bet · GZ01MJU14 · 2012-04-16 00:00:00 — ska uppfylla de internationella förpliktelser vi gemensamt har förbundit oss till inom EU, som besluten om rovdjursförvaltningen måste fattas i . För att inte hamna i en situation där frågorna om jakt och vargstammens storlek ska avgöras i har regeringen beslutat om ett antal steg, som ska skapa förutsättningar att behålla besluten i . Dessa innefattar bl.a. att regeringen utser en nationell kommitté med uppgiften att bistå regeringen i arbetet med en hållbar rovdjurspolitik. I kommittén ska det finnas en bred sammansättning av intresseorganisationer med naturorganisationer, jägarorganisationer, djurägarintressen, samer och kommunrepresentanter. görs ett tillfälligt uppehåll för licensjakten på varg så som den utformades . Jakt på varg får endast ske utifrån ett skyddsmotiv. Nya beslut om licensjakt behöver komma i fas och integreras med de övriga åtgärder som är nödvändiga, såsom bättre genetisk mångfald. Licensjakten upptas därefter . ska enligt riksdagsbeslutet nya målnivåer för samtliga rovdjursarter presenteras som gör att man får en gynnsam bevarandestatus och som beaktar de olika förutsättningarna i förvaltningsområdena, de socioekonomiska förutsättningarna samt rovdjurens funktion och ekologiska roll i ett ekosystemperspektiv. Det kommer att krävas ett brett förankringsarbete för att nå gynnsam bevarandestatus för vargen. Det framtida antalet vargar ska bestämmas med hänsyn till förpliktelsen att nå gynnsam bevarandestatus, med hänsyn till vargens roll i ekosystemet och med hänsyn till människorna som bor i de berörda landsbygdsområdena. som vi tar vår andel av en vargstam i bältet , , och , ska vi värna möjligheterna för människor att leva, arbeta och få sin utkomst i landsbygd och glesbygd. För att ytterligare stärka arbetet med en vargstam med gynnsam bevarandestatus har , och ingått en överenskommelse på politisk nivå om ett utökat och stärkt samarbete mellan de tre länderna (prop. 2011/12:1 utg.omr. När det gäller den genetiska förstärkningen av vargstammen beslutade regeringen som ovan nämnts att uppdra åt och att inleda arbetet med aktiva åtgärder för att få en genetisk förstärkning av vargstammen. lämnade de båda myndigheterna en delrapport till regeringen om hur arbetet har fortskridit . I delrapporten anförs bl.a. att det praktiska genomförandet av samtliga flyttar har fungerat väl. Ingen av vargarna som flyttats stannade dock i utsättningsområdet . genomfördes försök med flytt av vargvalpar mellan flera djurparker i och . Försöket föll väl ut. Tikarna accepterade fostervalparna. Det lyckade försöket gör att det finns anledning att planera vidare för att sätta ut djurparksvalpar hos vilda vargar. Företrädare för finska Jord- och skogsbruksministeriet har meddelat att man inte kan bidra med vargvalpar till beroende på att föryngringen i var så begränsad. Inte heller någon flytt av vuxna vargar från till är aktuell eftersom den finska vargstammen har minskat starkt. Uppdraget ska slutredovisas . anför i sitt slutbetänkande (SOU 2012:22) att en genetisk förstärkning av den skandinaviska vargpopulationen är angelägen, i överensstämmelse med de slutsatser som drogs i utredningens delbetänkande. Som fastslagit bör den genetiska förstärkningen i första hand ske genom underlättande av naturlig invandring och i andra hand genom utsättning av varg från djurparker eller andra länder. Den naturliga invandringen behöver enligt utredningens bedömning assisteras om den i någon större utsträckning ska kunna bidra till att minska inavelsnivån i vargpopulationen. Den assistans som krävs är främst att flytta vargar från områden där de orsakar problem till områden där konflikterna är mindre och där de har större chans att träffa på artfränder. Utredningen anser att använda metoder för vargflytt bör kompletteras med en tids förvaring i korttidshägn, s.k. soft release. Även möjligheten att teckna civilrättsliga avtal (liknande naturvårdsavtalen) om vargetablering bör prövas. När det gäller vargstammens storlek konstaterar utskottet att regeringen beslutade bl.a. att vid beslut om jakt på varg inte längre ska utgå från den tidigare gällande begränsningen av vargstammen till högst 210 individer. angav i sitt delbetänkande ett provisoriskt referensvärde på 450 vargar för den svenska delen av det skandinaviska vargbeståndet. har i sitt slutbetänkande angivit de principer och överväganden som bör gälla när mål för rovdjuren ska bestämmas, vilka har redovisats ovan under avsnittet Miniminivåer för rovdjursstammarna. Betänkandet är under beredning i och, som redovisats ovan, kommer regeringen att lämna ett förslag till förändringar av rovdjurspolitiken till . Mot bakgrund av det anförda avstyrks motionerna MJ382 (S) yrkandena 18 och 19, MJ344 (M) och MJ470 (MP) yrkande 3. Utskottet ställde sig bakom det regeringen anförde i rovdjurspropositionen om förutsättningarna för jakt på varg (se bet. 2009/10:MJU8). godkände regeringens förslag till mål för vargstammens utveckling i enlighet med vad som anges i avsnittet ovan. Beträffande licensjakt på varg konstaterar utskottet att regeringen beslutade om en ändring i jaktförordningen (1987:905) som innebär att jakt på varg endast får avse jakt som är nödvändig för att förebygga eller minska riskerna för skador av varg. Beslutet fattades av de skäl som nämns i budgetpropositionen som anges ovan. När det gäller skyddsjakt beslutade regeringen om förtydliganden i jaktförordningen som innebär att och länsstyrelserna ska kunna besluta om skyddsjakt utan ansökan och kunna besluta om jakt innan de allvarliga skadorna har uppstått. Dessutom beslutade regeringen om en tydligare delegering av besluten till berörda länsstyrelser. Enligt kan skyddsjakt komma i fråga under de förutsättningar som anges i jaktförordningen. Det är samma förutsättningar som återfinns i EU:s art och habitatdirektiv. Skyddsjakt får således bedrivas om det inte finns någon annan lämplig lösning på problemet och om det inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånd i dess naturliga utbredningsområde. Skyddsjakt får bedrivas för att förhindra allvarlig skada, särskilt på gröda, boskap, skog, fiske, vatten eller annan egendom. ger alltjämt tillstånd till skyddsjakt, men kan delegera sitt beslutsfattande till de länsstyrelser som uppfyller kraven i jaktförordningen (, , , , , och ). Beslut om delegering ställer enligt regeringen mycket höga krav på bedömningsunderlaget och den beslutande myndighetens kunskap om de lokala förutsättningarna. anger i delegeringsbesluten hur många djur som omfattas av delegation. Länsstyrelserna måste sedan i det enskilda fallet pröva om det föreligger förutsättningar för skyddsjakt. Art- och habitatdirektivet har avgörande betydelse för vilket utrymme som finns för jakt. All jakt måste bedrivas i enlighet med EU-rättsliga åtaganden. ska enligt sitt regleringsbrev informera länsstyrelserna och deras viltförvaltningsdelegationer om de ändringar i jaktförordningen som gäller fr.o.m. i fråga om skyddsjakt på stora rovdjur. ska vidare informera länsstyrelserna och viltförvaltningsdelegationerna om delegeringen av beslutsrätten i fråga om skyddsjakt på stora rovdjur till länsstyrelserna samt informera om viltförvaltningsdelegationernas övergripande ansvar i dessa frågor. En redovisning av hur informationsarbetet har genomförts ska lämnas till . fattade beslut om delegation av skyddsjakt på varg 2012 till länsstyrelserna i norra och . I besluten från ingår ett handlingsutrymme för länsstyrelserna att besluta om hur många vargar som kan få fällas vid skyddsjakt . Handlingsutrymmet för skyddsjakt på varg 2012 är totalt 32 vargar varav 25 vargar i mellersta förvaltningsområdet och 7 vargar i norra förvaltningsområdet. Årets beslut om handlingsutrymme om totalt 32 vargar innebär enligt en ökning av vargar som kan fällas vid skyddsjakt. var handlingsutrymmet 12 vargar, vilket visade sig vara lågt för det behov som uppkom . Verket gör en ny bedömning om det högsta antal vargar som länsstyrelserna får besluta beroende på hur vargstammen utvecklar sig. ökar antalet vargar och därmed kan också risken för allvarliga skador öka. Det har också tillkommit ett län, , som får beslutanderätt. Därför behövs ett ökat handlingsutrymme för skyddsjakt . Men det betyder inte att hela handlingsutrymmet används. Det är alltid behovet av skyddsjakt som styr. Årets handlingsutrymme ger län med delegation möjlighet att besluta om skyddsjakt utan att behöva vända sig till . Det ger också handlingsutrymme för att vid behov besluta om skyddsjakt i de län som inte har egen delegation. Om behovet av skyddsjakt i länen med delegation blir större än 32 vargar, återgår beslutanderätten till . anför att skyddsjaktsbeslut aldrig är rutinbeslut, utan en bedömning sker från fall till fall. För att det ska bli aktuellt med skyddsjakt måste kriterierna i jaktförordningen för skyddsjakt vara uppfyllda och beslutet får inte försvåra en gynnsam bevarandestatus för vargstammen. Kriterierna handlar bl.a. om att en allvarlig skada ska ha uppkommit, att det finns stor risk för allvarlig skada och att det inte finns någon annan lämplig lösning. Beslut om skyddsjakt ska inte ses som ett uppdrag. Det är en möjlighet för enskilda att kunna förhindra allvarlig skada. Det är också viktigt att poängtera att beslut om skyddsjakt främst gäller enstaka vargar eftersom det är mycket svårt att visa att hela familjegrupper orsakar en skada. Regeringen gav i uppdrag att fastställa en förvaltningsplan för varg. Förvaltningsplanen ska innehålla bl.a. en beskrivning av hur det fortsatta arbetet med att nå en gynnsam bevarandestatus för den svenska vargstammen ska genomföras, en tidsplan och redovisning av vilka åtgärder som vidtas för att stärka den genetiska variationen i vargstammen och information om hur detta arbete ska följas upp såväl på kort sikt som på lång sikt. Planen ska också innehålla en agenda för hur framtida licens- och skyddsjaktsfrågor ska hanteras och genomföras. I arbetet ingår även att beskriva hur genetiskt värdefulla individer ska fredas. Tydliga riktlinjer ska anges för vilka kompensationsåtgärder som kan bli aktuella vid utsättning av varg och hur medel för skadeförebyggande åtgärder bör användas för att ge störst skadeförebyggande effekt. Planen ska fastställas . anför i sitt slutbetänkande (SOU 2012:22) att en översyn bör ske av jaktlagstiftningen. Med det anförda avstyrker utskottet motionerna MJ470 (MP) yrkandena 1 och 2, MJ458 (MP), MJ431 (M), MJ313 (FP), MJ241 (V) yrkande 6 och MJ314 (M). Rätt att överklaga jaktbeslut När det gäller organisationers rätt att överklaga beslut enligt jaktlagstiftningen kan nämnas att i sin redovisning av tilläggsuppdrag om den svenska rovdjurspolitiken som lämnades anförde bl.a. följande. har tidigare pekat på behovet av att ges möjlighet att överklaga beslut om skyddsjakt på björn, varg, järv och lo till domstol för att tillvarata det allmänna intresset. Skälen för detta är flera. beslut om skyddsjakt kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol med stöd av 58 § jaktförordningen. De beslut om skyddsjakt som fattas av efter delegation kan överklagas till med stöd av 58 § 3 jaktförordningen. Talerätt i ärenden om jakt är varken reglerad i jaktlagen (1987:259) eller i jaktförordningen, varför förvaltningslagens regler om talerätt är tillämpliga. Av 22 § förvaltningslagen (1986:223) framgår att ett beslut får överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom emot och beslutet kan överklagas. Förutsättningen är normalt att beslutet antingen påverkar klagandens rättsställning eller berör ett intresse som på något sätt erkänns av rättsordningen. Den nuvarande ordningen innebär enligt verket i praktiken att det endast är beslut om avslag om skyddsjakt efter rovdjur som kan överklagas till en överinstans. Ett gynnande beslut för den som har ansökt om jakten kan i princip därmed inte överklagas. En risk med det nuvarande systemet är t.ex. att frågan om ett beslut om skyddsjakt i ett enskilt fall är förenligt med inte kommer upp till prövning. Om ges rätt att överklaga beslut har möjlighet att driva fram praxis på området. Detta skulle ge ett bättre underlag för beslutsfattande på området. är positivt till att organisationer ges möjlighet att överklaga beslut om skyddsjakt efter rovdjur. Det bör dock enligt verket noga utredas vilka kriterier som bör gälla för talerätt och vilka organisationer som kan komma i fråga. Som nämnts ovan har föreslagit en översyn av jaktlagstiftningen. Enligt är frågan om utökad talerätt i jaktärenden under beredning. I avvaktan på resultatet av det arbete som pågår föreslår utskottet att motion MJ470 (MP) yrkande 5 lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet tillkännager som sin mening med anledning av två motionsyrkanden (S, C) att bör verka för att allmän jakt på skarv införs inom ramen för en översyn av EU:s fågeldirektiv. Fem motionsyrkanden (S, M, KD) om skyddsjakt och förvaltningsplan för skarv avslås. Jämför reservation 9 (MP, V). Enligt motion MJ257 (S) bör verka för att allmän jakt på skarv införs inom ramen för en översyn av EU:s fågeldirektiv. Skarven har, när den häckar, en stor negativ inverkan på naturen och är även en betydande konkurrent till yrkesfisket. Enligt motion MJ301 (C) bör allmän jakttid på skarv införas. Ökningstakten och utbredningen i har varit mycket snabb. Den stora ökningen av skarv har lett till att skarvarna påverkar fiskbestånden negativt, skapar olägenheter för friluftslivet och förstör skog och natur på de öar där fåglarna häckar. I motion MJ236 (M) (delvis) anförs att möjligheten att utöka skyddsjakt på skarv bör ses över. De skador som skarv orsakar på fisket är betydande och tilltar i mängd. Enligt motion MJ260 (KD) (delvis) bör skyddsjakten på skarv utökas. Den kraftigt växande populationen har blivit ett stort problem eftersom skarven är en skicklig fiskare och dessutom gärna tar fiskar som fastnat i yrkesfiskares nät. Enligt motion MJ319 (M) bör regeringen se över möjligheterna till utökad skyddsjakt. Länsstyrelserna kan endast tillåta viss skyddsjakt och åtgärder som prickning av skarvägg, vilket inte gett något resultat. Enligt motion MJ231 (S) bör verka för att storskarven stryks från EU:s lista över hotade fågelarter. Trots att storskarven numera inte på något sätt är utrotningshotad, är den fortfarande skyddad enligt EU:s fågeldirektiv. MJ302 (M) (delvis) anförs att en nationell förvaltningsplan för skarv bör upprättas. Ska regeringens ambition om en levande havsmiljö tillsammans med ett levande och kustnära fiske uppfyllas, måste en balans uppnås mellan fiskbeståndens återväxt, skarvens antal och yrkesfiskarnas fångstmöjligheter. Enligt EU-direktivet om bevarande av vilda fåglar (2009/147/EG) är allmän jakt på skarv inte tillåten. Enligt direktivet finns dock en viss möjlighet till undantag från reglerna, och kan enligt jaktförordningen (1987:905) besluta om skyddsjakt på skarv. Utskottet noterar att har haft en mycket kraftig ökning av skarv . Det är en ökning som har medfört att denna fågelart numera häckar i stora delar av vårt land. Skälen till den snabba ökningen är flera, bl.a. har övergödning lett till mer tillgänglig föda i . Skarven har en stor negativ inverkan på naturen och är även en betydande konkurrent till yrkesfisket. Exempel på detta finns på många ställen utefter vår kust. Hela öar har blivit förstörda av skarvens spillning och häckning. med högt naturvärde som i många fall avsatts som naturvårdsområde har blivit förstörd. Mot denna bakgrund anser utskottet att bör verka för att allmän jakt på skarv införs inom ramen för en översyn av EU:s fågeldirektiv. Det anförda bör ges regeringen till känna. Därmed tillstyrks motionerna MJ257 (S) och MJ301(C). Motionerna MJ236 (M) (delvis), MJ260 (KD) (delvis), MJ319 (M), MJ231 (S) samt motion MJ302 (M) (delvis) avstyrks i den mån de inte kan anses tillgodosedda. Skydd av naturområden m.m. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden (S, M, FP, C, V, KD) om markvärdering, frivilliga avsättningar, biotopskydd, skoterleder och strandskyddsregler för sjöbodar. Jämför reservationerna 10 (S, V), 11 (V) och 12 (S). Enligt motion MJ226 (KD) yrkande 1 bör marknadsvärdesbedömningen vid expropriation göras utifrån markytans potentiella värde vid gynnsam skogstillväxt. Den mark som är aktuell har ofta en låg skogstillväxt men ett högt miljövärde. Incitamenten för markägare att låta mark förädlas i sitt miljövärde motverkas därmed av ett sjunkande marknadsvärde. Markvärdering vid expropriation av mark till naturreservat bör enligt motion MJ424 (C) ske genom dialog mellan myndigheter och markägare. Uppfattningen verkar enligt motionen vara att påslaget kompenserar en eventuell felvärdering. Det bör utredas om myndigheternas vilja till dialog har försämrats. Åtgärder bör vidtas så att parterna i de allra flesta fall kan enas utan att föra frågan till domstol. Enligt motion MJ398 (KD) yrkande 2 bör det göras en allmän översyn och utvärdering av hur markägare kompenseras för skydd av värdefulla biotoper. Skogsägarnas vilja att bidra till utveckling och bevarande av naturvärden bör uppmuntras. Enligt motion MJ382 (S) yrkande 15 bör kvaliteten på de frivilliga avsättningarna av skog för bevarande av biologisk mångfald granskas. Enligt motion MJ332 (V) yrkande 1 bör kriterier införas som säkerställer naturvärden på de frivilliga avsättningarna. Ett problem med de frivilliga avsättningarna är att arealen kan flyttas omkring i landskapet. Alla frivilliga avsättningar bör enligt motionen göras om till naturvårdsavtal utan kompensation. All naturskog utöver bör staten köpa in och skydda för att säkerställa att inte gammelskogar försvinner. I motion MJ226 (KD) yrkande 2 anförs att frivilliga inslag för skogsägare bör stärkas ytterligare när det gäller skyddet av naturvärden. Enligt motion MJ386 (M) bör man se över möjligheten att i vissa fall ersätta naturreservat med olika former av samförvaltning. Införandet av naturvårdsavtal är ett välkommet steg för att förena det allmännas och markägarnas intressen. I motion MJ387 (C) anförs att en översyn av reglerna för biotopskydd bör göras i syfte att bättre bevara biotoperna och det öppna landskapet. Reglerna tillkom då det försvann många biotoper i slättbygd, men bidrar reglerna till nedläggning av jordbruk i skogsbygd. En möjlighet bör ges till dispens för rationalisering av brukande om det behövs för att säkerställa att jordbruksmarken brukas även i fortsättningen. Enligt motion MJ373 (S) bör ges i uppdrag att komma med förslag till en hållbar snöskotertrafik. För att skapa en positiv och hållbar utveckling av skotertrafiken bör skoterfrågan hanteras på nationell nivå genom lagstiftning och andra åtgärder. Motion MJ360 (S) tar upp behovet av en fungerande struktur för skoterleder. En nationell översyn av skotertrafiken är enligt motionen en möjlighet för att ge svar på hur finansiering och planering ska kunna ske på ett likartat sätt i de berörda länen. Enligt motion MJ315 (FP) yrkandena 13 finns ett behov av tydligare lagstiftning för att göra det möjligt att ersätta befintliga sjöbodar. Reglerna om sjöbodar leder till olika tolkningar i olika kommuner. En lämplig åtgärd vore att göra det möjligt att med stöd av byta ut en byggnad mot en ny identisk med samma användningsområde. Det finns även ett behov av tydligare nationella riktlinjer för definitioner av sjöbod. Sjöbodar innebär också ett värnande av viktig kulturhistoria och de bör bevaras för kommande generationer. har behandlat frågan om expropriation i sitt betänkande 2010/11:CU20 Fastighetsrätt och anförde där bl.a. följande. Bestämmelserna om den ersättning som ska utgå vid expropriation återfinns i 4 kap. expropriationslagen. Det finns bestämmelser om att mark får tas i anspråk med tvång i flera andra lagar, bl.a. fastighetsbildningslagen (1970:988), väglagen (1971:948), ledningsrättslagen (1973:1144), lagen (1988:950) om kulturminnen m.m., samt (2010:900). I samtliga nu nämnda lagar görs hänvisningar till expropriationslagens ersättningsregler. Utredningen om expropriationsersättning har i sitt slutbetänkande Nya ersättningsbestämmelser i expropriationslagen, m.m. (SOU 2008:99) bekräftat att det sedan expropriationslagens tillkomst har skett en förskjutning från att den ianspråktagande parten är ett offentligt rättssubjekt till att den numera i många fall är ett privat rättssubjekt och att det i vissa sådana fall finns ett vinstintresse bakom tvångsförfogandet även om den ursprungliga grundtanken med expropriationen kvarstår, dvs. att olika slag av samhällsintressen ska tillgodoses. Enligt utredningen förekommer s.k. frivilliga uppgörelser om överlåtelse och upplåtelse av egendom utan att reglerna om tvångsförfogande direkt tillämpas i en mycket stor omfattning, och ersättningarna är generellt högre vid dessa. Utredningen har i sitt arbete prövat ersättningsbestämmelserna med den utgångspunkt som angivits i direktiven, nämligen att skyddet för enskild äganderätt ska vara starkt. Med grundval i utredningens arbete har nya lagregler antagits som innebär höjningar av den ersättning som betalas vid expropriation och andra åtgärder där fastigheter tas i anspråk med tvång. Förändringarna avser ersättningsbestämmelserna i expropriationslagen och i de andra lagar som hänvisar till dessa bestämmelser. Lagändringarna syftar till att stärka äganderätten och har sin bakgrund i att de exproprierande numera allt oftare utgörs av enskilda, som driver sin verksamhet i vinstsyfte. Expropriationslagens presumtionsregel, som begränsar rätten till ersättning för s.k. förväntningsvärden, har upphävts. Därigenom bestäms ersättningen vid expropriation närmare fastighetens marknadsvärde och omfattar även den del av marknadsvärdet som beror på förväntningar om en ändring av fastighetens tillåtna användningssätt. De nya reglerna innebär vidare att det är möjligt att göra något s.k. toleransavdrag från expropriationsersättningen eller från skadestånd enligt för miljöskada. I sådana fall motsvarar ersättningen fortsättningsvis hela den ersättningsgilla skadan. De nya reglerna innebär dessutom att det ska göras ett schablonpåslag på expropriationsersättningen av fastighetens marknadsvärde eller marknadsvärdeminskning. Genom påslaget tas det vid värderingen av fastigheten ökad hänsyn till att fastighetsägaren ofrivilligt blir av med sin fastighet. De nya bestämmelserna trädde i kraft . I likhet med utredningen har regeringen (prop. 2009/10:162) ansett att det är naturligt att behålla marknadsvärdet som den grundläggande utgångspunkten för hur expropriationsersättningen beräknas. Lantmäteriet har påpekat att marknadsvärdet inte alltid är självklart som ensam utgångspunkt för framför allt bestämmande av intrångsersättning som rör jord- och skogsbruksfastigheter. Det hade enligt regeringens mening emellertid inte framkommit att ersättningsregleringen i detta avseende leder till omotiverade eller oönskade resultat. Däremot ansåg regeringen att det kan, som Fastighetsägarna m.fl. remissinstanser varit inne på, finnas skäl att betala ersättning utöver marknadsvärdet. Regeringens genomförda förslag om ett påslag motiverades bl.a. av att ersättningsbestämningen bör efterlikna priset vid en frivillig försäljning genom att ersättningen sätts högre än vad som svarar mot marknadsvärdet respektive marknadsvärdesminskningen. anförde även följande. Nya ersättningsregler gäller tillbaka och frågorna om vinstfördelning utreds . bör avvakta erfarenheterna av hur de nya reglerna kommer att tillämpas liksom det kommande utredningsförslaget innan närmare överväganden görs av de frågor som tas upp i motionerna om ersättning och i övrigt om expropriationslagens utformning. Enligt har verket tecknat ramavtal med ett antal privata, oberoende värderingsföretag för värderingsarbetet vid naturreservatsbildning. Länsstyrelserna beställer värderingar från något av dessa företag. Värderingen utgör sedan grund för förhandling och ersättning.