bet · GZ01KU9 · 2012-04-24 00:00:00 — Finn och (båda M) begär i motion 2010/11:K417 ett tillkännagivande till regeringen om en översyn av OSL i syfte att stärka den personliga integriteten för patienter. Integritetsskyddet för patienter i form av en sträng sekretesslagstiftning är enligt motionärerna mycket viktigt. har dock olika förändringar i samhället kommit att hota detta skydd. Som exempel på reformer som hotar sekretessen nämns bestämmelser om ersättningsetablering för bl.a. läkare. För att kunna avgöra om rätt ekonomisk ersättning betalas ut har tjänstemän rätt att begära ut och läsa kompletta patientjournaler. Ett annat exempel är att försäkringsbolag att oftare begär att få ta del av patientjournaler. De får härigenom ofta del av mer information än vad som är nödvändigt för att avgöra försäkringsfrågan. Tillämpningen av den lagstadgade patientsekretessen bör därför enligt motionärerna ses över. Vid behov bör lagstiftningen skärpas, så att patienters rätt till skydd för integritetskänslig information säkerställs. Sekretess till skydd för enskild i verksamheter som avser hälso- och sjukvård m.m. regleras i 25 kap. OSL. Av 1 § följer att sekretess gäller inom hälso- och sjukvården för uppgifter om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Detsamma gäller inom annan medicinsk verksamhet. Motsvarande sekretess gäller enligt 3 § i verksamheter som innefattar särskild tillsyn över hälso- och sjukvården. I 1114 §§ finns sekretessbrytande bestämmelser, dvs. bestämmelser om situationer när den sekretess som annars skulle gälla inte hindrar ett visst uppgiftsutbyte, exempelvis mellan myndigheter som svarar för hälso- och sjukvården inom olika kommuner eller landsting eller om uppgifterna är nödvändiga för att erbjuda den enskilde vård. I samband med behandlingen av proposition 2008/09:64 Lag om ersättningsetablering för vissa privata vårdgivare m.m. framfördes i en följdmotion en liknande invändning om att tillsynen över ersättningsfrågor innebär en risk för insyn i uppgifter som har lämnats i samtal mellan patienten och vårdgivaren. erinrade då om att personal som arbetar med verksamhetsuppföljning omfattas av hälso- och sjukvårdssekretessen. konstaterade vidare att landstingen inte rutinmässigt behöver ha tillgång till patientjournaler utan endast i de fall då har skäl att misstänka oegentligheter och att verksamhet också i detta avseende står under tillsyn (bet. 2008/09:SoU6 s. 15). I 9 § första stycket PUL anges som ett av de grundläggande kraven på behandlingen av personuppgifter att inte fler personuppgifter får behandlas än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen med behandlingen. I förarbetena till den nya patientdatalagen (prop. 2007/08:126 s. 175) anför regeringen bl.a. att verksamhetsuppföljningar inom hälso- och sjukvård inte får baseras på personuppgifter, dvs. uppgifter som direkt eller indirekt kan hänföras till en enskild person, om det är tillräckligt att använda avidentifierade uppgifter och att man i första hand ska använda personuppgifter som endast indirekt pekar ut den enskilde. Vidare konstaterar regeringen att verksamhetsuppföljningarna inte medför någon nämnvärd spridning av personuppgifter inom en vårdgivares verksamhet eftersom själva personuppgiftshanteringen vid verksamhetsuppföljning normalt engagerar endast en liten krets av anställda. Utskottet behandlade ett motionsyrkande med samma innehåll. Utskottet konstaterade då att patienter har ett mycket starkt och befogat intresse av att uppgifter i patientjournaler och andra uppgifter som de har lämnat i kommunikationen med en läkare eller annan vårdgivare inte sprids till obehöriga. Utskottet delade motionärernas åsikt att integritetsskyddet för patienter i vården måste värnas. Det var enligt utskottet därför av stor vikt att sekretessbelagda uppgifter även inom ramen för vårdens administrativa verksamhet används med försiktighet. Landstingens kontrollmöjligheter har enligt utskottet betydelse för att säkerställa en korrekt användning av skattemedel. Enligt utskottets mening fick det förutsättas att landstingen inte utan att det verkligen behövs använder sig av möjligheten att begära in patientjournaler. Det fick vidare förutsättas att dessa hanteras med stor försiktighet och inom en så liten krets som möjligt. Dessutom konstaterade utskottet att den gällande sekretesslagstiftningen hindrar att uppgifter om patienters personliga förhållanden lämnas till obehöriga. Något tillkännagivande med anledning av motionen behövdes därför enligt utskottet inte, varför motionen avstyrktes (bet. 2009/10:KU5 s. 16 f.). Som utskottet har uttalat är det av mycket stor vikt att integritetskänsliga uppgifter i bl.a. patientjournaler inte sprids till obehöriga. Integritetsskyddet för patienter måste därför värnas. Utskottet vill på nytt betona vikten av att sekretessbelagda uppgifter även inom ramen för vårdens administrativa verksamhet används med försiktighet och bara av befattningshavare som verkligen behöver dem för att fullgöra nödvändiga arbetsuppgifter. Eftersom den gällande sekretesslagstiftningen hindrar att uppgifter om patienters personliga förhållanden lämnas till obehöriga, finns det dock inte något behov av ett tillkännagivande med anledning av motionen. Motion 2010/11:K417 avstyrks. Sekretessbrytande bestämmelse för SOS Alarm Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker ett motionsyrkande om tolkning av OSL så att SOS Alarm ska omfattas av lagens sekretessbrytande bestämmelser. m.fl. (S) begär i motion 2011/12:K369 ett tillkännagivande till regeringen om att SOS Alarm, genom en analog tolkning av regleringen om sekretess och de sekretessbrytande bestämmelserna, ska få lämna ut uppgifter till polisen. Flera olika myndigheter är enligt motionären ofta inblandade för att lösa problem vid bl.a. olyckor eller andra särskilda händelser. Det är då viktigt att dessa myndigheter kan samarbeta. SOS Alarm är ett privaträttsligt subjekt och OSL, med bl.a. sekretessbrytande bestämmelser som gör det möjligt att lämna uppgifter mellan exempelvis vårdinrättningar och polisen, gäller därmed inte i dess verksamhet. Det har enligt motionären förekommit att polisen har nekats att få ut uppgifter från SOS Alarm som behövts för polisiära insatser. OSL gäller enligt 1 kap. 1 § myndigheters och vissa andra organs hantering av allmänna handlingar. SOS Alarm är inte en myndighet utan ett aktiebolag, som ägs till lika stora delar av staten och Kommuner och Landsting (SKL). OSL ska enligt 2 kap. 3 § gälla även för bl.a. aktiebolag där kommuner eller landsting utövar ett rättsligt bestämmande inflytande. Kommuner eller landsting som äger mer än hälften av aktierna i ett aktiebolag ska anses utöva ett rättsligt bestämmande inflytande över bolaget. Enligt en dom från Regeringsrätten (numera ) ska inte , som var en av föregångarna till SKL innan det slogs ihop med , likställas med landsting i detta sammanhang (RÅ 1997 not. SOS är därmed inte heller ett sådant enskilt organ som omfattas av OSL, varför lagens sekretessbestämmelser eller sekretessbrytande bestämmelser inte gäller i SOS Alarms verksamhet. SOS Alarm är ett privaträttsligt subjekt som inte omfattas av OSL:s sekretess- och sekretessbrytande bestämmelser. Det finns enligt utskottets mening inte skäl för ett sådant tillkännagivande som motionären efterlyser, varför motion 2011/12:K369 avstyrks. Lag om allmän kommunikationshemlighet Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker, med hänvisning till en pågående riksdagsbehandling av en proposition, två motionsyrkanden om en lag om allmän kommunikationshemlighet. Jämför reservation 1 (V). m.fl. (V) begär i motionerna 2010/11:K420 och 2011/12:K315 ett tillkännagivande till regeringen om att utreda införandet av en lag om allmän kommunikationshemlighet. Den tekniska utvecklingen innebär nya sätt att kommunicera. Medan det vore otänkbart och brottsligt att staten eller någon annan skulle öppna och läsa folks vanliga brev, har möjligheterna att faktiskt bryta det som borde ses som brevhemligheter, även om det skickas elektroniskt, enligt motionären förenklats. En lag om allmän kommunikationshemlighet skulle kunna omfatta de redan befintliga brottsbestämmelserna om brytande av post- och telehemlighet, intrång i förvar och olovlig avlyssning, men också ta ett helhetsgrepp över modern kommunikation. Frågan bör enligt motionärerna utredas. I 4 kap. 8 § anges att den som olovligen bereder sig tillgång till ett meddelande, som ett post- eller telebefordringsföretag förmedlar som postförsändelse eller telemeddelande, döms för brytande av post- eller telehemlighet till böter eller fängelse i högst . Den som på annat sätt bryter brev eller telegram eller annars bereder sig tillgång till något som förvaras förseglat eller under lås eller annars tillslutet, döms för intrång i förvar till böter eller fängelse i högst . Regeringen har lämnat en proposition till där man bl.a. föreslår vissa förändringar som gäller hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. Bestämmelserna i lagen om elektronisk kommunikation och i OSL om de brottsbekämpande myndigheternas tillgång till uppgifter som angår särskilda elektroniska meddelanden ersätts i förslaget dels av bestämmelser i som under vissa förutsättningar möjliggör hemlig övervakning av elektronisk kommunikation i en förundersökning, dels av bestämmelser i en ny lag om inhämtning av sådana uppgifter i underrättelseverksamhet. Syftet med dessa ändringar är att stärka rättssäkerheten och integritetsskyddet vid inhämtning av övervakningsuppgifter. ska utöva tillsyn över inhämtningen av uppgifter. Förslagen föreslås träda i kraft . Propositionen behandlas i . Utskottet konstaterar att en proposition som gäller bl.a. sekretess för elektroniska meddelanden och hemlig teleövervakning behandlas i . Denna behandling bör enligt utskottets mening inte föregripas. Motionerna 2010/11:K420 och 2011/12:K315 avstyrks. Behandlingen av personuppgifter inom kriminalvården Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker en motion om registrering av ras och etniskt ursprung för intagna inom . Jämför reservation 2 (SD). (SD) begär i motion 2011/12:K382 ett tillkännagivande till regeringen om att ändra berörda lagar så att ursprungsnationalitet får registreras även för personer som har fått svenskt medborgarskap (yrkande 1), om att i statistik registrera uppgifter om andra generationens invandrares föräldrars ursprungsnationalitet (yrkande 2) och om att ge direktiv till berörda myndigheter att samla in information om ursprungsnationalitet och om andra generationens invandrare (yrkande 3). Invandrare är enligt motionären överrepresenterade bland de intagna i landets fängelser. Statistik förs om hur många av de intagna som har utländskt medborgarskap. Uppgifter om en svensk medborgares ursprungsnationalitet behandlas dock inte av Kriminalvården, liksom inte heller uppgifter om andra generationens invandrares föräldrars ursprungsnationalitet. Sådan information behövs dock enligt motionären för att man ska förstå trender, mönster och hur samhället utvecklas. Behandling av personuppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung är förbjuden enligt 13 § PUL. I 5 § lagen (2001:617) om behandling av personuppgifter inom kriminalvården anges vidare bl.a. att uppgifter om en person inte får behandlas enbart på grund av vad som är känt om personens ras eller etniska ursprung. Om uppgifter om en person behandlas på en annan grund får dessa uppgifter kompletteras med uppgifter om bl.a. ras eller etniskt ursprung om det är absolut nödvändigt för syftet med behandlingen. Uppgifter om ras eller etniskt ursprung får som huvudregel inte användas som sökbegrepp. Begreppen ras och etniskt ursprung definieras inte i dessa lagar. I diskrimineringslagen (2008:567) definieras dock begreppet etnisk tillhörighet som nationellt eller etniskt ursprung, hudfärg eller annat liknande förhållande (1 kap. 5 § 3). PUL innehåller grundläggande krav till skydd för den personliga integriteten vid behandling av personuppgifter. Uppgifter om bl.a. ras och etniskt ursprung är s.k. känsliga personuppgifter och behandling av sådana uppgifter är förbjudet både enligt PUL och enligt dataskyddsdirektivet. Samma förbud gäller därmed i övriga EU. Utskottet anser inte att det finns några skäl att upphäva detta förbud. Motion 2011/12:K382 avstyrks. Offentlighet i skolor med enskild huvudman Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker, med hänvisning till den pågående beredningen av ett utredningsförslag, ett motionsyrkande om offentlighetsprincipens tillämpning i friskolor. och (båda SD) begär i motion 2011/12:K391 ett tillkännagivande till regeringen om att även skolor med enskild huvudman ska vara underkastade offentlighetsprincipen. Eftersom de fristående skolorna finansieras via skattemedel är det enligt motionärerna inte rationellt eller logiskt att de inte ska vara skyldiga att lämna ut uppgifter om verksamheten. Offentlighetsprincipen gäller i skolor som inte drivs i privat regi. Handlingar ska därmed på begäran lämnas ut av sådana skolor om det inte finns något hinder på grund av sekretess. Sekretess gäller enligt 23 kap. 1 och 2 §§ OSL i förskola, grundskola, grundsärskola, sameskola, gymnasieskola och gymnasiesärskola för uppgifter om en enskilds personliga förhållanden i bl.a. elevhälsa och övrig elevstödjande verksamhet, om det inte står klart att uppgifterna kan röjas utan att den enskilde lider men. Skolor med enskild huvudman är privaträttsliga subjekt och därmed inte underkastade offentlighetsprincipen och OSL. Utredningen om sekretess för uppgifter i skolväsendet och vissa andra utbildningsformer och verksamheter lämnade betänkandet Skolans dokument insyn och sekretess (SOU 2011:58). Utredningen har bl.a. haft i uppdrag att föreslå nya sekretessbestämmelser för uppgifter i åtgärdsprogram och individuella utvecklingsplaner. Förslagen ska bygga på att uppgifterna skyddas med ett omvänt skaderekvisit, dvs. att en presumtion finns för sekretess. Utredningen har vidare haft i uppdrag att föreslå de ändringar i OSL som behövs för att uppnå ett tillfredsställande sekretesskydd inom skolväsendet i övrigt för känsliga uppgifter utanför de områden som regleras . När det gäller verksamheter med enskild huvudman, dvs. fristående förskolor, fritidshem och skolor, har utredningen haft till uppgift att föreslå bestämmelser om tystnadsplikt som så långt som möjligt motsvarar den sekretess som föreslås för motsvarande verksamhet med offentlig huvudman. Förslagen bereds inom . Utskottet anser att den pågående beredningen av utredningsförslagen om sekretessen inom skolväsendet inte bör föregripas och avstyrker motion 2011/12:K391. Sekretessen för de s.k. Utskottets förslag i korthet Utskottet ställer sig bakom de bedömningar om sekretessen för uppgifterna i de s.k. som regeringen redovisar i sin skrivelse. Med avstyrkande av motioner bör skrivelsen läggas till handlingarna. I några motioner begärs tillkännagivanden till regeringen om offentliggörande av de s.k. och inhämtande av ytterligare handlingar från dessa arkiv. (C) begär i motion 2011/12:K353 ett tillkännagivande till regeringen om att vidta åtgärder så att uppgifter om vem som samarbetade med blir offentliga. Väljer man att samarbeta med säkerhetstjänsten i en kommunistdiktatur måste man enligt motionären kunna tåla att detta offentliggörs. I motion 2011/12:K223 av och (båda SD) anförs att en fortsatt sekretess riskerar att rubba förtroendet för svensk säkerhetspolis, eftersom det kan leda till misstankar om att ledande personer i samhället ska skyddas. Mot bakgrund av utvecklingen inom det forna torde en fortsatt sekretess inte kunna motiveras av hänsyn till rikets säkerhet. I motion 2011/12:K259 av och (båda SD) yrkande 1 anförs bl.a. att det ligger i svenska folkets intresse att veta vilka de personer är som valde att arbeta för en utländsk säkerhetstjänst. Enligt motionärerna gör forskaren vidare gällande att svenska inte har krävt att få ut alla relevanta dokument, varför genom ett tillkännagivande bör kräva att alla dokument som rör ska begäras ut. (KD) anför i motion 2011/12:K305 att avslöjanden om i vilka kretsar de aktuella personerna återfanns, bl.a. inom medier och kultur, leder till att misstankar väcks mot personer som kan ha haft med DDR att göra. Det är angeläget att personer som är oskyldiga får en möjlighet att förklara och rentvå sig. Regeringen redovisar i skrivelse 2011/12:67 Uppgifter hos om misstänkt samröre med de omständigheter som har legat till grund för samtal mellan justitieministern och företrädare för samtliga riksdagspartier /12. Samtalen har syftat till att nå en samsyn i fråga om offentlighet och sekretess för de uppgifter hos som gäller enskilda svenskars misstänkta samröre med den östtyska säkerhets- och underrättelsetjänsten . Under samtalen har enligt regeringen främst tre önskemål uppmärksammats när det gäller öppenhet om svenskars misstänkta samröre med . Det gäller för det första att enskilda som har misstänkts för samröre med i så stor utsträckning som möjligt bör få tillgång till uppgifter som rör dem själva. För det andra bör det säkerställas att regelverket ger goda förutsättningar för forskning om enskilda svenskars förhållningssätt till det . För det tredje bör verka för att samtliga uppgifter om svenska medborgare i det s.k. Rosenholzkartoteket ska överlämnas från till för att på så vis skapa bättre möjligheter för forskning. I skrivelsen redogör regeringen för de uppgifter som har lämnats vid mötena med riksdagspartierna. Regeringen redovisar också sin bedömning av behovet av att från regeringens sida vidta åtgärder för att utreda ändringar i offentlighets- och sekretesslagen i syfte att öka insynen i Säkerhetspolisens verksamhet. Vidare redovisar regeringen sin uppfattning i frågan om huruvida bör vidta några åtgärder för att förmå att till lämna ut den del av Rosenholzkartoteket som avser svenska medborgare. Uppgifter om svenska medborgare misstänkta samröre med mottog Säkerhetspolisen enligt skrivelsen information från Rosenholzkartoteket, som innehåller uppgifter om personer som av någon anledning var intressanta för , från CIA. Informationens omfattning varierade mellan de individer den rörde. I vissa fall utgjordes den enbart av upplysningar om namn och adress på en person som påstods ha varit i kontakt med , i andra fall var informationen mer utförlig. gjorde Säkerhetspolisen en genomgång av de ärenden där det fanns uppgifter om koppling till den östtyska underrättelseverksamheten. Genomgången syftade till att klargöra vilka åtgärder som hade vidtagits för att utreda uppgifterna samt vilka ytterligare åtgärder som kunde behöva vidtas. I samband med denna översyn begärde Säkerhetspolisen från CIA kopior av de originalhandlingar från som fanns avseende alla svenska medborgare som finns i Rosenholzkartoteket. Denna förfrågan besvarades och resulterade i att Säkerhetspolisen mottog kopior med uppgifter om tio personer. Säkerhetspolisen kunde konstatera att det fanns 57 personer i för vilka det fanns indikationer på att de på något sätt hade verkat för den östtyska underrättelsetjänsten. Av dessa hade cirka en fjärdedel varit föremål för förundersökning. Dessa utredningar hade lett fram till att två personer hade dömts till fängelse för förberedelse till spioneri. Övriga förundersökningar lades ner med anledning av att brott inte kunde styrkas eller att handlingen inte var brottslig. Av de 57 personer för vilka det funnits indikationer på misstänkt samröre med har Säkerhetspolisen, med undantag för avlidna och personer som flyttat utomlands, varit i kontakt med samtliga utom två personer. I knappt tio fall hade de misstänkta personerna medgivit att de medvetet hade utfört uppdrag för . Ungefär lika många personer medgav att de hade varit i kontakt med företrädare för , men nekade till att ha utfört några uppdrag för dem. Medgivande om uppdrag för eller kontakt med behöver dock enligt regeringen inte betyda att personen i fråga har begått något brott. I flera fall ansågs den information som personerna medgav att de hade lämnat ha varit öppen information, vars utlämnande inte bedömdes ha skadat eller rikets säkerhet. I vissa fall kvarstod dock misstankar om olagliga uppdrag för , men Säkerhetspolisen gjorde bedömningen att det inte var meningsfullt att utreda ärendena ytterligare på grund av bristande bevisning eller därför att preskription för de brott som misstankarna gällde hade inträtt. Säkerhetspolisen har enligt skrivelsen inte organiserat de handlingar som gäller misstänkt samröre med separat från andra handlingar. Något särskilt arkiv för uppgifter med koppling till finns alltså inte. Det material med koppling till som finns hos är en del av myndighetens samlade register och databaser. I skrivelsen görs jämförelser med vissa andra länder där uppgifter från de s.k. förekommer. Av de redovisade länderna är det bara som har en särskild reglering om rätten att få ut sådana uppgifter. Den särskilda lagen anger att dess syfte bl.a. är att möjliggöra tillgång till uppgifter för enskilda för att de ska kunna klarlägga hur har påverkat deras livsöden. Utlänningar har samma möjligheter att ta del av uppgifterna som tyska medborgare. Enskilda offer för verksamhet, och deras efterlevande, kan enligt lagen ta del av uppgifter i arkiven som rör dem själva. F.d. Stasimedarbetare kan också ta del av uppgifter som rör dem själva. Vissa uppgifter kan också lämnas till myndigheter om syftet är att utreda om personer som har eller söker vissa särskilt angivna politiska uppdrag eller vissa tjänster inom det allmänna har haft samröre med . Forskare och journalister kan vidare få ta del av uppgifter som inte kan knytas till enskilda personer. I , , , och saknas regler som särskilt tar sikte på tillgången till uppgifter hos underrättelse- och säkerhetstjänsten om misstänkt samröre med . I stället tillämpas i dessa länder allmänna bestämmelser i registerlagar, förvaltningslagar, offentlighets- och sekretesslagar eller lagar om underrättelse- och säkerhetstjänsterna. Regeringens bedömning av behovet av ändringar i OSL Med hänsyn till arbetsuppgifterna måste Säkerhetspolisens verksamhet enligt regeringen till stor del vara hemlig. Gällande bestämmelser om sekretess till skydd för Säkerhetspolisens verksamhet utgör en rimlig avvägning mellan insynsintresset och intresset av att skydda denna verksamhet. En ökad insyn i Säkerhetspolisens verksamhet riskerar att försvåra för myndigheten att fullgöra sitt uppdrag, vilket medför en ökad risk för att svenska intressen skadas. Den möjlighet som enskilda har att ta del av uppgifter om sig själva hos får anses vara tillräcklig med hänsyn till Säkerhetspolisens uppdrag. Gällande bestämmelser om sekretess till skydd för enskilda för uppgifter som förekommer hos ger uttryck för en rimlig avvägning mellan behovet av skydd för enskildas integritet och intresset av insyn. Att endast häva sekretessen till skydd för enskilda riskerar att medföra att dessa lider allvarligt men. Någon ändring i offentlighets- och sekretesslagen bör alltså enligt regeringens mening inte göras. Den praxis som har utvecklats av (se nedan) visar vidare enligt regeringen att det för forskningsändamål finns möjlighet att ta del av ett omfattande material hos som rör misstänkt samröre med och som är sekretessbelagt i förhållande till allmänheten. Offentlighets- och sekretesslagen behöver därför enligt regeringen inte ändras av hänsyn till forskningen. Slutligen gör regeringen den bedömningen att frågan om att vidta åtgärder med anledning av en tidigare begäran om utlämnande av handlingar ur Rosenholzkartoteket från till bör avgöras av . De sekretessbestämmelser som i första hand torde vara aktuella för uppgifterna i är utrikessekretess, sekretess till skydd främst för intresset av att förebygga eller beivra brott samt vissa bestämmelser om sekretess till skydd för enskilda.