bet · GZ01CU15 · 2012-04-11 00:00:00 — ansåg i sitt yttrande till lagutskottet över propositionen, i likhet med den dåvarande regeringen, att lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam, som begärts i då aktuella motioner, inte kan införas utan grundlagsändring. delade de då aktuella motionärernas uppfattning att reklam med inslag av diskriminering i olika former var oacceptabel. Eftersom en laglig möjlighet att ingripa mot könsdiskriminerande reklam kräver en grundlagsändring som innebär inskränkningar i tryckfrihetens och yttrandefrihetens grundvalar borde dock, anförde utskottet, lagstiftning komma i fråga endast om detta framstår som det enda alternativet att komma till rätta med problemet. Förutom att lagstiftningsbehovet sålunda måste vara klarlagt borde det vidare krävas att den diskriminerande reklamen förekommer i sådan omfattning och är av sådan art att inskränkningar i tryckfriheten och yttrandefriheten oundgängligen är påkallade. , som konstaterade att regeringen, enligt vad som anförts i propositionen, avsåg att följa utvecklingen på området, avstyrkte de aktuella motionerna. har därefter, i huvudsak med hänvisning till tidigare ställningstaganden och till näringslivets egenåtgärder på området, vid ett flertal tillfällen avstyrkt motionsyrkanden med krav på införande av lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam (se bl.a. bet. 1994/95:LU32, 1995/96:LU26, 1996/97:LU13, 1997/98:LU21, 1998/99:LU10, 1999/2000:LU13, 2001/02:LU16, 2002/03:LU9, 2003/04:LU8 och 2005/06:LU20). har följt utskottet. Motionsyrkanden om lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam behandlades även av civilutskottet i samband med att antog marknadsföringslag (bet. 2007/08:CU21). Enligt utskottets mening ägde de ovan redovisade ställningstagandena från sida alltjämt giltighet. Utskottet föreslog att de då aktuella motionerna skulle avslås och följde utskottet. Utskottet har därefter, och , behandlat motionsyrkanden om könsdiskriminerande reklam. Utskottet stod fast vid de tidigare ställningstagandena och avstyrkte de då aktuella motionerna, och följde utskottet (bet. 2008/09:CU34 och 2009/10:CU7). När utskottet senast behandlade motionsyrkanden om könsdiskriminerande reklam (bet. 2010/11:CU14) underströk utskottet inledningsvis att det delar uppfattningen att könsdiskriminerande reklam inte är önskvärd i ett samhälle som strävar efter ökad jämställdhet mellan könen och alla människors lika värde. När det gällde frågan om att införa lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam instämde dock utskottet i de överväganden som tidigare gjorts från sida. Utskottet menade således att en sådan lagstiftning inte bör införas. I likhet med ministern ansåg utskottet att reklambranschens eget ansvar är stort när det gäller att motverka könsdiskriminerande reklam. Liksom tidigare betonade utskottet att det är av största vikt att näringslivets egenåtgärder fungerar. Utskottet välkomnade vidare initiativet att inrätta en branschfinansierad reklamombudsman och förklarade att det även fortsättningsvis kommer att följa verksamhet. Vad avsåg ett då aktuellt motionsyrkande om att ge i uppdrag att göra en kartläggning av den könsdiskriminerande reklamens utveckling och omfattning samt utforma råd och sprida information om könsdiskriminerande reklam, anförde utskottet att ett motsvarande yrkande tidigare avstyrkts av civilutskottet i de av godkända betänkandena /09:CU34 och 2009/10:CU7. Utskottet kunde inte heller se att det fanns skäl att föreslå ett tillkännagivande om ett sådant uppdrag. Utskottet avstyrkte de då aktuella motionsyrkandena och följde utskottet. Utskottet vidhåller sina tidigare ställningstaganden om att det inte bör införas någon lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam. Utskottet kan därför inte se något behov att återuppta beredningen av Utredningen om könsdiskriminerande reklams betänkande. Motionerna 2011/12:C329 yrkandena 6 och 7 samt 2011/12:C347 yrkande 5 bör således avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att det ska införas lagstiftning om att betalning med kontokort måste ske under kortinnehavarens uppsikt. Utskottet hänvisar bl.a. till pågående arbete. och (båda FP) föreslår i motion 2011/12:C272 ett tillkännagivande om att det ska införas lagstiftning om att betalning med kontokort måste ske under kortinnehavarens uppsikt. Enligt 4 § lagen (2010:738) om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument, t.ex. ett kontokort, är kontohavaren skyldig att 1. skydda en personlig kod som han eller hon fått, 2. vid vetskap om att betalningsinstrumentet kommit bort eller obehörigen använts anmäla detta till den som är betaltjänstleverantör och 3. i övrigt följa de villkor som enligt kontoavtalet gäller för användning av betalningsinstrumentet. Om en obehörig transaktion har kunnat genomföras till följd av att en skyldighet enligt 4 § åsidosatts genom grov oaktsamhet, ansvarar kontohavaren, enligt 6 §, för hela beloppet. Är kontohavaren konsument, är ansvaret begränsat till högst . Har kontohavaren handlat särskilt klandervärt, ansvarar han eller hon dock för hela beloppet. Lagen som trädde i kraft genomför betaltjänstdirektivets bestämmelser om ansvaret för obehöriga transaktioner (prop. 2009/10:122, bet. 2009/10:CU19, rskr. 2009/10:365). I propositionen anförs bl.a. att de villkor som enligt kontoavtalet gäller för hanteringen av betalningsinstrumentet utgör en utgångspunkt för bedömningen av vilka krav på aktsamhet som ställs. Ett villkor för hanteringen kan t.ex. vara att betalningsinstrumentet ska hållas under uppsikt. På offentliga platser krävs det att kontohavaren i princip har kontinuerlig kontroll över kortet. Att lämna kortet inte endast tillfälligt utan uppsikt i en sådan miljö är i regel att anse som grovt oaktsamt. Att lämna det tillfälligt för sedvanlig betalning är däremot normalt inte att anse som grovt oaktsamt (s. 28). Utredningen om obehörig användning av kontokort samt konsumentskydd vid s.k. modemkapning har i sitt slutbetänkande, Betalningsansvar vid obehörig användning av kontokort m.m. (SOU 2005:108), tagit upp säkerhetsfrågor vid betalning med kort. I betänkandet anges bl.a. att samtliga kontokort kommer att bytas ut mot nya s.k. chipkort. Den nya tekniken innebär att nya betalningsterminaler och uttagsautomater måste installeras. Den information som finns lagrad i magnetremsan lagras i stället på ett chipkort i en integrerad krets i själva kortet. Den integrerade kretsen erbjuder ett betydligt bättre skydd mot kopiering och annan manipulation än magnetremsan. Tekniken bygger på den internationella kontokortsstandarden EMV, som står för Europay, och Visa. Införandet av EMV-standard i kombination med krav på användning av pinkod förutses ge ett gott skydd mot kortbedrägerier. Single Euro Payments Area, SEPA, är ett arbete för att skapa ett gemensamt område för betalningar inom EU. De europeiska bankföreningarna och deras medlemsbanker har bildat en gemensam organisation () som har till uppgift att driva och koordinera SEPA-arbetet. Även den () och kommissionen är engagerade i arbetet. Utvecklingen sker i första hand i de länder som har euro som nationell valuta, men det är även möjligt för europeiska länder utanför eurozonen att delta i eurobetalningssystemen. I SEPA ingår alla 27 EU-länderna samt , , , och . Genom att införa samma rutiner och standarder medverkar bankerna till utvecklingen av en inre marknad för betalningstjänster. När det gäller kortbetalningar uppställs inom ramen för SEPA krav på att alla kort som ges ut inom SEPA-området ska ha ett EMV-chip och en tillhörande pinkod för säker identifiering. Vid betalning med ett kort med EMV-chip placerar kortinnehavaren själv kortet i betalterminalen och godkänner betalningen genom att själv knappa in pinkoden för kortet. Butiksterminaler och uttagsautomater ska också anpassas för att kunna hantera den nya chiptekniken. Kommissionen presenterade en grönbok om kort-, internet- och mobilbetalningar, KOM(2011) 941 slutlig. Syftet med grönboken är bl.a. att utvärdera frågor som rör kort-, internet- och mobilbetalningar inom EU och kartlägga brister i de gällande systemen. I grönboken tar kommissionen upp frågor om betalningssäkerhet. Kommissionen anför bl.a. att den ram för kortbetalningar som utvecklats inom SEPA inte genomförts fullständigt som var den ursprungliga planen eftersom många av ramens underliggande faktorer inte tillämpas aktivt. Kommissionen anför vidare att av alla terminaler för kortbetalning vid försäljningsställena och av alla betalkort i EU var EMV-kompatibla (försedda med chip och pinkod) vid slutet av 2010. Att kort med namnunderskrift som är försedda med en magnetremsa för kortläsning kontinuerligt har ersatts med kort med chip och pinkod har bidragit till att antalet bedrägerier vid köpstället har minskat betydligt på EU-nivå. I grönboken vill kommissionen bl.a. ha synpunkter på om fysiska betalningstransaktioner med är tillräckligt säkra. har prövat grönboken i utlåtande /12:FiU37. Genom lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument klargörs vilka skyldigheter en kontohavare har vid användningen av ett kontokort och vad som gäller för betalningsansvaret vid obehöriga transaktioner. Som redovisats ovan har branschen vidtagit åtgärder för att öka säkerheten vid kortbetalningar. Det pågår också ett arbete på EU-nivå i frågan. Mot denna bakgrund anser utskottet att det inte finns behov av ett sådant tillkännagivande som motionärerna föreslår. Motion 2011/12:C272 bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om skärpta regler för kemikalier i leksaker m.m. Utskottet hänvisar till direktivets bestämmelser och pågående arbete. Jämför reservation 11 (MP, SD, V). gäller en ny lag om leksakers säkerhet (prop. 2010/11:65, bet. 2010/11:CU8, rskr. 2010/11:245). Genom den nya lagen har direktiv om leksakers säkerhet genomförts i svensk rätt. Direktivet är ett s.k. fullharmoniseringsdirektiv, vilket innebär att medlemsstaterna inte får besluta om ytterligare begränsningar av leksakers fria rörlighet på den inre marknaden än de som direktivets regler medger. m.fl. (V) föreslår i motion 2011/12:C318 tillkännagivanden om att regeringen dels bör återkomma till med förslag som innebär att skadliga ämnen helt bör förbjudas i leksaker (yrkande 1), dels att regeringen i det fortsatta arbetet med genomförandet av direktivet om leksakers säkerhet bör vinnlägga sig om att skydda miljön och barns hälsa (yrkande 2). I motionen föreslås vidare ett tillkännagivande om att regeringen inom ramen för EU-samarbetet bör ta initiativ för att få till stånd ett totalt förbud för skadliga kemikalier, metaller och doftämnen i leksaker (yrkande 3). Även i motion 2011/12:MJ281 av m.fl. (V) föreslås ett tillkännagivande om att införa regler som helt förbjuder skadliga kemikalier, metaller och doftämnen i leksaker (yrkande 16). Direktivet om leksakers säkerhet Målet för direktivet om leksakers säkerhet är att garantera dels en hög säkerhetsnivå för leksaker för att garantera barns hälsa och säkerhet, dels en väl fungerande inre marknad genom att fastställa harmoniserade säkerhetskrav för leksaker och minimikrav för marknadsövervakning (jfr skäl 9 och 48). I skälen anges vidare att de allmänna och särskilda kemikaliekraven i direktivet bör syfta till att skydda barns hälsa från vissa ämnen i leksaker, medan miljöproblem behandlas i annan övergripande miljölagstiftning (skäl 25). Enligt det allmänna säkerhetskravet i artikel 10.2 första stycket får leksaker, inklusive de kemikalier som de innehåller, inte innebära en risk för användarens eller någon annan persons säkerhet eller hälsa när de används på avsett eller förutsebart sätt med tanke på barns beteende. De särskilda säkerhetskraven framgår av direktivets bilaga II och avser bl.a. fysikaliska och mekaniska egenskaper, brännbarhet och kemiska egenskaper. I artikel 10.1 föreskrivs att medlemsstaterna ska vidta alla åtgärder som krävs för att säkerställa att leksaker endast släpps ut på marknaden om de uppfyller de grundläggande säkerhetskraven, dvs. det allmänna och de särskilda säkerhetskraven. I syfte att anpassa bestämmelserna till den tekniska och vetenskapliga utvecklingen kan kommissionen inom ramen för ett kommittéförfarande besluta om ändringar i bestämmelserna om allergiframkallande doftämnen och migrationshalter för vissa farliga metaller i delen om kemiska egenskaper i bilaga II till direktivet. På samma sätt får kommissionen anta särskilda gränsvärden för kemikalier i leksaker som är avsedda för barn eller i andra leksaker som är avsedda att stoppas i munnen (artikel 46). Enligt artikel 48 ska medlemsstaterna och därefter rapportera till kommissionen om hur direktivet tillämpas. En sådan rapport ska bl.a. innehålla en utvärdering av dels situationen när det gäller leksakers säkerhet, dels hur verkningsfullt direktivet är. I delen om kemiska egenskaper i bilaga II till direktivet anges vidare att kommissionen systematiskt och regelbundet ska utvärdera förekomsten av farliga ämnen i material i leksaker. Dessa utvärderingar ska ta hänsyn till rapporter från marknadsövervakande organ och till synpunkter som medlemsstater och intressenter ger uttryck för (punkt 9). Den nya lagen om leksakers säkerhet I 9 § första meningen i den nya lagen om leksakers säkerhet (2011:579) anges att en leksak inte får innebära någon risk för någon persons hälsa eller säkerhet när den används på avsett eller förutsebart sätt med hänsyn till barns beteende. Enligt andra stycket samma paragraf får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om särskilda säkerhetskrav för leksaker. I propositionen till den nya lagen anförde regeringen att det i direktivets bilaga II bl.a. återfinns hårdare krav på kvävningssäkerhet, starkare skydd mot hörselskador samt en rad nya gränsvärden för kemikalier i leksaker. De nya reglerna är strängare än nuvarande regler, t.ex. tillåts s.k. CMR-ämnen (ämnen som är cancerogena, mutagena eller giftiga för reproduktionen) endast i mycket låga halter i leksakens åtkomliga delar, med begränsade möjligheter till undantag. Vidare listas en rad allergiframkallande doftämnen som endast får förekomma i resthalter samt migrationshalter för vissa farliga metaller. Direktivet innehåller också gränsvärden för hur mycket av totalt 19 slags metaller som får läcka ut från en leksak. För arsenik, kadmium, sexvärt krom, bly, kvicksilver och organiskt tenn är gränsvärdena hälften av vad som anses vara säkra värden, eftersom dessa metaller är mycket farliga. Dessa får inte vara avsiktligt tillsatta till något material, men det kan finnas resthalter av dem och då får de inte läcka ut mer än vad gränsvärdena anger. Regeringen redovisade att i sitt remissyttrande anser att direktivets reglering av kemikalier är otillräcklig men att det enligt föreningen inte finns något hinder mot att behåller eller inför bestämmelser för att skydda människors hälsa och miljö t.ex. vid tillverkning, utsläppande på marknaden eller användning där direktivet inte innebär en harmonisering. Därutöver anser att möjligheten att ställa mer långtgående krav även i de delar som direktivet harmoniserar bör undersökas i detalj. kommun har i sitt yttrande anfört att frågan om totalförbud mot CMR-ämnen bör övervägas. Kemikalieinspektionen har anfört att det inte är självklart att t.ex. nationella krav som motiveras med miljöhänsyn och inte med hälsa/säkerhet är förbjudna enligt direktivet, vilket har betydelse för hur nuvarande nationella regler påverkas. När det gällde dessa frågor anförde regeringen, under hänvisning till direktivets karaktär av fullharmoniseringsdirektiv, bl.a. att medlemsstaterna i princip inte har rätt att vidta åtgärder som kan utgöra hinder för den fria rörligheten för leksaker som överensstämmer med direktivets krav, såsom exempelvis genom nationella bestämmelser om totalförbud mot vissa ämnen i leksaker. Vad avsåg genomförandet av de särskilda säkerhetskraven enligt bilaga II till direktivet ansåg regeringen att dessa säkerhetskrav som är mycket omfattande och av teknisk natur inte lämpar sig för att tas in i lag. Kraven borde därför genomföras genom föreskrifter som meddelas av regeringen eller den eller de myndigheter som regeringen bestämmer. Regeringen gav Kemikalieinspektionen i uppdrag att ta fram och genomföra en nationell handlingsplan för en giftfri vardag. presenterade Kemikalieinspektionen Handlingsplan för en giftfri vardag 20112014 Skydda barnen bättre. I handlingsplanen föreslår Kemikalieinspektionen bl.a. följande åtgärder: Regeringen ger Kemikalieinspektionen i uppdrag att efter samråd med , och och andra berörda centrala myndigheter göra en bred genomgång av EU:s lagstiftning och identifiera en strategi för hur reglerna kan utvecklas och förbättras för att bidra till en giftfri miljö enligt svenska miljömål och till en giftfri vardag. I uppdraget ingår att lämna övergripande förslag till hur lagstiftningen på EU-nivå kan ändras och effektiviseras. Kemikalieinspektionen verkar för att metoderna för EU:s riskbedömning utvecklas ytterligare för att rimligt säkerställa att vi inte underskattar risken för att kemikalier ska skada barn. blir ett av de ledande medlemsländerna i EU när det gäller att ta fram förslag till förbud och liknande för farliga kemikalier som människor kan utsättas för i sin vardag. verkar för att EU-lagstiftningen skärps för att ytterligare begränsa förekomsten av farliga kemikalier i varor som används på ett sådant sätt att konsumenter kan utsättas för hälsofarliga kemikalier. Kemikalieinspektionen ökar kraftigt sin tillsyn över farliga kemikalier i leksaker och andra varor som används på ett sådant sätt att människor i sin vardag kan utsättas för farliga ämnen. Enligt uppgift från deltar Kemikalieinspektionen aktivt i kommissionens nybildade expertgrupp för kemikalier i leksaker. I den tekniska anpassningen av leksaksdirektivet verkar bl.a. för skärpta gränsvärden för tungmetaller. Den föreskrivande kommittén (se ovan under redovisningen av direktivet) beslutade att sänka migrationsvärdet för kadmium. Vidare har regeringen gjort giftfri miljö till en av de miljöpolitiska huvuduppgifterna . Kemikalieinspektionen har fått för att genomföra handlingsplanen för en Giftfri vardag. Kemikalieinspektionen inledde en dialog med leksaksbranschen i syfte att bl.a. få dem att göra åtaganden om utfasning av farliga kemikalier. Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av civilutskottet i samband med beredningen av propositionen med förslag till en ny lag om leksakers säkerhet (prop. 2010/11:65, bet. 2010/11:CU8). När det gällde de då aktuella motionsyrkandena om skärpta regler för kemikalier m.m. i leksaker anförde utskottet att motionsyrkandena innehöll förslag på åtgärder som går längre än direktivets bestämmelser. Utskottet erinrade om att direktivet om leksakers säkerhet är ett s.k. fullharmoniseringsdirektiv, vilket innebär att medlemsstaterna inte får besluta om ytterligare begränsningar av leksakers fria rörlighet på den inre marknaden än de som direktivets regler medger. Den säkerhetsnivå som fastställs i direktivets regler får inte på något sätt höjas eller sänkas på nationell nivå, och de konkretiseringar av det allmänna säkerhetskravet som återfinns i direktivets bilagor får inte förändras. Mot denna bakgrund ansåg utskottet att motionsyrkandena borde avslås. Vad gällde motionsyrkandet om fortsatt arbete inom EU ansåg utskottet att det är av största vikt att arbetet inom EU för att förhindra förekomsten av skadliga ämnen i leksaker fortsätter kontinuerligt. Utskottet ansåg därför att regeringen bör ta initiativ till att inleda förhandlingar för att förbjuda skadliga kemikalier, metaller och doftämnen i leksaker. Utskottet föreslog att även detta motionsyrkande borde avslås. Motionsyrkandena om skärpta regler för kemikalier m.m. i leksaker innehåller förslag på åtgärder som går längre än direktivets bestämmelser. Utskottet vill på nytt erinra om att direktivet om leksakers säkerhet är ett s.k. fullharmoniseringsdirektiv, vilket innebär att medlemsstaterna inte får besluta om ytterligare begränsningar av leksakers fria rörlighet på den inre marknaden än de som direktivets regler medger. Den säkerhetsnivå som fastställs i direktivets regler får inte på något sätt höjas eller sänkas på nationell nivå, och de konkretiseringar av det allmänna säkerhetskravet som återfinns i direktivets bilagor får inte förändras. Det nya direktivet om leksakers säkerhet innebär en skärpning när det gäller reglerna för kemikalier, metaller och allergiframkallande doftämnen i leksaker. tillåts dock t.ex. låga halter av s.k. CMR-ämnen i leksakers åtkomliga delar, och resthalter av allergiframkallande doftämnen får fortfarande förekomma i leksaker. Direktivet ger kommissionen möjlighet att i vissa fall ändra de angivna gränsvärdena för vissa ämnen i leksaker. Inom ramen för sin rapporteringsskyldighet har också en medlemsstat möjlighet att peka på behov av ändringar av direktivet. Det är enligt utskottet av största vikt att arbetet för att förhindra förekomsten av skadliga ämnen i leksaker fortsätter kontinuerligt. Som redovisats ovan bedriver regeringen ett omfattande arbete med frågorna. Regeringen har gjort giftfri miljö till en av de miljöpolitiska huvuduppgifterna . Kemikalieinspektionen har fått för att genomföra Handlingsplanen för en giftfri vardag. I handlingsplanen anger Kemikalieinspektionen att den under 20112014 särskilt kommer att arbeta för att farliga ämnen begränsas genom att EU:s lagstiftning skärps. Kemikalieinspektionen avser också att kraftigt öka sin tillsyn över bl.a. farliga kemikalier i leksaker. Kemikalieinspektionen inledde en dialog med leksaksbranschen i syfte att bl.a. få dem att göra åtaganden om utfasning av farliga kemikalier. Vidare deltar Kemikalieinspektionen aktivt i kommissionens nybildade expertgrupp för kemikalier i leksaker. I den tekniska anpassningen av leksaksdirektivet verkar bl.a. för skärpta gränsvärden för tungmetaller. Kommissionens föreskrivande kommitté beslutade att sänka migrationsvärdet för kadmium. Utskottet kan således konstatera att det både nationellt och inom EU pågår ett omfattande arbete inom området. Utskottet ser mycket positivt på att inom ramen för EU-samarbetet aktivt arbetar för att minska förekomsten av farliga ämnen i leksaker, bl.a. när det gäller gränsvärden för tungmetaller. Med det anförda föreslår utskottet att avslår motionerna 2011/12:C318 yrkandena 13 och 2011/12:MJ281 yrkande 16. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande med förslag om att frågan om vilken information producenter ska lämna konsumenter bör utredas. Jämför reservation 12 (MP, V). m.fl. (MP) anser i motion 2011/12:C417 att införandet av en skyldighet för producenter att informera konsumenter om bl.a. varors och tjänsters innehåll på svenska eller på andra språk och i punktskrift bör utredas. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet härmed (yrkande 5). I 16 § första stycket konsumentköplagen (1990:932) anges att en vara ska åtföljas av de anvisningar som behövs för dess installation, montering, användning, förvaring och skötsel. Enligt förarbetena ska det normalt krävas att anvisningen är avfattad på svenska eller att den utgörs av allmänt kända eller begripliga symboler. När det gäller försäljning av varor, avsedda för en begränsad kundkrets med speciella kunskaper, t.ex. avancerade elektroniska eller tekniska apparater, bör dock en bruksanvisning på engelska godtas. Anvisningen, som kan bestå av skriftlig och/eller bildmässig information, kan lämnas på förpackningen, på varan, i medföljande instruktionsskrift eller på annat lämpligt sätt (prop. 1989/90:89, s. 97). Krav på att information ska lämnas på visst språk finns bl.a. i lagen om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende eller långfristig semesterprodukt (2011:914) och i direktivet om leksakers säkerhet. Krav på att information ska lämnas i punktskrift finns när det gäller läkemedelsförpackningar.