sou · GZB325 · 2011-04-06 00:00:00 — mot den allmänna ordningen och säkerheten som en svensk polisman har enligt lag eller annan författning. En sådan tjänsteman som avses i 6 § c har samma befogenhet att gripa en person som envar har enligt 24 kap. 7 § andra stycket . När en person omhändertas enligt 10 § andra stycket får utländska tjänstemän 1.kroppsvisitera den som har omhändertagits, om det sker av säkerhetsskäl eller för att söka efter föremål som anges i 2, 2.omhänderta föremål som kan förverkas enligt 36 kap. 3 § 2 eller kan antas ha betydelse för utredning om brott eller ha avhänts någon genom brott, samt 3.belägga den som har omhändertagits med handfängsel. Föremål som har omhändertagits enligt första stycket 2 skall så snart det kan ske överlämnas till en svensk polisman för prövning av fråga om beslag enligt 8 § andra stycket. En person som har omhändertagits enligt 6 § får tas i förvar av en svensk polismyndighet under högst , tid mellan midnatt och oräknad. Därefter skall personen friges, om det inte har kommit in en begäran om en åtgärd som avses i Föremål som har omhändertagits enligt första stycket 2 ska så snart det kan ske överlämnas till en svensk polisman för prövning av fråga om beslag enligt 12 § andra stycket. En person som har omhändertagits enligt 10 § får tas i förvar av en svensk polismyndighet under högst , tid mellan midnatt och oräknad. Därefter ska personen friges, om det inte har kommit in en begäran om en åtgärd som avses i 3 Senaste lydelse 2003:1169. 1.23 § lagen (1957:668) om utlämning för brott, 2.17 § lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och , 3.25 c eller 25 d § lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom, 4.5 a eller 5 b § lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m., 5.8 § lagen (1970:375) om utlämning till , , eller för verkställighet av beslut om vård eller behandling, om framställningen kommer från en dansk myndighet, 6.6 § lagen (1994:569) om samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt, 7.6 § lagen (2002:329) om samarbete med , eller 8.1 kap. 3 § lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. En svensk polisman får, i avvaktan på en framställning om sådan åtgärd som avses i 4 kap. 19 § lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål, ta i beslag föremål som har omhändertagits enligt 7 § enligt de förutsättningar som gäller för en motsvarande åtgärd enligt eller annan lag eller författning. En svensk polisman får, i avvaktan på en framställning om sådan åtgärd som avses i 4 kap. 19 § lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål, ta i beslag föremål som har omhändertagits enligt 11 § enligt de förutsättningar som gäller för en motsvarande åtgärd enligt eller annan lag eller författning. Regeringen eller, efter regeringens bestämmande, får hos behöriga myndigheter i andra nordiska stater begära stöd från dessa för nordisk samtjänstgöring på svenskt territorium. Vid samtjänstgöring enligt 13 § får polismän från en samverkande stat delta. En utländsk polisman som polisman enligt 13 § har samma befogenheter att initialt ingripa mot hot mot den allmänna ordningen och säkerheten som en svensk polisman har enligt lag eller annan svenskt territorium, i med de villkor som i övrigt fram- med de villkor som i övrigt fram- går av 5 § och med de befogen- går av 9 § och med de befogen- heter som framgår av 6 och 7 §§, heter som framgår av 10 och fortsätta ett i påbörjat 11 §§, fortsätta ett i förföljande av en person för påbörjat förföljande av en person varje gärning som hör under för varje gärning som hör under allmänt åtal enligt svensk och allmänt åtal enligt svensk och Utöver vad som an- Utöver vad som an- ges i 5 § får förföljande ske av en ges i 9 § får förföljande ske av en person som har avvikit från varje person som har avvikit från varje grund av brott. grund av brott. ande får också ske av en person ande får också ske av en person som har avvikit från annat fri- som har avvikit från annat fri- hetsberövande i den mån utläm- hetsberövande i den mån utläm- ning till kan komma i ning till kan komma i fråga enligt lagen (1970:375) om fråga enligt lagen (1970:375) om utlämning till , , utlämning till , , ställighet av beslut om vård eller ställighet av beslut om vård eller polismän även inleda ett förföljande som avses i första stycket. De skall i ett sådant fall anhålla om bistånd av en behörig svensk myndighet. polismän även inleda ett förföljande som avses i första stycket. De ska i ett sådant fall anhålla om bistånd av en behörig svensk myndighet. Överenskommelse med samverkande stat m.m. Regeringen eller, efter regeringens bestämmande, får träffa en överenskommelse med en behörig myndighet i en samverkande stat, om att samarbeta i enlighet med 4, 5 eller 13 §§ inom ramen för en särskild insats som är klart avgränsad. En överenskommelse enligt första stycket får innefatta överlåtelse av sådana förvaltningsuppgifter som avses i 7 och 15 §§. Utländska tjänstemän skall, när de utövar befogenheter enligt denna lag, följa svensk lag och annan författning samt instruktioner som meddelas av behöriga svenska polismyndigheter. Under gränsöverskridande förföljande eller övervakning får de inte beträda bostäder eller andra platser som inte är öppna för allmänheten. Tjänstevapen får bara användas i nödvärnssituationer. Utländska tjänstemän ska, när de utövar befogenheter enligt denna lag, följa svensk lag och annan författning samt instruktioner som meddelas av behöriga svenska polismyndigheter. Utländska tjänstemän som deltar i samarbete enligt 4, 5 eller 13 §§ ska stå under befäl av svensk polis. Under gränsöverskridande förföljande eller övervakning får utländska tjänstemän inte beträda Utländska tjänstemän skall alltid kunna styrka sin behörighet och identitet. Att undantag kan göras från vapenlagens (1996:67) bestämmelser, i fråga om rätt för företrädare för främmande stats myndighet att medföra skjutvapen och ammunition vid tillfällig tjänstgöring i , följer av 11 kap. 1 § f sagda lag. bostäder eller andra platser som inte är öppna för allmänheten. Utländska tjänstemän ska alltid kunna styrka sin behörighet och identitet. Användning av vapen och annan utrustning Utländska tjänstemän som del- tar i samarbete enligt 4, 5 eller 13 §§ har samma befogenheter att använda vapen och annan utrustning som svenska polismän har enligt lag eller annan författning om inte annat framgår av andra stycket. Regeringen eller, efter regeringens bestämmande, får meddela föreskrifter om att vissa vapen eller viss annan utrustning inte får användas av utländska tjänstemän vid insatser enligt 4, 5 eller 13 §§. Utländska tjänstemän som deltar i samarbete enligt 8, 9, 16 eller 17 §§ får bara använda tjänstevapen i nödvärnssituationer. Straffrättsligt ansvar och skydd Utländska tjänstemän som utövar myndighet enligt denna lag i skall vara skyddade enligt 17 kap. 1, 2 och 4 §§ på motsvarande sätt som om det varit fråga om svensk myndighetsutövning. Utländska tjänstemän som utövar myndighet enligt denna lag i skall vara ansvariga för tjänstefel enligt 20 kap. 1 § på motsvarande sätt som om det varit fråga om svensk myndighetsutövning. Bestämmelserna om tjänstefel i 20 kap. 1 § och skydd i 17 kap. 1, 2 och 4 §§ ska tillämpas även i fråga om utländska tjänstemän som enligt denna lag utför förvaltningsuppgifter som innefattar myndighetsutövning. För försök eller förberedelse till brott enligt 17 kap. 1 § mot en sådan tjänsteman tillämpas 17 kap. 16 § . Om utländska tjänstemän utför uppgifter enligt denna lag i , skall svenska staten i stället för den utländska myndigheten eller tjänstemannen ersätta skada som uppkommer i samband med förföljandet, övervakningen eller ingripandet i övrigt och för vilken den utländska myndigheten eller tjänstemannen skulle ha varit skadeståndsskyldig om svensk lag varit tillämplig på dem. Svenska staten skall dock inte ersätta skada som uppkommer hos den utländska myndigheten eller tjänstemannen. Om utländska tjänstemän utför uppgifter enligt denna lag i , ska svenska staten i stället för den utländska myndigheten eller tjänstemannen ersätta skada som uppkommer i samband med utförandet av uppgiften och för vilken den utländska myndigheten eller tjänstemannen skulle ha varit skadeståndsskyldig om svensk lag varit tillämplig på dem. Svenska staten ska dock inte ersätta skada som uppkommer hos den utländska myndigheten eller tjänstemannen. Bestämmelser om svenska statens skyldighet att ersätta skador som svenska tjänstemän vållar skall inte vara tillämpliga när skadorna vållas i en annan stat i samband med gränsöverskridande förföljande eller övervakning. Bestämmelser om svenska statens skyldighet att ersätta skador som svenska tjänstemän vållar ska inte vara tillämpliga när skadorna vållas i en annan stat i samband med utförande av uppgifter enligt denna lag. Arbetsmiljölagen (1977:1160) gäller för utländska tjänstemän som utför arbete i med stöd av denna lag. Den polismyndighet som leder en insats som avses i 4, 5 eller 13 §§ denna lag har därvid motsvarande arbetsmiljöansvar för deltagande utländska tjänstemän som den som anlitar inhyrd arbetskraft har för denna enligt 3 kap. 12 § andra stycket arbetsmiljölagen. Denna lag träder i kraft . 4Förslag till förordning om ändring i förordningen (1990:415) om tillstånd till införsel av vissa farliga föremål Härigenom föreskrivs att 4 § förordningen (1990:415) om tillstånd till införsel av vissa farliga föremål ska ha följande lydelse. I fråga om föremål som omfattas av denna förordning skall i tillämpliga delar gälla det som föreskrivs angående skjutvapen i 1 kap. 8 §, 2 kap. 11 §, 12 § andra meningen, 14, 15 och 17 §§, 10 kap. 1 och 2 §§ samt 11 kap. 2 § f vapenlagen (1996:67) och 2 kap. 6 och 11 §§ samt 3 kap. 1 § första stycket och 2 § vapenförordningen (1996:70). I fråga om föremål som omfattas av denna förordning ska i tillämpliga delar gälla det som föreskrivs angående skjutvapen i 1 kap. 8 §, 2 kap. 11 §, 12 § andra meningen, 14, 15 och 17 §§, 10 kap. 1 och 2 §§ samt 11 kap. 2 § f vapenlagen (1996:67) och 2 kap. 6 och 11 §§, 3 kap. 1 § första stycket och 2 §, samt 4 kap. 4 § första stycket vapenförordningen (1996:70). Denna förordning träder i kraft . 4 Senaste lydelse 1996:75. 5Förslag till förordning om ändring i förordningen (1995:1301) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten Härigenom föreskrivs att 3 § förordningen (1995:1301) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten ska ha följande lydelse. Justitiekanslern handlägger anspråk på ersättning med stöd av -36 kap. 17 § andra stycket , -2 kap. 1 § eller 3 kap. 1 eller 2 § skadeståndslagen (1972:207), om anspråket grundas på ett påstående om felaktigt beslut eller underlåtenhet att meddela beslut, -23 § datalagen (1973:289), -48 § personuppgiftslagen (1998:204), 2 kap. 6 § lagen (2007:258) om behandling av personuppgifter i Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och militära säkerhetstjänst och 2 kap. 5 § lagen (2007:259) om behandling av personuppgifter i Försvarets radioanstalts försvarsunderrättelse- och utvecklingsverksamhet, -lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder, dock inte anspråk som avses i 8 § i den lagen, -21 § lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter, eller - 13 § lagen (2000:343) om - 22 § lagen (2000:343) om bete, om anspråket grundas på bete, om anspråket grundas på ett felaktigt beslut eller en under- ett felaktigt beslut eller en under- låtenhet att meddela beslut. låtenhet att meddela beslut. Justitiekanslern handlägger också anspråk på ersättning som grundas på ett påstående om överträdelse av gemenskapsrätten. Av 4 § följer att vissa anspråk på ersättning med stöd av 3 kap. 1 eller 2 § skadeståndslagen handläggs av Kammarkollegiet. Denna förordning träder i kraft . 5 Senaste lydelse 2007:262. 6Förslag till förordning om ändring i trafikförordningen (1998:1276) Härigenom föreskrivs att 1 kap. 6 § trafikförordningen (1998:1276) ska ha följande lydelse. Vad som i denna förordning sägs om utryckningsfordon skall även gälla fordon som används vid sådana förföljanden som avses i 5 och 10 §§ lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete och vid sådana ingripanden som avses i 9 § samma lag. Därvid skall vad som sägs om föreskrivna larmanordningar i stället avse motsvarande anordningar som fordonet är försett med. Första stycket gäller endast om fordonet är att anse som utryckningsfordon eller motsvarande i registreringslandet. De undantag som enligt bestämmelserna i 11 kap. gäller för polisen gäller också för utländsk tjänsteman som deltar i insatser i enligt 4, 5 eller 13 §§ lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete. Vad som i denna förordning sägs om utryckningsfordon ska även gälla fordon som används vid utförande av uppgifter enligt 4, 5, 9, 13 eller 17 §§ lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete. Därvid ska vad som sägs om föreskrivna larmanordningar i stället avse motsvarande anordningar som fordonet är försett med. Andra stycket gäller endast om fordonet är att anse som utryckningsfordon eller motsvarande i registreringslandet. Denna förordning träder i kraft . 7Förslag till förordning om ändring i förordningen (2010:1075) om brandfarliga och explosiva varor Härigenom föreskrivs att 13 § förordningen (2010:1075) om brandfarliga och explosiva varor ska ha följande lydelse. lagen (2010:1011) om brandfar- lagen (2010:1011) om brandfar- liga och explosiva varor behöver liga och explosiva varor behöver inte ha tillstånd till sådan han- inte ha tillstånd till sådan han- tering av brandfarliga och explo- tering av brandfarliga och explo- siva varor som sker som ett led i siva varor som sker som ett led i höver inte ha tillstånd till han- utländska tjänstemän som deltar i tering av explosiva varor. insatser i enligt 4, 5 eller 13 §§ lagen (2000:343) om inter- nationellt polisiärt samarbete be- höver inte ha tillstånd till han- tering av explosiva varor. behöver inte ha tillstånd till sådan hantering av explosiva varor som sker i samband med beslag av sådana varor. Försvarsmakten, , och behöver ha tillstånd endast för 1.tillverkning av explosiva varor, 2.sådan översyn av ammunition som från risksynpunkt är jämförbar med tillverkning, 3.förvaring av explosiva varor på fasta platser, och 4.hantering av brandfarliga varor utom vid fältmässig övning. Denna förordning träder i kraft . Utredningen ska enligt direktiven (dir. 2009:36, se bilaga 1) överväga på vilket sätt svensk polis bör kunna ta emot hjälp från utländska brottsbekämpande myndigheter med insatser som kan innebära myndighetsutövning mot enskilda. Utredningen får också överväga i vilken utsträckning andra svenska brottsbekämpande myndigheter bör kunna ta emot sådan hjälp. I uppdraget ingår inte frågor som rör polisens deltagande i freds- och säkerhetsbevarande insatser. En utgångspunkt för uppdraget är enligt direktiven att ansvaret för polisverksamheten i åvilar svensk polis, men att det förekommer situationer där det kan vara lämpligt med en gemensam insats med deltagande av personal från utländska brottsbekämpande myndigheter. En annan utgångspunkt är att en insats där utländska tjänstemän deltar ska stå under ledning av svensk polis. Övervägandena ska göras med utgångspunkt i det gränsöverskridande polisiära samarbete som möjliggörs genom 1.Artiklarna 17 och 18 i rådets beslut /615 RIF av om ett fördjupat gränsöverskridande samarbete särskilt för bekämpning av terrorism och gränsöverskridande brottslighet (det s.k. Prümrådsbeslutet), vilka behandlar gemensamma operativa insatser och bistånd vid större evenemang, katastrofer eller allvarliga olyckor. 2.Rådets beslut /617/RIF av om förbättrat samarbete i krissituationer mellan Europeiska unionens medlemsstaters särskilda insatsgrupper (det s.k. Atlasrådsbeslutet), vilket har sin grund i det s.k. och för svenskt vidkommande i första hand rör . 3.Rapporten mellan nordisk polispersonal (Ju2008/4161/PO), som upprättats av en arbetsgrupp tillsatt av för lagstiftningssamarbete och som innehåller ett förslag till avtal om samtjänstgöring mellan nordisk polispersonal. För de båda nämnda rättsakterna och det aktuella avtalsförslaget gäller att de möjliggör för EU-stater, respektive de nordiska länderna, att fördjupa polissamarbetet genom att under vissa förhållanden inrätta gemensamma patruller och genomföra andra gemensamma insatser på annan stats territorium. Mellan de nordiska länderna används begreppet samtjänstgöring. Mot den redovisade bakgrunden ankommer det på utredningen att – efter en kartläggning av vilka behov av stöd som finns – överväga en lämplig reglering och formerna för sådant stöd. Övervägandena ska bl.a. omfatta för vilka syften och under vilka förutsättningar gemensamma insatser ska få begäras och genomföras på svenskt territorium, i vilken ordning beslut ska fattas om gemensamma insatser och hur en insats ska ledas, behovet av en avgränsning av vilka utländska tjänstemän som ska få delta i en gemensam insats, vilka uppgifter utländska tjänstemän ska få utföra i samband med en gemensam insats, vilka befogenheter som ska kunna tilldelas utländska tjänstemän, vad som ska gälla för utländska tjänstemäns civilrättsliga och straffrättsliga ställning samt för tillsyn över sådana tjänstemän, vad som ska gälla i fråga om vapenanvändning och inrespektive utförsel av vapen, och övriga frågor som utredaren identifierar i anslutning till frågeställningen. Utredningen ska vidare utreda de eventuella frågor som aktualiseras när svenska tjänstemän inbjuds att delta i verksamhet av motsvarande slag i en annan stat. Erfarenheter av hur de aktuella frågorna har reglerats i andra länder ska tas tillvara. Det gäller särskilt erfarenheterna i de övriga nordiska länderna. Utredningen har löpande haft sammanträden och andra kontakter med experterna. En studieresa har genomförts för att få information om och förevisas arbetet på Europol samt sammanträffa med nationelle medlem vid Eurojust i . Studiebesök har gjorts hos polismyndigheten i och . Därutöver har utredningen haft möten eller andra kontakter med företrädare för , polismyndigheterna i , län och , och . Vad gäller utländska förhållanden har utredningen haft kontakt med Polisstyrelsen och i , Justitiedepartementen i , och samt Inrikesdepartementen i och . Utredningen har samrått med (Ju 2008:01). I betänkandets första del, som omfattar kapitel 2-6, redovisas den allmänna bakgrund som ligger till grund för utredningens överväganden och förslag. Kapitel 2 innehåller beskrivningar av de brottsbekämpande myndigheternas nuvarande internationella samarbete och relevant rättslig reglering på området. Därefter följer i kapitel 3 och 4 redogörelser för innehållet i Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet och förslaget till avtal om samtjänstgöring mellan nordisk polispersonal samt en beskrivning av internationaliseringsprocessen ur ett mera allmänt perspektiv. I kapitel 5 finns en internationell utblick med redogörelser för hur internationellt polissamarbete har reglerats i andra länder. Kapitel 6 innehåller en kartläggning av polisens och övriga brottsbekämpande myndigheters behov av hjälp från andra länders motsvarande myndigheter. I betänkandets andra del, kapitel 7-18, finns utredningens överväganden och förslag. Kapitel 7 innehåller en redogörelse för utred- ningens allmänna utgångspunkter. Därefter följer i kapitel 8-16 utredningens överväganden och förslag, såvitt avser utländska tjänstemäns deltagande i insatser på svenskt territorium. Svenska tjänstemäns deltagande i insatser utomlands behandlas i kapitel 17. Dessa kapitel inleds i regel med beskrivningar av gällande ordning eller nuvarande förhållanden på respektive område. Därpå följer mer analytiska avsnitt anpassade till det specifika område som behandlas. Slutligen redogörs för utredningens överväganden och förslag. I kapitel 18 redogör utredningen för konsekvenserna av förslagen. 2De brottsbekämpande myndigheternas internationella samarbete 2.1Myndigheter med ett brottsbekämpande uppdrag Brottsbekämpning kan grovt delas in i åtgärder för att förebygga, upptäcka och förhindra brott, å ena sidan, och åtgärder för att utreda och lagföra begångna brott, å den andra. Huvudansvaret för brottsbekämpningen ligger på framför allt polis- och åklagarmyndigheterna, men också , och har uppdraget att förebygga och bekämpa brott. Inom polisen fördelas ansvaret för brottsbekämpningen mellan () med () och Säkerhetspolisen och polismyndigheterna i varje län. Polisens arbete syftar enligt 1 § polislagen (1984:387) till att upprätthålla allmän ordning och säkerhet samt att i övrigt tillförsäkra allmänheten skydd och annan hjälp. Till polisens uppgifter hör enligt 2 § polislagen att förebygga brott och andra störningar av den allmänna ordningen och säkerheten, att övervaka den allmänna ordningen och säkerheten, hindra störningar därav samt ingripa när störningar har inträffat, att bedriva spaning och utredning i fråga om brott som hör under allmänt åtal, att lämna allmänheten skydd, upplysningar och annan hjälp när sådant bistånd lämpligen kan ges av polisen samt att fullgöra den verksamhet som ankommer på polisen enligt särskilda bestämmelser. Dessutom får polisen med stöd av 2 a § polislagen bedriva särskilt personsäkerhetsarbete beträffande vittnen och andra hotade personer. Polisen arbetar utifrån polisens underrättelsemodell (PUM), som är en modell för ledning och styrning av planlagd operativ verksamhet, samt polisens nationella utredningskoncept (PNU). PNU betonar bl.a. vikten av en kompetent och motiverad personal i yttre tjänst som vidtar De brottsbekämpande myndigheternas internationella samarbete rätt utredningsåtgärder, aktiv förundersökningsledning med hög kompetens som tjänstgör , aktiv fördelning och samordning av brottsutredningar samt hög kompetens på bl.a. kriminaltekniker och lokala brottsplatsundersökare. Polisen har ett brett samverkansuppdrag och ska samarbeta med åklagarmyndigheterna samt andra myndigheter och organisationer vilkas verksamhet berör polisverksamheten (3 § polislagen). Åklagarväsendet består av och . ansvarar för all åklagarverksamhet i landet med undantag för den åklagarverksamhet som ska bedriva enligt förordningen (2007:972) med instruktion för (1 § förordningen [2007:971] med instruktion för ). Detta innebär att åklagare handlägger alla typer av brott, medan åklagare är specialiserade på ekonomisk brottslighet. Åklagarnas huvudsakliga uppgifter är att leda förundersökningar, besluta i åtalsfrågor och föra talan i domstol. bedriver därutöver brottsförebyggande verksamhet, bl.a. underrättelse- och spaningsverksamhet i syfte att upptäcka brott. Denna verksamhet vid bedrivs av en särskild polisoperativ enhet () och är skild från myndighetens åklagarverksamhet. , och skattebrottsenheter har också till uppgift att inom sina sakområden bedriva viss brottsbekämpande verksamhet. Även dessa myndigheter ingår därför i kretsen av brottsbekämpande myndigheter. ska inom sitt verksamhetsområde, dvs. primärt sjöövervakning, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet, ingripa vid misstanke om brott samt utreda och beivra brott eller bistå med utredningen av brott (3 § förordningen [2007:853] med instruktion för , se även 2 a och 7 a §§ lagen [1982:395] om medverkan vid polisiär övervakning). brottsbekämpande uppdrag framgår bl.a. av bestämmelserna i 19–32 §§ lagen (2000:1225) om straff för smuggling. skattebrottsenheter medverkar i brottsbekämpningen enligt bestämmelserna i lagen (1997:1024) om medverkan i brottsutredningar. De brottsbekämpande myndigheternas internationella samarbete I samarbetet mellan de brottsbekämpande myndigheterna inom EU har tyngdpunkten sedan ikraftträdande legat på polisiärt och straffrättsligt samarbete.