bet · GZ01MJU17 · 2012-04-23 00:00:00 — Därför behövs politiken. Marknaden kan inte lösa denna fråga. Det behövs antagligen både morot och piska. När man diskuterar den här frågan är det viktigt att tänka på att det inte räcker med den jordbrukspolitiska arenan. Det kommer att behövas annan och kompletterande politik och andra styrmedel. Inte ens inom CAP kan vi lösa allt genom att tänka att vi kan hantera miljöfrågan med det lilla landsbygdsprogrammet. Vi måste tänka helhet. Vi har enormt mycket pengar till denna viktiga näring. Låt oss använda dem på ett klokt sätt. Det är viktigt att vi har ett aktivt jordbruk i , i EU, i utvecklingsländerna, överallt. Det är en förutsättning för livsmedelstrygghet. Detta jordbruk måste bygga på de resurser som finns där man är och verkar. Vi kommer att fortsätta handla. Handel är viktigt, men handel är inte ett mål i sig utan ett medel. Man ska komma ihåg att det mesta av de livsmedel och annat som produceras konsumeras lokalt. Vi kan inte tänka på handel med livsmedel på samma sätt som vi tänker på handel med telefoner, bilar eller något annat. Det är en annan fråga. Det handlar om kretslopp, om att bygga organiskt material i marken och liknande. Vad betyder det för den politiska reform vi sitter i? Målet för oss alla, inte bara för miljörörelserna i EU, är att se till att de jordbrukspolitiska medlen ersätter kollektiva nyttigheter och andra samhällsvärden som PPP används. Är vi på rätt väg eller inte? Nja, det är inte ens jenka som är två steg framåt och ett bakåt. Det här är mer baklängesjenka, två steg bakåt och möjligen ett steg framåt. Jag är benägen att hålla med om att reformförslaget på många sätt är ett trendbrott. Vi har haft en period när man har sett hur miljö- och landsbygdsutvecklingsfrågorna har stärkts. ser man tyvärr mindre av det. Det är en minskning i budget och ett skapande av en sorts konflikt mellan konkurrenskraft och lönsamhet, och det blir lite grann på bekostnad av miljö och landsbygdsutveckling i stället för att säga att konkurrenskraft och lönsamhet måste bygga på miljöhänsyn. Detta ser man också när man tittar mer i detalj på vad som ligger på bordet i landsbygdsprogrammet. Tyvärr är inte reformivern i EU så stark. Många medlemsländer tvekar och vill stå kvar där man är. Då måste vi vara pragmatiska och tänka: Vad kan vi uppnå i den reform som vi sitter i? Vad är möjligt att göra? Här är det viktigt för miljö- och jordbruksutskottet att ta ställning till vilka frågor som ska bevakas och vad ska driva på för att komma vidare. När det gäller förgröningen är det stora hotet att den riskerar att bli ett argument för att ha inkomststöden kvar. Här är nog miljörörelsen i EU rätt enig. instämmer i landsbygdsministerns oro för att den regionala flexibiliteten inte kommer att vara tillräckligt stor. Ska det fungera måste det vara flexibelt. För del skulle det vara viktigt att få igenom att de lantbrukare eller landsbygdsbor som redan varit aktiva på miljösidan, kanske genom att ha använt mycket av landsbygdsprogrammets möjligheter, kvalificeras in och automatiskt sägs vara förgrönade. Det skulle kunna vara ett sätt att ta sig an denna fråga. Det är viktigt att man driver på om omfördelningen. Det är en rättvisefråga mellan EU:s länder. Det finns inget rimligt argument för att de nya medlemsländerna inte ska ha samma villkor. Utifrån ett skattebetalarperspektiv är det svårt att motivera. På samma sätt är det viktigt att omfördela inom och titta på varför grundbeloppen är olika mellan och och hur man argumenterar för det. Tilläggsbeloppen är en annan historia. För del är det viktigt att jobba med betesmarksfrågan. Här står enat, och det är roligt att Landsbygdsdepartementet och regeringen har varit aktiva i denna fråga. Det är välkommet. Här har miljörörelsen försökt bidra genom att ha ett projekt. Vi har lyft fram exempel på sex olika länder som också drabbas av vad man påstår är fodermark, betesmark i EU-sammanhang. Det finns en rapport att tillgå som lyfter fram exempel på hur det slår mot biologisk mångfald och annat. Det som är viktigt att bevaka är att det blir pengar till landsbygdsprogrammet. Det handlar inte bara om de EU-pengar som kommer utan också om att den svenska medfinansieringen inte får vika. Jag hade hoppats att någon från skatteutskottet skulle vara här, för det här är viktigt för . Det måste fortsätta finnas nationell medfinansiering. Vi föreslår också att man öronmärker pengar för fortsatt satsning på miljöersättningarna. Budgeten ser bra ut för den innevarande perioden. Det finns dock inget i förordningen som öronmärker på samma sätt, så det är viktigt. Vi är också pragmatiska när det gäller möjligheten att koppla stöd. Varför inte utnyttja det och se till att dikor och proteingrödor får lite extra ersättning? Vi tycker också att man ska betala för betesmarkerna och ängarna men se till att försäkringsfrågorna hanteras av marknaden. Vi har också gjort ett utförligt remissvar som kommer att läggas på hemsidan . , Världsnaturfonden: Tack för att ni har anordnat detta och bjudit in till denna hearing. Vi kommer också att lämna ett remissvar till regeringen avseende förslaget. Den gemensamma jordbrukspolitiken formulerades i i ett som fortfarande präglades av ransoneringar och matbrist. Det var i det sammanhanget naturligt att sätta mål för att öka produktionen och optimera resursutnyttjandet. Det fanns inga mål för miljö, djurskydd, matkvalitet eller världshandel. Trots alla jordbruksreformer är den legala basen för EU:s jordbrukspolitik fortfarande densamma som 1957, senast manifesterat i Lissabonfördraget. Detta är ett problem. Medan laggrunden är densamma har utmaningarna förändrats. Världen står inför stora utmaningar när anspråken på naturresurser och ekosystem ständigt ökar. Klimathot, vattenbrist och utarmad biologisk mångfald är realiteter. Läget är allvarligt också inom EU med vattenbrist och erosion i södra , förorenat grundvatten, övergödda sjöar, floder och kustområden, alltmer utarmad biologisk mångfald och sviktande ekosystem. Regionalt är ett påtagligt exempel på hur naturresurser och ekosystem missbrukas. Kort sagt ser vi ett växande hot mot de naturresurser och ekosystem som en långsiktigt hållbar matproduktion är helt beroende av. Världsnaturfonden, WWF, ser därför med stor oro på kommissionens förslag på hur en reform av den gemensamma jordbrukspolitiken 20142020 ska utformas. Det är första gången sedan politikens införande som det inte ges några förslag som ytterligare gynnar biologisk mångfald och ekosystemtjänster i jordbrukslandskapet. Snarare är förslaget ett steg tillbaka, och de miljöåtgärder som föreslås inom den så kallade förgröningen av första pelaren framstår som ett försök att rättfärdiga fortsatta direktstöd till lantbrukare och jordägare och minska kritiken från WTO. Det är ett stort misstag att inte ta tillfället i akt att stärka jordbrukspolitikens legitimitet bland EU:s medborgare genom att tydligt koppla den till kollektiva nyttigheter och ersätta lantbrukare för verksamhet som gynnar hela samhället. En sådan grönare jordbrukspolitik skulle dessutom bidra till att lösa EU:s arbetslöshetsproblem. lanserade WWF och en rad andra organisationer en rapport som visar att en satsning på en grönare jordbruks- och sammanhållningspolitik skulle leverera fler och mer långsiktiga jobb än nuvarande politik. I tider av ekonomisk kris är det ofta miljön som får stå tillbaka. Vi har i en eurokris vars genomslag vi inte helt kan överblicka . I ljuset av detta är Världsnaturfonden allvarligt oroad över att de nedskärningar som sannolikt kommer göras i jordbruksbudgeten görs i andra pelaren, landsbygdsprogrammen. Detta skulle innebära att den del av jordbrukspolitiken där det finns åtgärder som på ett tydligt sätt levererar mot ett mål och som i mycket är både mätbara och uppföljningsbara med avseende på resultat riskerar att få lägre budget. Inte minst gäller det . Förgröningen av första pelaren, direktstöden, levererar inte för ett hållbart jordbruk. Det beror bland annat på att hänsyn inte tas till de regionala naturgivna och kulturella skillnader som finns inom EU och att förslaget i första hand är anpassat för ett storskaligt slättjordbruk. Delar av och svenskt jordbruk är ett tydligt exempel på hur förgröningen missar målen. Förgröningen blir därför ett mycket dyrt, ineffektivt och administrativt tungt sätt att göra jordbruket mer hållbart och för att stärka biologisk mångfald och ekosystemtjänster i jordbrukslandskapet. Förgröningen i sin nuvarande utformning, utan uppföljningsbara eller mätbara åtgärder, är som sagt bara ett rättfärdigande för fortsatta direktstöd till lantbrukare och jordägare. WWF anser att andra pelaren måste stärkas. Det ska inte vara tillåtet för medlemsländerna att föra över medel från andra pelaren till första pelaren av andra pelaren bör öronmärkas för miljöåtgärder och miljörådgivning. Det gladde oss att höra landsbygdsministern tala om detta förut. Vi anser vidare att det behövs klara mål för att uppnå en hållbar landsbygdsutveckling i enlighet med 2020-strategin och att det behövs en tydlig strategi för en rättvis och jämbördig fördelning av resurserna mellan gamla och nya medlemsländer senast till 2020. Det är självklart för WWF att principen förorenaren eller användaren betalar, polluter pays principle eller user pays principle, också ska omfatta jordbrukssektorn. Tvärvillkoren är ett viktigt verktyg för att uppnå detta. Låt mig avslutningsvis konstatera att jordbrukspolitiken skulle kunna vara ett av EU:s viktigaste verktyg för att skapa en grön ekonomi i . Genom urvattnade förslag som faktiskt kastar oss tillbaka i tiden försummas denna chans. Det är särskilt allvarligt då den ekonomiska krisen borde göra medlemsländerna mer måna än någonsin om att använda gemensamma resurser till gemensamma nyttigheter. Från WWF:s sida hoppas vi att kommer att gå vidare med skarpa krav när det gäller förhållandet mellan första och andra pelaren men också behålla siktet på den långsiktiga reform jordbrukspolitiken kräver: gemensamma resurser till gemensamma nyttigheter. Vice ordföranden: har våra fyra resurspersoner inom block 2 haft sina föredrag, och vi övergår till frågor från utskottets ledamöter. (MP): Jag tackar deltagarna för intressanta inlägg. Jag riktar min fråga till LRF. Det är två framtida ödesfrågor som saknas. Det ena är de slutna kretsloppen, återföring av växtnäring. Det andra är vårt beroende av den fossila oljan. berörde detta, och inom jordbruket tittar vi framför allt på konstgödseln. Jag vill att LRF kommenterar saknaden av strategi. , : Jag berörde inledningsvis våra två strategier där framför allt energistrategin går ut på att ta vara på de möjligheter som finns för de gröna näringarna när det gäller att ställa om energisystemet till förnybar energi. Det handlar inte bara om flis från skogen utan om många fler åtgärder där en ersättning av fossil olja även till drivmedel är en del. De eleganta lösningarna som gör att vi kan ta stora steg saknas, men vi jobbar en del på det också kanske inte så mycket i just CAP-frågan, men i LRF i övrigt jobbar vi mycket med det. Slutna kretslopp är en fråga som i alla fall i vår värld hamnar lite utanför jordbrukspolitiken. Kan vi hitta ett miljöstöd som hjälper till där är vi beredda att titta på det. (FP): Jag riktar frågan till er alla som har varit aktiva i block 2. Vi får se vem eller vilka som hugger på den. Vi är alla rörande överens om första och andra pelaren, förgröningen och att vi skulle vilja gå mycket längre. Men EU består av 27 länder som inte alla delar den svenska positionen. Om det blir en förgröning i första pelaren, kan ni se en fördel i att det tvingar fram en grönare jordbrukspolitik i länder som kanske inte skulle satsa på andra pelaren med den medfinansiering som krävs? Om ni ser att det kan finnas någon fördel, hur skulle vi från svenskt håll kunna påverka så att förgröningen blir så positiv och ändamålsenlig som möjligt? , : Jag tror att du har rätt i att det kan vara till fördel i de länder där vi har en situation som är långt värre än i . Där kan det vara en poäng att få tillbaka ekologiska fokusytor och se till att man får dikesrenar i ett åkerlandskap där biologisk mångfald inte har någon plats över huvud taget. För del är det en poäng att se till att det inte blir så stor regional flexibilitet att det i praktiken inte görs något alls. Det måste finnas en minimigräns för vad som är acceptabelt. Hellre några få skarpa villkor som man driver igenom än en uppsjö med saker som är svåra att hantera. För del skulle jag gå tillbaka och försöka se till att vi som har varit duktiga på miljöåtgärder även i andra pelaren kan göra en sådan koppling nationellt. Det finns fler länder än vi som har bra landsbygdsprogram med mycket miljöåtgärder. Kan man koppla ihop det kan man kanske komma en bit på vägen. , Ekologiska Lantbrukarna: Jag hugger på din fråga om fall back-alternativ och hur man resonerar i förhandlingarna. Jag fortsätter på den linje jag började på. Man måste tänka på detta som en helhet. Går det inte att få upp budgetöverföringen från första till andra pelaren är det viktigt att flexibiliteten för de medlemsländer som vill göra det nationellt är så stor som möjligt i bägge de former som föreslås. Samma sak gäller på förgröningssidan. Jag är ganska säker på att ett system som har identiska krav över hela EU inte är möjligt att genomföra på ett bra sätt. Om man däremot lägger in någon form av flexibilitet går det säkert, även om risken finns att det sker en urvattning. Men kanske hellre det än att det blir ett totalt fiasko. , : LRF är positivt till en grönare jordbrukspolitik, men måste vi konstatera att världen inte ser ut riktigt så som den gjorde tidigare. Vi kan inte förvänta oss att det finns fri tillgång till livsmedel till låga priser på världsmarknaden, utan om vi väljer att ålägga oss själva väldigt hårda miljökrav eller hårda regler i miljöersättningarna så exporterar vi bara problemen någon annanstans när vi måste importera färdigförädlade livsmedel eller råvaror till livsmedelsindustrin. Det perspektivet måste vi alltså ha med oss. Livsmedelsförsörjningsfrågan kommer upp på den politiska dagordningen i allt fler länder. Den har inte kommit till ännu, men jag är övertygad om att den kommer att komma upp även här. Men om man kan hitta ett system där man får de länder som har lägst ambitionsnivå på det här området att komma med är vi givetvis också positiva till det. (M): Med min fråga och fundering vänder jag mig till från LRF. Vi har ju nu hört fyra stycken väldigt spännande och intressanta inlägg, och man kan väl säga att tre av deltagarna, nämligen Ekologiska Lantbrukarna, och Världsnaturfonden, ligger rätt nära varandra på många punkter och talar varmt för att man bör minska och rentav kanske helt fasa ut pelare 1 och gå över till pelare 2, att det är där man har fokus på de riktade stöden. Min fundering är till LRF som kanske kan sägas företräda de aktiva inom den bredare lantbrukarkåren. Hur ser ni på detta och vilka skulle konsekvenserna bli? vill jag passa på att ställa ännu en fråga till från LRF. Det är ju vanligt vid reformer och remisser att man vänder sig mycket emot det man inte gillar. Min fundering är därför: Vad tycker man från LRF är särskilt bra som man vill slå vakt om i det förslag som finns och föreligger beträffande CAP? (S): Jag vänder mig också till som talade med väldigt skarpt fokus om en administrativ mardröm. Det är som sagt ett väldigt skarpt uttryck i ett sådant här sammanhang när det gäller regeltolkningar och så vidare. Jag skulle vilja att utvecklade den administrativa mardrömmen med några konkreta exempel på vad han eller andra inom LRF förutser kan komma er till del om denna CAP skulle genomföras. , : Vi har ju ett pass efter lunch som handlar om konkurrenskraft. Där kommer jag att komma tillbaka lite till våra tankar runt pelare 1 och pelare 2. Om vi återgår till försörjningsfrågan och möjligheterna med en svensk livsmedelsproduktion och en tillväxt i svensk livsmedelsproduktion som inte bara gynnar bönderna utan samhället som helhet med fler arbetstillfällen är det så att om vi flyttar väldigt mycket pengar från pelare 1 till pelare 2 så kommer vi att sänka konkurrenskraften för en ganska stor del av det svenska jordbruket. Därför måste vi tänka oss för när vi funderar över sådana lösningar. Den andra frågan var ganska utmanande vad tycker LRF är bra? Vi är ju vana vid att fokusera på sådant som går att förbättra. Även om det här inte låter speciellt konstruktivt tycker vi att den nuvarande politiken fungerar rimligt bra. Att man inte ändrar mer än vad man gör är faktiskt en av de saker som är bra i politiken. Som lantbrukare har man ganska många utmaningar när det handlar om väder, marknader och annat, och då är det bra att politiken är en ganska fast grundpelare i verksamheten. När det gäller frågan om byråkratin har vi precis som departementet en målsättning att minska regelkrånglet. Landsbygdsministern brukar framhäva att han är duktig på det området, men problemet är bara att våra medlemmar inte märker någon större skillnad. Det behövs alltså mycket mer på det området, och därför är vi ganska vaksamma när det gäller att inte införa ytterligare komplexitet i de nya stöden. När det gäller detta är vi rädda för att bland annat förgröningen och kontrollen av förgröningen skulle innebära mycket mer komplexitet. (C): Tack till er alla föredragshållare! Det var väldigt intressanta inlägg. Det är också intressant att höra hur samstämmiga ni är i synen på miljöersättningarna, att fokusera på pelare 2 och att ifrågasätta förgröningen av pelare 1. lyfte upp det här med att fortsätta med miljöersättningarna med samma koncept som förut men att förenkla och hade en idé om att koppla ihop miljöersättningar i pelare 2 med kriterier för förgröning i pelare 1. Jag tycker att hade en liknande tankegång i att ha ett historiskt synsätt som innebär att om man jobbat med miljöersättningar i pelare 2 tidigare så skulle det vara kriterier för pelare 1. Jag skulle egentligen bara vilja ställa en kontrollfråga till : Håller du med min tolkning att ditt och resonemang var rätt så lika, och skulle det i så fall vara en framkomlig väg för ? (MP): Det har varit jätteintressanta föredrag! Jag tänkte också ställa min fråga till LRF. LRF är ju en stark organisation med många avdelningar och många människor involverade. I det anförande som vi hörde här pratades det mycket om en ökad produktion och att vi bland annat importerar av vårt nötkött till . Man kan diskutera vad det beror på, och det kan vara många anledningar. Men en sak om man vill öka produktionen måste vara att den ökas på ett hållbart sätt, och då har vi frågan om proteingrödor som påverkar väldigt mycket av den regnskogsavverkning som sker globalt. Jag undrar vad LRF har för tankar runt detta i jordbrukspolitiken och i sin livsmedelsstrategi. En annan fråga till LRF handlar om landsbygden i och utvecklingen på landsbygden. 5 000 mjölkbönder kan knappast räcka till för landets befolkning på landsbygden, även om de skapar jobb. Även om man talar om 5 plus innan och 5 plus bakom, som man säger i produktions- och förädlingsledet, är dessa jobb oftast inte på landsbygden generellt. Så här funderar jag: Vi pratar väldigt mycket om det hållbara jordbruket, om lokal produktion och om att försöka få till en förädling. Matlandet är ett begrepp . Vad har LRF inom den här gemensamma jordbrukspolitiken för frågor som känns allra viktigast att driva i arbetet för att öka den lokala produktionen och förädlingen? , : När det gäller frågan om jag håller med så gör jag det. Vi var förvånansvärt överens. När vi sedan kommer till detaljerna kanske vi inte är riktigt lika överens, men det får vi ta då. Vad gäller ökad produktion av proteingrödor i , om vi kan göra det på ett hållbart sätt och vad LRF gör åt det, så pågår det dels en del arbete med att hitta möjligheter att bättre utnyttja de proteinkällor vi har inom landet, dels ett arbete där det börjar röra på sig ganska mycket vilket handlar om att se till att den soja vi importerar faktiskt är odlad på ett åtminstone mer hållbart sätt . Bland annat har Arla ställt krav på att den soja som Arlas mjölkproducenter använder ska vara RTRS-certifierad , och vi börjar att köpa certifikat för att stimulera den utvecklingen. Det är inget lätt problem att lösa, men vi har i alla fall påbörjat uppgiften. (V): Tack för jättespännande presentationer! Jag har också en fråga till från LRF som spinner vidare på det som var inne på. Jag tycker att det är väldigt bra att ni i LRF tar frågan om den stora livsmedelsimporten på allvar och att ni säger att ni vill göra det ni kan. vet vi att import av till exempel soja till djurfoder handlar om hundratusentals ton , och såvitt jag känner mitt LRF har ni sagt i åtminstone att ni jobbar på frågan. Det är bra om det nu blir en certifiering, men målsättningen måste väl ändå vara att vi inte ska importera stora kvantiteter intensiv och kemikalieintensiv proteinråvara för att föda upp våra djur? Det känns liksom helt bakvänt. Men pratar vi om CAP, EU:s jordbrukspolitik. Du sade att ni vill hitta lösningar på hur man kan komma bort från det här beroendet inom ramen för CAP, och det tycker jag låter jätteintressant. Frågan är bara hur. Har ni några konkreta förslag på hur man kommer bort från just det stora importberoendet? (KD): Det var väldigt intressanta föredrag, vilket har sagts tidigare. Men en fråga som är väldigt intressant och som inte har berörts är hur CAP ska populariseras. lägger vi fram en helt ny och grönare dimension, och då är min fråga till alla företrädare i det här blocket: Hur ska vi nu lyckas med att popularisera och öka förståelsen för den gemensamma jordbrukspolitiken hos medborgarna? , : Jag har delvis berört sojaimporten, men det är inte en helt lättlöst fråga. Vi har haft några idéer. I den gamla jordbrukspolitiken hade vi tidigare ett proteingrödestöd som togs bort. Tanken var att det där skulle marknaden sköta. Vi kan se att odlingen av proteingrödor i ökar, dock inte i den takt som man kanske skulle önska eller som i varje fall skulle behövas för att vi snabbt ska kunna fasa ut sojaimporten. Vi tror att det finns ytterligare områden där vi kan komma framåt i den här frågan, bland annat vad gäller att bättre utnyttja vallfodret med en proteinrikare vall och ett bättre utnyttjande av baljväxter. Vad gäller populariseringen av CAP har jag kanske inte någon jättelösning i innerfickan, men vi förstår ju att för att jordbrukspolitiken ska vara långsiktig måste den också accepteras av skattebetalarna. Förslaget om förgröning är en del i arbetet med att göra en politik som blir mer förståelig och som mer kan accepteras av skattebetalarna. Vi tycker kanske inte om detaljerna i förslaget, men vi förstår bakgrunden i hur man tänker. , Världsnaturfonden: Vi tror inte att det här förslaget kommer att göra CAP särskilt mycket mer populärt. Faktum är att CAP inte är särskilt känt över huvud taget bland EU:s medborgare. I vårt nätverk med organisationer runt om i och världen försöker vi för vår del göra känt vad CAP är, vad det innebär, hur det skulle kunna användas och var. Ett sätt måste ändå vara att politiker, regeringar och så vidare lyfter fram vad CAP faktiskt är, att det fortfarande, även om det har minskat som andel av regeringens budget, är en enormt stor andel av EU:s budget och att det mitt i de kristider vi är i är en sådan extremt stor del av EU:s budget. Det tycker jag att man har ett ansvar att lyfta fram från politiker, regeringar, företag och alla organisationer. Det är ett sätt. , : Jättekort: CAP kan aldrig bli populärt förrän det gör nytta. Så länge vi har avarter när det gäller vad jordbrukspolitiken betalar för är det ett spel för gallerierna att göra den populär. När vi kommer så långt att pengarna verkligen går till samhällsvärden och kollektiva nyttigheter är det klart att CAP blir populärt. Vice ordföranden: sluter vi dörren runt det andra blocket.