bet · GZ01CU18 · 2012-04-19 00:00:00 — Bland annat har ifrågasatts om de bedömningar som görs är enhetliga och om underlaget för bedömningarna är tillräckliga. Utredningen har dock efter noggranna överväganden bedömt att sakkunniga läkare som anlitas av försäkringsbolag inte ska omfattas av hälso- och sjukvårdstillsynen. Medicinska rådgivares yrkesutövning innefattar inte hälso- och sjukvård. Ett utvidgat tillsynsansvar skulle därför innebära en utvidgning av lagens tillämpningsområde helt vid sidan av lagens huvudsyfte, nämligen att befrämja hälso- och sjukvårdens kvalitet och patientens trygghet och säkerhet i vården. Ett annat förhållande som också starkt talar emot en utvidgning av tillsynsansvaret är det förhållande som utredningen lyfter fram beträffande vilka följder en tillsyn skulle få på det privata försäkringsområdet. Genom ett tillsynsansvar som omfattar försäkringsbolagens medicinska rådgivare skulle staten indirekt få inflytande över den privata skaderegleringen. När det gäller risk-, sambands- och invaliditetsbedömningar skulle tillsynsmyndighetens uttalanden få följder för i vilka fall försäkring beviljas eller förses med begränsande villkor, för om försäkringsersättning ska utgå och för försäkringsersättningens storlek. Sammantaget delade regeringen utredningens uppfattning och bedömde att övervägande skäl talar emot att tillsynsansvaret på hälso- och sjukvårdsområdet utvidgas till att omfatta medicinska rådgivare vid försäkringsbolagen. ställde sig bakom regeringens bedömning och avslog den motion som väckts i frågan (bet. 2009/10:SoU22 och rskr. 2009/10:342). Som framgått ovan har frågan om tillsynen över försäkringsmedicinska rådgivare behandlats i proposition 2009/10:210 Patientsäkerhet och tillsyn. ställde sig då bakom regeringens bedömning att övervägande skäl talar emot att tillsynsansvaret på hälso- och sjukvårdsområdet utvidgas till att omfatta medicinska rådgivare vid försäkringsbolagen. Utskottet kan mot denna bakgrund inte se att det finns anledning att föreslå någon åtgärd från med anledning av motion 2011/12:So629, varför den bör avslås. När det gäller övriga motionsyrkanden kan utskottet konstatera att slutbetänkande har överlämnats till den parlamentariska socialförsäkringsutredningen. Det pågående arbetet bör, enligt utskottets mening, inte föregripas genom någon åtgärd från sida. Även motionerna 2011/12:C201 yrkandena 1 och 2 och 2011/12:C375 bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om solidariskt skadeståndsansvar. Utskottet hänvisar till pågående arbete. Jämför särskilt yttrande (SD). I motion 2011/12:Ju276 föreslår (KD) ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till en översyn av reglerna om solidariskt skadeståndsansvar för unga som dömts för brott så att begreppet får en verklig innebörd och inte endast innebär att en av flera gärningsmän ska behöva betala ersättning till brottsoffer (yrkande 2). Om två eller flera ska ersätta samma skada svarar de enligt 6 kap. 4 § skadeståndslagen i allmänhet solidariskt för skadeståndet. Ett solidariskt skadeståndsansvar innebär att den skadelidande kan kräva ut hela skadeståndet från vem som helst av de skadeståndsskyldiga. Den av flera solidariskt ansvariga som betalar skadeståndet till den skadelidande har principiellt en regressrätt mot övriga ansvariga. Regressrätten är dock inte reglerad i lag utan följer av allmänna skadeståndsrättsliga principer. Allmänt gäller att fördelningen mellan de ansvariga ska ske efter en skälighetsbedömning (se bl.a. NJA 1937 s. 264). De grundläggande reglerna om skadeståndsansvar i skadeståndslagen gäller även barn. För barn finns dock en särskild begränsning i 2 kap. 4 §. I denna paragraf anges att den som vållar skada innan han eller hon har fyllt ska ersätta skadan om det är skäligt med hänsyn till ålder och utveckling, handlingens beskaffenhet, ansvarsförsäkring och andra ekonomiska förhållanden samt övriga omständigheter. Bestämmelserna i 2 kap. 4 § gäller bara skadeståndsansvaret för eget vållande. Paragrafen är inte tillämplig på principalansvar, dvs. ansvar för annans vållande, eller på strikt ansvar, dvs. ansvar utan något vållande. För ett sådant ansvar gäller samma regler som för vuxna personer. För vissa typer av skador som barnet orsakar genom brott infördes ett skärpt skadeståndsansvar för vårdnadshavare . Den nya skadeståndsgrunden kompletterar det skadeståndsansvar som vårdnadshavare har enligt gällande rätt till följd av bristande tillsyn. I samband härmed uttalades att det även fortsättningsvis bör vara en fråga för rättstillämpningen att pröva den inbördes fördelningen mellan flera skadeståndsskyldiga (prop. 2009/10:142, bet. 2009/10:CU23, rskr. 2009/10:296). och lämnade i en skrivelse till regeringen förslag till åtgärder för att minska barns skuldsättning. I skrivelsen föreslås bl.a. att det solidariska skadeståndsansvaret vid brott av flera medverkande bör ses över när det gäller personer . Utredningen om förmyndare, gode män och förvaltare har behandlat frågan om underårigas skulder på grund av brott i betänkandet Frågor om förmyndare och ställföreträdare för vuxna (SOU 2004:112). I betänkandet anför utredningen att syftet med den åtgärd som och efterlyser till betydande del kan tillgodoses genom tillämpning av jämkningsreglerna i 2 kap. 4 § skadeståndslagen. Vidare anförs att en genomgripande förändring av synen på skadestånd då flera personer tillsammans gör sig skyldiga till brott hur som helst måste föregås av noggranna överväganden som inte kan göras inom ramen för utredningen (s. 193 f.). Förslagen i betänkandet har bl.a. legat till grund för lagändringar om skydd för barn genom registrering av förmyndare i vägtrafikregistret (prop. 2005/06:117, bet. 2005/06:LU34, rskr. 2005/06:557561) och till lagändringar som syftar till att minska risken för missbruk av barns tillgångar (prop. 2007/08:150, bet. 2008/09:CU2, rskr. 2008/09:7). Frågan berördes även i utredningsbetänkandet Lätt att göra rätt om förmedling av brottsskadestånd (SOU 2010:1) som avlämnades . Utredningen lämnade förslag om att betalningar ska anvisas till ett betalningsförmedlande organ vars huvuduppgift ska vara att förmedla inkomna betalningar till rätt målsägande och om det kommer in flera betalningar avseende en och samma skadeståndsskyldighet ska de förmedlas till målsäganden i den ordning som de kommit in till det betalningsförmedlande organet. Utredningen framhöll dock att den inte har i uppdrag att lämna förslag till förändringar i den nuvarande ordningen beträffande solidariskt skadeståndsansvar, men ändå vill uppmärksamma att frågan alltjämt upplevs som mycket problematisk av, i första hand, ungdomar som har begått brott och ålagts solidariskt skadeståndsansvar. Att det upplevs som orättvist beror till stor del på att den skadeståndsskyldige även vid betalning av vad han eller hon upplever som sin del av skadeståndet riskerar att bli föremål för verkställighetsåtgärder och hamna i register (s. 50 f.). och aktualiserade frågan i en skrivelse och uppmanade regeringen att tillsätta en utredning som ges i uppdrag att göra en översyn av det solidariska skadeståndsansvaret i de fall skadevållaren är minderårig. hemställde de gemensamt i en skrivelse till regeringen om en ändring i 6 kap. 4 § skadeståndslagen som innebär att för minderåriga skadevållare ska det solidariska skadeståndsansvaret ersättas med ett delat skadeståndsansvar enligt huvudregeln (KFM dnr 8017913-11/113, BO dnr 9.2:0243/11). Betänkandet SOU 2010:1 och och skrivelser är enligt uppgift från föremål för beredning inom . Ett motsvarande motionsyrkande behandlades av civilutskottet i betänkande 2010/11:CU16. Utskottet ansåg då att resultatet av det pågående beredningsarbetet av utredningsbetänkandet SOU 2010:1 inte borde föregripas genom någon åtgärd från . Utskottet föreslog att den då aktuella motionen skulle avslås och följde utskottet. Som redovisats ovan är betänkande SOU 2010:1 och och skrivelser föremål för beredning inom . Utskottet anser alltjämt att det pågående beredningsarbetet inte bör föregripas genom någon åtgärd från , varför motion 2011/12:Ju276 yrkande 2 bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om ideellt skadestånd. Utskottet hänvisar bl.a. till pågående arbete. (M) anser i motion 2011/12:C390 att nivåerna för ideella skadestånd bör höjas påtagligt. Motionären menar vidare att det ska finnas rätt till skadestånd för kränkningar av privatlivet, t.ex. kränkande fotografering. Tillkännagivanden föreslås i enlighet härmed (yrkandena 1 och 3). Med ideella skador avses skador som inte är av ekonomisk natur, främst fysiskt och psykiskt lidande vid personskador och kränkning av den personliga integriteten. gjordes flera ändringar i skadeståndslagen i syfte att stärka rätten till skadestånd för ideell skada (prop. 2000/01:68, bet. 2000/01:LU19, rskr. 2000/01:216). Bland annat infördes tydligare regler om kränkningsersättning vid brott och hur ersättningen ska bestämmas. Rätten till omprövning av skadestånd utvidgades till att även avse ersättning för kostnader och ideell skada vid personskada. Den som har tillfogats personskada kan enligt 5 kap. 1 § skadeståndslagen få ersättning både för ekonomisk och för ideell skada. Ersättning för kränkning är en särskild form av ideellt skadestånd som inte förutsätter att någon fysisk skada har uppkommit. Enligt 2 kap. 3 § skadeståndslagen ska den som allvarligt kränker någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet, frid eller ära ersätta den skada som kränkningen innebär. I 5 kap. 6 § första stycket skadeståndslagen anges att skadestånd med anledning av kränkning bestäms efter vad som är skäligt med hänsyn till handlingens art och varaktighet. Därvid ska särskilt beaktas om handlingen 1. haft förnedrande eller skändliga inslag, 2. varit ägnad att framkalla allvarlig rädsla för liv eller hälsa, 3. riktat sig mot någon med särskilda svårigheter att värja sin personliga integritet, 4. inneburit missbruk av ett beroende- eller förtroendeförhållande, eller 5. varit ägnad att väcka allmän uppmärksamhet. I proposition 2000/01:68 behandlade regeringen också frågor om ersättningens storlek. Regeringen konstaterade att det hade skett betydande höjningar av ersättningarna och att höjningarna var betydligt kraftigare än vad som följer av ändringarna i penningvärdet. Regeringen anförde vidare att det i den allmänna debatten ofta hävdades att skadestånden i för kränkning av den personliga integriteten låg på en påfallande låg nivå vid en internationell jämförelse. Detta torde inte längre kunna hävdas, om man bortser från rättssystem där skadeståndet har ett delvis annat syfte. Regeringens slutsats var att ersättningsnivåerna hade utvecklats och utvecklades på ett sådant sätt att det inte finns anledning att ingripa med lagstiftning. Enligt regeringen borde det liksom vara de rättstillämpande organens uppgift att bestämma kränkningsersättningens storlek och därvid göra en skönsmässig bedömning baserad på förhärskande etiska och sociala värderingar (s. 45-47 och 53-56). Utredningen om det allmännas ansvar enligt föreslår i betänkandet Skadestånd och (SOU 2010:87) att det införs en lagreglerad möjlighet att få ersättning för ideella skador i vissa fall vid överträdelser av . Utredningen anser att det även finns skäl att tillskapa en särskild regel för beräkning av den ersättning som kan utgå vid sådana skador. Regeln bör införas i form av ett nytt tredje stycke i bestämmelsen om beräkning av kränkningsersättning i 5 kap. 6 § skadeståndslagen. Därigenom tydliggörs att utgångspunkten bör vara att den ersättning som döms ut ligger i nivå med kränkningsersättningen. I likhet med vad som gäller beträffande andra typer av ideella skador bör ersättningen bestämmas utifrån en allmän skälighetsbedömning. Vid bedömningen ska hänsyn tas till överträdelsens art och omständigheterna i övrigt. Betänkandet är enligt uppgift från föremål för beredning inom . I lagrådsremissen Kränkande fotografering, som överlämnats till Lagrådet, föreslår regeringen att ett nytt brott införs i benämnt kränkande fotografering. Syftet är att kriminalisera sådan integritetskränkande fotografering som inte ska behöva tålas. I remissen anför regeringen att det av skadeståndslagen följer att skada som kränkande fotografering innebär kan vara ersättningsgill. När det gäller ersättningsnivåerna för ideella skadestånd anser utskottet att det liksom tidigare bör vara de rättstillämpande organens uppgift att bestämma ersättningens storlek. Utskottet vill i övrigt peka på att det, som redovisats ovan, pågår ett arbete som ligger i linje med motionsönskemålen. Enligt utskottets mening bör resultatet av detta arbete inte föregripas genom någon åtgärd från . Motion 2011/12:C390 yrkandena 1 och 3 bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om beräkningen av ersättning för inkomstförlust. I motion 2011/12:C265 föreslår och (båda S) ett tillkännagivande om att skadelidande vid skadeståndsberäkningen ska ha rätt till kompensation för jobbskatteavdrag. Samma motionärer föreslår i motion 2011/12:C376 ett tillkännagivande om att skadelidande vid bestämmande av ersättning för inkomstförlust ska få tillgodoräknas skattepliktiga förmåner som, t.ex. traktamenten. Enligt 5 kap. 1 § 2 skadeståndslagen ska ersättningen vid personskada bl.a. omfatta inkomstförlust. Den skadelidande ska med hjälp av skadeståndet försättas i samma ekonomiska situation som om skadan inte hade inträffat. Skadestånd för inkomstförlust ska alltså schematiskt motsvara skillnaden mellan två belopp. Det ena är inkomsten som den sannolikt hade utvecklat sig om skadan inte hade inträffat. Det andra beloppet är den inkomst som den skadelidande faktiskt har uppnått eller kan beräknas uppnå i sitt skadade skick. har i avgöranden dragit slutsatsen att lagstiftaren med begreppet inkomst i 5 kap. 1 § skadeståndslagen har avsett bruttoinkomsten. Den inkomstförlust som ska ersättas genom skadestånd är alltså bortfallet av inkomst före skatt (NJA 1995 s. 13, NJA 2008 s. 1177 och NJA 2010 s. 661). Skattekonsekvenserna för den skadelidande har beaktas i vissa speciella situationer. I avgörandet , som rörde frågan om man vid bestämmande av skadestånd för inkomstförlust ska beakta den effekt som uppkommer till följd av att skadeståndet beskattas enligt de vanliga reglerna för och statlig skatt på inkomst och inte enligt reglerna för sjömansskatt, gjordes undantag för den skadelidande, eftersom han tillhörde en av de få, noggrant definierade grupper som av lagstiftaren fått en skattemässigt gynnad särställning. Avgörandet gällde en skadelidande som arbetat vid och som då hade beskattats enligt en för henne fördelaktig skattesats. Detta innebar att hänsyn kunde tas till de skattemässiga konsekvenserna för henne, när trafikskadeersättning skulle bestämmas. har i avgörandet däremot inte ansett att en skadelidande ska kompenseras för förlorat jobbskatteavdrag. ansåg att skatteeffekterna i det fallet inte var resultatet av att den skadelidande tillhört någon av lagstiftaren i skattehänseende särskilt gynnad krets som enligt praxis krävts för ett undantag från principen om att det är bruttobeloppen som läggs till grund för beräkningen av en inkomstförlust. Förhållandena kunde inte heller anses vara sådana att det oberoende härav förelåg skäl att frångå huvudregeln om att bruttoinkomsten ska läggas till grund för beräkningen. När det gäller frågan om vilka förmåner som ska beaktas vid bestämmandet av ersättning för inkomstförlust har i ett avgörande som gällde förlust av statliga traktamenten ansett att syftet med förmånen är avgörande för om det ska räknas in i underlaget eller inte. Om ett traktamente endast har till syfte att täcka merkostnader vid tjänsteresor och förrättningar ska det inte räknas in i underlaget. Om däremot traktamentet är avsett att vara ett öppet eller dolt lönetillskott och då utgör skattepliktig intäkt av tjänst ska det räknas med i inkomstunderlaget (NJA 1985 s. 843). Utskottet anser inte att det finns skäl att föreslå någon åtgärd från med anledning av motionerna 2011/12:C265 och 2011/12:C376, varför de bör avslås. Barnförsäkringar, punkt 2 (S, MP, V) av (S), (S), (S), (S), (S), (MP), (V) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2011/12:C366 av (S). har av barnen i en individuell försäkring. Många barn saknar alltså en individuell försäkring. Orsakerna är framför allt ekonomiska. Barn helt utan försäkring finns främst i vissa invandrargrupper. Ett problem när det gäller barnförsäkringar är att av ansökningarna beviljas utan några förbehåll. För adoptivbarn, barn som har låg födelsevikt eller barn som är för tidigt födda brukar föräldrarna få nej från bolagen. Samma gäller för barn med ärftliga sjukdomar och medfödda fel. Men olika bolag har olika riskbedömningar. De som har fått avslag hos ett bolag kan få möjlighet att teckna en försäkring hos ett annat. Enligt vår mening är alla barns lika värde en självklarhet. Vi anser därför att det är viktigt att alla barn ges tillgång till ett rimligt försäkringsskydd och att vissa grupper av barn inte ställs utan möjlighet att få skydd genom en personförsäkring. I propositionen till ny försäkringsavtalslag (prop. 2003/04:150) anförde den förra regeringen när det gäller den s.k. kontraheringsplikten i 11 kap. 1 § försäkringsavtalslagen att lagstiftning av detta slag allmänt bör följas upp så att den tillämpas på avsett sätt (s. 250). Enligt uppgift från är den nuvarande regeringens ambition att ta initiativ till en uppföljning under innevarande mandatperiod. Vi anser inte att detta är tillräckligt. Enligt vår mening är det nu hög tid att ett översynsarbete påbörjas. I detta översynsarbete bör även ingå att utreda möjligheten att ge fler tillfälle att teckna en barnförsäkring. Vad vi nu anfört bör , med bifall till motion 2011/12:C366, som sin mening ge regeringen till känna. Handläggning av trafikskadeärenden m.m., punkt 4 (MP) av (MP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2011/12:C201 av (MP) yrkandena 1 och 2, 2011/12:C375 av och (båda S) och 2011/12:So629 av och (båda S). Många trafikskadade och anhöriga upplever att prövningen i inte är rättssäker. Flera exempel på hur arbetet bedrivs gör att framstår som ett organ i försäkringsbolagens tjänst. Det förekommer att den skadelidande inte får uppgift om vilka handlingar som har legat till grund för den medicinska rådgivarens bedömning. Det har även framkommit att försäkringsbolagen undanhåller medicinska intyg som den skadelidande sänt in, vilket innebär att inte ens den medicinska rådgivaren alltid har tillgång till hela det medicinska underlaget. När det underlag som har legat till grund för bedömningen inte redovisas kan den skadelidande inte avgöra på vilken grund bedömningen är gjord. Det finns ingen insyn i arbete, och den skadelidande kan inte anmäla en misstänkt orätt behandling till eller Justitiekanslern. Jag anser att regeringen bör inleda en granskning av få en bild av hur nämndens handläggning har fungerat ur ett rättssäkerhetsperspektiv och därefter återkomma till med de förslag som granskningen föranleder. En sådan granskning bör bl.a. omfatta frågor om på vilket sätt den skadelidande har fått möjlighet att föra sin talan och om all utredning som den skadelidande har åberopat har beaktats vid bedömningen. En bedömning bör även göras av i vilken utsträckning handläggningen påverkas av att försäkringsbolagen spelar en aktiv roll när det gäller nämndens arbete. Vad jag nu har anfört bör , med bifall till motion 2011/12:C201 yrkandena 1 och 2 samt delvis bifall till motion 2011/12:C375 och med avslag på motion 2011/12:So629, som sin mening ge regeringen till känna. Solidariskt skadeståndsansvar, punkt 5 (SD) (SD) anför: Många ungdomar som döms för brott blir också solidariskt skadeståndsansvariga. Ett solidariskt skadeståndsansvar framstår som orättvist då det innebär att en person kan få betala hela skadeståndet trots att det finns flera ansvariga. En skadeståndsskyldig som betalar sin del av skadeståndet kan även riskera att hamna i register om de andra ansvariga inte betalar. Visserligen kan den som har fått betala hela eller en större del av skadeståndet kräva de övriga ansvariga på mellanskillnaden, men för många kan det vara obehagligt att tvingas ta kontakt med personer som man kanske inte längre vill ha något att göra med. Detta skapar en dålig bild av rättsväsendet hos en ung person som försöker göra rätt för sig och betala sin del av ett skadestånd. Ungdomar kan då få uppfattningen att det inte lönar sig att betala någon del av skadeståndet för då kan man få betala hela skadeståndet trots att det finns fler ansvariga. och har i en gemensam skrivelse till regeringen hemställt om en ändring i 6 kap. 4 § skadeståndslagen som innebär att för minderåriga skadevållare ska det solidariska skadeståndsansvaret ersättas med ett delat skadeståndsansvar enligt huvudregeln. Jag anser att förslaget är bra. Enligt uppgift från är skrivelsen föremål för beredning inom . Med hänsyn till den pågående beredningen har jag valt att inte reservera mig. Jag utgår från att arbetet bedrivs skyndsamt. Förteckning över behandlade förslag Motioner från allmänna motionstiden 2011/12:Ju276 av (KD): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att utreda möjligheterna till förändringar av reglerna om solidariskt betalningsansvar så att begreppet får en verklig innebörd och inte endast en av flera gärningsmän ska behöva betala ersättning till brottsoffret. 2011/12:C201 av (MP): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om en granskning av ur rättssäkerhetssynpunkt. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma till med de förslag som granskningen av föranleder. 2011/12:C204 av (FP): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om samordning och informationsskyldighet till efterlevande. 2011/12:C265 av och (båda S): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om skadeståndsersättningar. 2011/12:C353 av och (båda M): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att göra en översyn av hur trafikförsäkringsavgiften är uppbyggd. 2011/12:C366 av (S): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att se över möjligheterna för hur fler barn kan få tillgång till en barnförsäkring. 2011/12:C375 av och (båda S): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om personskadereglering. 2011/12:C376 av och (båda S): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om regleringar av personskador. 2011/12:C390 av (M): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att skadeståndsbeloppen för ideella skador bör höjas i linje med vad som anges i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om lagstiftningen och skadeståndsrätten när det gäller kränkningar mot privatlivet. 2011/12:So629 av och (båda S): tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om försäkringsbolagens medicinska rådgivare och behovet av en översyn av deras roll och medverkan i försäkringsärenden. Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1.Det jag vill tala om är barnförsäkringar. Föräldrar rekommenderas från de flesta håll att teckna barnförsäkringar. Orsaken till detta är att samhällets skydd helt enkelt är för dåligt om det händer barnet något.Det finns ett visst skydd för barn som går i förskolan och skolan, men det gäller bara vid olyckor. Det gäller alltså inte vid sjukdomar, och de allra flesta barn som får funktionsnedsättningar får det av sjukdomar och inte av olycksfall.