bet · GZ01SoU14 · 2012-03-28 00:00:00 — Om möjligheterna till symtomlindring på annat sätt är uttömda ska patienten erbjudas palliativ sedering i betydelsen symtomlindrande behandling som påverkar vakenhetsgraden (p. Sederingen ska stå i proportion till patientens symtomnivå och effekten av behandlingen (p. Palliativ sedering förutsätter, i likhet med all annan sjukvård, en medicinsk indikation och patientens informerade samtycke (p. etiska regler innehåller grundläggande värderingar inom den medicinska etiken. Den nuvarande versionen antogs vid . I de etiska reglerna anges bl.a. att läkaren ska besinna vikten av att skydda och bevara människoliv och aldrig får medverka i åtgärder som syftar till att påskynda döden (p. fick regeringens uppdrag att i samråd med Kommuner och Landsting utforma ett nationellt kunskapsstöd för god palliativ vård. I uppdraget ingår bl.a. att uppdatera och ta fram nationella riktlinjer och annan vägledning för den palliativa vården, att utforma nationella indikatorer och definiera och främja användningen av gemensamma termer och begrepp inom området samt att stödja utvecklingen av register för palliativ vård även fortsättningsvis (regeringsbeslut ). De nationella riktlinjerna för palliativ vård är under utarbetande på och en preliminär version beräknas vara klar . (Smer) avlämnade yttrandet Avgöranden i livets slutskede (dnr 14/08) till regeringen. Av detta framgår bl.a.: SMER har tagit del av som visar att den lindrande eller palliativa vården i har utvecklats och förbättrats . Det framgår emellertid också att det finns fortsatt behov av kompetensutveckling för personal som arbetar med palliativ vård, att tillgången till personal med kompetens i palliativ vård är otillräcklig, att likvärdig palliativ vård inte kan erbjudas i hela landet och att en bättre uppföljning är önskvärd. Av slutordet i yttrandet framgår följande: Det är angeläget att den oklarhet som råder om de rättsliga betingelserna för beslut i olika livsslutssituationer skingras. Det behöver således utredas i vilken mån man kan öka patienters inflytande över beslut i livets slutskede. Detta gäller särskilt patientens möjlighet att begära palliativ sedering. En majoritet i Rådet anser dessutom att läkares möjligheter att i speciella fall förskriva läkemedel vid ett självvalt livsslut bör utredas. Yttrandet har lagts till handlingarna i . Frågan om s.k. livsslutsdirektiv ingår som en del i betänkandet Frågor om förmyndare och ställföreträdare för vuxna (SOU 2004:112). Betänkandet bereds inom . , , , Nationellt Anhöriga, , , , Svenskt Demenscentrum och Kommuner och Landsting lämnade skrivelsen En sammanhållen reglering avseende ställföreträdare för patienter med bristande beslutsförmåga till regeringen. I skrivelsen anges att det inom vården ofta krävs avgöranden avseende vuxna personer med bristande beslutsförmåga. Ansvaret för sådana beslut är dock inte rättsligt reglerat i , vilket skapar allvarliga problem inom hälso- och sjukvården, och forskningen. Avsändarna anser att det är angeläget att samordning av denna fråga kommer till stånd och anhåller därför om tillfälle till överläggning med berörda statssekreterare. Statssekreterare från , och har därefter bjudit in till ett möte för att diskutera denna fråga. besvarade socialminister en interpellation om hjärtstopp (ip. 2011/12:201, prot. 2011/12:72). Socialministern anförde bl.a. följande: När det gäller kravet på samtycke för att delta i medicinsk forskning, är utgångspunkten att forskning och sjukvård kräver samtycke av patienten. Med kravet på samtycke följer emellertid olika svårigheter och utmaningar kring personer som av olika skäl inte kan lämna sådant samtycke. Min avsikt är därför att tillsätta en utredning som ska se över olika frågor om beslutsoförmögna och ställföreträdare inom bland annat den medicinska forskningen och vården. Utskottet välkomnar föreskrifter och allmänna råd om livsuppehållande behandling som trädde i kraft . Utskottet konstaterar att har i uppdrag att utforma ett nationellt kunskapsstöd för god palliativ vård och att en preliminär version av de nationella riktlinjerna för palliativ vård beräknas vara klar . Utskottet noterar att socialministern har aviserat sin avsikt att tillsätta en utredning som ska se över olika frågor om beslutsoförmögna och ställföreträdare inom bl.a. vården. Mot denna bakgrund anser utskottet inte att bör ta något initiativ med anledning av motionen So532 (FP, MP, C). Utskottets förslag i korthet avslår motioner om abort och abortförebyggande arbete samt abort för utländska kvinnor. Jämför reservationerna 14 (SD) och 15 (MP, V). Abort och abortförebyggande arbete I motion So647 av m.fl. (SD) begärs ett tillkännagivande om att tillsätta en utredning om bakomliggande orsaker till det höga aborttalet i samt att utifrån detta underlag utarbeta en handlingsplan för att minska antalet aborter. I motion So644 av m.fl. (SD) yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med tydliga riktlinjer för stödinsatser i syfte att hitta alternativa lösningar till abort i de fall kvinnan så önskar. I motion So559 av Skånberg (KD) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om en livsbefrämjande grundhållning för mänskligt liv i enlighet med Genèvedeklarationen. I yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om vikten av åtgärder i syfte att minska antalet aborter. I motion So437 av (KD) begärs ett tillkännagivande om att överväga formerna för fosterdiagnostiska metoder som lämnar fostrets rätt till liv obeaktad. Motionären anför att när det visar sig att diagnostik och tester används på ett sätt som systematiskt sorterar bort med vissa egenskaper bör man överväga formerna för hur och när sådan diagnostik ska erbjudas. I motion So428 av och (KD) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att prenatal könsdiskriminering inte ska förekomma i . I yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att myndigheter och riktlinjer tydliggör att vårdpersonal bör avråda från prenatal könsselektion. I motion So557 av Skånberg (KD) begärs ett tillkännagivande om att en opererbar åkomma som läpp- och gomspalt aldrig ensam ska kunna vara ett tillräckligt skäl för att bevilja en abort. I motion So644 av m.fl. (SD) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om en sänkning av tidsgränsen för fri abort från vecka 18 till vecka 12. I yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att det efter graviditetsvecka 12 ska finnas synnerliga skäl för en abort. I motion So643 av m.fl. (SD) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att livsduglighetskriteriet ska anpassas efter den medicinska utvecklingen, genom att det alltid ska finnas minst två veckors marginal från det tidigast födda överlevande barnet till den senast godkända tidpunkten för abort. I yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att dagens praxis för godkännande av sena aborter ska ändras så att inga aborter godkänns efter graviditetsvecka 19 annat än om fostret är så allvarligt skadat att det inte bedöms kunna överleva utanför livmodern. I yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om att om en graviditet måste avbrytas efter graviditetsvecka 19 på grund av att mammans liv är i fara, ska målsättningen vara att rädda livet på både barn och moder enligt de riktlinjer som gäller för livsuppehållande behandling vid spontan förlossning . Abort för utländska kvinnor I motion So415 av och (MP) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att utreda möjligheterna till subvention eller annan form av täckning av hälso- och sjukvårdskostnader i för att ge utländska kvinnor som kommer från länder där abort är förbjudet i lag reella möjligheter till abort. I motion So418 av och (C) begärs ett tillkännagivande om att öka tillgängligheten till säker abort för utländska kvinnor. Förutom de allmänna reglerna om hälso- och sjukvård som finns i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) finns det bestämmelser om abort i abortlagen (1974:595) och i föreskrifter om abort (SOSFS 2009:15 [M]). I abortlagen anges att om en kvinna begär att hennes havandeskap ska avbrytas får en abort utföras om åtgärden vidtas före utgången av artonde havandeskapsveckan och den inte på grund av sjukdom hos kvinnan kan antas medföra allvarlig fara för hennes liv eller hälsa (1 §). Efter utgången av artonde havandeskapsveckan får aborter utföras endast om ger kvinnan tillstånd till åtgärden. Sådant tillstånd får lämnas endast om synnerliga skäl föreligger för aborten. Tillstånd får inte lämnas om det finns anledning att anta att fostret är livsdugligt (3 §). Kan det antas att havandeskapet på grund av sjukdom eller kroppsfel hos kvinnan medför allvarlig fara för hennes liv eller hälsa får lämna tillstånd till avbrytande av havandeskap efter utgången av artonde havandeskapsveckan och oavsett hur långt havandeskapet framskridit (6 §). Om en kvinna begärt abort eller om det uppkommit en fråga om avbrytande av havandeskapet enligt 6 § ska hon erbjudas stödsamtal innan åtgärden utförs (2 §). Endast den som är behörig att utöva läkaryrket får utföra aborter eller avbryta havandeskap enligt 6 §. Abort eller avbrytande av havandeskap enligt 6 § ska ske på ett allmänt sjukhus eller på någon annan sjukvårdsinrättning som godkänner (5 §). Efter en abort eller ett avbrytande av havandeskap enligt 6 § ska kvinnan erbjudas stödsamtal (8 §). En ändring i abortlagen, som trädde i kraft , möjliggör för kvinnor som inte är svenska medborgare eller bosatta i att få abort utförd i landet utan särskilt tillstånd (prop. 2006/07:124, bet. 2007/08:SoU4, rskr. 2007/08:29). Genom ändringen tog man bort kravet att kvinnan ska vara svensk medborgare eller bosatt i för att genomgå abort eller avbrytande av havandeskap. I föreskrifter om abort (SOSFS 2009:15 [M]) anges att varje vårdgivare ska ansvara för att det ledningssystem som ska inrättas kompletteras med rutiner för information och stödsamtal samt för genomförande av abort och efterkontroll (2 kap. 1 §). Vårdgivaren ska bl.a. ansvara för att det fastställs rutiner som säkerställer att kvinnan erbjuds stödsamtal före och efter en abort (3 kap. 2 §). Bakgrund och pågående arbete En interdepartemental arbetsgrupp inom överlämnade 2009 en promemoria med förslag på åtgärder för att förbättra det förebyggande arbetet när det gäller oönskade graviditeter. Huvudinriktningen på arbetet var att förstärka det förebyggande arbetet så att antalet oönskade graviditeter minskar. Promemorian är under beredning i . Konferensen alla barn är välkomna genomfördes i . Konferensen genomfördes i samverkan av utifrån ett uppdrag från . Genom att samla erfarenheter från , , , och ville departementet fördjupa kunskapen om hur man kan arbeta med att minska förekomsten av oönskade graviditeter. Konferensen hade fokus på hur de olika länderna strukturerar sitt arbete, vilka inslag arbetet innehåller samt vilka resultat man uppnår. inkom med två rapporter till : När alla barn är välkomna Nordisk konferens om prevention av oönskade graviditeter och om sexuell och reproduktiv hälsa samt Förebyggande arbete mot oönskade graviditeter Förslag till åtgärder i ett SRHR-perspektiv (S2011/5840/FS). Enligt uppgift bereds rapporterna i , och det förs diskussioner med , och om möjligheten att ta fram ett nationellt samlingsprogram för sexuell och reproduktiv hälsa. I i 2011 januarijuni Preliminär sammanställning anges att aborttalet (antalet aborter per 1 000 kvinnor) för minskade något jämfört med 2010; till 21,0 jämfört med 21,1 . Aborttalet bland tonåringar minskade jämfört med och jämfört med . utfördes 2 951 tonårsaborter i , vilket kan jämföras med 3 305 tonårsaborter . Vanligast var aborter i åldersgruppen . kommun hade det högsta aborttalet, och hade det lägsta. besvarade socialminister en interpellation om som lever efter abort (ip. 2010/11:432, prot. 2010/11:113). Socialministern anförde bl.a. följande: har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta kring hanterandet av vid abort där både kvinnan, fostret och vårdpersonalen utsätts för ett djupt obehag. Abortlagen (1974:595) ger kvinnan rätt att bestämma om hon vill avbryta graviditeten under förutsättning att detta sker före utgången av den 18:e graviditetsveckan. Om aborten ska utföras efter den 18:e graviditetsveckan krävs tillstånd från rättsliga råd. För att få en abort beviljad så sent i graviditeten krävs synnerliga skäl. I lagen finns ingen tidsgräns angiven för hur sent i graviditeten som abort får göras. I stället får enligt lagens 3 § tillstånd inte ges om det finns anledning antaga att fostret är livsdugligt. Enligt rättsliga rådets praxis tillåts abort i princip inte efter den 22:a graviditetsveckan annat än om havandeskapet kan antas medföra allvarlig fara för kvinnans liv och hälsa eller om fostret är så svårt skadat att det inte bedöms kunna överleva. Hur starka de synnerliga skälen än är, tillåts alltså inte abort om det finns anledning att anta att fostret bedöms kunna överleva. Det är djupt olyckligt att det uppstår situationer som de som beskrivs i interpellationen och i medierna. Det berör oss alla, och det är naturligtvis obehagligt för de inblandade. har ansvar att följa och arbeta med frågor som rör abortverksamheten. ska mot denna bakgrund, i samråd med myndighetens rådgivande organ för etiska frågor, se över vilka rutiner som bör finnas och vilka lämpliga medicinska metoder som finns att tillgå för att undvika att dessa situationer uppstår. Vi har i haft en abortlagstiftning , och den gäller i stort än . Den utformades som så att bestämmer kvinnan själv. Det behöver inte anges något skäl över huvud taget för abort inom den tidsramen. Efter vecka 18 sker en prövning. Det tycker jag är en rimlig och klok ordning. Vi har haft en förändrad medicinsk-teknisk utveckling, precis som beskrevs här, som har lett till att allt tidigare födda barn kan räddas till livet, och det är någonting fantastiskt. Det här har ställt abortlagstiftningen inför en rad svåra avvägningar, där det handlar om, såsom lagstiftningen är utformad, att säkerställa att ingen som kan antas ha en möjlighet att överleva och klara sig själv ska kunna aborteras. Där är gränsen tänkt att gå. Den övre gränsen har justerats allteftersom medicinska landvinningar har gjorts, och det tycker jag är en klok väg att gå. Den modell som vi har valt tycker jag är den rätta, nämligen att vecka 22 inte är fastslagen i lagen, utan det sker praxisförändringar som diskuteras i etiska och rättsliga råd för att göra de justeringar som kan krävas i takt med att nya landvinningar görs som gör att vi klarar av att rädda allt tidigare födda barn. Det handlar alltså inte om en lagändring. Man kan naturligtvis yrka på en sådan. Jag tror att vi till följd av den medicinska utvecklingen kommer att få skäl att justera den övre gränsen. Men det är viktigt att det görs grundligt, genomtänkt och utifrån alla de medicinska fakta man kan ha i sammanhanget. Annars hamnar vi i ett knepigt etiskt dilemma som ju ändå finns i det här stora frågekomplexet. Motionsyrkanden om övriga frågor om abort behandlades av utskottet i betänkande 2010/11:SoU9 Hälso- och sjukvårdsfrågor och tandvårdsfrågor. Utskottet uttalade då bl.a. följande (s. 81, ingen reservation): Utskottet vill framhålla att det är angeläget att antalet aborter, särskilt tonårsaborter, minskar och vill därför betona betydelsen av abortförebyggande arbete. Utskottet noterar att en interdepartemental arbetsgrupp inom lämnade en promemoria med förslag till åtgärder för att förbättra det förebyggande arbetet avseende oönskade graviditeter. Utskottet ser positivt på detta arbete och utgår från att regeringen även fortsättningsvis noga följer utvecklingen på området och vid behov vidtar ytterligare åtgärder. Utskottet, som ställer sig bakom de svar som tidigare getts av ministrarna vid olika tillfällen, anser inte heller att bör ta något initiativ med anledning av motionerna [], vilka därmed avstyrks. Utskottet anser att det är angeläget att antalet aborter, särskilt tonårsaborter, minskar och vill därför betona betydelsen av abortförebyggande arbete. Utskottet konstaterar att för en diskussion med , och om möjligheten att ta fram ett nationellt samlingsprogram för sexuell och reproduktiv hälsa. Utskottet ser positivt på detta arbete och utgår från att regeringen även fortsättningsvis noga följer utvecklingen på området och vid behov vidtar ytterligare åtgärder. ansvarar för att följa och arbeta med frågor som rör abortverksamheten. Utskottet anser inte att abortlagen (1974:595) bör ändras. bör inte ta något initiativ på området. Motionerna So428 (KD) yrkandena 1 och 2, So437 (KD), So557 (KD), So559 (KD) yrkandena 1 och 2, So643 (SD) yrkandena 13, So644 (SD) yrkandena 13 och So647 (SD) avstyrks. Regeringen uttalade i proposition 2006/07:124 Abort för utländska kvinnor och förebyggande av oönskade graviditeter att i likhet med vad som gäller för övrig hälso- och sjukvård som ges till utländska personer kommer landstingens kostnader för vården i samband med abort för kvinnor som inte är svenska medborgare eller bosatta i att ersättas antingen av kvinnans sjukvårdsförsäkring i hemlandet via eller av kvinnan själv, beroende på vilka regler som gäller i det enskilda fallet (prop. s. 15). Utskottet delade bedömningen då och finner inte anledning att nu göra någon annan bedömning. Motionerna So415 (MP) yrkande 2 och So418 (C) avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om omskärelse. Jämför reservation 16 (SD) och särskilt yttrande 2 (V). I motion So291 av och (SD) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att könsneutralisera lagen om könsstympning. Av 1 § lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor framgår att ingrepp i de kvinnliga yttre könsorganen i syfte att stympa dessa eller åstadkomma andra bestående förändringar av dem (könsstympning) inte får utföras, oavsett om samtycke har lämnats till ingreppet eller inte. Lagen (2001:499) om omskärelse av pojkar tillämpas på omskärelse av pojkar (1 §). Omskärelse får utföras på begäran av eller efter medgivande av pojkens vårdnadshavare och efter det att vårdnadshavaren har informerats om vad ingreppet innebär. Står pojken under vårdnad av två vårdnadshavare, ska vad som sagts gälla båda. Sådan information ska också ges till pojken, om han har uppnått den ålder och mognad som krävs för att förstå informationen. Pojkens inställning till ingreppet ska så långt det är möjligt klarläggas. Ett ingrepp får inte utföras mot en pojkes vilja (3 §). Omskärelse får utföras endast av legitimerad läkare eller av den som har särskilt tillstånd att utföra omskärelse av pojkar. Annan person än legitimerad läkare får inte utföra omskärelse på pojkar som är äldre än (5 §). I av pojkar föreslår att det, med hänsyn till barnets bästa, införs en lagstadgad rätt för pojkar att få omskärelse på icke-medicinska grunder utförd inom hälso- och sjukvården och att landstingen får en motsvarande skyldighet att ge pojkarna den möjligheten. inledde därefter samtal med och (SKL) som mynnade ut i nedanstående förbundsrekommendation. Statsrådet bjöd även in företrädare för muslimska organisationer för att samtala om vad som kan göras för att pojkar ska omskäras på ett korrekt sätt utan att ta skada. Rapporten bereds i . I syfte att förhindra att pojkar omskärs av obehöriga beslutade förbundsstyrelsen i SKL att godkänna en rekommendation om att varje landsting, senast fr.o.m. , ska erbjuda omskärelse på icke-medicinska grunder till de pojkar som är bosatta inom samt att i en skrivelse till landstingen, regionerna och rekommendera dem att godkänna och tillämpa rekommendationen. Av samma beslut framgår att SKL kommer att följa landstingens tillämpning av rekommendationen och att en del i uppföljningen är att landstingen och regionerna inkommer till förbundet med sina beslut om att godkänna och tillämpa rekommendationen. Det framgår vidare att förbundet närmare kommer att följa hur de enskilda landstingen tillhandahåller omskärelse på icke-medicinska grunder till pojkar och vilka avgifter som tillämpas. Av en sammanställning från SKL som presenterades för SKL:s sjukvårdsdelegation framgår att 16 av 21 landsting erbjuder omskärelse på icke-medicinska grunder och att de 5 landsting som inte ger ett sådant erbjudande är , , , och . Det framgår vidare att avgifterna för ingreppet varierar, från i till i . SKL har därefter inte funnit anledning att ta ytterligare initiativ. Delegationen för medicinsk etik vid lämnade 2010 uttalandet Icke-medicinskt motiverad omskärelse av pojkar. Av uttalandet framgår att ingreppet endast bör utföras om den som berörs kan ge sitt samtycke till åtgärden. Eftersom det oftast rör sig om barn, kan man inte förvänta sig att barnet kan ta till sig och förstå den givna informationen om ingreppet förrän i senare delen av tonåren. Det är därför etiskt tvivelaktigt att på icke-medicinska grunder utföra omskärelse på ett barn som inte själv har haft möjlighet att delta i beslutet. Delegationen anser således att beslut om icke-medicinskt motiverad omskärelse av pojkar är svårförenligt med respekt för barnets rätt till integritet och självbestämmande samt med hänsyn till barnets bästa enligt FN:s konvention om barnets rättigheter. Det finns därför skäl att avvakta med ett sådant ingrepp till dess att barnet självt kan samtycka till åtgärden. Motionsyrkanden om omskärelse av pojkar behandlades av utskottet i betänkande 2010/11:SoU9 Hälso- och sjukvårdsfrågor och tandvårdsfrågor. Utskottet uttalade då bl.a. följande (s. 87, 1 reservation SD): Syftet med lagen (2001:499) om omskärelse av pojkar är att förebygga att ingrepp sker på ett sätt som skadar pojkarnas hälsa. I samma syfte beslutade Kommuner och Landsting att rekommendera att alla landsting ska erbjuda omskärelse, även om det inte är medicinskt motiverat. Utskottet anser att det är viktigt att förhindra att barn far illa och välkomnar åtgärder som förhindrar att så sker. Utskottet anser inte att bör ta något initiativ på området. Motionerna [] avstyrks. Syftet med lagen (2001:499) om omskärelse av pojkar är att förebygga att ingrepp sker på ett sätt som skadar pojkarnas hälsa. Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande. Utskottet anser inte att bör ta något initiativ på området. Motion So291 (SD) yrkande 2 avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av språkkravet i reglerna om blodgivning. I motion So404 av (C) begärs ett tillkännagivande om att bör se över språkkravet i reglerna för blodgivning. Bakgrund, gällande rätt och pågående arbete Enligt 2 § förordningen (2006:497) om blodsäkerhet beslutar om tillstånd till verksamhet som rör insamling, kontroll, framställning, förvaring och distribution av blod och blodkomponenter avsedda att användas vid transfusion. beslutade om nya föreskrifter om blodverksamhet (SOSFS 2009:28). Enligt 6 kap. 4 § ska blodgivaren underteckna sin hälsodeklaration och bl.a. intyga att han eller hon har läst och förstått informationen om smitta och sjukdom som kan överföras via blod, och har getts möjlighet att ställa frågor och fått tillfredsställande svar på frågorna. Enligt 11 § samma kapitel ska blodgivaren inför varje blodtappning informeras om kraven för att få ge blod och fylla i en hälsodeklaration. Som regel ska de uppgifter som blodgivaren lämnar följas upp med kontrollfrågor vid en personlig intervju. Vid en frågestund i anförde socialminister bl.a. följande på en fråga från (C) om huruvida information om blodgivning kommer att finnas på fler språk (prot. 2011/12:20 anf. 47 och 49): Här finns en väl fungerande informationsverksamhet. Det finns också många nya sätt på vilket man arbetar för att nå så många som möjligt, till exempel genom blodbussar här i . Men det är, tror jag, precis som i den tidigare frågan om organdonation, så att väldigt många vet att detta är rätt och är beredda att göra det, men man kommer inte riktigt till skott. Jag tror att informationskampanjer spelar en roll, men vi behöver tänka ytterligare på vad vi kan göra för att få fler att gå från tanke till handling. Jag får ge ett ovanligt svar: Jag vet inte.