bet · GZ01KU20 · 2012-06-07 00:00:00 — Nämnden hade fullt förtroende för överläkaren. Efter detta ringde överläkaren åter upp expeditions- och rättschefen. Över- läkaren upprepade att hon ville ha ett skriftligt besked, men det kunde hon enligt expeditions- och rättschefen inte få. Överläkaren frågade varför hon skickade brevet . Expeditions- och rättschefen sade att överläkaren måste förstå beslutet och att beslutet ligger fast. Vid utfrågningen framhöll överläkaren vidare att hon inte hade deltagit i mötena i nämnden efteråt, eftersom hon ville att nämnden skulle kunna arbeta i lugn och ro. En fråga som ställdes vid utfrågningen var om det i de samtal som överläkaren hade med expeditions- och rättschefen fram- gick att det expeditions- och rättschefen skulle framföra var ett beslut, och att ministern var inblandad i beslutet. Överläkaren svarade att expeditions- och rättschefen aldrig nämnde hans namn, men att hon sade att det var ett beslut som vi har fattat. När överläkaren frågade vilka vi var fick hon aldrig besked. Vid utfrågningen framgick vidare att överläkaren hade suttit i nämnden tidigare och att beslutet om att förordna henne som ledamot i nämnden var fråga om ett omförordnande. Vidare framkom det att hon uppfattade det som ett krav från att hon inte skulle delta i nämndens möten, och att hon uppfattade det som ett beslut om avstängning. Det framkom också att överläkaren inte själv skulle ha valt att inte delta i mötena om inte expeditions- och rättschefen hade ringt henne, eftersom hon visste att det som förundersökningen gällde var fel. Hon upplevde dock att hon inte hade något val. Efter att åtalet ogillades hade ordföranden ringt och sagt att överläkaren var välkommen tillbaka. Hon har dock valt att inte delta i några möten. Utskottet höll en utfrågning med f.d. statsrådet (bilaga B10). Vid utfrågningen framhöll statsrådet inledningsvis bl.a. följande. fattade regeringen beslut om att förordna bl.a. överläkaren, som tidigare hade varit förordnad som ersättare för leda- mot, till ledamot. Ordföranden ringde upp en handläg- gare på och upplyste om att överläkaren misstänktes för ett allvarligt brott. Ansvarig enhetschef informerade statsrå- det, den ansvariga statssekreteraren samt expeditions- och rättschefen om detta. Sedan åtal hade väckts mot överläkaren gjorde stats- rådet och statssekreteraren tillsammans med expeditions- och rättschefen bedömningen att frågan om det lämpliga i att överläkaren deltog i etikpröv- ningsnämndens möten fram till dess att brottmålet hade avgjorts behövde övervägas. För att allmänheten ska ha förtroende för en nämnd som ska etikpröva forskning är det naturligtvis viktigt att dess ledamöter inte kan ifrågasättas från etisk synpunkt. En rättsutredning gjordes och visade bl.a. att när det gäller nämndemän finns det en reglering i som innebär att en nämndeman i motsvarande situation stängs av till dess att brottmålet har avgjorts. Till detta bör läggas att har uttalat vikten av att ansvarigt statsråd följer upp information och misstankar om oegentligheter och vid- tar erforderliga åtgärder när så är påkallat. Vid sidan av de mer strikt rättsliga övervägandena fanns också ett perspektiv av mänsklig omtanke med i bilden. Att aktivt utöva ett ansvarsfullt förtroendeuppdrag under pågå- ende rättsprocess skulle kunna lägga ytterligare sten på börda för överläka- ren i den aktuella situationen. Statsrådet och statssekreteraren diskuterade frågan med expeditions- och rättschefen, och kom fram till att det var lämpligt att expeditions- och rätts- chefen tog en telefonkontakt med överläkaren i syfte att med henne ta upp frågan om det lämpliga i att hon deltog i nämndens sammanträden under pågående rättegång. De var dock överens om att det så länge brottmålet inte hade avgjorts genom en lagakraftvunnen dom inte fanns någon grund för att entlediga överläkaren eller att initiera ett regeringsärende om avstäng- ning av överläkaren förrän de hade fått klart för sig hur hon själv ställde sig till att delta i sammanträdena fram till dess att brottmålet hade avgjorts. Expeditions- och rättschefen ringde därefter upp ordföranden i nämnden i syfte att fråga efter kontaktuppgifter till överläkaren, och nämnde skälen till detta. Ordföranden hänvisade till överläkarens försvarsadvokat men til- lade att överläkaren var att betrakta som oskyldig till dess att brottmålet hade avgjorts och att ordföranden därför inte ansåg att det var problema- tiskt att överläkaren deltog i nämndens sammanträden. Expeditions- och rättschefen uttryckte sin respekt för denna ståndpunkt och betonade att det inte var fråga om att göra något ställningstagande i skuldfrågan. Expeditions- och rättschefen hade därefter telefonkontakt med försvar- aren, och framförde att det var fråga om allmänhetens förtroende för nämnden och om överläkaren skulle ta en s.k. timeout. Försvararen gav uttryck för sin uppfattning att detta innebar att överläkaren dömdes på för- hand, och sade att expeditions- och rättschefen själv fick tala med överlä- karen. Försvararen ringde senare upp expeditions- och rättschefen, som bad försvararen att ge hennes telefonnummer till överläkaren och be denna att ringa upp henne. Expeditions- och rättschefen ville inte överrumpla över- läkaren, utan tyckte att det var bättre att överläkaren själv fick ringa. När överläkaren ringde upp förklarade expeditions- och rättschefen att skälet till att hon ville tala med överläkaren var att det av hänsyn till all- mänhetens förtroende för nämnden var olämpligt att hon deltog i nämn- dens sammanträden fram till dess att brottmålet hade avgjorts, och frågade hur överläkaren ställde sig till det. Överläkaren blev upprörd och uppre- pade att hon var oskyldig. Expeditions- och rättschefen förkla- rade att det inte var fråga om något ställningstagande i skuldfrågan. Överläkaren frågade vilka som hade bestämt att hon inte skulle delta i nämndens sammanträden och ville ha skriftligt på detta. Expeditions- och rättschefen förklarade att det inte var fråga om något beslut och att man inte brukar dokumentera den typen av överväganden, utan att dialogen i sådana här situationer brukar skötas genom ett samtal. Det var ett långt och svårt samtal, och expeditions- och rättschefen upplevde inte att överlä- karen förstod vad hon menade. Statsrådet förtydligade att expeditions- och rättschefen inte hade blivit kontaktad av rektor med anledning av överläkarens förordnande som ledamot i etikprövningsnämnden och att expeditions- och rättschefen inte heller själv har kontaktat rektorn. Expeditions- och rättsche- fen nämnde inte rektorn under samtalet med överläkaren. Efter samtalet med överläkaren hade expeditions- och rättschefen en kon- takt med ordföranden i nämnden som hade talat med överläkaren. Han meddelade att hon inte tänkte delta i det sammanträde som skulle hållas . Ordföranden tyckte att expeditions- och rättschefen borde kon- takta överläkarens försvarare. Expeditions- och rättschefen ringde därefter till överläkarens försvarare, som dock hänvisade henne till överläkaren. Expeditions- och rättschefen ringde senare till nämndens ordförande och berättade om den kontakt hon hade haft med överläkaren, och frågade om det var i sin ordning att hon i ett brev som hon avsåg att skicka till överlä- karen angav att hon hade varit i kontakt med ordföranden. Ordföranden hade inget att invända mot detta. Därefter skickades brevet till överläkaren. Ansvarig statssekreterare och expeditions- och rättschefen undrade något senare vad som hade hänt i frågan, varvid en handläggare på Utbildnings- departementet ringde till etikprövningsnämndens ordförande för att fråga om överläkaren deltog i nämndens möten. Handläggaren fick då beskedet att överläkaren inte gjorde det. Skälet till att man valde att gå till väga på det sätt som beskrivits var bl.a. att det ännu inte var offentligt att det var överläka- ren i fråga som var den omskrivna överläkaren. Om ett regeringsärende om avstängning hade inletts hade det inte funnits någon möjlighet att i ärendet hemlighålla hennes identitet. Statsrådet ansåg att hade haft tre potentiella handlingsalternativ i den uppkomna situationen. Det första var att i realite- ten inte vidta några som helst åtgärder, vilket enligt statsrådets bedömning skulle ha varit en orimlig hållning. För att allmänheten ska ha förtroende för en nämnd som ska etikpröva forskning är det naturligtvis viktigt att dess ledamöter inte kan ifrågasättas från etisk synpunkt. Ett andra hand- lingsalternativ vore att fatta ett beslut om att entlediga överläkaren från uppdraget som ledamot av nämnden, vilket inte heller skulle ha varit ett rimligt agerande. Det skulle med all rätt ha kunnat tolkas som att reger- ingen föregrep den rättsliga processen, anförde statsrådet. Det tredje alter- nativet, som man fastnade för, var att i samtal med överläkaren framföra det lämpliga i en timeout under det att rättsprocessen pågick. Det fanns god rättslig grund för detta. Alternativet valdes också med omtanke om överläkaren. Vid utfrågningen ställdes bl.a. en fråga till statsrådet som gällde om det inte i analogi med vad som gäller för domstolar och nämndledamöter borde ha varit den självständiga myndigheten, dvs. nämnden, och dess ord- förande som skulle ha avgjort om en ledamot inte var lämplig att delta. Statsrådet anförde som svar att när det gäller nämnden är det regeringen som utser och ytterst entledigar ledamöter, och att det är rätt rimligt att ansvaret för hur ledamöterna tillsätts och avsätts också ligger hos reger- ingen och att man vidtar nödvändiga åtgärder. under utfrågningen återkom man till frågan, och den medföljande rättschefen från Utbildnings- departementet gjorde då följande kommentar. Det är kommunfullmäktige och som utser nämndemän, men det finns en särskild reglering i som gör att domstolen får en befogenhet att besluta om avstängning respektive entledigande. Någon sådan reglering som ger nämndens ordförande en rätt att besluta om en avstängning och ett entledigande finns inte. Det finns bara en regel i etikprövningslagen om att det är regeringen som förordnar ledamöterna . någon t.ex. vill avgå är det regeringen som entledigar, eftersom det ligger i sakens natur. Den analogi som gjordes med är att det är regeringen, som, om personen faktiskt skulle bli dömd, skulle entle- diga personen. Så låg det också på regeringen att fatta beslut om en eventuell avstängning i analogi med regler. Mot bakgrund av att överläkaren vid utfrågningen med henne sagt att hon fått besked om att det hade fattats ett beslut centralt om att hon inte skulle delta i mötena i fortsättningen ställdes en fråga om det fanns något formellt beslut att överläkaren inte skulle delta i mötena. Statsrådet anförde att det torde råda ett missförstånd i denna del. Det enda beslut som är fattat är att överläkaren är ledamot av nämnden. En annan fråga gällde om statsrådet ansåg att det är lämpligt att man i en fråga som denna med stora konsekvenser för den enskilde, har muntlig kommunikation och inte skriftlig. Skälet till detta var, enligt statsrådet, att det var en känslig situation. Överläkarens identitet var inte känd, och om man hade initierat ett regeringsärende hade det krävts en omfattande doku- mentation, och identiteten hade blivit känd för allmänheten. Det är viktigt att man inte bara sätter i gång ett regeringsärende utan att man har en dis- kussion med den person som frågan faktiskt berör. Det hör till ett gott sätt att hantera ärendet, menade statsrådet. Frågan ställdes också varför överläkaren inte fick skriftligt besked om det beslut som hade fattats och diskuterats på , trots att hon bad om det . Statsrådet anförde att det enkla skälet var att det inte hade fattats något formellt beslut om vare sig entledigande eller avstängning. Det fanns inte något beslut att kommunicera skriftligt till överläkaren. Man gjorde bedömningen att det var lämpligt att ha kon- takten muntligt. Det var inget regeringsärende, och det fanns ingen formell skyldighet att kommunicera det skriftligt, eftersom det hade kunnat leda till ytterligare press offentligt. En fråga ställdes också om man har sett över rutinerna för hur man han- terar sådana här ärenden. Den medföljande statssekreteraren anförde att det är svårt att utarbeta någon form av fasta rutiner för sådant som inträffar ytterst sällan. En annan fråga gällde hur rutinerna ser ut och hur nog- granna utredningar som görs när regeringen tar ställning till att förordna personer till denna typ av uppdrag. På detta svarade statsrådet att reger- ingen normalt inte överprövar de bedömningar som görs av de instanser som nominerar ledamöter. Regeringen förordnar och entledigar ledamöter i etikprövningsnämnderna. Efter att överläkaren i det nu aktuella ärendet hade omförordnats som leda- mot i etikprövningsnämnden informerade ordföranden i nämnden Utbild- ningsdepartementet om att överläkaren var misstänkt för brott. Mot denna bakgrund, och mot bakgrund av vad har utta- lat om vikten av att ett ansvarigt statsråd följer upp information och misstankar om oegentligheter och vidtar nödvändiga åtgärder när så är påkallat, fanns det anledning för och ansvarigt statsråd att följa händelseutvecklingen. Det är viktigt att förtroendet för etikprövningsnämnderna upprätthålls, och det är möjligt att förtroendet hade kunnat rubbas om det blev känt att en av dess ledamöter var miss- tänkt för ett brott. Det är inte reglerat hur man eller vem som ska agera i en situation som den nu aktuella. Därför kan det tyckas falla sig naturligt att man söker vägledning såsom skedde i regelverk för liknande situationer. Utbildnings- departementet och det dåvarande statsrådet har anfört att eftersom det är regeringen som utser och ytterst entledigar ledamöter i nämnderna är det också rimligt att ansvaret för hur ledamöterna tillsätts och avsätts också ligger hos regeringen. En analogi gjordes med bestäm- melser om entledigande respektive avstängning av nämndemän. Som frågan nu kom att hanteras haltar dock enligt utskottets mening jämförelsen med regler. Syftet med kontakterna med överläkaren var inte att meddela överläkaren ett beslut om entledigande eller avstängning, utan att till henne framföra det lämpliga för henne att ta en timeout. Enligt utskottets mening borde frågan om en eventuell timeout i första hand ha varit en fråga för den självständiga myndigheten, dvs. nämnden och dess ordförande, att hantera. Ordföranden är den som leder arbetet i nämnden, och det hade därför legat närmare till hands att ordfö- randen, och inte någon från departementet, i samtal med ledamoten tagit upp frågan om hennes deltagande i nämndens sammanträden under rådande omständigheter. Som det ansvariga statsrådet också har framhållit, bör det ankomma på departementet att följa upp information av det slag som kom fram, men kontakterna bör då inskränkas till en dialog med ordföranden. Om en ordförande inte skulle ta sitt ansvar, eller om regeringen inte skulle vara nöjd med hur ett ärende hanteras, återstår för regeringen att besluta om ett entledigande av ledamoten i fråga. Utskottet vill slutligen framhålla att det är angeläget att företrädare för regeringen och alltid vinnlägger sig om att vara tydliga och omsorgsfulla i sina kontakter med enskilda och att enskilda får ett kor- rekt bemötande. 4.6 Fråga om chefen för har fullgjort sitt arbetsgivaransvar I en anmälan som kom in till , bilaga A4.6.1, begärs att utskottet granskar hur chefen för mentet har fullgjort sitt arbetsgivaransvar i fråga om omplaceringen av sin stabschef. I anmälan anges att tidningen avslöjade att stabschefen hade använt sin arbetsdator för att anonymt blogga nedsät- tande om de kristdemokrater som vill byta ut som partile- dare för och att stabschefen blev omplace- rad inom departementet för sitt tilltag. Anmälaren anför vidare att enligt uppgifter som lämnats till ska dock ha känt till sakförhållandet och har inte närmare velat kommentera stabschefens agerande utan har i denna del hänvisat till stabschefens uttalande. Den centrala frågan är enligt anmälaren om omplaceringen av stabschefen var en följd av dennes age- rande, dvs. att agerandet var så olämpligt att det föranledde åtgärden, eller om omplaceringen var en följd av att agerandet blev offentligt och därmed kunde skada möjligheter att få fortsätta som partiledare. Anmälaren påpekar vidare att är en myndighet och att i egenskap av chef för har till upp- gift att se till att de arbetsrättsliga reglerna följs. ansvarar också för att de anställda får reda på vilka regler som gäller i departemen- tet och för att det finns tillräckliga rutiner för att avslöja och följa upp missbruk av departementets datorer. Till grund för granskningen har legat bl.a. två promemorior upprättade inom , bilaga A4.6.23. publicerade en artikel om att stabschef under signaturen hade bloggat nedsättande om några kristdemokrater. Artikelrubriken lyder stabschef bakom påhoppen mot KD-profiler. I artikeln hänvisas till skriftliga uttalanden från stabschefen där han bl.a. erkänner att han står bakom signaturen och ber om ursäkt för sitt agerande. Av artikeln framgår vidare att enligt uppgifter till ska ha känt till att stabschefen stod bakom signaturen och att inte närmare har velat kommentera stabschefens agerande utan i denna del har hänvisat till stabschefens uttalande. Förordningen med instruktion för beslutar om sin egen administration, och bestämmelser om detta finns bl.a. i förordningen (1996:1515) med instruktion för . Regeringen beslutar dock om anställning av chefstjänstemän, departementsråd och vissa andra tjänstemän. Av instruktionen följer att chef för ett departement är det statsråd som statsministern utser enligt 7 kap. 1 § regeringsformen (6 §). I instruktionen finns även bestämmelser om personaladministration. Enligt 34 § beslutar regeringen om anställning i av stats- sekreterare, kabinettssekreterare, förvaltningschef, expeditionschef, rätts- chef, chef för kansliet för samordning av EU-frågor, chefstjänsteman för krishantering i Statsrådsberedningen, personaldirektör, budgetchef, finans- råd, utrikesråd, inspektör, protokollchef, ambassadör, generaldirektör, depar- tementsråd och chef för internrevision. Detta gäller också anställning som generalkonsul, minister, ambassadråd och konsul, om det i anställningen ingår att vara chef för en utlandsmyndighet. Övriga anställningar beslutas av . När det gäller anställningar som beslutas av regeringen prövar regeringen frågor om uppsägning enligt lagen (1982:80) om anställningsskydd (39 §). Instruktionen innehåller även bestämmelser om perso- nalansvarsnämnd (4042 §§). När det gäller anställda i prövar nämnden frågor om skiljande från anställning på grund av person- liga förhållanden, dock inte i fråga om provanställning, om disciplinan- svar, om åtalsanmälan och om avstängning (41 §). I föreskrifter (RKF 1998:1) med arbetsordning för Reger- ingskansliet4 anges att chefen för ett departement får på vägnar inom departementets verksamhetsområde föreskriva eller för sär- skilda fall besluta om bl.a. anställningar, löner, bisysslebesked och annan personaladministration (2 §). Chefen för ett departement får överlåta nämnda beslutanderätt till ett annat statsråd eller till en tjänsteman i (13 §). Beslutanderätten får dock inte överlåtas till någon annan än ett statsråd när det gäller anställningar som bl.a. minister, ämnes- råd eller kansliråd. 4 Författningen omtryckt RKF 2011:9. Enligt föreskrifter (RKF 2011:3) med arbetsordning för finns vid departementet fyra statsråd och ett av statsrå- den socialministern är departementschef (3 §). Av 5 § framgår vidare att i departementet finns pressekreterare och andra politiskt sakkunniga. Ett statsråd som inte är departementschef beslutar i regeringskansliärenden inom de områden där han eller hon har förordnande enligt 7 kap. 5 § reger- ingsformen och i övrigt i den utsträckning som överenskommes med departementschefen (23 §). Av 24 § följer att när departementschefen har förhinder får något av de andra statsråden i departementet besluta i depar- tementschefens ställe i administrativa frågor. För de pressekreterare och andra politiskt sakkunniga som står till departementschefens förfogande har departementschefens statssekreterare det personalansvar som åvilar enhetscheferna vid departementet (25 §). För de pressekreterare och andra politiskt sakkunniga som står till ett annat statsråds förfogande har statsrå- dets statssekreterare motsvarande ansvar. Departementschefens statssekrete- rare, chefen för enheten för verksamhetsstöd och personalchefen får var och en, med de begränsningar som följer av förordningen med instruktion för eller av föreskrifter med arbetsord- ning för , besluta på departementets vägnar om anställ- ningar och i andra personalfrågor som rör departementet (26 §). För politiskt sakkunniga i gäller avtalet om anställnings- villkor för politiskt sakkunniga samt politiskt timanställda brevsvarare eller talskrivare i (det s.k. politikeravtalet). Till politiskt sak- kunniga hör en stabschef. Politiskt sakkunniga anställs i regel för bestämd tid eller tills vidare, dock längst till dess vederbörande statsråd lämnar sin befattning. I etiska riktlinjer () finns ett avsnitt om privat användning av arbetsgivarens utrustning. Det konstateras bl.a. att arbetsgivarens utrustning är avsedd för att användas i tjänsten men att det är tillåtet att i begränsad omfattning använda utrustningen för privat bruk. Vidare framhålls att det gäller att använda utrustningen med sunt förnuft, att det inte går att exakt ange vad som är ett godtagbart privat användande och att det alltid blir fråga om en skälighetsbedömning mot bakgrund av kostnader och andra omständigheter. Av riktlinjerna framgår vidare att om en arbetstagare i stor omfattning utnyttjar arbetsgivarens utrustning i privat syfte under eller utanför arbetstid missbrukar han eller hon arbetsgivarens förtroende och att detta kan leda till att arbetsgivaren vidtar disciplinära åtgärder. När det gäller datorutrustning framhålls särskilt att om någon använder internet, chattar eller skickar e-post från så uppfattas som användare eller avsändare även om ett meddelande är av privat slag. har en handbok tagits fram med information för politiker i (den s.k. politikerhandboken). vän- der sig till statsråd, statssekreterare och övriga politiskt anställda i . Avsikten med handboken är att den främst ska fungera som en introduktion, men den kan också användas som ett stöd i det löpande arbetet. behandlar bl.a. regeringens och upp- gifter, befogenheter och arbetsformer ur ett konstitutionellt perspektiv. I handboken finns även texter om anställningsvillkor och etiska frågor. I en skrivelse som sändes till begärde utskottet att få svar på ett antal frågor och att få del av vissa handlingar. Som svar översändes en promemoria som har upprät- tats inom (bilaga A4.6.2) och de efterfrågade handling- arna. Av svarspromemorian framgår bl.a. att den aktuelle arbetstagaren var anställd som politiskt sakkunnig med uppgiften att vara stabschef och att chefen för beslutade i samförstånd med stabschefen att denne skulle få nya arbetsuppgifter. De nya uppgifterna innebar att arbetstagaren inte längre var stabschef men att han hade kvar sin anställ- ning som politiskt sakkunnig. Av svarspromemorian framgår vidare att skälet till de ändrade arbetsuppgifterna var att stabschefens blogginlägg hade gjort att arbetsgivaren inte längre hade förtroende för honom och att det i den uppkomna situationen var svårt för stabschefen att företräda social- ministern på det sätt som rollen som stabschef förutsätter. Vidare framgår av promemorian att det inom inte finns några särskilda regler eller rutiner för den aktuella situationen, utan sedvanliga arbetsrätts- liga regler gäller. När det gäller utskottets fråga om vilka anställningsvillkor som gällde för stabschefen vid den aktuella tidpunkten framgår av svarspromemorian att arbetstagarens anställning gällde tills vidare, dock längst till dess att lämnar sitt uppdrag som statsråd.