bet · GZ01SoU13 · 2012-04-24 00:00:00 — Vad utskottet nu anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Motionerna So284 (S) yrkande 1, So459 (V) yrkande 1 och So530 (KD) bedöms i någon mån tillgodosedda med det anförda. Enligt utskottet är det synnerligen viktigt att personer med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga får det stöd de behöver för att kunna finna, få och behålla ett arbete. Utskottet konstaterar att regeringen har vidtagit flera åtgärder på detta område, varav här särskilt kan nämnas regeringens samtal med arbetsmarknadens parter om hur regeringen och parterna tillsammans kan förbättra möjligheterna för personer med en funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga att komma in på arbetsmarknaden. Utskottet vill även särskilt lyfta fram den s.k. (A 2011:03) som har i uppdrag att se över de arbetsmarknadspolitiska insatserna för personer med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga och i tilläggsdirektiv har fått i uppdrag att även se över regelverket för arbetshjälpmedel och arbeta med spridning av goda exempel och utveckling av arbetsplatser med goda och stödjande arbetsmiljöfaktorer. Utredningstiden har förlängts och slutredovisning ska ske . bör inte ta något initiativ. Mot denna bakgrund avstyrker utskottet motionen So459 (V) yrkande 2. Ett antal motioner tar upp olika aspekter på ledsagarservice. Utskottet anser att det är angelägna frågor och konstaterar att statsrådet har aviserat en analys av vilka åtgärder som kan vara effektiva utifrån det underlag som har lämnat. Som exempel nämns diskussionen med Kommuner och Landsting om deras arbete för att få enhetlighet och säkerhet i besluten om ledsagarservice samt en översyn av handläggarnas kompetens. Resultatet av detta arbete bör enligt utskottets uppfattning inte föregripas. Motionerna So284 (S) yrkande 2, So338 (MP) yrkande 2, So339 (MP), So461 (V) yrkandena 13, So539 (S) yrkande 2 och So543 (S) avstyrks. Mot bakgrund av ovanstående avstyrks även motionen So645 (SD). Utskottet anser inte heller att bör ta något initiativ med anledning av motionerna So537 (M), So554 (M), So571 (C) och So580 (M). Utskottets förslag i korthet avslår motioner om hjälpmedel. Jämför reservationerna 8 (MP) och 9 (V) samt särskilt yttrande 4 (S). I motion So457 av m.fl. (V) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att ge i uppdrag att ta fram nationella riktlinjer för förskrivning av hjälpmedel. I yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att samordna förskrivningen av hjälpmedel under en huvudman. I motion Kr254 av (FP) yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om vikten av en fortsatt utveckling av hörseltekniska hjälpmedel. Enligt 3 b § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) ska erbjuda habilitering och rehabilitering, hjälpmedel för funktionshindrade och tolktjänst för vardagstolkning för barndomsdöva, dövblinda, vuxendöva och hörselskadade. Detta gäller dem som är bosatta inom eller som är kvarskrivna enligt 16 § folkbokföringslagen (1991:481) och stadigvarande vistas där. ansvar omfattar dock inte habilitering, rehabilitering och hjälpmedel som en kommun inom har ansvar för enligt 18 b §, dvs. när det gäller äldre som bor i särskilda boenden med service och omvårdnad för dem som behöver särskilt stöd, personer med funktionsnedsättning som bor i bostäder med särskild service och personer som deltar i dagverksamhet. Landsting och kommun kan träffa överenskommelse om att kommunen ska ha ansvar för hjälpmedel åt personer med funktionsnedsättning. Detta innebär att ansvaret för att tillhandahålla hjälpmedel för personer med funktionsnedsättning varierar över landet och även inom landstingen och kommunerna. Med kostnader för personliga assistenter avses bl.a. kostnader för arbetsmiljöinsatser. Enligt en ändring av förordningen (1993:1091) om assistansersättning som trädde i kraft omfattar dessa arbetsmiljöinsatser inte hjälpmedel som den försäkrade behöver för att själv eller med hjälp av någon annan kunna tillgodose sina behov (5 a §). Motionsyrkanden om hjälpmedel behandlades av utskottet i betänkande 2010/11:SoU11 Funktionshindersfrågor. Utskottet uttalade då följande (s. 35 f, 1 res. Tekniska och andra hjälpmedel innebär ofta ett mycket värdefullt stöd för personer med en funktionsnedsättning och kan öka förutsättningarna för dessa att leva och fungera i samhället på samma villkor som andra personer. Utskottet välkomnar det arbete som pågår på området. Utskottet vill särskilt lyfta fram informationsprojekt inom området alternativ telefoni, regeringens beslutade kommittédirektiv Fritt val av hjälpmedel och regeringens uppdrag till och att tillsammans med ett antal landsting öka valfriheten inom elektronisk kommunikation eller s.k. alternativ telefoni. Motionsyrkanden om hjälpmedel har tidigare behandlats av utskottet i betänkandet Utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg m.m. (bet. 2009/10:SoU1). Utskottet vidhåller sin tidigare bedömning att frågor om hjälpmedel är en fråga för sjukvårdshuvudmännen. Enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) är det landstingens uppgift att erbjuda bl.a. dem som är bosatta inom landstingen hjälpmedel för funktionshindrade. Enligt förordningen (1993:1091) om assistansersättning avses med kostnader för personliga assistenter bl.a. arbetsmiljöinsatser (5 a §). Utskottet har fått veta att det inom pågår ett arbete med att ändra förordningen i syfte att tydliggöra vad assistansersättningen ska användas till. Arbetet planeras vara färdigt . Utskottet välkomnar detta arbete. Mot denna bakgrund anser utskottet att inte bör ta några initiativ med anledning av motionerna []. Som svar på en skriftlig fråga (fr. 2010/11:166) om nationella riktlinjer för förskrivning av hjälpmedel uttalade statsrådet bl.a. följande: Att tillhandahålla hjälpmedel till personer med funktionsnedsättning är ett ansvar för landstingen och kommunerna (3 b § HSL). Varje landsting och kommun beslutar självständigt om regelverket för hjälpmedel och eventuella avgifter. Kommuner och Landsting gav 2005 i uppdrag att kartlägga förändringar av landstingens och kommunernas regelverk och förskrivning av hjälpmedel . Av rapporten som publicerades framgick bland annat att kriterierna för förskrivning har förtydligats och prioriteringar har tydliggjorts samt att den vanligaste avgiften för hjälpmedel är besöksavgift. Utifrån denna kartläggning tog Kommuner och Landsting initiativ till överläggningar mellan sjukvårdshuvudmännen för att diskutera hur reglerna för tillhandahållandet av hjälpmedel kan bli mer enhetliga. Jag välkomnar initiativ som detta eftersom frivilliga överenskommelser om mer likartade regelverk är att föredra framför lagstiftning. Jag har inte för avsikt att ge något uppdrag att ta fram nationella riktlinjer . Att öka den enskildes eget inflytande över hjälpmedelsvalet är dock en fråga jag ser som mycket prioriterad. Regeringen gav i uppdrag att samordna en försöksverksamhet med Fritt val av hjälpmedel. Av slutrapporten inflytande och delaktighet framgår att verksamheten stärkt den enskildes inflytande. Det fria valet har bidragit till ökad självständighet och självbestämmande. Regeringen bedömer att satsningen på Fritt val av hjälpmedel har varit framgångsrik. Därför bereds nu inom möjligheterna att ge en särskild utredare i uppdrag att lämna förslag på hur kommuner och landsting kan utforma valfrihetssystem. har haft regeringens uppdrag att under 20072009 samordna, sprida information och redovisa erfarenheterna av projektet val av hjälpmedel. Försöksverksamheten har bedrivits i tre landsting. Landstingen har tagit fram och provat idéer om hur ett friare val av hjälpmedel kan gå till i praktiken. Utredningen om fritt val av hjälpmedel överlämnade slutbetänkandet Hjälpmedel ökad delaktighet och valfrihet (SOU 2011:77) . Utredningen föreslår att en lagstadgad skyldighet för landsting eller kommuner att ta hänsyn till den enskildes önskemål vid tillhandahållande av hjälpmedel införs i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Den enskilde ska få information både om vilka hjälpmedel som finns att tillgå och möjligheterna att påverka vilket hjälpmedel som han eller hon får tillgång till. Hälso- och sjukvårdspersonalens ansvar för att medverka till att den enskilde får möjlighet att välja ska framgå av patientsäkerhetslagen (2010:659). Kommuner och landsting ska ha möjlighet att utge kompensation för merkostnader när en hjälpmedelsanvändare väljer att lämna in ett hjälpmedel som köpts inom ramen för Fritt val av hjälpmedel. Det ska införas en möjlighet för kommuner och landsting att utge ekonomiskt stöd för inköp av hjälpmedel till kommuninvånare med funktionsnedsättning. En ny lag om valfrihetssystem inom hjälpmedelsförsörjningen ska införas som ska tillämpas när landsting och kommuner beslutar att införa valfrihetssystem för hjälpmedel. Betänkandet har skickats på remiss, och svar från remissinstanserna ska ha inkommit . fick i uppdrag att ta fram underlag för en försöksverksamhet med personlig hjälpmedelsbudget. Uppdraget ska genomföras i samråd med relevanta funktionshindersorganisationer. Inom uppdraget ska ta fram bedömningsgrunder för vilka hjälpmedelsanvändare som kan vara lämpliga att erbjuda en personlig budget samt beskriva vilka utbildningar förskrivare och andra i hjälpmedelsprocessen behöver för att hantera ett fritt val av hjälpmedel. ska även föreslå rutiner och regelverk för hjälpmedelshanteringen inom en försöksverksamhet, ta fram förslag på relevanta it-lösningar för hantering av rekvisitioner och den personliga budgeten samt utarbeta rutiner för uppföljning av en försöksverksamhet. inkom till med rapporten hjälpmedelsbudget Förutsättningar för försöksverksamhet. I rapporten utreds bedömningsgrunder för vilka hjälpmedelsanvändare som kan vara lämpliga att erbjuda en personlig hjälpmedelsbudget och utbildningsbehovet hos förskrivare och andra i hjälpmedelsprocessen för att hantera ett fritt val av hjälpmedel. Vidare föreslås rutiner och regelverk för hjälpmedelshanteringen, relevanta it-lösningar och rutiner för uppföljning av en försöksverksamhet. Rapporten bereds i (S2011/8811/FST [delvis]). och har i uppdrag att i samarbete med de landsting som anmäler intresse genomföra en försöksverksamhet med syfte att stimulera användningen av konsumentprodukter för elektronisk kommunikation. Försöksverksamheten ska genomföras och omfatta de landsting som meddelar intresse. Uppdraget ska ske i samråd med Kommuner och Landsting, Handisam och relevanta handikapporganisationer. Slutredovisning ska ske (S2011/1810/FST [delvis]). har i uppdrag att stärka samverkan kring elektronisk kommunikation genom att ge expertstöd till landstingen samt föra en dialog med hjälpmedels- och tjänsteproducenter och brukarorganisationer. Detta i syfte att modernisera, effektivisera och förbättra förskrivningen av produkter och tjänster inom anslaget elektronisk kommunikation. ska samråda med samt övriga berörda aktörer. ska inom ramen för uppdraget särskilt stimulera utveckling och teknikstöd för målgruppen personer med talskada. Uppdraget ska delredovisas till () och en slutlig redovisning ska lämnas till () (S2011/8507/FST [delvis]). Delrapporten telefoni Samverkan och satsning för personer med talsvårigheter inkom till . Av den framgår att ett projektmål är att i samarbete med landsting samla in och dokumentera goda exempel på hjälpmedelsförskrivning för distanskommunikation för personer med talskada och/eller språkstörning. Tekniska och andra hjälpmedel innebär ofta ett mycket värdefullt stöd för personer med en funktionsnedsättning och kan öka förutsättningarna för dessa att leva och fungera i samhället på samma villkor som andra personer. Utskottet välkomnar det arbete som pågår på området. Utskottet vill särskilt lyfta fram det arbete som pågår i med att bereda slutbetänkandet Hjälpmedel ökad delaktighet och valfrihet (SOU 2011:77) och hjälpmedelsbudget Förutsättningar för försöksverksamhet. I detta sammanhang bör även nämnas de uppdrag om elektronisk kommunikation som regeringen har gett bl.a. . bör inte föregripa resultatet av pågående arbeten. Utskottet avstyrker motionerna So457 (V) yrkandena 1 och 2 samt Kr254 (FP) yrkande 3. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om glasögon för barn. Jämför särskilda yttrandena 5 (MP), 6 (SD) och 7 (V). I motion So658 av m.fl. (MP) yrkande 13 begärs ett tillkännagivande om att se över riktlinjerna för stöd till barns glasögon för att stärka möjligheterna för barn med synfel att få glasögon oberoende av var i landet de bor. Liknande yrkanden finns i motion So234 av (S), i motion So264 av och (båda S), i motion So269 av Arhe Hamednaca (S), i motion So337 av m.fl. (MP) och i motion So638 av Per Ramhorn och (båda SD). I motion So625 av och (båda SD) begärs ett tillkännagivande om att betrakta glasögon för barn som hjälpmedel och att glasögonen ska vara kostnadsfria. Motionsyrkanden om glasögon för barn behandlades av utskottet i betänkande 2010/11:SoU11 Funktionshindersfrågor. Utskottet uttalade då följande (s. 38, 1 res. S, MP, V): Tillhandahållandet av hjälpmedel är en viktig del av hälso- och sjukvården. Enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) är det landstingens ansvar att erbjuda dem som är bosatta inom bl.a. hjälpmedel. Utskottet vidhåller därför sin tidigare bedömning att det som tas upp i motionerna är frågor för sjukvårdshuvudmännen. Utskottet erinrar om bestämmelserna om ekonomiskt bistånd i 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) och om att kostnader för glasögon kan ingå i bistånd till livsföring i övrigt. Motionerna [] avstyrks. besvarade socialminister en interpellation om barns rätt till glasögon (ip. 2010/11:257, prot. 2010/11:72). Socialministern anförde bl.a. följande: har frågat barn- och äldreministern om hon avser att vidta några åtgärder för att alla barn med nedsatt syn ska få rätt till glasögon. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Enligt hälso- och sjukvårdslagen ska landsting erbjuda god hälso- och sjukvård på lika villkor åt dem som är bosatta inom . Landstingens rätt till självbestämmande innebär att de väljer hur de vill prioritera inom sin verksamhet och på vilket sätt de vill organisera sin vård. Grundtanken i detta system är att det är sjukvårdshuvudmännen som är bäst lämpade att göra de prioriteringar av resurserna som behövs för en bra vård inom det egna . Landstingen kan ge frivilliga subventioner till barns glasögon. Liknande frivilliga subventioner kan lämnas också på andra områden där landstingen gör bedömningen att behov finns. Däremot har landstingen ansvar för att erbjuda hjälpmedel för personer med funktionsnedsättning. I de fall ett synfel är så svårt att det definieras som ett funktionshinder ska erbjuda de hjälpmedel som den enskilde har behov av utifrån den påverkan synfelet har på det dagliga livet. En sådan bedömning ska göras av hälso- och sjukvården i varje enskilt fall. När det gäller barnens situation har vi i ett väl utvecklat stöd till barn och deras familjer. Den ekonomiska familjepolitiken bidrar till förutsättningarna för en god ekonomisk levnadsstandard för alla barnfamiljer genom att höja den disponibla inkomsten. De behovsprövade stöden är direkt riktade till de hushåll som har de lägsta inkomsterna. Ett exempel är bostadsbidraget, där regeringen avser att föreslå att det särskilda bidraget för barnfamiljer höjs . Även barnbidraget verkar inkomstutjämnande och kommer familjer i ekonomiskt utsatta hushåll till del. Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har enligt socialtjänstlagen rätt till bistånd för sin försörjning och för sin livsföring i övrigt. Bistånd till livsföring i övrigt kan till exempel vara kostnader för hälso- och sjukvård, tandvård och glasögon. Om det finns ett styrkt behov av glasögon finns det således en möjlighet att få bistånd till detta. Barns ekonomiska situation är en viktig fråga för regeringen, och vår ambition är att se till att alla barn kan växa upp under goda förutsättningar. Vid frågestunden besvarade utbildningsminister en fråga om bidrag till glasögon till barn (prot. 2011/12:75). Utbildningsministern anförde följande: Det handlar ytterst om reglerna för försörjningsstöd och reglerna i socialtjänstlagen. Den typ av diskussioner som frågeställaren pekar på förs när man ska se över socialtjänstlagen, och den frågan är väl inte slutligt avdömd. Det finns inga förslag på att ytterligare utvidga rätten till socialbidrag eller försörjningsstöd för att finansiera den typ av kostnader som föreslås. De allra flesta föräldrar har råd att köpa detta för egna medel, och för den grupp som har väldigt ont om pengar har vi försörjningsstöd som är till för att täcka kostnader av den typen. De exakta reglerna för vad som ingår och inte ingår i försörjningsstöd är sådant som ständigt är föremål för översyn, och det går att föra sådana diskussioner . Men tanken att vi mer generellt skulle gå in och subventionera också alla välbärgade föräldrars glasögon tror jag inte föresvävar regeringen. Det här handlar om kostnader för föräldrar som är mindre bemedlade, och där har vi olika typer av ersättningar och försörjningsstöd som ska fungera i den typen av situationer. Jag tror att hela är enig om att alla barn som har behov av glasögon ska ha glasögon. Vad frågan nu handlar om, om jag förstår frågeställaren rätt, är om skattebetalarna ska betala alla glasögon för alla barn, oavsett om föräldrarna har råd eller inte. Där kanske det råder olika uppfattningar. Vår uppfattning i varje fall har varit att om man har råd betalar man själv som förälder glasögon för sina barn. För den grupp som har ont om resurser, är resurssvag och behöver hjälp på olika sätt finns det däremot hjälpsystem från samhället som är avsedda att täcka den typen av kostnader i den typen av situationer. På pågår arbete med en sammanställning av hur landstingens bidrag till glasögon har sett ut tills . Enligt uppgift kommer följande variabler att vara med i sammanställningen: om de har subventioner eller inte, total subvention och , subvention av glas och samt subvention av bågar och . Institutet kommer även att försöka få fram data på vilka krav som måste uppfyllas för att få tillgång till bidraget, kostnad för varje landsting och år samt hur många barn som faller in under denna kategori. Om det visar sig möjligt kommer man även att undersöka effekterna av bidragen på barnens skolresultat över nämnda tidsperiod. Utskottet vidhåller att tillhandahållandet av hjälpmedel är en viktig del av hälso- och sjukvården. Enligt 3 b § 2 hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) ska erbjuda hjälpmedel för funktionshindrade till dem som är bosatta inom eller som är kvarskrivna enligt 16 § folkbokföringslagen (1991:481) och stadigvarande vistas där. I de fall ett synfel är så svårt att det definieras som en funktionsnedsättning ska erbjuda de hjälpmedel som den enskilde har behov av utifrån den påverkan synfelet har på det dagliga livet. En sådan bedömning ska göras av hälso- och sjukvården i varje enskilt fall. Det är av stor vikt att medborgarna möts av en likartad bedömning från landstingens sida i fråga om när glasögon ska definieras som hjälpmedel. Utskottet har fått veta att inkom med en skrivelse till om glasögon till barn. Förbundet önskar besked från bl.a. i frågan om huruvida synnedsättning hos barn är att betrakta som ett funktionshinder (dnr 3.2-9598/2012). Beroende på hur svar på denna skrivelse utformas kan det enligt utskottet komma att få betydelse för landstingens bedömningar. Utskottet har också fått veta att regeringen kommer att ta initiativ till en kartläggning av landstingens tillämpning av sitt ansvar för hjälpmedel vad avser glasögon för barn. Flertalet landsting ger frivilliga bidrag till glasögon för barn och liknande frivilliga subventioner kan lämnas också på andra områden. Bidragen till glasögon för barn är oreglerade och varierar mellan landstingen och det finns ingen samlad statistik på området. Utskottet välkomnar därför den sammanställning av landstingens bidrag till glasögon som tas fram på . Varje landsting ska enligt hälso- och sjukvårdslagen erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta inom . Det är sjukvårdshuvudmännen som självständigt planerar, finansierar och beslutar hur de organiserar och bedriver vården inom sitt område och det är de som är bäst lämpade att göra de prioriteringar av resurser som behövs för en bra vård. Enligt utskottet måste huvudmännens ansvar för detta både betonas och respekteras. Utskottet anser att det är viktigt att värna landstingens nuvarande insatser i form av bidrag till glasögon för barn. Landstingen har möjlighet att vidareutveckla och konstruera sina bidragssystem utifrån medborgarnas behov. Utskottet erinrar om att den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd för sin försörjning och för sin livsföring i övrigt enligt socialtjänstlagen (2001:453). Bistånd till livsföring i övrigt kan till exempel vara kostnader för hälso- och sjukvård, tandvård och glasögon. Om det finns ett styrkt behov av glasögon finns det således en möjlighet att få bistånd till detta. Av allmänna råd om ekonomiskt bistånd (SOSFS 2003:5) framgår bl.a. att socialnämnden bör ge ekonomiskt bistånd till skäliga kostnader för glasögon om behovet styrks av en legitimerad optiker eller läkare. Utskottet ser mycket positivt på landstingens insatser i form av bidrag till glasögon för barn. Frågan om huruvida synnedsättning hos barn ska definieras som en funktionsnedsättning bör klargöras i samband med svar på Majblommans riksförbunds skrivelse. Utskottet anser att det är mycket angeläget med en kartläggning av landstingens tillämpning av sitt ansvar för hjälpmedel vad avser glasögon för barn och har fått veta att regeringen kommer att ta initiativ till en sådan kartläggning. Den sammanställning av landstingens bidrag till glasögon som tas fram på välkomnas. Utskottet anser att resultatet av pågående och kommande arbeten bör avvaktas. Utskottet bedömer att andemeningen i flera motioner kommer att uppnås med vad som pågår respektive planeras. bör inte ta något initiativ men utskottet förväntar sig att regeringen återkommer till med en redovisning så snart resultatet av ovanstående arbeten kan presenteras. Av nu anförda skäl får motionerna So234 (S), So264 (S), So269 (S), So337 (MP), So638 (SD) och So658 (MP) yrkande 13 anses i huvudsak tillgodosedda. Motionen So625 (SD) avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår motioner som tar upp samma eller i huvudsak samma frågor som har behandlat tidigare . Jämför särskilda yttrandena 8 (S), 9 (MP) och 10 (V). De motionsyrkanden som är upptagna i bilaga 2 tar upp samma eller i huvudsak samma frågor som utskottet har behandlat tidigare i betänkandet 2010/11:SoU11 Funktionshindersfrågor. avslog motionsyrkandena i enlighet med utskottets förslag. Utskottet ser inte någon anledning att nu göra någon annan bedömning och avstyrker därför motionsyrkandena. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Funktionshinderspolitikens inriktning, punkt 1 (S) av (S), (S), (S), (S), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. 2011/12:So521 av m.fl. (S) yrkande 44 och 2011/12:So446 av (M) yrkande 1, 2011/12:So447 av (M) och 2011/12:A350 av m.fl. (V) yrkande 2. Vi anser att den svenska funktionshinderspolitiken är alltför passiv. Trots kvarstående problem och orättvisor för personer med funktionsnedsättningar saknas nya mål och konkreta förslag från regeringens sida. Funktionshindersfrågorna är i första hand rättighetsfrågor och inte vård- och omsorgsfrågor.