bet · H001AU5 · 2012-11-14 00:00:00 — Den stora och viktiga frågan som man måste ta ställning till när man utvärderar det här förslaget är i vilken utsträckning som direktivet begränsar medlemsstaternas behörighet att reglera efterlevnaden. Vi ska inte fokusera bara på vad det står att medlemsstaterna måste göra, utan vi måste också fundera på vilka andra möjligheter som det utesluter. Låser direktivet möjligheten till utveckling? Man föreskriver vilka typer av kontrollmekanismer som ska få användas men nämner inte de mekanismer som man nu provar till exempel i det Nackaprojekt med identifikationsbrickor som nämner. Men även om vi lägger till det: Betyder det att vi avhänder oss möjligheten att hitta ett annat system för det? Ska vi verkligen på det här området ha en lista som räknar upp vad vi får göra? Är inte det här ett område där vi måste kunna ha en utveckling där vi kan pröva oss fram och där det finns möjligheter till lärande? Jag tror inte att det räcker med att ta bort formuleringen om att man får bara göra, för redan en uppräkning av systemen inom ramen för ett direktiv med de här syftena kommer, liksom utstationeringsdirektivet, att ha stor risk att tolkas som en uttömmande reglering av vad man får göra. Man bör fundera på risken för det. Vill man ha det så? Innan man tar ställning ska man ha övervägt de frågorna. Ordföranden: , ! Vi går vidare till generaldirektör och chefsjuristen från . , : Tack för inbjudan! Vi har lagt upp det så att jag kommer att inleda med lite bakgrund, och sedan kommer chefsjuristen att gå igenom den rapport som vi har presenterat. Bakgrunden till den här rapporten är att vi ser två parallella trender just nu och när vi tittar framåt . Den ena handlar om öppna gränser, rörligare arbetsmarknad, utländsk arbetskraft och utländska företag. Det här är en utveckling som vi har sett , och vi ser att den blir ännu starkare . Enligt våra antaganden och bedömningar är det här någonting som i grunden är positivt för . Den andra trenden är en framväxt av det som vi för tillfället väljer att kalla en grå sektor i . Med det menar vi företag som kanske inte är helsvarta eller helkriminella, utan de lever någonstans i gränslandet mellan det som vi kallar seriöst företagande och illegal verksamhet. De bryter mot vissa regler men följer andra. Det är inte det som vi kallar en helt svart verksamhet, utan man har en verksamhet där man medvetet ligger i gränslandet. Man får kanske en upphandling på grund av att man medvetet har räknat på att inte följa alla samhällets regler. Det kan vara så att man vid en ombyggnation inte tänker använda den skyddsutrustning som behövs, och därmed slår man ut seriösa företag som har lagt in anbud som är baserade på att svenska lagar och regler efterföljs. Det här är ofta ett hot mot liv och hälsa. Det är mycket stora arbetsmiljöproblem i den här sektorn, men det är givetvis också ett stort problem för och ett stort hot mot seriöst företagande. Vi ser att det finns stora hot mot den svenska modellen i detta. Utländsk arbetskraft och grå sektor eller rörlighet och grå sektor går ibland ihop. Grå sektor innehåller inte alltid utländsk arbetskraft, utan det kan lika gärna vara svenska företag med svenska medarbetare, men de här tendenserna går ibland ihop i och med att det finns särskilda omständigheter vad gäller utländsk arbetskraft och utländska företag som gör att det blir svårare för bland annat att kontrollera och följa upp verksamheten. Det är alltså parallella trender, men de går ihop i vissa lägen. Man ska vara medveten om att när vi värderar de här två problemen, om man isolerar utländsk arbetskraft och utländska företag från grå sektor, är det klart att vi ser att det är den grå sektorn som är det stora problemet. Det är företag som inte vill eller inte kan följa svensk lagstiftning, och då spelar det inte så stor roll om det är ett utländskt företag eller utländsk arbetskraft, utan det är företagen som befinner sig i den delen av arbetsmarknaden som är det riktigt problematiska. Det här är givetvis inga nya frågor för oss. Vi har sett det här och vi har jobbat med frågorna, men vår bedömning är att det ökar. Därför har vi satt i gång ett arbete som har resulterat i en första rapport. Den rapporten är i första hand till för att styra vårt interna arbete där vi tittar på vad vi ska jobba med . En del av de förslagen kommer säkerligen att handla om vad vi själva ska göra och hur vi ska prioritera arbetet, men det finns också förslag från oss till regeringen på ett antal punkter som vi tror är viktiga att jobba vidare med. Därmed lämnar jag över ordet till . , : Tack för inbjudan! Jag tänker fortsätta där slutade och berätta lite grann om den rapport som vi har tagit fram. Den finns naturligtvis på vår hemsida, och det finns även några exemplar här utanför salen. Jag tänker berätta lite kort om hur vi har arbetat och vad vi har sett. Den här rapporten har vi gjort för att skapa ett övergripande beslutsunderlag för vårt fortsatta arbete. Varför har vi gjort det? har dels en roll i att ha tillsyn över arbetsmiljölagen, dels en roll som förbindelsekontor. Det innebär att vi är den myndighet som är utsedd i lag att informera de utstationerade arbetstagarna. De ska kunna vända sig till oss och få information om vad som gäller när man jobbar i . I den rollen har vi också ett samarbete med de andra förbindelsekontoren i de andra EU-länderna. Därför är det viktigt för oss att vi har ett helhetsgrepp om det här. Vi har i vårt arbete med förstudien framför allt jobbat mycket med arbetsmarknadens parter. Vi har fördjupat dialogen med dem. Vi har träffat flera myndigheter och haft intensivare kontakt med dem, framför allt och . Vi har tittat på våra nordiska grannländer, och vi har redovisat i rapporten vad vi ser att de gör och har gjort. Vi har sneglat på angränsande områden som offentlig upphandling, migrationsfrågor, skattefrågor, socialförsäkring och även människohandel. Resultatet av allt detta är den här rapporten. Vad har vi då sett för problem och utmaningar? Det är inte någonting nytt, och ni har säkert hört det mesta tidigare. Det handlar inte bara om utstationering, utan det handlar om alla som arbetar i , och det handlar framför allt om oseriösa företag som inte vill och inte kan av olika skäl. Vi tycker att det är viktigt att man lägger fokus på problemet. Vi konstaterar också att det finns ett bristande kunskapsläge. Varken vi eller andra myndigheter har full kontroll på vilka som befinner sig i landet och vad de gör. Vi ser också att den ökade rörligheten kan utgöra ett hot mot den svenska modellen som vi menar bygger på att man får hjälp och stöd av en facklig organisation eller annat om någonting händer. Är du här tillfälligt känner du inte till den svenska modellen, och det kan vara väldigt svårt att ta till vara sin rätt i de här situationerna. Verkställighet av beslut och sanktioner är inte lätt. Böter går att genomföra i andra länder. Om vi ser ett missförhållande kan vi ibland göra åtalsanmälningar. En bötesdom kan verkställas i ett annat land. Pratar vi om viten och administrativa avgifter är det ett hinder. Vi ser också att ett problem är att många av dem som kommer hit och jobbar vill jobba hårt och intensivt och tjäna mycket pengar. Arbetstidslagens regler är inte någonting som de tycker är viktigt, utan de jobbar gärna dygnet runt. Vi ser också att det är ett komplicerat regelverk, som föregående talare har pratat om. Vad är utstationering? Hur ska man definiera det? Det är inte lätt att kommunicera de här frågorna, särskilt inte på ett annat språk. Vi ser också att det är svårigheter med begreppen egenföretagare och arbetstagare. De flesta lagarna skyddar arbetstagarna, men många kommer hit och jobbar som egenföretagare, och då är det svårigheter med att konstatera var gränserna går. Vilka är då våra förslag i den här rapporten? Dels säger vi att vi tycker att det är viktigt att man byter fokus, som var inne på, det vill säga att vi pratar om den grå sektorn. Vi ser också att det är viktigt och en förutsättning för framgång att man ökar samverkan mellan myndigheterna och mellan parterna. Vi ser också möjlighet att i den samverkan skapa virtuella servicecenter dit man kan vända sig. Vi tycker att det är viktigt med förstärkningar i lagen om offentlig upphandling om beställaransvar så att man i en offentlig upphandling lättare kan lägga in krav på någonting annat än lägsta pris. Vi tror också att det här med inom vissa branscher kan underlätta att identifiera vilka som är här och få lite bättre kontroll. Vi tycker att registret som är på gång kan vara bra. Vi jobbar internt med att anpassa vårt arbete så att man vid en inspektion kan kommunicera på ett bra sätt. Vi tittar närmare på problematiken kring egenföretagare och arbetstagare. Vi funderar också på hur vi ska kunna utöka tillsynen över arbetstidslagen, speciellt kanske när det gäller de här förhållandena. Vi funderar också på hur vi kan gå vidare och inte bara bättre få sanktioner verkställda inom EU, utan vi har också ett samarbete inom EU vad gäller arbetsmiljöfrågor. Vi kommer självklart att fortsätta med vår omvärldsbevakning och också med ett informationsarbete. Det uppdraget har vi redan i viss mån, och vi har drivit vissa kampanjer där vi försöker rikta informationen. Vi ser vad vi kan göra, och det är det som vi nu i nästa steg har börjat med. Vi kan inte göra allting, utan vi har förslag på hur riksdag och regering kan gå vidare. Det handlar dels om olika initiativ som man kan ta. Det här är ett. Man kan också tillsätta en utredning om beställaransvar och en om . Man kan verka för att frågor om sociala villkor kommer in i offentlig upphandling och eventuellt lägga den proposition som är på gång om anmälningsskyldighet. Ordföranden: tackar och och går vidare till frågor från utskottets ledamöter. (S): Jag har en fråga till . Jag tycker att det var väldigt intressant som du pekade på med svårigheterna med att vi å ena sidan har rättspraxis utifrån domarna, och att risken å andra sidan, som jag uppfattade dig, finns att det, om det är för detaljerat, blir kontraproduktivt när politiker går in och säger att det borde vara politiskt styrt utifrån hur man ska döma. Var det rätt uppfattat, och vad ska man då göra? , : När det gäller rätten att vidta stridsåtgärder har vi ett rättsläge som säger att stridsåtgärder omfattas av och kan strida mot den fria rörligheten. Där är, på grund av fördragets konstruktion, de politiska institutionerna på EU-nivå ganska begränsade. Det enda förslag som jag kan komma på är att leta efter någon typ av soft law-styrning som kan ge ett inspel till hur man från de politiska institutionerna på EU-nivå vill se utvecklingen till domstol och då närmast hoppas på att domstolen tar till sig det. Det finns inte förutsättningarna för att göra det. När det gäller genomförandedirektivet är situationen delvis en annan. Här utgår det nuvarande direktivet, utstationeringsdirektivet, från att det är medlemsstaten, framför allt mottagarlandet, som har i uppgift att se till att efterlevnaden av direktivet är tillräckligt effektiv på nationell nivå. Det ligger alltså primärt på mottagarlandet. Allt det som åläggs medlemsstaterna på EU-nivå genom direktivet, förutom samarbetet mellan stater, får riksdag redan göra. Det är inte så att direktivet ger nationella parlament mer kompetens att åtgärda på de här områdena. Vad jag påpekade var att i den mån man antar ett direktiv med stöd av reglerna för fri- och rörlighet blir det inte ett minimidirektiv, utan det finns en risk för negativ integration. Om man vill ha det eller inte är naturligtvis en sak för regering och riksdag att fundera på, men man ska inte negligera risken. Det ska finnas med i beslutsunderlaget, och det var kärnpoängen i mitt inlägg. Ordföranden: går vidare till nästa frågeställare, och det är undertecknad, från . Jag har en fråga till från . Jag uppfattade budskapet ganska tydligt som att ni var kritiska när det gäller entreprenörsansvaret. Jag undrar om du kan utveckla lite grann hur du i sådana fall ser att parterna skulle kunna lösa problemet, det vill säga att det ibland finns företag som inte betalar ut löner till sina anställda och där vi ser att villkoren på den svenska arbetsmarknaden åsidosätts. Jag säger inte att detta är ett omfattande problem på den svenska arbetsmarknaden, men det finns exempel. Om vi inte ska ta ett politiskt initiativ kring detta, på vilket sätt kan parterna i sådana fall se till att det här försvinner från svensk arbetsmarknad? , : Att det försvinner helt är möjligen en utopi, men man kan försöka minska det så mycket som möjligt. Jag tror på den typ av åtgärder som pågår inom byggbranschen och som jag gav exempel på. Det finns naturligtvis också partsgemensamt arbete inom den branschen. Mitt budskap var att i vart fall är ett förslag om entreprenörsansvar en mycket sämre lösning. Parterna kan medverka på olika sätt. Det finns, som jag sade, myndigheter för detta och möjligheter att rättsligt få sina rättigheter tillgodosedda på olika sätt. Om det finns gränsöverskridande som innebär någon sorts hinder mot att väcka talan och göra sin röst hörd får man ta bort sådana hinder i regelverket. (FP): Tack för bra och intressanta föredragningar! Min fråga är nära den som ställde och är också riktad till . Med beaktande av de problem som har tagits upp angående huvudentreprenörsansvaret, har man funderat på parternas möjlighet att utveckla kunskapen om vilka företag som inte är seriösa för att på så vis skydda dem som är seriösa? Finns det inte en möjlighet att skanna av så att man får en bra bild av vilka företag som är seriösa och som är välkomna hit och vilka som inte är seriösa, så att man får en bra kunskapsbank? , : Det låter ju bra! Problemet med register och sådant, om det är det du är ute efter, är att man måste göra någon sorts preliminär bedömning av ett företag. Ska det faktum att ett företag har gjort ett fel utesluta att man får verka i ? Tanken är sympatisk, men jag tror att det finns en hel del praktiska problem med en sådan bank. (C): Tack för en bra dragning! Jag har en fråga till från . är det lite hypotetiskt, men det har ändå kommit tydliga signaler från många parlament runt om i att vi inte vill se i den här delen. Vilka vägval finns framöver för kommissionen att göra, och vilket vägval tror du att man kommer att göra? , i : Det stämmer att det är en mycket viktig politisk signal som kommissionen har fått från de nationella parlamenten, och det är också första gången som man har utnyttjat den här möjligheten i Lissabonfördraget. Som jag sade tidigare var det i går som kommissionärskollegiet noterade formellt och erkände att man hade fått det här gula kortet. Vilka möjligheter har man då framöver? Det finns tre möjligheter. Den första är att man helt enkelt återkallar , den andra är att man reviderar det, och den tredje är att man låter det kvarstå. Det här är enbart mina personliga åsikter, men med tanke på den vikt man fäster vid den politiska dialog som kommissionen regelmässigt har med de nationella parlamenten har jag svårt att tro att det sista alternativet skulle bli en lösning från kommissionens sida. Jag tror snarare att man tittar på de andra två alternativen. Men det här är absolut ingenting som är förankrat i , utan där kommer kommissionären som är ansvarig för arbetsmarknadsfrågor och vicepresidenten Šefčovič som är ansvarig för relationerna med nationella parlament att bli huvudansvariga för att presentera kommissionens förslag till lösning. Det är ungefär vad jag kan säga. Det här är ett nytt läge även för kommissionen, och så här ser det ut dagen efter att man har noterat detta gula kort. (SD): Jag vill ställa min fråga till de fackföreningsrepresentanter som finns här, och de får själva förhandla om vem som vill svara. Först vill jag ha sagt att vi sverigedemokrater är för den fria rörligheten och delaktigheten i den inre marknaden även om det framförs andra halmgubbar här när det gäller våra åsikter i den frågan. När det gäller det här genomförandedirektivet eller tillämpningsdirektivet är min fråga: Ser ni att det här kommer att förändra situationen? Kommer vi efter genomförandedirektivets implementering att slippa se att utländska arbetstagare från övriga arbetar på den svenska arbetsmarknaden på betydligt sämre villkor än vad som är stipulerat i svenska avtal och enligt svensk praxis? En annan fråga är: Utstationeringsdirektivet har väl i sig självt till sin utformning till syfte att harmonisera arbetsmarknaden och den inre marknaden inom EU? Inom den monetära unionen krävs det en harmonisering bland annat på arbetsmarknadsområdet för att det ska fungera. Den harmoniseringen innebär ju konkret rätta mig om jag har fel att svenska arbetstagare får vara beredda på måttliga löneökningar för att släppa till en del av utrymmet till exempelvis arbetare från låglöneländerna i . , LO: När det gäller tillämpningsdirektivet gör vi inte bedömningen att det kommer att påverka vad vi brukar kalla nivåfrågan, utan det är en sak som hanteras i utstationeringsdirektivet. När det antogs sade man att det skulle vara ett minimidirektiv, men som det har tolkats av har det blivit ett maximidirektiv. Vår förståelse av tillämpningsdirektivet är att det inte påverkar den frågan över huvud taget, utan vad det direktivet kommer att göra är att, som jag sade tidigare, ge en rad olika instrument för att stärka möjligheten att upprätthålla kollektivavtal gentemot de här företagen med förbättrade möjligheter till likabehandling. När det sedan gäller utstationeringsdirektivet får jag rätta dig. Det syftar till att koordinera de olika arbetsmarknadsmodellerna och inte till att harmonisera, som innebär att man inför enhetliga regler. Det här är ett sätt att koordinera de olika arbetsmarknadsmodellerna sinsemellan. Det är fortfarande i stor utsträckning nationella kompetenser vi pratar om på det området. Självklart är vi bekymrade från fackligt håll över möjligheten att upprätthålla en grundläggande likabehandling på svensk arbetsmarknad. Det blir en halvlösning med de här förslagen, men det är bättre än ingenting. (MP): Tack för bra dragningar! Min fråga går till representanter. Skulle ni kunna utveckla det som ni sade om att vi från håll ytterligare ska verka för att sociala villkor inklusive arbetsmiljöfrågor får en tydligare roll inom lagen om offentlig upphandling? Så som jag uppfattar det är det redan relativt tydligt. Vad skulle vinsten bli av att ytterligare detaljera? Den eventuellt kommande lagstiftningen som ni nämner om bland annat kontaktpersoner skulle göra att antagligen får mer uppgifter också när det gäller att hantera den frågan. , : Vad gäller frågans läge just nu kan man säga att vi tror att det när det eventuellt blir ett lagstiftningsärende är viktigt att bevaka de här formuleringarna så att de intentioner som verkar finnas också uttrycks i lag. Vi tror att det finns en stor möjlighet att faktiskt använda lagen om offentlig upphandling på ett mer, enligt oss, korrekt sätt och väga in fler perspektiv. I och med att den är ganska lite använd i den bemärkelsen kan man fundera på hur lagen är formulerad och hur enkel den anses vara att använda i de perspektiven. Förhoppningsvis kommer det arbete som pågår just nu att leda framåt till en tydligare och bättre lagstiftning. Det är enligt vår uppfattning då ett bevakningsansvar för att se till att intentionerna blir så tydliga som möjligt när en eventuell proposition kommer till ert bord. (V): Jag har två frågor en till de fackliga representanterna och en till från . LO och TCO har båda nämnt frågan om ett socialt protokoll, det vill säga en ändring i fördraget där man säkerställer de grundläggande fackliga rättigheterna. Anser ni att det är det enda sättet att säkerställa grundläggande fackliga rättigheter, eller finns det andra möjligheter, alltså genom att förändra annan lagstiftning på EU-nivå genom förordningar eller annat? Sedan vill jag vända mig till . Jag är ändå lite förbryllad över det starka motståndet mot solidaransvar. Det var ganska som den svenska hälerilagstiftningen ändrades och begreppet god tro togs bort eftersom lagstiftaren menar att är man osäker på om det man köper är sjyst ska man avstå. Det ansvaret läggs tillbaka på den som köper. Det är lite samma princip här. Jag undrar om det ändå inte är en fördel för de seriösa företagen att detta faktiskt kan leda till en självsanering. Med hjälp av ett sådant här system skulle huvudentreprenörer som eventuellt sätter i system att förbilliga upphandlingar i underentreprenörsledet, som vinner upphandlingar och konkurrerar på osjysta villkor undanröjas. , TCO: När det gäller den första frågan är vår bedömning att det för att grundläggande rättigheter ska bli grundläggande inom ramen för EU krävs en fördragsändring. Det kommer vi att hävda ända fram till att , i avvaktan på detta, gör något annat. är ju inte på samma sätt som till exempel en svensk domstol bunden av sina prejudikat. Det sker en rättsutveckling. Man brukar säga att EU:s rättstillämpning är dynamisk. Som jag påpekade i inledningen av mitt föredrag sker ändå någonting spännande. Sedan kan man ha olika uppfattningar om vad det kommer att leda till. Det är det förhållandet att EU ska bli part i . I Strasbourgdomstolen utgår man från att grundläggande rättigheter är grundläggande. Sedan ställer man frågan huruvida de kan inskränkas, om det finns legitima skäl. Som var inne på finns det sådana legitima skäl fastslagna i ILO-praxis, enligt . kommer att fråga Strasbourgdomstolen när det handlar om grundläggande rättigheter. Man ska inte utesluta att också domstolen kan komma med nya avgöranden , men vår uppfattning är att det här kräver en fördragsändring. , : Svaret på din fråga, , är väl både ja och nej. Som jag nämnde är en nackdel med förslaget att just seriösa företag kan drabbas av kostnadsansvar för vad oseriösa företag har försummat. Det är alltså en nackdel. Det är naturligtvis bra med sanering. Det jag beskrev i byggsektorn har ju inte tillkommit av en slump. Det är de seriösa företagen som vill ha en sund konkurrens. Det vi diskuterar här är inte målet utan medlen för att nå dit. Där tycker vi att det här förslaget är utomordentligt dåligt. Om det är någonting som arbetsgivarorganisationerna i har reagerat emot när det här förslaget kom är det denna regel. Business Europe, vår organisation på Europanivå, har lagt ned mycket energi på att motarbeta det här förslaget. Det är en väldigt viktig fråga för arbetsgivarsidan. (S): Ordförande! Professor sade att det är upp till politiska initiativ, annars gäller domstolen. Så är det ju. Man kan konstatera att det beskriver är frågor som fullständigt hamnar här i och det politiska initiativet här, liksom en del andra saker som har kommit upp här som har med och annat att göra. Det är väl rätt uppfattat i alla fall. Sedan har jag en fråga till de fackliga organisationerna. Det är just om det finns en samsyn mellan LO och TCO, där även finns med, i frågor om ett socialt protokoll. Jag undrar även om det är andra frågor som ni tycker att det borde tas politiska initiativ till från regeringens eller sida i det här hägnet. , TCO: Vi är förespråkare av ett socialt protokoll. Jag kan bara tala för TCO. Det finns företrädare för här också som kan svara på den frågan. Regeringen kan göra ganska mycket. Det var den sida bland mina bilder som jag aldrig hann gå igenom. Det handlar naturligtvis om att ibland aktivt ta matchen för modellen, att även om vi vet att kommissionen har en annan uppfattning driva frågan, att ratificera 94 så som har uppdragit med möjlighet att ställa sociala krav vid offentlig upphandling, som just lyfte fram här. Man kan införliva bemanningsdirektivet, som också tar sikte på utstationering, alltså när utländska tjänsteföretag utstationerar arbetstagare. Där finns en likabehandlingsprincip. Man kan likabehandla, fortfarande inom en viss kärna, alltså fortfarande begränsat, men ändå ett steg i rätt riktning mot det vi vill ha.