bet · GZ01FiU22 · 2012-06-12 00:00:00 — 2011/12:FiU22 Bank-, försäkrings- och kreditupplysningsfrågor Bank-, försäkrings- och kreditupplysningsfrågor I betänkandet behandlas 27 motionsyrkanden om bank-, försäkrings- och kreditupplysningsfrågor från den allmänna motionstiden . Yrkandena rör bl.a. frågor om lokala sparbanker, tillgången till banktjänster, affärs- och investmentbanker, fri flytträtt för försäkringssparande, kreditupplysningar och bluffakturor samt olika frågor kring inkasso. Utskottet avstyrker samtliga motionsyrkanden. I betänkandet finns sex reservationer. Utskottets förslag till riksdagsbeslut 2011/12:Fi235 av (S). 2011/12:Fi207 av m.fl. (V) yrkandena 13, 2011/12:Fi264 av m.fl. (S) och 2011/12:Fi309 av Per Åsling m.fl. (C). Reservation 1 (V) 2011/12:Fi303 av m.fl. (MP). 2011/12:Fi234 av och (båda MP). Reservation 2 (MP, V) 2011/12:Fi260 av (C). 2011/12:Fi277 av och (båda KD), 2011/12:Fi283 av och (båda C) och 2011/12:Sk424 av och (båda SD) yrkande 1. Reservation 3 (SD) 2011/12:Fi239 av (S). Reservation 4 (S, V) 2011/12:Fi204 av och (båda FP), 2011/12:Fi217 av (M), 2011/12:Fi245 av (KD), 2011/12:Fi247 av och (båda M), 2011/12:Fi257 av och (båda M), 2011/12:Fi259 av (C), 2011/12:Fi262 av (M) och 2011/12:Fi288 av (M). Reservation 5 (SD) 2011/12:C275 av och (båda KD) yrkande 2 och 2011/12:C369 av (S) yrkande 3. Nivåer på räntor och avgifter vid indrivning m.m. 2011/12:Fi263 av (S), 2011/12:Fi301 av (SD) och 2011/12:C275 av och (båda KD) yrkande 3. Reservation 6 (SD) Förenkling av reglerna för viss dröjsmålsränta 2011/12:Fi214 av (FP). Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (S), (S), (M), (S), (M), (FP), Per Åsling (C), (S), (M), Per (MP), (KD), (SD), (V), (M), (S) och (S). Utskottets förslag i korthet avslår en motion om tillgång till banktjänster. Utskottet avstyrker motionen med hänvisning till en genomförd översyn av lagstiftningen som gjorts med anledning av ett initiativ på EU-nivå. Utskottet utgår dock från att regeringen följer utvecklingen på området och återkommer i frågan om och när ett sådant behov skulle uppstå. I motion 2011/12:Fi235 av (S) anför motionären att banktjänster är en service för människorna i samhället och att alla därför måste få tillgång till dem, oberoende av i vilken livssituation man befinner sig. Alla bör få rätt till ett bankkonto för insättning, uttag och betalning, vilket inte är fallet . Detta drabbar redan utsatta personer, exempelvis flyktingar utan svenskt personnummer, hemlösa som inte kan redovisa en fast adress och personer som gjort personlig konkurs eller som har betalningsanmärkningar. fungerade som en plats för betalningar för denna grupp. Staten ansvarar dock inte längre för kassatjänster över hela landet, utan bara för de orter och den landsbygd där behovet av kassatjänster inte kan tillgodoses på annat sätt. Det är därför enligt motionären banklagstiftningen som får användas för att tillgodose att alla får tillgång till ett bankkonto och grundläggande betaltjänster i övriga delar av landet. Enligt 11 b § lagen (1995:1571) om insättningsgaranti är institut som tillhandahåller kontoformer som omfattas av insättningsgarantin skyldiga att ta emot insättningar av var och en, om det inte finns särskilda skäl emot det. I lagens förarbeten (prop. 2002/03:139 s. 261 f.) uttalade regeringen att möjligheten att få tillgång till en säker sparform i princip bör stå öppen för alla. Skyldigheten att tillhandahålla konton är dock inte absolut, utan institutet kan neka tillgång om det finns sakliga skäl. Sakliga skäl kan vara t.ex. misstanke om penningtvätt, oförmåga att styrka sin identitet eller att kunden tidigare varit ohederlig mot institutet. Regeringen ansåg att även om det fanns ett formellt krav skulle en bank som verkar på en marknad med fri prissättning alltid kunna prissätta sig ur en marknad, varför det var svårt att se nyttan med en tvingande bestämmelse. I förarbetena behandlades även frågan om bankerna skulle åläggas att tillhandahålla betaltjänster. Regeringen bedömde då att det inte fanns behov av att ålägga instituten en sådan skyldighet. En bank måste bl.a. i samband med öppnande av ett bankkonto enligt 2 kap. 2 § lagen (2009:62) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism vidta grundläggande åtgärder för att uppnå kundkännedom. Detta innebär att kontrollera kundens identitet genom identitetshandling, registerutdrag eller på något annat tillförlitligt sätt (2 kap. 3 § samma lag). Något krav på att kunden ska ha ett svenskt personnummer finns således inte, men denne måste kunna styrka sin identitet. I Allmänna råd om inlåningskonto och tillhörande banktjänster (FFFS 2001:8) lämnas exempel på vad särskilda skäl att neka någon bankkonto kan vara. Det kan exempelvis vara lagliga hinder, tidigare misskötsel eller ohederlighet gentemot banken. Vidare uttalas att enbart den omständigheten att en kund har fått en s.k. betalningsanmärkning inte bör utgöra tillräcklig grund för banken att neka kunden inlåningskonto (2 §). Av 3 § i de allmänna råden framgår vidare att en kontohavare för att på ett effektivt sätt kunna sköta uttag av kontanter, överföringar och betalningar bör ges möjlighet att koppla tilläggstjänster till ett inlåningskonto, om det inte finns skäl mot detta. behandlade senast i betänkande 2010/11:FiU31 en likalydande motion. Utskottet erinrade då om att banker som huvudregel omfattas av den s.k. kontraheringsplikten enligt 11 b § lagen om insättningsgaranti och att bankerna därmed är skyldiga att ta emot insättningar av var och en, om det inte finns särskilda skäl emot det. Vidare noterade utskottet att hade för avsikt att se över de allmänna råd som handlar om inlåningspolicy och tillgång till tilläggstjänster. Med beaktande av det arbete avsåg att göra fann utskottet inte skäl att föreslå lagändringar på området. Utskottet utgick dock från att regeringen följde utvecklingen på området och återkom med förslag på förändringar om och när ett sådant behov förelåg. Utskottet avstyrkte därmed den aktuella motionen. antogs Europeiska kommissionens rekommendation (2011/442/EU) av om tillgång till ett grundläggande betalkonto. Vid kontakt med () har framkommit att en översyn har gjorts av den svenska lagstiftningen med anledning av rekommendationen. Både och intresseorganisationer för branschen, exempelvis , har involverats i arbetet. Översynen har medfört följande slutsatser. Lagstiftningen uppfyller i stort rekommendationens krav, och det stora flertalet innevånare har tillgång till ett s.k. basbetalkonto. Utskottet vidhåller vad som sagts i samband med tidigare behandling av motsvarande motionsyrkande (senast i bet. 2010/11:FiU31) om den s.k. kontraheringsplikten och den skyldighet att ta emot insättningar från i princip var och en som denna medför. Utskottet välkomnar därtill att frågan uppmärksammas på EU-nivå och utgår från att regeringen även fortsättningsvis kommer att följa utvecklingen på området och återkomma med förslag till förändringar om och när ett sådant behov uppstår. Något initiativ från utskottet i enlighet med motionsyrkandet är således inte nödvändigt, varför motion 2011/12:Fi235 (S) avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår tre motioner om de lokala sparbankerna. Utskottet avstyrker motionerna med hänvisning till den konkurrensneutralitet som bör råda kring startandet och drivandet av bankverksamhet samt till den utredning om egenkapitalbevis som pågår inom (). Jämför reservation 1 (V). I motion 2011/12:Fi207 av m.fl. (V) yrkandena 13 anför motionärerna att det är viktigt att öka konkurrensen på bankmarknaden. De lokala sparbankerna utgör en viktig resurs för den regionala utvecklingen. Deras förankring i lokalsamhället gör att sparbankerna har goda kunskaper om det samhälle och de företag och människor som bor och verkar där. Motionärerna föreslår att inför s.k. egenkapitalbevis, vilka har vissa likheter med aktier. Tanken med egenkapitalbevis är att bevisens kapitalandel läggs under samma regelverk som institutionens övriga kapital så att utdelningar, gåvor till allmännyttiga ändamål och avsättningar till fond styrs av ett och samma regelverk. Ägare av egenkapitalbevis kan inte, till skillnad från vad som gäller för aktieägare i bankaktiebolag, få en beslutande majoritet i banken. Motionärerna föreslår också att regeringen ska återkomma med förslag till finansiering av startkapital för bildande av nya sparbanker och att banklagstiftningen ses över eftersom den, som den ser ut , utgör ett hinder för att sparbanksrörelsen ska kunna utvecklas. I motion 2011/12:Fi264 av m.fl. (S) framförs liknande synpunkter i fråga om sparbankers möjlighet att ta in externt kapital och konkurrera med övriga banker. Även i motion 2011/12:Fi309 av Per Åsling m.fl. (C) framförs förslag om införande av en rätt för sparbanker att utfärda sparbanksaktier, vilka motsvarar egenkapitalsbevis, i syfte att möjliggöra för dessa banker att ta in externt kapital och därigenom förbättra konkurrensen på den svenska bankmarknaden. Förutsättningarna för att driva bank- eller finansieringsrörelse framgår bl.a. av lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och förordningen (2004:329) om bank- och finansieringsrörelse. Dessa bestämmelser grundar sig bl.a. på och rådets direktiv /48/EG av om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut samt och rådets direktiv /49/EG av om kapitalkrav för värdepappersbolag och kreditinstitut. För sparbanker finns även regler i sparbankslagen (1987:619). behandlade senast i betänkande 2010/11:FiU31 motionsyrkanden liknande dem i motion 2011/12:Fi207. I samband med den behandlingen framkom att ett arbete med att utreda egenkapitalbevis pågick inom (). uppgav då att en promemoria väntades bli färdig . Utskottet uttalade att sparbankerna fyller en viktig funktion på den svenska bankmarknaden och att det är positivt om det startas fler sparbanker. Den svenska bankmarknaden, som i övrigt består av ett fåtal aktörer, kan främjas av ökad mångfald och konkurrens. Utgångspunkten måste dock, enligt utskottet, vara att konkurrensneutrala förutsättningar ska gälla för att starta och driva bankverksamhet. När det gällde frågan om egenkapitalsbevis erinrade utskottet om att det fanns en möjlighet för banker att förstärka det supplementära kapitalet genom att ta upp s.k. förlagslån. Utskottet såg med tillförsikt fram emot den utredning som pågick inom och som behandlade hur ett system med egenkapitalbevis eventuellt skulle kunna fungera på den svenska marknaden. Med detta avstyrktes motionen. Vid kontakt med () har det framkommit att direktiven /48/EG om rätten att starta och driva kreditinstitut respektive 2006/49/EG om kapitalkrav för värdepappersbolag och kreditinstitut, vilka ligger till grund för de svenska reglerna kring bank- och finansieringsrörelser, är under omarbetning. Förändringarna kommer bl.a. att innebära skärpta kapitaltäckningskrav på banker. När det gäller egenkapitalbevis besvarade finansmarknadsminister en fråga (2011/12:579) från (V) om detta. I svaret uppgav finansmarknadsministern att det tillbaka pågår ett utrednings- och analysarbete inom (), men att frågan om hur egenkapitalbevis kan inordnas i det befintliga regelverket är komplex och att det därför kommer att krävas mer tid för att analysera den. Utskottet har i samband med tidigare behandling av motsvarande motionsyrkanden (senast i bet. 2010/11:FiU31) framhållit den roll sparbankerna kan fylla för att bidra till ökad mångfald och konkurrens på den svenska bankmarknaden. påpekade utskottet att utgångspunkten måste vara konkurrensneutralitet kring förutsättningarna för att starta och driva bankverksamhet. Utskottet står fast vid detta ställningstagande. Finansmarknadsministern uppgav att det pågår ett utrednings- och analysarbete avseende egenkapitalbevis inom , men att frågan är komplex och därför kräver mer tid. I samband med utskottets senaste behandling av motsvarande motionsyrkanden (bet. 2010/11:FiU31) hänvisade till detta utrednings- och analysarbete och uppgav att detta skulle vara färdigt . Utskottet, som inte vill föregripa denna utredning, vill ändå framhålla vikten av att regeringen presenterar ett resultat av utredningen. Mot bakgrund av det anförda avstyrker utskottet motionerna 2011/12:Fi207 (V) yrkandena 13, 2011/12:Fi264 (S) och 2011/12:Fi309 (C). Utskottets förslag i korthet avslår en motion om ett statligt initiativ till bildande av en s.k. grön investeringsbank. Utskottet avstyrker motionen med hänvisning till att statens roll i förhållande till den finansiella strukturen främst bör vara att reglera och utöva tillsyn. I motion 2011/12:Fi303 av m.fl. (MP) anförs att tillgången till statligt och privat riskkapital är god i . Men i relation till flera andra jämförbara länder är mindre kapital fördelat till de allra tidigaste utvecklingsfaserna. Dessa tidiga skeden präglas ofta av osäkerhet, värderings- och informationsproblem samt långa ledtider till finansiell bärighet. Det gör att marknaden ofta inte ensam kan eller vågar gå in med kapital, något som riskerar att ha en negativ inverkan på tillväxt och konkurrenskraft. Här har statliga finansieringsinsatser en viktig marknadskompletterande roll att fylla. Flera andra länder satsar stora summor offentligt kapital på utveckling av grön energi. Inrättandet av en väl kapitaliserad grön investeringsbank i skulle kunna främja innovationer och ge upphov till ett flertal nya företag inom klimatsektorn, anser motionärerna. Motionärerna föreslår därför att det utreds hur en grön investeringsbank ska kunna etableras i . har tidigare, i samband med behandlingen av frågan om bildandet av en statlig investeringsbank (senast i bet. 2009/10:FiU18), framhållit att statens viktigaste roll i förhållande till den finansiella infrastrukturen bör vara att reglera och utöva tillsyn. I fråga om investeringsstöd till innovationer inom den gröna sektorn finns det ett flertal olika statliga aktörer som kan bidra med sådant stöd, t.ex. , länsstyrelserna och för större projekt även Nordiska investeringsbanken (NIB) och i viss mån även Europeiska investeringsbanken (EIB). Tillgång till riskkapital är viktigt för att främja tillväxt och konkurrenskraft. Det finns också olika möjligheter att genom statlig medverkan stödja bl.a. gröna innovationsprojekt. Utskottet anser dock, i enlighet med vad utskottet tidigare framhållit i liknande sammanhang (se bl.a. bet. 2009/10:FiU18), att statens viktigaste roll i förhållande till den finansiella infrastrukturen bör vara att reglera och utöva tillsyn över denna. Mot denna bakgrund avstyrks motion 2011/12:Fi303 (MP). Utskottets förslag i korthet avslår en motion om en uppdelning av banker i traditionella affärsbanker och investeringsbanker. Utskottet framhåller vikten av att ha finansiell stabilitet och system som värnar denna. Vidare hänvisar utskottet till det omfattande arbete för att stärka stabiliteten i de finansiella systemen som pågår inom området både nationellt och internationellt. Jämför reservation 2 (MP, V). I motion 2011/12:Fi234 av och (båda MP) anförs att den ursprungliga idén inom banksektorn var in- och utlåning men att det med tiden vid sidan av de traditionella affärsbankerna tillkommit investmentbanker som kommit att spela en allt större roll. Dessa banker fokuserar på handel med värdepapper och har påvisat stor kreativitet när det gäller olika finansiella innovationer. Det är enligt motionärerna svårt att bedöma dessa finansiella innovationers underliggande tillgångar och risker. Motionärerna föreslår därför att regeringen tillsätter en utredning med uppdraget att föreslå ny lagstiftning för den svenska banksektorn i syfte att separera affärsbanker från investmentbanker och begränsa den statliga bankgarantin till att endast omfatta affärsbankerna. Rätt att bedriva bankverksamhet Förutsättningarna för att driva bank- eller finansieringsrörelse framgår av bl.a. lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och förordningen (2004:329) om bank- och finansieringsrörelse. Beroende på vilket slags verksamhet institutet därutöver avser att ägna sig åt finns det ett flertal andra författningar som reglerar verksamheten, t.ex. lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden. Dessa regelringar bygger i sin tur på direktiv och förordningar från EU, bl.a. och rådets direktiv /48/EG av om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut samt och rådets direktiv /49/EG av om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut. Lagen (2008:814) om statligt stöd till kreditinstitut innehåller bestämmelser om stöd till kreditinstitut, inlösen av aktier i sådana institut och en särskild fond för stabiliteten på kreditmarknaden, kallad Stabilitetsfonden. Enligt 1 kap. 2 § får statligt stöd lämnas till kreditinstitut m.fl. som ett led i en rekonstruktion, om det behövs för att motverka en risk för allvarlig störning av det finansiella systemet i . beslutade att bygga upp en stabilitetsfond som ska finansiera statens åtgärder för att stödja det finansiella systemet. Banker och andra kreditinstitut ska betala en årlig stabilitetsavgift. angav i sitt betänkande (bet. 2009/10:FiU7) avseende frågan om även små icke systemviktiga institut skulle betala stabilitetsavgift till fonden att ett stabilt finansiellt system är till fördel för alla aktörer på marknaden, t.ex. genom att samtliga kreditinstituts finansieringsmöjligheter förbättras. Det var därför enligt utskottet rimligt att samtliga kreditinstitut och företag som omfattas av den s.k. stödlagen deltar i finansieringen av de olika stödåtgärderna genom att betala stabilitetsavgift. Stabilitetsfondens medel får användas dels för att vidta stödåtgärder, dels för att finansiera de administrationskostnader som är förenade med stödåtgärderna. Eventuella infrianden av garantier eller annat stöd till kreditinstitut kommer att belasta fonden, medan återvinningar av eventuellt stöd ska gå tillbaka till fonden. Genom att instituten själva finansierar fonden via avgifter skapas ett långsiktigt hållbart finansieringssystem som ligger utanför statsbudgeten. Även avgifter för utfärdade bankgarantier går till Stabilitetsfonden. Den årliga stabilitetsavgiften är av ett underlag som är baserat på institutets balansräkning. Stabilitetsavgiften är relaterad till institutens balansräkningar, utan riskdifferentiering. Regeringen angav i förarbetena till införandet av stabilitetsavgiften (prop. 2009/10:30 s. 11) att den skulle återkomma med ett förslag på hur avgifterna till Stabilitetsfonden och insättningsgarantin kan slås ihop till en enda och riskdifferentierad avgift. Utskottet behandlade ett liknande motionsyrkande senast i betänkande 2010/11:FiU31. Utskottet konstaterade att de finansiella marknaderna numera är integrerade inom EU och att det inom EU pågår ett omfattande arbete med att bl.a. förstärka och förtydliga reglerna om riskhantering, kapitaltäckning och finansiell tillsyn för att motverka att nya finansiella kriser uppstår . Med anledning av detta och att regeringen tillsatt en menade utskottet att det inte var nödvändigt att ta några särskilda initiativ med anledning av motionen, varför denna avslogs. Den av regeringen tillkallade (Fi 2011:02) har fått i uppgift att göra en översyn av det svenska regelverket för hantering av finansiella kriser. Det övergripande syftet med översynen är att säkerställa att regelverket är utformat så att olika slag av finansiella kriser i första hand kan mildras genom förebyggande åtgärder och i andra hand lösas på ett effektivt sätt, som skattebetalarnas intressen värnas och allmänhetens förtroende för det finansiella systemets funktion säkerställs. Statens långsiktiga kostnader i samband med en finansiell kris ska minimeras, och staten ska så långt möjligt kompenseras för sina utgifter med anledning av krisen. Kommittén ska bl.a. utreda och föreslå en räntedifferentierad avgift för Stabilitetsfonden. Kommitténs arbete ska redovisas . Vidare tillsatte regeringen (Fi 2009:03) för att främja en återkommande dialog mellan staten och finansbranschen. Under 20092012 ska kommittén fortlöpande bevaka den internationella utvecklingen och tillsammans med näringslivet diskutera hur förutsättningarna för den finansiella sektorn i kan förändras så att stabiliteten och effektiviteten kan förbättras. Syftet ska vara att bidra till en ur samhällets perspektiv välfungerande och effektiv finansiell sektor som inte leder till ett samhällsekonomiskt alltför stort risktagande. Det pågår ett arbete inom EU med att genomföra den globala överenskommelsen, de s.k. III-reglerna, och med att harmonisera gällande kapitaltäckningsregler. Till grund för detta arbete ligger kommissionens förslag till ett direktiv och en förordning (se KOM(2011) 452 och KOM(2011) 453, 2010/11:FPM148 samt bet. 2011/12:FiU7 och bet. 2011/12:FiU29). Förslagen syftar bl.a. till att bidra till att stärka den finansiella stabiliteten. Förslagen berör utöver reglerna för kreditinstituts och värdepappersbolags kapitaltäckning även bl.a. skuldsättningsgrad och likviditet. Dessutom innehåller förslagen delar som är inriktade mot bolagsstyrningsfrågor och sanktioner. Förordningen och direktivet ska ersätta de två gällande direktiven, 2006/48/EG om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut respektive 2006/49/EG om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut. EU:s finansministrar enades om ett kompromissförslag om nya kapitaltäckningskrav för banker. Kompromissförslaget innebär bl.a. att på egen hand kan ställa striktare kapitalkrav på systemviktiga svenska banker. Beslutet innebär att förhandlingar kan inledas med om en slutgiltig överenskommelse. Målsättningen är att nå en överenskommelse med . Med anledning av det pågående arbetet inom EU gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att lämna förslag till hur bl.a. förslagen om ändrade kapitaltäckningsregler ska genomföras i (Fi 2012:05). Utredaren ska redovisa sina slutsatser . Europeiska kommissionen lämnade ett förslag till nytt ramverk för bankkrishantering. Syftet med förslaget är bl.a. att minska sannolikheten för att det uppstår finansiella kriser samt att värna skattebetalarnas intressen och minska det överdrivna risktagandet i finansiella institut. Detta ska uppnås genom bättre och förstärkt tillsyn, tidiga åtgärder riktade mot institut som har finansiella problem och ett trovärdigt regelverk för att rekonstruera och avveckla systemviktiga institut (se KOM(2010) 579, 2010/11:FPM32, bet. 2010/11:FiU27 och KOM(2012) 280). Dessutom pågår det förhandlingar om ett omarbetat insättningsgarantidirektiv (se KOM(2010) 368 och 2009/10:FPM121). Direktivförslaget är ett led i kommissionens arbete med att skapa ett stabilare finansiellt system. Syftet med det nya direktivet är att genom ökad harmonisering skapa ett bättre konsumentskydd, genom riskdifferentierade avgifter påverka bankernas riskbeteenden och att stärka insättningsgarantisystemens finansiering. Utskottet kan konstatera att frågan om risktagande inom banksektorn och ansvaret för sådant risktagande är mycket aktuell och föremål för diskussioner och åtgärder från flera håll, både nationellt och internationellt. Utskottet noterar också att det pågår ett omfattande arbete på området inom såväl EU som . Det är ett arbete som syftar till att stärka stabiliteten på de finansiella marknaderna och tillsynen över densamma. Gemensamt för dessa åtgärder, utöver att om möjligt förhindra nya kriser eller i varje fall dämpa effekterna av dem, är att värna skattebetalarnas intressen och minska överdrivet risktagande i de finansiella instituten. Sådana initiativ välkomnas av utskottet som inte nog kan understryka vikten av stabila finansiella system, något som vid en internationell utblick blir särskilt tydligt. Utskottet utgår från att regeringen fortsätter att följa utvecklingen och aktivt värna stabiliteten och skattebetalarnas intressen på området. Med detta avstyrks motion 2011/12:Fi234 (MP). Utskottets förslag i korthet