säkra SAS tillgång till likviditet utan i stället skyndsamt avveckla det statliga ägandet i SAS är det utskottets uppfattning att det varken är i enlighet med ett ansvarsfullt ägarskap eller innebär att staten är försiktig och varsam med statlig egendom och skattemedel. I stället innebär alternativ en ännu större risk för staten än att säkra tillgång till likviditet för bolaget, eftersom det inte finns någon köpare till SAS. Utskottet föreslår att näringsutskottet tillstyrker propositionens förslag om att ge SAS tillgång till en låneram i och avstyrker motionen (MP). Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (M), (S), (M), (S), (M), (S), (FP), (S), Per Åsling (C), (M), Per (MP), (KD), (SD), (V), (M) och (S). Låneram för () Per (MP) anför: SAS är ett bolag som länge har haft stora ekonomiska problem, och staten har vid ett flertal tillfällen varit tvungen att gå in med ägartillskott i bolaget. bemyndigade regeringen att delta i nyemissioner på respektive . föreslår regeringen att SAS ska få tillgång till en låneram i på . Vi i var emot att staten skulle delta i de båda nyemissionerna 2009 och 2010. I stället för att gå in med ett ägartillskott förordade vi att det statliga ägandet i SAS skulle avvecklas. De skäl som angavs för att avveckla det statliga ägandet är fortfarande giltiga. Det handlar om att de affärsplaner som bolaget presenterat för att klara nödvändiga neddragningar medfört stora ekonomiska risker och en osäkerhet om de besparingar som aviserats i affärsplanerna verkligen skulle komma att lyckas. Lika viktigt för ställningstagandet är de strukturella problemen på flygmarknaden och principiella ställningstaganden när det gäller statligt ägande. Det är svårt att se någon samhällspolitisk nytta med att staten äger flygbolag. I huvudsak bör staten inte äga företag som finns på fungerande konkurrensutsatta marknader. är SAS återigen i kris och bolaget har vänt sig till sina huvudägare, dvs. den svenska, den norska respektive den danska staten, för att begära statliga lån då bolaget inte kunnat få krediter på den privata kreditmarknaden. SAS bolagsledning liksom parterna på arbetsmarknaden har genom stora ansträngningar lyckats träffa avtal som innebär kostnadsminskningar för bolaget. Även om jag, i likhet med vad som anförs i kommittémotion med anledning av regeringens proposition, delar regeringens bedömning att den nya affärsplanen rimligen gör bolaget mer attraktivt inför en försäljning tror jag inte att den är tillräcklig för att göra SAS lönsamt. Regeringen har inte heller förvaltat bemyndigande om att avveckla det statliga ägandet. Det är av högsta vikt att vara försiktig och varsam med skattepengar och att staten inte tar på sig affärsrisker om det inte finns synnerliga skäl till detta. Det förslag om en låneram som regeringen nu föreslår anser jag innebär fortsatt stora ekonomiska risker med skattepengar. Att i detta läge, där redan två gånger tidigare beslutat om statligt stöd till SAS och med en flygindustri som står inför stora strukturella problem, subventionera olönsam flygtrafik är inte en ansvarsfull ekonomisk politik. Jag anser därför, i likhet med vad som anförs i kommittémotion, att ska avslå regeringens förslag om en låneram på i . I stället ska regeringen skyndsamt inleda en avveckling av det statliga ägandet i SAS och därför återkomma till med en plan för hur detta ska kunna gå till. Därmed anser jag att ska bifalla kommittémotion 2012/13:N10 av m.fl. (MP), yrkandena 1 och 2. Låneram för () (V) anför: står bakom regeringens proposition om en låneram för . Låneramen kommer att utgöra en del av en ny kreditfacilitet för bolaget. välkomnar detta förslag eftersom det möjliggör för SAS att leva vidare. Förutsättningen för regeringens förslag om låneram är den besparingsplan och de nya kollektivavtal som fack och ledningen för har kommit överens om. SAS-ledningens metod har emellertid varit att ställa facken inför ett ultimatum: Gå med på en på förhand bestämd besparingsplan eller acceptera konkurs. Denna metod strider mot den svenska modellen på arbetsmarknaden som innebär att parterna förhandlar om nya kollektivavtal. Det är också anmärkningsvärt att detta har ägt rum i ett halvstatligt bolag, där ett av ledningens argument mot facken är att ägarna kräver att besparingsplanen accepteras fullt ut. tar kraftigt avstånd från hur såväl ägarna, däribland den svenska staten, som SAS ledning har hanterat denna fråga. vill det till att svenska staten som största ägare tar sitt ansvar och ger SAS alla möjligheter att utvecklas och fungera väl i statlig regi. Statligt ägande eller delägande i bolag kan motiveras på olika sätt, men i grunden måste ett offentligt ägande baseras på samhällspolitiska målsättningar.För oss i kan det handla om att genom ett statligt ägande bidra till ökad välfärd och större socialt och miljömässigt ansvarstagande. Det kan handla om att staten behöver agera på marknader som inte på egen hand kan lösa de uppgifter som staten anser behöver lösas och hantera risker för svårreglerade monopol eller oligopol.Staten bör i huvudsak inte äga företag som finns på fungerande konkurrensutsatta marknader där man saknar samhällspolitiska målsättningar. Riskerna är stora att det statliga ägandet påverkar marknaden och andra företag på ett negativt sätt genom att till exempel snedvrida konkurrensen.I dag debatterar vi frågan om ett statligt lån till SAS, som har svenska, norska och danska staten som huvudägare.Miljöpartiet har länge drivit frågan om en avveckling av det statliga svenska ägandet i SAS. Vi ser inte någon samhällspolitisk nytta med att staten äger ett flygbolag verksamt på en fungerande, konkurrensutsatt marknad. Det statliga ägandet riskerar att vara en hämsko för strukturell utveckling inom flygbranschen och vara en begränsade faktor när det gäller statens möjligheter att reglera och ställa nödvändiga krav på flygtrafiken.SAS är också ett bolag som länge har haft stora ekonomiska problem. Staten har varit tvungen att gå in med ägartillskott. Varje gång har vi i i stället förordat en avveckling av det statliga ägandet.Företrädare för har då anfört att de affärsplaner som bolaget presenterade för att klara neddragningarna medförde stora ekonomiska risker och att det inte var säkert att planerna skulle komma att lyckas.Det är beklagligt, herr talman, att vi återigen står i kammaren och behöver ta ställning till ännu en ny krisplan och statligt stöd till bolaget.SAS bolagsledning har liksom parterna på arbetsmarknaden genom stora ansträngningar lyckats träffa avtal som innebär kostnadsminskningar för bolaget. Den nya affärsplanen gör rimligen bolaget mer attraktivt inför en försäljning, men jag tror inte att de nuvarande planerna är tillräckliga för att göra SAS lönsamt.Den nya affärsplanen förändrar inte heller vår syn på ägandet i SAS. Vi har sett hur skattebetalarnas pengar genom de tidigare ägartillskotten har förbrukats. Förslaget om en låneram innebär fortsatt stora ekonomiska risker med skattepengar. Att medge lån till SAS utan att det finns en uttalad plan från regeringens sida för hur avvecklingen av det statliga engagemanget i bolaget ska gå till utgör enligt min mening inte en ansvarsfull ägarpolitik.Jag yrkar därför avslag på regeringens proposition och bifall till reservation i betänkandet. Vi ska nu behandla regeringens proposition om låneram för SAS. Vi gör det mot bakgrund av att den internationella flygindustrin är utsatt för mycket hård press med en tuff konkurrenssituation, något som har haft effekter för SAS inte minst när det gäller företagets möjligheter att bedriva sin verksamhet.Den fråga som nu har att ta ställning till är om den ska medge att regeringen beslutar om en låneram för SAS. Socialdemokraterna stöder detta förslag, eftersom vi gör bedömningen att det är ett nödvändigt beslut för att möjliggöra för SAS att leva vidare och bli lönsamt.De utgångspunkter och överväganden som vi har gjort handlar om att värna gemensamma tillgångar och tidigare gjorda investeringar och att säkra viktig infrastruktur både inom och i . Men vi har också vägt in betydelsen av att vara sammanknutna med viktiga destinationer, främst i Europa.SAS är största flygbolag och har som verksamhetsmål att erbjuda flygtransporter och därtill relaterade tjänster, främst till den nordiska hemmamarknaden. SAS har en marknadsposition på i de skandinaviska länderna och spelar en viktig roll när det gäller att säkra tillgången till infrastruktur för bland annat näringslivet inom såväl som övriga Europa.Låneramen kommer att utgöra en del av en ny kreditfacilitet för bolaget. Regeringen anger också att ett av grundmotiven för att föreslå en låneram för SAS är att man bedömer att det ökar deras möjligheter att sälja bolaget.Herr talman! Vi anser till skillnad från regeringen att det inte borde vara ett självändamål att vare sig äga eller sälja SAS utan menar att det är ett övervägande som måste göras vid varje givet tillfälle, utifrån de förutsättningar som då råder. Vi anser också att fokus nu måste riktas mot att företaget kan rustas för en bättre och skarpare konkurrenskraft i den allt skarpare globala konkurrensen men också att ett första steg och en förutsättning för det är att stödja förslaget om en låneram.Vi stöder därför propositionen. SAS bildades , när tre nationella flygbolag i , och gick samman i ett konsortium. ändrades ägarstrukturen, det nya SAS börsnoterades, och vi fick ett huvudkontor här i . Svenska staten äger av aktierna, och den norska och danska staten äger vardera.Debatten och beslutet gäller om SAS ska få tillgång till en låneram i om högst på - det ska vi betona - marknadsmässiga villkor. SAS ska alltså betala en marknadsmässig avgift på låneramen i den så kallade kreditfaciliteten och en marknadsmässig ränta på den kredit som eventuellt kommer att tas i anspråk.Med låneramen får SAS en likviditetsreserv som gör det möjligt att fortsätta verksamheten enligt den nya affärsplanen. ska SAS ha en sådan ställning att bolaget i stället kan låna på den privata kreditmarknaden. Med affärsplanen ska bolaget också bli attraktivt för potentiella köpare, så att staten ska kunna minska ägandet i bolaget.Planen, som vi alla har hört talas om i medierna, innebär bland annat kraftiga besparingar , nya kollektivavtal, stora kostnadssänkningar och en centralisering och minskning av administrationen. Man kommer också att ha färre anställda och mer outsourcing och dessutom sälja flygbolag, fastigheter och olika mindre bolag.SAS är största flygbolag, men det har genomfört åtgärder för att spara kostnader och uppnå lönsamhet. redovisade bolaget vinst, men har det åter varit olönsamt.Staten har investerat ganska stora belopp , senast vid nyemissioner 2009 och 2010. Höga bränslepriser och en alltmer hårdnande konkurrens pressar dock flygbranschen ytterligare.En förutsättning för att SAS ska kunna genomföra affärsplanen är att bolaget får tillgång till den här likviditetsreserven fram till dess att man uppvisar en god lönsamhet.Herr talman! Visst hade det varit bättre om SAS inte hade haft något statligt ägande över huvud taget och marknaden hade fått ta i den här frågan utan att belasta skattebetalarnas pengar. Men har vi ett statligt ägande som vi måste ta ansvar för, och det gör vi. Min förhoppning är att den nya affärsplanen ska ge frukt och att ett starkt och lönsamt SAS kan flyga vidare utan statlig inblandning. Om detta torde de flesta, kanske alla, riksdagspartier vara överens.Herr talman! Jag yrkar bifall till propositionen och förslaget i betänkandet och avslag på motionen. Att det är stor skillnad på ett statligt monopol och på företag som verkar på en konkurrensutsatt marknad, där man måste vinna kundernas förtroende , är väl uppenbart för de flesta. Och att det är svårt att genomföra en förändring av ett gammalt monopolföretag för att möta nya förutsättningar i en helt ny marknadssituation har väl också blivit uppenbart för alla, inte minst genom alla de turer som SAS har varit med om under åren.Flygmarknaderna världen över har avreglerats. Och det är sedan vi avreglerade inrikesflyget i . har den internationella konkurrensen, bland annat från lågprisflyget, ökat. Jag vill understryka att detta har varit väldigt bra för resenärerna. Resenärerna har fått fler alternativ. Resenärerna har fått lägre priser. Men för många flygbolag har detta förstås varit tufft.Förutom det nya marknadsläget slog terrorattacker till 2001. Sedan kom finanskrisen . Detta slog hårt mot flygandet. vet vi att har bränslepriserna ökat kraftigt.Det är lätt att konstatera att många gamla flygbolag, inte minst de bolag som har haft en monopolställning, har haft svårt att anpassa sig till denna nya värld. har elva europeiska flygbolag gått i konkurs, däribland spanska , danska Cimber och svenska Express.I den här situationen ställer sig många den självklara frågan: Bör staten över huvud taget vara delägare i ett flygbolag?Vår principiella grundinställning till statliga företag är att om ett bolag verkar på kommersiella marknader med fungerande konkurrens och det inte finns ett särskilt beslutat samhällsuppdrag för det här bolaget menar vi att det är rimligt att tänka sig att det bolaget kan säljas.Flygmarknaden är en kommersiell marknad. Den är avreglerad, och det finns fungerande konkurrens. Därför finns det ingen anledning för staten att fortsätta äga delar av SAS. Det är också detta som är skälet till att regeringen har begärt, och i bred majoritet har beslutat att ge regeringen det, ett bemyndigande att sälja statens andelar i SAS.Men när det gäller försäljning av statlig egendom är det vår bestämda uppfattning att en sådan alltid ska ske på ett sätt och som bedöms vara gynnsamma för skattebetalarna. Problemet i det här sammanhanget är att eftersom flygmarknaden ser ut som den gör för tillfället - många bolag har det tufft, och många har gått omkull - har det inte gått att hitta någon köpare.Vad gör vi då?Från Alliansens sida tycker vi att det är självklart att det man äger måste man också ta ansvar för. Att ett bolag finns på säljlistan är inget skäl till att inte göra vad man kan för att försöka ge bolaget goda förutsättningar att fungera.SAS är trots allt en stor arbetsgivare med 15 000 anställda, över 100 dagliga flygningar och mer än 27 miljoner resenärer . Det är en viktig aktör, inte minst på den skandinaviska flygmarknaden, där bolaget har en marknadsandel på mellan 30 och 50 procent.När SAS nu åter hamnade i ett besvärligt läge var det därför självklart för regeringen att anstränga sig till det yttersta för att försöka hitta en fungerande lösning för bolaget, detta utan att för den sakens skull äventyra skattebetalarnas pengar.Mot bakgrund av att SAS presenterat en ny affärsplan, som enligt bolaget ger SAS möjlighet att bli konkurrenskraftigt, är förslaget nu att staten som längst till ska medverka till att säkra bolagets tillgång till likviditet.Detta sker genom att svenska staten tillsammans med de norska och danska staterna samt ett antal privata aktörer deltar i en så kallad kreditfacilitet, ett lånelöfte. Kreditfaciliteten uppgår till totalt , där de tre staternas andel motsvarar vårt ägande, det vill säga hälften. För del betyder det högst 749 miljoner kronor.Det är viktigt i detta sammanhang att understryka att detta inte handlar om ett kapitaltillskott till bolaget. Vi skickar alltså inte in några nya skattepengar i det här bolaget. Det är inte heller ett lån där pengar genast överförs. Det handlar om ett lånelöfte, och det som är viktigt är att det ges på marknadsmässiga villkor.Kreditgivarna, alltså bland annat staten, får marknadsmässig ersättning dels genom avgifter under kreditfacilitetens löptid, dels genom en låneränta för varje krona av krediten som utnyttjas av bolaget.