bet · GZ01FiU24 · 2012-06-11 00:00:00 — 2011/12:FiU24 Utvärdering av penningpolitiken 20092011 Utvärdering av penningpolitiken 20092011 Utskottet redovisar sin återkommande utvärdering av penningpolitiken och föreslår att godkänner vad utskottet anfört om penningpolitiken 20092011. Utskottets utvärdering bygger bl.a. på för utvärdering av penningpolitiken 2011. Rapporten har tillkommit på utskottets initiativ, och utskottet är nöjt med rapportens genomslag i den penningpolitiska diskussionen. Utskottet välkomnar de förändringar och tillägg som gjort i den nu aktuella rapporten. Utskottet anser dock fortfarande att rapporten skulle vinna på att redovisade tydligare slutsatser av om penningpolitiken varit väl avvägd eller inte. Utskottet behandlar bl.a. frågor om den flexibla inflationsmålspolitiken, uppskattning av resursutnyttjandet i ekonomin och behovet av tydlighet i det penningpolitiska beslutsunderlaget. Utskottet understryker att utvärderingsperioden 20092011 på många sätt varit extrem, vilket ställt stora krav på penningpolitiken och den ekonomiska analysen. Inflationstakten och tillväxten i ekonomin har varierat kraftigt, och hela perioden symboliseras av en utpräglad finansiell osäkerhet. Utskottet har tidigare berömt för den penning- och stabilitetsfrämjande politik den fört under finanskrisen. Utskottet står fast vid den bedömningen. över hela utvärderingsperioden 20092011 har inflationen av olika skäl i genomsnitt varit lägre än inflationsmålet på , mätt enligt både KPI och KPIF. Det gäller också om man tittar på utfallet under t.ex. . Utskottet skulle välkomna om i nästa års underlagsrapport i t.ex. en bilaga eller s.k. ruta kunde redovisa en analys av inflationsutvecklingen och inflationsmålet i ett mer långsikt perspektiv. I betänkandet finns en reservation. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Utvärdering av penningpolitiken 20092011 godkänner vad utskottet anfört om penningpolitiken 2009-2011. Reservation (V) motiveringen Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (S), (S), (M), (S), (M), (FP), Per Åsling (C), (S), (M), Per (MP), (KD), (SD), (V), (M), (S) och (S). Ärendet och dess beredning Utskottet har sedan den nya riksbankslagen trädde i kraft och fick en självständig ställning gentemot och regeringen gjort en årlig utvärdering av penningpolitiken. Utvärderingarna redovisades tidigare i anslutning till utskottets årliga behandling av , men redovisas utvärderingarna i ett separat betänkande. I det nu aktuella betänkandet presenteras utvärderingen av penningpolitiken 20092011. Utvärderingen bygger bl.a. på för utvärdering av penningpolitiken 2011. är en fristående rapport och är den första av de två skriftliga redogörelser som enligt riksbankslagen ska lämna till utskottet. genomför utskottet också en extern och oberoende utvärdering av penningpolitiken. Den första gjordes av professorerna och gällde penningpolitiken 19952005. Den andra gjordes av professorerna och handlade om penningpolitiken 20052010 och arbete med finansiell stabilitet. Under riksdagsåret har utskottet arrangerat två offentliga utfrågningar om finansiell stabilitet. Den första hölls och vid utfrågningen deltog , finansmarknadsminister, , riksbankschef, och , generaldirektör i . Den andra utfrågningen hölls och behandlade konsumentaspekterna av finansiell stabilitet. Vid den utfrågningen deltog , finansmarknadsminister, , riksbankschef, , generaldirektör i , , koncernchef i , , vd i , , tf vd i , , generaldirektör i och , konsumentombudsman och generaldirektör i . Protokollen från båda utfrågningarna är bifogade till betänkandet. Utvärdering av penningpolitiken 20092011 Utskottets förslag i korthet godkänner vad utskottet anfört om den svenska penningpolitiken 20092011. Utskottets utvärdering bygger bl.a. på för utvärdering av penningpolitiken 2011. Rapporten har tillkommit på utskottets initiativ, och utskottet är nöjt med rapportens genomslag i den penningpolitiska diskussionen. Utskottet välkomnar de förändringar och tillägg som gjort i den nu aktuella rapporten. Utskottet anser dock fortfarande att rapporten skulle vinna på att redovisade tydligare slutsatser av om penningpolitiken varit väl avvägd eller inte. Utskottet behandlar bl.a. frågor om den flexibla inflationsmålspolitiken, uppskattning av resursutnyttjandet i ekonomin och behovet av tydlighet i det penningpolitiska beslutsunderlaget. Utskottet understryker att utvärderingsperioden 20092011 på många sätt varit extrem, vilket ställt stora krav på penningpolitiken och den ekonomiska analysen. Inflationstakten och tillväxten i ekonomin har varierat kraftigt, och hela perioden symboliseras av en utpräglad finansiell osäkerhet. Utskottet har tidigare berömt för den penning- och stabilitetsfrämjande politik den fört under finanskrisen. Utskottet står fast vid den bedömningen. över hela utvärderingsperioden 20092011 har inflationen av olika skäl i genomsnitt varit lägre än inflationsmålet på , mätt enligt både KPI och KPIF. Det gäller också om man tittar på utfallet under t.ex. . Utskottet skulle välkomna om i nästa års underlagsrapport i t.ex. en bilaga eller s.k. ruta kunde redovisa en analys av inflationsutvecklingen och inflationsmålet i ett mer långsikt perspektiv. Jämför reservation (V). Målet för penningpolitiken är enligt riksbankslagen att upprätthålla ett fast penningvärde. , kort efter det att den fasta växelkursen övergavs och kronan började flyta på den internationella valutamarknaden, beslutade dåvarande riksbanksfullmäktige att den operativa penningpolitiken skulle bedrivas utifrån ett inflationsmål. Målet började formellt gälla och gäller än . Målet är att inflationen, mätt som årlig procentuell förändring av konsumentprisindex (KPI), ska vara . fanns runt målet ett s.k. toleransintervall på . Intervallet togs bort bl.a. med motiveringen att det inte har någon praktisk betydelse och att det finns en stor förståelse för att penningpolitiken bedrivs under osäkerhet och att inflationen kan hamna en bit ifrån målet. Innehållet i inflationsmålspolitiken har successivt utvecklats. bedriver en s.k. flexibel inflationsmålspolitik. I korthet innebär det att inriktar penningpolitiken mot att nå inflationsmålet, som den även lägger vikt vid att stabilisera utvecklingen i den reala svenska ekonomin, dvs. att stabilisera utvecklingen av produktionen och sysselsättningen i samhället. I bl.a. de penningpolitiska rapporterna, i underlagsrapporterna för utvärdering av penningpolitiken och i skriften Penningpolitiken i (senast ändrad ) redovisar grundstenarna i den strategi banken använder för att nå inflationsmålet. Strategin presenteras kortfattat i punkterna nedan: Målet för penningpolitiken är enligt riksbankslagen att upprätthålla ett fast penningvärde. preciserar detta som ett mål för inflationen som innebär att den årliga förändringen av KPI ska vara . som penningpolitiken inriktas mot att nå inflationsmålet ska den stödja målen för den allmänna ekonomiska politiken i syfte att uppnå en hållbar tillväxt och hög sysselsättning. Detta görs genom att , förutom att stabilisera inflationen runt inflationsmålet, strävar efter att stabilisera produktion och sysselsättning runt långsiktigt hållbara utvecklingsbanor. bedriver därmed vad som kallas en flexibel inflationsmålspolitik. Det innebär inte att gör avkall på att inflationsmålet är överordnat. Det tar tid innan penningpolitiken får full effekt på inflationen och realekonomin. Därför vägleds penningpolitiken av prognoser för den ekonomiska utvecklingen. publicerar bl.a. en bedömning av hur reporäntan kommer att utvecklas framöver. Denna s.k. räntebana är en prognos, inte ett löfte. Vid varje penningpolitiskt beslutstillfälle gör direktionen en bedömning av vilken bana för reporäntan som behövs för att penningpolitiken ska vara väl avvägd. Avvägning handlar normalt om att hitta en lämplig balans mellan stabiliseringen av inflationen runt inflationsmålet och stabiliseringen av realekonomin. Det finns inget generellt svar på frågan hur snabbt siktar på att föra tillbaka inflationen till om den avviker från målet. En snabb återgång kan i vissa lägen få effekter på produktion och sysselsättning som inte är önskvärda, medan en långsam återgång kan försvaga trovärdigheten för inflationsmålet. I allmänhet har strävan varit att räntan och räntebanan anpassas så att inflationen förväntas vara någorlunda nära målet . I uppdrag ingår enligt riksbankslagen även att främja ett säkert och effektivt betalningsväsen. Risker förknippade med utvecklingen på de finansiella marknaderna vägs in i räntebesluten. När det gäller att förebygga en obalanserad utveckling av tillgångspriser och skuldsättning spelar dock framför allt ett väl fungerande regelverk och en effektiv tillsyn en central roll. Penningpolitiken är enbart ett komplement. I vissa lägen, som under den finansiella krisen 20082009, kan reporäntan och räntebanan behöva kompletteras med andra åtgärder för att främja den finansiella stabiliteten och säkerställa att penningpolitiken får genomslag på ett effektivt sätt. strävar efter att dess kommunikation ska vara öppen, saklig och aktuell. Det gör det lättare för ekonomins aktörer att fatta bra ekonomiska beslut. Penningpolitiken blir också lättare att utvärdera. Normalt håller direktion sex penningpolitiska möten . Vid tre av dessa möten publiceras en penningpolitisk rapport (PPR), och vid de tre andra mötena publiceras en penningpolitisk uppföljning (PPU). efter varje penningpolitiskt möte offentliggörs ett protokoll som beskriver den diskussion som ledde fram till det aktuella räntebeslutet och hur de olika direktionsledamöterna argumenterade och röstade. offentliggörs röstningsutfall, reservationer mot räntebeslut och sammanfattande motiveringar till reservationerna direkt i samband med att räntebeslutet offentliggörs, dvs. dagen efter direktionens penningpolitiska möte. Tabell 1 Exempel på inflationsmått som använder Konsumentprisindex (KPI) Mäter priset på en korg av varor och tjänster inklusive boendekostnader. I boendekostnaderna ingår räntekostnader. Måttet mäter genomsnittlig prisutveckling för hushållens konsumtion. Underliggande inflation (KPIF) KPI rensat för effekterna av ränteförändringar på räntekostnaderna för egna hem. Underliggande inflation (KPIF exklusive energi) KPIF exklusive prisutvecklingen på energiråvaror, t.ex. bensin, olja och el. Källa: och . Den akuta finanskrisen i samband med konkurs resulterade i ett snabbt och dramatiskt fall i den internationella efterfrågan. Den kraftiga nedgången i världsekonomin fortsatte . Produktionen sjönk i flertalet länder, arbetslösheten steg snabbt och världshandeln dämpades ytterligare. Myndigheterna i olika länder vidtog omfattande åtgärder för att stimulera den ekonomiska aktiviteten som centralbankerna sänkte sina styrräntor ned mot nollnivån. kom tecken på att läget på de internationella finansmarknaderna var på väg att stabiliseras. Den s.k. TED-spreaden, dvs. skillnaden mellan utlåningsräntorna mellan bankerna och räntorna på statspapper, minskade till nivåer som rådde före konkurs. Situationen var dock fortfarande instabil, och marknaderna var beroende av myndigheters och centralbankers stödåtgärder för att fungera. kom även tecken på att fallet i den internationella ekonomin var på väg att bromsas upp. Kurserna på världens börser började stiga som hushållens och företagens förtroende för den ekonomiska utvecklingen återigen började öka. Tydligast var återhämtningen i , speciellt i där myndigheternas mycket omfattande stimulansåtgärder började få genomslag på tillväxten. Återhämtningen i världsekonomin tilltog , även om aktiviteten fortfarande var relativt låg. Efterfrågan steg, världshandeln ökade och de tidigare negativa tillväxttalen blev svagt positiva. Sammantaget sjönk dock tillväxten i världsekonomin med , den svagaste tillväxtsiffran som noterats i modern tid. I gick BNP ned med , medan nedgången i euroområdet blev . I likhet med den internationella utvecklingen fortsatte även den svenska ekonomin att kraftigt försvagas . I uppräknad årstakt gick BNP ned med . Återhämtningen i den internationella ekonomin spred sig även till . Företagens och hushållens förtroende för den ekonomiska utvecklingen började stiga från de tidigare mycket låga nivåerna som läget ljusnade för delar av exportindustrin. Trots att återhämtningen tilltog sjönk BNP med , vilket är det största BNP-fallet under ett enskilt år i modern tid. Sysselsättningen föll och arbetslösheten steg med jämfört med situationen . Diagram 1 BNP-tillväxten i världen och Källa: , . blev återhämtningen i världsekonomin allt tydligare. Uppgången i de asiatiska tillväxtekonomierna spred sig till övriga delar av världen, och de finansiella marknaderna fungerade allt bättre. Återhämtningen var dock fortfarande ojämnt fördelad mellan olika regioner, och den underbyggdes av omfattande ekonomisk-politiska åtgärder från regeringar och centralbanker världen över. I fortsatte uppgången att förstärkas, medan återhämtningen var mer dämpad i euroområdet bl.a. till följd av tilltagande statsfinansiella problem i framför allt de sydeuropeiska länderna. Uppgången i världsekonomin fortsatte , och råvarupriserna började återigen stiga. Generellt förbättrades även situationen på de finansiella marknaderna, men började marknaderna att alltmer präglas av de statsfinansiella problemen i euroområdet. tvingades begära internationell finansieringshjälp och tvingades även söka stöd. Sammantaget steg BNP i världen med , efter nedgången på en halv procent . I gick BNP upp med medan BNP-uppgången i euroområdet begränsades till , även om återhämtningen var starkare i enskilda länder som i t.ex. . Återhämtningen i den svenska ekonomin tog rejäl fart . Den inhemska efterfrågan ökade relativt starkt som den svenska exportindustrin fick draghjälp av den stigande internationella efterfrågan och en svag krona och delar av 2010. Arbetsmarknaden utvecklades betydligt starkare än vad många hade förväntat sig och BNP ökade , vilket innebar att nedgången återhämtades. Diagram 2 Arbetslösheten i Procent av arbetskraften, , säsongsrensade data Källa: och . Återhämtningen i världsekonomin fortsatte , trots jordbävningskatastrofen i och stigande oljepriser till följd av bl.a. den politiska utvecklingen i och . Starkast var tillväxten i de , men även visade tecken på en tilltagande återhämtning med stigande sysselsättning och sjunkande arbetslöshet. Den ekonomiska aktiviteten ökade även i euroområdet, men uppgången pressades av de statsfinansiella problemen och behovet av kraftfulla finanspolitiska åtstramningar i flertalet europeiska länder. Fram mot senvåren och började det dock komma tecken på en svagare internationell utveckling. Tillväxten var fortfarande stark i , men den mattades av bl.a. på grund av en mer dämpad internationell efterfrågan och att länderna börjat strama åt den ekonomiska politiken för att begränsa den stigande inflationen. I euroområdet, men även i , tilltog oron över den statsfinansiella utvecklingen. blev bilden av en svagare internationell konjunktur allt tydligare. Oron över den statsfinansiella utvecklingen, som utvecklats till en europeisk skuldkris, dämpade såväl den europeiska som den internationella efterfrågan, som indikatorer och utfall visade att tillväxten mattats av i flertalet länder. Sammantaget sjönk tillväxttakten i världsekonomin till , från . I ökade BNP med . I euroområdet ökade BNP med , främst tack vare en uppgång i på . Den svenska ekonomin utvecklades starkt under nästan hela 2011. Trots en svagare utveckling i euroområdet steg den svenska exporten relativt kraftig under större delen av året, framför allt på grund av en stigande export till och andra tillväxtekonomier. Sysselsättningen fortsatte att stiga och arbetslösheten sjönk. kom dock tecken på en svagare inhemsk efterfrågan i spåret av bl.a. sjunkande börskurser och stigande osäkerhet om situationen i euroområdet. påverkades även exporten av den svagare utvecklingen i euroområdet och den svagare asiatiska efterfrågan. Fjärde kvartalet 2011 sjönk BNP jämfört med tredje kvartalet, den första negativa kvartalssiffran . Totalt steg BNP . Den internationella inflationen avtog markant i samband med finanskrisen och fortsatte att försvagas . I takt med att världsekonomin återhämtade sig började inflationstrycket på nytt öka och början av 2010. Som framgår av diagram 3 förklarades en stor del av uppgången av stigande råvarupriser i spåret av den ökande internationella efterfrågan. Råvarupriserna fortsatte att stiga relativt kraftigt och . Inflationstrycket minskade dock väsentligt i samband med att den internationella konjunkturen försvagades. Diagram 3 Råvaruprisernas utveckling Index 2005 = 100, USD per fat (höger skala) Som framgår av diagram 4 sjönk även den svenska KPI-inflationen kraftigt , till som lägst . I genomsnitt sjönk KPI-inflationen , och nedgången berodde till stor del på omfattande räntesänkningar och . Mätt enligt KPIF, dvs. KPI rensat för effekterna av räntesänkningar, var inflationen i genomsnitt . KPI-inflationen började återigen stiga till följd av bl.a. den förbättrade världsekonomin. KPI ökade med i genomsnitt , med en topp på . Höjningarna förklarade en stor del av KPI-uppgången . Inflationen enligt KPI fortsatte att stiga , till som högst . vände inflationstakten nedåt i takt med att den internationella och svenska konjunkturen försvagades. I genomsnitt ökade KPI . Som framgår av diagram 3 var dock den svenska underliggande inflationen, till skillnad från KPI-inflationen, låg och sjunkande . Mätt enligt KPIF var inflationen i genomsnitt , mot . Den låga inflationen enligt KPIF berodde framför allt på låga lönekostnader och en starkare krona, vilken dämpade uppgången i de svenska importpriserna. Skillnaden mellan KPI- och KPIF-inflationen berodde nästan uteslutande på stigande bostadsräntor. Diagram 4 Inflationen i Källa: , . Penningpolitiken i världen var starkt expansiv under hela utvärderingsperioden. Den amerikanska , Federal Reserve, började sänka sin styrränta och fortsatte att kraftigt sänka räntan under finanskrisen , ned till ett spann på . Räntan låg kvar på denna historiskt låga nivå 20092011. Även () sänkte sina styrräntor kraftigt i samband med finanskrisen, till en nivå på . Euroräntan låg kvar på den nivån då ECB höjde sin styrränta till . höjde ECB räntan ytterligare en gång, men tvingades sedan börja sänka räntan till följd av den europeiska skuldkrisen och oron på finansmarknaderna. ECB:s styrränta var tillbaka på . Som framgår av diagram 5 och tabell 2 sänkte även reporäntan kraftigt under den akuta finanskrisen, från . Räntan låg kvar på till då påbörjade en serie räntehöjningar till en nivå på . Till följd av den svagare konjunkturen och det minskade internationella inflationstrycket sänkte reporäntan . Ytterligare en sänkning genomfördes . Vid sidan av de kraftiga räntesänkningarna tvingades centralbankerna under finanskrisen vidta andra ovanliga och extraordinära åtgärder för att öka likviditeten i ekonomierna och underlätta kreditförsörjningen. Som framgår av diagram 5 resulterade de extraordinära åtgärderna i att centralbankernas balansomslutningar fördubblades och till och med tredubblades . Till exempel steg omslutningen i den amerikanska , Federal Reserve, balansräkning från av BNP till av BNP, och ECB:s balansomslutning ökade från av BNP till av BNP. Diagram 6 Centralbankernas extraordinära åtgärder Omslutningen i balansräkning ökade ännu mer, från av BNP till som mest av BNP . Bland annat erbjöd bankerna lån på längre löptider och lån i amerikanska dollar för att säkerställa de svenska bankernas finansiering. Som också framgår av diagram 6 kunde dock , till skillnad från flertalet andra centralbanker, börja avveckla de extraordinära åtgärderna och . Omslutningen i balansräkning sjönk från av BNP till av BNP . Omslutningen låg kvar på ungefär den nivån även . Det som återstod jämfört med läget finanskrisen bröt ut var den förstärkning av valutareserven med ca som gjorde vid mitten av 2009. Detta är en väsentlig skillnad jämfört med t.ex. Federal Reserve och ECB som även tvingats utöka sina balansräkningar för att stabilisera marknaderna och underlätta den ekonomiska återhämtningen. Diagram 7 Svenska kronans utveckling Värdet på den svenska kronan försämrades kraftigt under den akuta finanskrisen och början av 2009, upp till en historisk toppnivå på drygt 156 på det s.k. TCW-index som mäter kronans värde på den internationella valutamarknaden (ju högre indexvärde, desto svagare krona). Det betyder att kronans värde sjönk med (finanskrisen förvärrades) till toppnivån . I takt med att läget på finansmarknaderna stabiliserades och det började synas tecken på en återhämtning i den globala konjunkturen steg värdet på kronan . Förstärkningen av kronan tilltog när det bl.a. blev tydligare att den svenska ekonomiska och statsfinansiella situationen skilde sig från de tillväxt- och skuldproblem som dominerade utvecklingen i t.ex. flertalet andra europeiska länder. Indexvärdet sjönk från ca 135 till ca 120 , vilket ger en kronförstärkning på . har värdet på kronan återigen försämrats något till följd av den europeiska skuldkrisen och den svagare internationella konjunkturen. Jämfört med kronans tidigare utvecklingsmönster vid konjunkturnedgångar och internationell finansiell oro var dock kronan relativt stabil . Indexvärdet låg på drygt 123. lämnar en fristående rapport till utskottet med underlag för utvärderingen av penningpolitiken. Rapporten utgör den första av de två skriftliga redogörelser som enligt riksbankslagen ska lämna till utskottet. Innehållet i årets rapport är koncentrerat till utvecklingen . Nedan sammanfattas analyser och bedömningar av penningpolitiken, inflationen och prognoserna . I konstateras att banken höjde reporäntan vid varje beslutstillfälle fram . hölls reporäntan oförändrad fram till att den sänktes . Enligt rapporten speglar räntebesluten de olika faser som den svenska ekonomin gick igenom : ekonomisk återhämtning , finansiell oro och en kraftig inbromsning i den ekonomiska aktiviteten . I rapporten konstateras också att direktionen var oenig vid samtliga räntebeslut . Två direktionsmedlemmar reserverade sig mot alla räntebeslut och/eller beslut om räntebanans utveckling. I rapportens inledning förs en diskussion om skillnaderna mellan majoritetens och minoritetens syn på penningpolitiken . Diskussionen sammanfattas kort i punkterna nedan. Skillnader i synen på den ekonomiska utvecklingen. Majoritetens argument för att höja reporäntan var bl.a. att höga energi- och råvarupriser, stigande inflationsförväntningar och ett ökat resursutnyttjande i ekonomin riskerade att leda till inhemska prisökningar och ett stigande kostnadstryck. Flera inom majoriteten ansåg att höjningarna av reporäntan även skulle bidra till att dämpa hushållens höga skuldsättning. Minoriteten menade däremot att det inte fanns något behov av att i närtid höja reporäntan och göra penningpolitiken mindre expansiv. I stället fanns det enligt minoriteten ett utrymme för att låta både resursutnyttjandet och inflationen öka snabbare. Det skulle ge en snabbare sänkning av arbetslösheten och en lägre långsiktig arbetslöshet, enligt minoriteten. när de ekonomiska utsikterna försämrades och inflationstrycket minskade ansåg majoriteten att det fanns ett utrymme för räntesänkning. Minoriteten menade dock att det fanns ett utrymme för att en föra en ännu mer expansiv penningpolitik, bl.a. eftersom de hade en annan bedömning av resursutnyttjandet i den svenska ekonomin och utvecklingen av de utländska styrräntorna. Mer principiella och återkommande skillnader i synen på penningpolitiken. En återkommande sådan var synen på bankens bedömningar av de utländska styrräntornas utveckling och hur den påverkade den svenska kronkursen.