bet · H001SfU1 · 2012-12-06 00:00:00 — Det är ett stort och växande problem på arbetsmarknaden som hör ihop med den bild som frågeställaren tecknar. (KD): Jag vill börja där slutade, nämligen vikten av att vi kan känna tillit till försäkringen. Precis som framfördes av HSO är det viktigt att inte minst de personer som har sjukdomar med lång rehabiliteringstid känner att de faktiskt har ett stöd och skydd . Min första fråga går till . Vad kan ni ytterligare göra för att dessa personer ska veta på vilket sätt de omfattas av försäkringen och vilket stöd de ska få? Jag har haft många kontakter med personer som har lyssnat på ordet utförsäkrad och trott att det därmed innebär att de inte kommer att få hjälp eller stöd som de faktiskt ändå har fått, men oron det skapar har gjort att sjukdomen inte har förbättrats utan snarare tvärtom. Den andra frågan har en annan frågeställare varit inne på, nämligen en reaktion på påståenden om att det skulle finnas en rättsosäkerhet på grund av att försäkringen är fragmenterad och svåröverskådlig. Jag skulle också vilja höra Inspektionen för socialförsäkringens syn på frågan. Förslaget därifrån var att det skulle finnas ännu större utrymme för överväganden i enskilda fall. Är det er bedömning att det skulle öka rättssäkerheten och minska svåröverskådligheten? , : Vad pekar på är oerhört viktigt, nämligen att de som berörs av rehabilitering, som har en långvarig sjukdomsbild eller har en funktionsnedsättning, känner stöd från samhället när det gäller rehabilitering och möjligheter att återgå till arbete. Hela det utvecklingsarbete som pågår just , styrt från riksdag och egeninvesterat på , går ut på att fånga upp människor som riskerar att hamna i långvariga situationer, ge dem det rätta stödet och säkerställa att de får den rehabilitering som efterfrågas och behövs. Jag är helt övertygad om att vi inte är alla parter, jag säger inte , och jag vänder mig mot eventuella påståenden som säger att inte tar sitt samordningsansvar. Vi tar vårt samordningsansvar. Men för att vi ska kunna vara framgångsrika krävs det att arbetsgivare, arbetsförmedling och hälso- och sjukvård tillsammans på det lokala planet för den enskilda individen är samordnade och att alla vill hjälpa till. Det är inte lätt alla gånger. Ambitionsnivåer kan variera. Hela utvecklingen går ut på att fånga upp människorna och ge dem det erforderliga stödet. Vi kallade de senaste insatserna som jag och nämnde den gemensamma kartläggningen. Det finns mängder av insatser genom samordningsförbund. Det finns mängder av ESF-finansierade insatser. Hela inriktningen på politiken går ut på att fånga upp människorna. I den mån det brister är det ofta fråga om att någon aktör inte har samma ambitionsnivå som de andra. Men tar definitivt sitt samordningsansvar. Vi gör ytterligare en sak. Vi är aldrig riktigt säkra på om de insatser som görs leder rätt. Det är inte alla gånger lätt att veta att man gör rätt i det enskilda fallet när stöd ska designas. Vad behöver den enskilde? Därför gör vi en genomgång från A till Ö av sjukförsäkringsprocessen, där vi tittar på vad som ger mervärde till den enskilde. Hur är vi framgångsrika i olika situationer? Vi försöker överväga på nytt om vi ger rätt insatser till rätt person. Jag är helt övertygad om att det också kommer att få betydelse i sammanhanget. Per , Inspektionen för socialförsäkringen: Det har sagts tidigare, och jag säger samma sak, att begreppet rättssäkerhet är svårdefinierat. Vi hade en konferens på ISF med några av landets ledande jurister. De var inte överens i frågan. Må det vara tillåtet med lite olika tolkningar. Jag kan förstå argumentation att det är renare och överskådligare med en lagstiftning som bygger på ett antal generella begrepp som sedan av myndigheten ska omsättas i praktiskt beslutsfattande. Används den typen av lagstiftning ökar handlingsutrymmet för enskilda handläggare och för olika kontor. Då kommer ISF att skriva rapporter och tala om att tillämpningen varierar mellan västra och norra delen av landet eller kanske till och med mellan handläggare som sitter på samma kontor. Det är då en rättssäkerhetsbrist. Det finns få saker som det är så lätt att mobilisera massmedierna för som för att visa att två olika personer i landet med likartade symtom, likartad livssituation, behandlas olika av två olika kontor eller två olika handläggare. Det är inte på något sätt entydigt vad som leder till den största rättssäkerheten. Ett aktuellt exempel är diskussionerna om arbetsskadelivräntan. Vissa i debatten har argumenterat för att införa listor över vilka typer av arbeten och exponeringstider som skulle generera rätt till arbetsskadelivränta. Det ökar rättssäkerheten i en viss mening därför att det blir mycket mer förutsägbart. kan någon ifrågasätta listan som sådan. Det är svårt att uttala sig om vilken lösning som ger den högsta rättssäkerheten. (S): Det finns mycket jag skulle vilja fråga om, men jag tänkte ställa ett par konkreta frågor till och Arbetsförmedlingen. Vi har under föredragningarna hört att mycket har ett centrum mot arbetsplatsen. Hur har utvecklingen när det gäller avstämningsmötena skett? Hur ser de ut vid 180-dagarsprövningen? Möter den försäkrade arbetsgivaren, och ? Är det ett regelrätt avstämningsmöte för att komma så rätt som möjligt? Hur ser det ut? Hur många är det som har en arbetsgivare när de kommer till sin arbetslivsintroduktion i första omgången och i andra omgången? Hur har utvecklat samarbete och samordning när det gäller rehabiliteringen med arbetsgivarna? , : Herr ordförande! Jag är inte hundra på att jag har förstått frågorna, men jag gör ett försök att svara och sedan får jag genom en nickning eller skakning av huvudet se om jag missförstått det hela eller ej. Låt mig börja med avstämningsmötena. De är ett sätt att tillsammans med berörda parter komma till någon form av beslut i viktiga delar av rehabkedjan. Jag har själv varit med på ett stort antal avstämningsmöten. Arbetsgivaren är med. Det är som jag sade i min inledning, och som jag tror att statssekreteraren nämnde, att det ser lite olika ut på arbetsgivarsidan med engagemanget. En del är engagerade, bekymrade, diskuterar alternativa arbetsuppgifter, söker stöd från oss eller arbetsförmedling för att justera arbetsmiljön på olika sätt. Avstämningsmöten är viktiga kvalitativt sett för oss för att komma till ett skede, ett avslut, någon typ av ställningstagande i processen. Det som har överraskat mig är fackföreningarnas roll. De är en stor hjälp för oss att sätta press på arbetsgivare. in, frisk ut. De stöttar oss i arbetet. Men precis som statssekreteraren sade varierar det mellan de olika sammanhangen. Vårt samarbete med arbetsgivarna i stort har intensifierats tack vare rehabkedjan. Vi hade kanske fördjupat vår samverkan med Arbetsförmedlingen, hälso- och sjukvården och arbetsgivarna även utan rehabkedjan. Jag tror att med den inriktning på politiken som rådde under regeringen och som sedan har fortsatt och utvecklats under regeringen , oavsett om rehabkedjan hade funnits eller inte, hade lett till att alla berörda aktörer hade intensifierat sitt arbete. Vi hade fångat upp arbetsgivarna även utan rehabkedjan. Men den har gett oss anledning att vässa processen. , Arbetsförmedlingen: Jag vill ändå förtydliga ett antal delar. När vi talar om arbetsgivarens ansvar i rehabiliteringsfrågan är det alltid som kallar till mötet, och Arbetsförmedlingen deltar utifrån individens behov, om det är att starta före ALI-inträdet eller tidigare . Det beror på bedömning i vilket möte vi ska komma fram till individens behov. När det gäller arbetsgivardelen vill jag poängtera att det kan vara fråga om människor som inte har haft en arbetsgivare eller inte har en arbetsgivare att gå tillbaka till och som man inte kan hänföra rehabiliteringsansvaret till. Därför är det viktigt att utgå från individens behov, vad den har för förutsättningar, självbild av vad den kan göra, vart den ska i nästa steg i sin sjukdomsperiod. Det är också viktigt att komma ihåg att det finns studier. Kanske behöver man ibland inte alltid vara teknokrat och forskningsinriktad i vad som är rätt och fel, utan det är också fråga om det sunda förnuftet. Det kan vara så att människor har blivit sjuka hos den arbetsgivare de faktiskt tillhör. Det är kanske så att de inte ska tillbaka till den arbetsgivaren utan till något annat, något annorlunda, det kan vara fråga om omskolning, att orka komma till och Arbetsförmedlingen för att rehabiliteras in i det sociala systemet. Det är viktigt att komma ihåg att det inte alltid är att gå tillbaka till samma arbetsgivare som ger en god förutsättning att komma in på arbetsmarknaden. Vi ska komma ihåg att det är viktigt med individens behov. Ordförande: fick bli dagens sista fråga och sista svar. Jag överlåter åt vice ordförande att avsluta dagens sammanträde. (S): Tack alla som har deltagit i utfrågningen! Jag tycker att ni har gjort det på ett alldeles utmärkt sätt. Det har varit kloka och smarta frågor av utskottets ledamöter och dessutom kloka och smarta svar av dem som fick frågorna. Det har dessutom varit bra föredragningar som har gett oss en bra grund för fortsatta politiska diskussioner om rehabiliteringskedjan och sjukförsäkringen i stort. Vi tål att ibland påminnas om att den friske har tusen önskningar men att den sjuke oftast bara har en, att faktiskt bli frisk. Det är lite vad vi måste ha med oss i vårt perspektiv när vi diskuterar sjukförsäkringen. Hur känner sig den enskilde i ett läge där livet ställs på ända, när livsförutsättningarna ändras, när fritiden, livet, jobbet, arbetskamraterna och hälsan blir annorlunda än vad man hade tänkt sig? I det läget har vi att hantera förutsättningarna för individens ekonomiska trygghet och rehabiliteringsinsatser. Det säger sig självt att där är vi alla olika som människor. Vi har alla olika förutsättningar att ta till oss rådgivning, medicinskt stöd eller arbetslivsinriktat stöd. Det gör också att det inte är alldeles enkelt att i detalj lagstifta och inte heller alldeles enkelt för vare sig myndigheter eller organisationer att peka ut den exakt rätta vägen som gör att personer ska kunna komma tillbaka in på arbetsmarknaden. Jag tycker att föredragningarna här har varit bra. Jag har hört myndigheterna beskriva sitt arbete och sina svårigheter med att försöka sortera och hantera den arbetsmängd de har med över 62 000 utförsäkrade. Vi har också hört hur organisationer beskriver hur enskilda människor har hanterat situationen med omställning i ekonomin eller juridiska svårigheter. Vi har hört säga att han är stolt, och vi har hört säga att det är en fragmenterad försäkring. Alla de goda inläggen gör att vi har bra underlag för fortsatta politiska diskussioner om sjukförsäkringen framöver. Det finns en kännetecknande sak som vi tar med oss gemensamt, nämligen vikten av att vi vidgar diskussionen om rehabiliteringskedjan och diskussionen om sjukförsäkringen till arbetsmarknadens ansvar. Det är ändå från arbetsmarknaden många kommer, och det är förhoppningsvis till arbetsmarknaden många ska återkomma. Vi kan i längden inte acceptera en situation där många människor slits ut från arbetsmarknaden. Det är inte samhällsekonomiskt hållbart, och det är inte heller rimligt för den enskilda individen. Styrkan i har varit omställningsförmågan på arbetsmarknaden, att man faktiskt kan ställa om och återkomma, vare sig det är efter en tids sjukdom eller efter en tids arbetslöshet. Sedan ska det finnas verktyg som ger en ekonomisk trygghet och en omställningssituation som gör att det går att komma tillbaka. Därför får vi fundera när vi fortsätter den politiska diskussionen hur vi inbegriper krav på hur arbetsmarknaden ska motsvara och fungera på ett sätt som inte stänger ute människor . Det är någonting som jag slås av när jag lyssnar på diskussionen här och jämför med när vi hade utfrågningar om rehabilitering eller . Många situationer är likartade. Många målkonflikter är precis desamma. Men arbetsmarknaden är i stora delar väldigt annorlunda. Det är fragmenterade anställningar och bemanningsföretag. Det är egna företagare, och det är F-skattsedlar. Det är en helt annan typ av struktur på arbetsmarknaden, med ett annat innehåll och annan arbetsomfattning . Det är klart att det sätter förutsättningarna för rehabilitering och återgång i arbete i en helt annan svårighet jämfört med hur det kanske var på arbetsmarknaden på 50-, . Det måste vi ta med oss när vi funderar på vilka viktiga verktyg som finns. Vad är rimliga krav att ställa på arbetsmarknadens parter? Vad är rimliga krav att utverka politiskt för subventionering och andra lösningar för att hitta ett inkluderande arbetsliv för fler? Med det vill jag ändå säga att diskussionen här på ett tydligt sätt visar vad vi kan göra inom ramen för att få en förbättrad rehabilitering. Men tro inte att det är hela lösningen. Lösningarna ligger också till och med utanför socialförsäkringsutskottets område, vilket jag tycker är helt obegripligt, men så kan det vara . Det innebär väl att vi allihop kommer att ses på barrikaderna och fortsätta diskussionen för att se till att få en bättre fungerande sjukförsäkring. Jag vill därmed å hela utskottets vägnar tacka er för den här diskussionen. Tack så mycket! (Bild 1) (Bild 2) (Bild 3) (Bild 4) (Bild 5) (Bild 6) (Bild 7) (Bild 9) (Bild 10) (Bild 11) (Bild 12) (Bild 13) (Bild 14) (Bild 15) (Bild 16) God morgon allesammans! ska vi ha ännu en sjukförsäkringsdebatt. Jag tänker inleda med att yrka bifall till reservationerna 1, 7, 14 och 15. Vi står givetvis även bakom våra andra reservationer, men för att vinna tid i kammaren gör vi på det här sättet.I högtidliga sammanhang, inte minst när vi är ute internationellt, brukar vi tala väl om det svenska välfärdssystemet. Vi brukar tala om att vi har en bred uppslutning bakom den nordiska välfärdsmodellen, vikten av sociala försäkringar, solidarisk finansiering och att vi har en riskutjämning som gör att vi allihop är med och betalar till en försäkring även om vi sedan vet att utnyttjandet är lite olika beroende på vår hälsa och våra förutsättningar. Vi brukar tala väl om att det är en inkomstbortfallsförsäkring som gör att vi inte har långtgående privatiseringar. Vi brukar dessutom säga att i grunden är detta till och med bra eftersom det är tillväxtdrivande. Det bidrar till omställningen på arbetsmarknaden att ha breda sociala försäkringar.Så är det i högtidstalen. Jag är inte riktigt säker på att det är så i verkligheten. Jag är inte säker på att uppslutningen finns och att alla egentligen delar de grundläggande värderingarna.Välfärdsforskaren visar tydligt att svenska folkets förtroende för välfärdssystemen, och framför allt för sjukförsäkringen, har sjunkit brutalt . Man har högt förtroende för sjukvården och skolan. Man tycker att det ska vara en solidarisk finansiering, men man har tappat förtroendet för sjukförsäkringen. Det är ett brutalt fall under de år som Svallfors har mätt detta i forskningen uppe i , och jag tror att jag vet varför.Det finns två tydliga exempel. Det handlar om hur den borgerliga regeringen systematiskt har nedmonterat delar av det som borde vara grundläggande inslag i den nordiska välfärdsmodellen när det gäller våra transfereringssystem och sjukförsäkringen i synnerhet.Vi riskerar att gå från en standardförsäkring med inkomstbortfallsprincipen, det vill säga en försäkring som vill kunna ge i ersättning när vi blir sjuka och som gör att vi kan vara kvar på arbetsmarknaden, till ett bottenskydd som kräver kompletterande försäkringar för den som har råd och möjlighet.När man 2006 sänkte taken i sjukförsäkringen för 1,7 miljoner löntagare innebar det att väldigt många fick ett så dåligt försäkringsskydd att de tvingades ta kompletterande försäkringar, antingen privat eller genom försäkringar i sina kollektivavtal. Lärare, sjuksköterskor och poliser fick i ökad utsträckning betala dubbelt för sitt försäkringsskydd. Sacos ordförande säger också i debattinlägg: Varför ska vi betala dubbelt? Varför ska vi avstå löneutrymme till försäkringar genom våra sociala avgifter och därutöver få betala en gång till för samma skydd? Man betalar både socialavgifter och egen premie.Jag kan förstå den kritiken. Det är precis det som har skett när samhället har dragit sig tillbaka och överlämnat till aktörer och enskilda personer att sörja för försäkringsskyddet. Det är en utveckling som leder till att man får olika riskpremier på avtalssidan. Olika grupper har olika svårigheter eller möjligheter att ta försäkringar. Det går ju an för dem som har råd, men för dem som inte har råd eller för dem som inte får ta försäkringar blir utvecklingen värre. Den som har dålig arbetsmiljö, funktionshinder eller tidigare sjukhistorik utsätts för en uppenbar risk att nekas försäkringar. Det handlar om klass och kön. Det handlar om brist på riskutjämning. Vi ser i stället ett brott mot den nordiska välfärdsmodellen och en växande försäkringsmarknad som kan tjäna pengar på människors grundläggande behov av trygghet.Nu ökar skillnaderna i försäkringsskydd i det här landet. Det är en utmaning för oss socialdemokrater. Vi accepterar inte den utvecklingen. Vi accepterar inte att vi ska ha olika försäkringsskydd beroende på vår etablering på arbetsmarknaden. Vi vill därför höja taken, och vi vill göra det stegvis upp till tio prisbasbelopp. Man ska inte behöva komplettera det försäkringsskydd vi gemensamt har finansierat. Vi står upp för den välfärdsmodell som vi har stått upp för allihop i . Det är den första delen.Den andra delen i brottet mot den nordiska välfärdsmodellen är att man har ändrat en modell som kanske inte var perfekt men som ändå i någon mening bidrog till omställning. bidrar den i stället i ökad utsträckning till utsortering. Vi har sett hur 65 000 personer utförsäkrats genom rehabiliteringsgarantin. Vi har sett hur personer hamnar i ett läge där de blir av med sin ersättning eller får kraftigt sänkt ersättning bara för att regeringen ensidigt tror på ekonomiska incitament och att detta på något sätt skulle vara en drivkraft för att sedan hitta ett jobb.Ingen blir frisk av att bli fattig. Ingen blir automatiskt frisk bara för att ersättningen sänks, utan det avgörande är naturligtvis möjligheten att återetablera sig på arbetsmarknaden, att få rehabilitering och att få tillgång till sjukvården. I stället ser vi hur det försvårar rehabiliteringsmöjligheterna när ersättningarna har sjunkit så mycket.Arbetsförmedlingen konstaterar i sin rapport att det finns en betydande oro för försörjningen hos dem som kommer till arbetslivsutvecklingen. har i sin rapport visat att av deras utförsäkrade medlemmar har förlorat . Med den omställning det innebär att förlora kan man också fundera på hur det underlättar förutsättningarna att delta i en aktiv arbetslivsrehabilitering.Den rehabilitering som erbjuds är inte längre en rehabilitering. Arbetsförmedlingen säger att är så sjuka att de inte ens kan få någon insats alls. Av dem som kommer dit är där . Av dem som är där får i huvudsak ett samtal. Det är en rehabiliteringskedja utan rehabilitering. Det är ett antal administrativa tidsgränser som egentligen inte säkerställer att någonting sker, utan man blir bara av med ersättningen.Vi här i har korrigerat detta genom att åtminstone ändra bedömningen av arbetsförmågan vid så att inte svårt cancersjuka tvingas säga upp sig i väntan på en operation eller på att cellgiftsbehandlingen ska verka så att man kan komma tillbaka till jobbet. Det var en viktig korrigering som vi gjorde här i , men vi borde gå längre.Vi borde säkerställa att man får en individuell prövning och att vi får en riktig arbetslinje som gör att man får rätt till rehabilitering. Tidsgränser kan vara bra. Men de bör rimligtvis inte bara gälla den enskilde, utan en tidsgräns ska också gälla Arbetsförmedlingen, arbetsgivaren, och sjukvården. Tycker ni att det är rimligt att man ska bli utförsäkrad i väntan på en operation? Det kan inte vara rimligt. För oss är det viktigt att säkerställa att alla aktörer har ett ansvar för de tidsgränser som finns.Resultaten är tydliga. Det har vi sett i hearingar i utskotten . Det är inte så att fler kommer i arbete. Det finns tvärtom 65 000 utförsäkrade, och därtill är det dessutom väldigt många människor som kommer allt längre bort från arbetsmarknaden. kommer i jobb utan stöd.Jag välkomnar statsrådet till debatten. Jag noterar att han också är förkyld liksom jag. Statsrådet försökte påstå att det är som är tillbaka i jobb.Det tog inte förrän Ekots grävande journalister kunde konstatera att det där inte var sant. Det var ju en hittepåstatistik och ett siffertricksande som innebar att man låtsades redovisa att människor kom tillbaka i jobb, medan det i grunden var deltidssjukskrivna som inte hade förändrat sin sysselsättningsfrekvens. På det sättet försökte man ge en bild av en utveckling som innebär att fler kommer i jobb, men i verkligheten har det inte hänt någonting.Jag är evigt trött på att man ska försöka marknadsföra bort problemen i sjukförsäkringen eller, som tidigare, försöka lösa dem genom tillfälliga paniklösningar med oskälighetsregler. Det är väl dags att tar sitt ansvar och säkerställer att vi ändrar de fel som uppenbarligen finns i sjukförsäkringarna, att vi säkerställer rätten och möjligheten till rehabilitering. Det är det som hela det utskottsinitiativ som vi just nu hanterar i utskottet handlar om.Anna , som inte minst moderata politiker ofta citerar, hade en utredning som sade: Mera försäkring och mera arbete. Är det någonting som vi kan summera åren med den nya sjukförsäkringen med så är det både mindre arbete och mindre försäkring. Det är mindre omfattning av försäkringen, och det är definitivt färre människor som kommer i arbete.Jag tror att avgörande är tidiga insatser, att säkerställa att man snabbt kommer in och får en åtgärd, gärna innan en längre sjukskrivning träder i kraft. Det är därför som jag tror att vi måste involvera parter i större utsträckning i att bredda omställningsavtal, utveckla möjligheterna att få rehabiliteringsförsäkringar inom ramen för omställningsavtalen. Och jag tror att vi har goda möjligheter i det utskottsinitiativ som pågår i att hitta några försök till breda lösningar och göra en beställning till regeringen om att återkomma med tydligare regler om rätten till rehabilitering, för det borde ligga i allas intresse.På samma sätt ligger det ibland också i allas intresse att hitta konstruktiva lösningar. Jag ska ta några exempel, för att inte bara skälla, som visar på att nog finns det tillfällen då vi kan hitta gemensamma lösningar.Finansiell samordning och samordningsförbunden är en viktig insats som vi talat om i utskottet. Aktörer inom , Arbetsförmedlingen, kommunens socialtjänst och sjukvård säkerställer gemensamt att personer får insatser. I ställer för att skeppa folk mellan de olika enheterna ser man till att ta ett gemensamt ansvar. Det har varit en bra verksamhet. Det tycker också många borgerliga politiker som är djupt engagerade i detta ute i landet. Eftersom den är bra är det väldigt många fler som går med och bildar samordningsförbund, men regeringen är inte beredd att skjuta till pengar. Det innebär att man får skära ned på det som är en lyckad rehabiliteringsverksamhet.Vi har under utskottsbehandlingens gång försökt, inte minst genom arbete, att se om vi kan överföra resurser och se till att inte samordningsförbunden får en akut finansiell situation. Tyvärr kunde vi inte komma dithän, men vi kom åtminstone så pass långt att vi nu ska överväga förslag om förstärkta medel till Finsam, och det är en bra skrivning. Och jag hoppas att i sitt anförande ger ett litet svar i förhand på hur många miljoner detta skulle kunna innebära, för jag tror ändå att även statsrådet tycker att detta är en viktig verksamhet.