sou · GYB390d2 · 2011-01-01 00:00:00 — Det sägs dock att den ska upprättas enligt tillämp- lig lag om årsredovisning och att vissa justeringar får göras av det egna kapitalets storlek. Styrelsens fortsatta agerande i likvidationsfrågan är beroende av vad kontrollbalansräkningen utvisar. Om den utvisar att bolagets eget kapital understiger hälften av det registrerade aktiekapitalet, ska styrelsen möjligt kalla till bolagsstämma för prövning av likvidationsfrågan (den första kontrollstämman). Om den kontroll- balansräkning som har lagts fram vid denna stämma inte visar att det egna kapitalet vid tiden för stämman uppgick till minst det registrerade aktiekapitalet och stämman inte beslutat om likvidation, ska stämman från den första kontrollstämman på nytt pröva likvidationsfrågan (den andra kontrollstämman). Inför den andra kontrollstämman, ska styrelsen upprätta en ny kontroll- balansräkning. 28 Se SOU 1999:36 och prop. 2000/01:150. Upplösning av ekonomiska föreningar Om bolaget inte håller någon andra kontrollstämma inom rätt tid eller om den andra kontrollbalansräkningen inte har revisors- granskats, ska allmän domstol besluta att bolaget ska gå i likvi- dation. Samma sak gäller om den andra kontrollbalansräkningen inte visar att det egna kapitalet vid tiden för den andra kontroll- stämman var återställt och bolagsstämman inte beslutat om likvi- dation. Det åligger styrelsen att ansöka om likvidation hos tings- rätten. Om styrelsen inte följer detta handlingsmönster, blir styrelse- ledamöterna under vissa förutsättningar personligen ansvariga för bolagets därefter uppkommande förpliktelser. Om styrelsen inte har upprättat och låtit revisor granska kontrollbalansräkning eller inte kallat till en första kontrollstämma, när detta krävs, svarar styrelsens ledamöter sålunda solidariskt för de förpliktelser som uppkommer för bolaget som underlåtenheten består. Samma sak gäller om styrelsen inte har ansökt om likvidation hos tingsrätten när det finns en skyldighet att göra det. Ett personligt ansvar föreligger även för den som med vetskap om styrelsens under- låtenhet handlar på bolagets vägnar. Den som visar att han eller hon inte har varit försumlig kan dock undgå ansvar. – Även en aktie- ägare kan ådra sig ett personligt betalningsansvar. Så är fallet om han eller hon med vetskap om att bolaget är skyldigt att gå i likvi- dation på grund av kapitalbrist deltar i ett beslut att fortsätta bolagets verksamhet. Tvångslikvidation kan i ett aktiebolag även aktualiseras vid s.k. majoritetsmissbruk. Enligt 25 kap. 21 § aktiebolagslagen kan allmän domstol på talan av en aktieägarminoritet besluta att bolaget ska gå i likvidation om en aktieägare genom att missbruka sitt inflytande i bolaget uppsåtligen har medverkat till en överträdelse av aktiebolags- lagen, tillämplig lag om årsredovisning eller bolagsordningen. För att bolaget ska tvingas gå i likvidation krävs dock att det finns sär- skilda skäl till det på grund av missbrukets långvarighet eller någon annan anledning. I stället för ett beslut om likvidation kan under vissa förutsättningar bolaget åläggas att lösa in de aktier som ägs av den eller de aktieägare som har väckt frågan om likvidation. Handläggningen av likvidationsfrågan följer i stort sett samma mönster enligt aktiebolagslagen som enligt föreningslagen. Upplösning av ekonomiska föreningar Styrelsens skyldighet att låta stämman pröva frågan om likvidation Förslag: Styrelsen ska genast till föreningsstämman hänskjuta frågan om föreningen ska gå i likvidation, om 1.det på grund av inträffade förluster eller av annan orsak finns skäl att anta att föreningens ställning fortgående kommer att försämras så att föreningens skulder och avsättningar inte täcks av tillgångarna, 2.det annars råder betydande osäkerhet om föreningens ekono- miska möjligheter att fortsätta sin verksamhet, eller 3.antalet medlemmar i föreningen har varit mindre än tre. Den nuvarande föreningslagen innehåller, vad gäller kapitalbrist, endast en insufficiensregel (se avsnitt 15.4.2); vid misstanke om insufficiens (eller framtida insufficiens) är styrelsen skyldig att hänskjuta frågan om föreningen ska gå i likvidation till stämman. I övrigt saknar emellertid föreningslagen motsvarigheter till aktie- bolagslagens utförliga bestämmelser om vad som gäller då en viss del av aktiekapitalet gått förlorad. Exempelvis finns inte någon skyl- dighet för föreningen att vid allvarlig kapitalbrist gå i likvidation. Inte heller har de styrelseledamöter som underlåter att se till att likvidationsfrågan hänskjuts till föreningsstämman något personligt ansvar motsvarande det personliga ansvar som styrelseledamöter i aktiebolag kan drabbas av. På sin höjd kan styrelseledamöter som inte har hänskjutit likvidationsfrågan till stämman bli skadestånds- skyldiga enligt föreningslagens allmänna regler om skadestånd. Att driva en verksamhet vidare, trots stora kapitalförluster, är typiskt sett ekonomiskt ofördelaktigt och riskfyllt för både med- lemmar och fordringsägare. Det är därför viktigt att regelverket är utformat så att det motverkar att förlustverksamhet drivs vidare utan eftertanke. Det kan därför hävdas att borgenärsintresset starkt talar för en betydande skärpning av de bestämmelser som finns om hur en ekonomisk förening ska agera vid kapitalförlust, t.ex. genom att det införs bestämmelser motsvarande de bestäm- melser som finns i 25 kap. aktiebolagslagen om tvångslikvidation och personligt ansvar vid kapitalbrist. Upplösning av ekonomiska föreningar En fördel med aktiebolagslagens bestämmelser är att styrelsens handlingsplikt är mycket tydlig. Det detaljerade regelverket i 25 kap. 13–20 §§ aktiebolagslagen tillhandahåller ett klart handlingsmönster för styrelsen. Genom kravet på upprättande av en kontrollbalans- räkning klarläggs bolagets ekonomiska ställning, vilket är en stor fördel vid de fortsatta överväganden som styrelsen och bolags- stämman måste göra. Likaså innebär det personliga ansvaret som är kopplat till styrelsens underlåtenhet att agera ett starkt påtryck- ningsmedel på styrelsen. Även om det finns inslag i aktiebolags- lagens regelverk på detta område som kan diskuteras torde bestäm- melser av detta slag ha en klart positiv betydelse för borgenärs- skyddet. Aktiebolagslagens bestämmelser går inte utan vidare att över- föra till föreningslagen. I ett aktiebolag finns det ett registrerat aktie- kapital, preciserat till ett visst belopp. Bolagets skyldighet att agera vid kapitalbrist bestäms genom en jämförelse mellan det faktiska egna kapitalet och det registrerade aktiekapitalet; om det faktiska egna kapitalet inte uppgår till minst hälften av det registrerade aktie- kapitalet måste bolaget agera på visst sätt. För ekonomiska fören- ingar finns inget krav på att insatskapitalet ska vara av viss storlek; insatskapitalet i en ekonomisk förening kan i princip variera. Det finns alltså inget referensvärde att mäta det egna kapitalet mot. Detta behöver i och för sig inte hindra att man tar in bestämmelser liknande de aktiebolagsrättsliga i föreningslagen. Bestämmelser om likvidationsskyldighet måste dock då i stället knytas till förekomsten av ett negativt eget kapital. Den aktiebolagsrättsliga modellen ställer emellertid långtgående krav på styrelsen och bestämmelserna kan därför upplevas som betungande. En grundläggande strävan i vårt arbete har varit att inte utan mycket goda skäl lägga ytterligare administrativa bördor på föreningarna. Vinsterna med att införa bestämmelser av det slag som finns i aktiebolagslagen framstår inte som så stora att de står i proportion till de nya administrativa bördor som de skulle ge upp- hov till. Vår slutsats är därför att bestämmelser om kontrollbalans- räkning, likvidationsskyldighet och personligt ansvar, motsvarande de som finns i aktiebolagslagen, inte bör tas in i föreningslagen. Det är emellertid viktigt att medlemmarna i en ekonomisk förening som befinner sig i ekonomiska svårigheter får tillfälle att ta ställ- ning till om föreningens verksamhet bör fortsätta. Den nuvarande bestämmelsen om skyldighet för styrelsen att i vissa situationer av detta slag kalla till stämma bör därför bestå och utvecklas. Upplösning av ekonomiska föreningar bör styrelsen vara skyldig att hänskjuta frågan om likvidation till stämman när det på grund av inträffade förluster eller av annan orsak finns skäl att anta att föreningens ställning fortgående kommer att försämras så att föreningens skulder och avsättningar inte täcks av tillgångarna. Styrelsen bör enligt vår mening ha samma skyldig- het att hänskjuta frågan om likvidation till stämman om det annars råder betydande osäkerhet om föreningens ekonomiska möjligheter att fortsätta sin verksamhet. Vi bedömer att en sådan förändring också kan bidra till att förtydliga styrelsens ansvar för att uppmärk- samma stämman på föreningens eventuella ekonomiska svårigheter. En särskild fråga är vilket underlag som ska krävas när styrelsen respektive stämman tar ställning till föreningens ekonomiska ställ- ning och framtidsutsikter. Som tidigare nämnts ställer aktiebolags- lagen krav på en särskild kontrollbalansräkning. Vid upprättandet av en kontrollbalansräkning kan särskilda redovisningsregler tillämpas (se 25 kap. 14 § aktiebolagslagen). Det innebär att det egna kapitalet i kontrollbalansräkningen kan beräknas till ett högre värde än om vanliga redovisningsprinciper hade tillämpats. De särskilda redovis- ningsreglerna gör det möjligt att beakta förekommande övervärden i bolaget, något som kan vara av stor betydelse när det framräknade egna kapitalet ska jämföras med det registrerade aktiekapitalet. Med de bestämmelser som vi föreslår för ekonomiska föreningar kommer fokus emellertid inte att ligga på den exakta storleken av det egna kapitalet. Det centrala i bedömningen kommer att vara en prognos om i vilken utsträckning en ekonomisk negativ trend kommer att bestå, förvärras eller brytas. För en sådan bedömning har förekomsten av övervärden i föreningen inte lika stor betydelse. Bedömningen av föreningens ekonomiska framtidsutsikter bör därför enligt vår mening normalt kunna grundas på en värdering av fören- ingens tillgångar utförd enligt årsredovisningslagen, kompletterad med en analys av vilka förändringar i föreningens resultat som är att förvänta. Vi föreslår därför inte några bestämmelser om att det alltid måste upprättas en kontrollbalansräkning som underlag för styrelsens bedömning av föreningens ställning. Än mindre föreslår vi några avvikande redovisningsbestämmelser. Om styrelsen hän- skjuter frågan om likvidation till stämman, är det emellertid rimligt att stämman bl.a. får uppgift om de förändringar i föreningens situa- tion som har skett efter den senaste balansdagen. Vi återkommer till detta under nästa rubrik. Liksom bör styrelsen också vara skyldig att hänskjuta frågan om likvidation till stämman om antalet medlemmar är mindre än Upplösning av ekonomiska föreningar Enligt gällande rätt ska styrelsen göra detta möjligt sedan medlemsantalet har kommit att understiga tre. Det kan förekomma situationer då en förening endast mycket tillfälligt har färre än tre medlemmar och det kan antas att medlemsantalet kommer att återgå till en högre nivå inom . Styrelsen bör därför ha en viss till sitt förfogande innan den blir skyl- dig att kalla till stämma. Vi föreslår därför att styrelsen ska hän- skjuta likvidationsfrågan till stämman om antalet medlemmar i föreningen har varit mindre än tre. Efter utgången av denna frist bör styrelsen vara skyldig att agera genast. Förslag till beslut om likvidation Förslag: Det införs uttryckliga regler om skyldighet för styrelsen eller, om förslag om likvidation väcks av någon annan, förslags- ställaren att upprätta ett förslag till beslut som ska läggas fram för föreningsstämman. I lagen preciseras vilket innehåll förslaget ska ha. Om styrelsen har hänskjutit frågan om likvidation till stämman på grund av föreningens ekonomiska förhållanden, ska till för- slaget fogas en redogörelse, där föreningens ekonomiska fram- tidsutsikter belyses. Om föreningen har en revisor, ska det även bifogas ett yttrande från revisorn över styrelsens redogörelse. I den nya lagen införs också bestämmelser om att vissa redo- visningshandlingar ska fogas till förslaget. Föreningslagen innehåller, som har nämnts i avsnitt 15.4.2, inte några särskilda regler om vad ett förslag till beslut om likvidation ska innehålla. Aktiebolagslagen innehåller däremot utförliga regler om det underlag som ska läggas fram inför ett sådant beslut. Det är enligt vår mening i styrelsens och medlemmarnas intresse att även föreningslagen innehåller mera precisa regler om det material som styrelsen ska tillhandahålla medlemmarna. Vi föreslår därför att det införs bestämmelser om upprättande av förslag till beslut och vad ett sådant förslag ska innehålla. Sådana bestämmelser kan lämpligen utformas med aktiebolagslagens bestämmelser som förlaga. Således bör förslaget till beslut ange skälen för att föreningen ska gå i lik- vidation, vilka alternativ till likvidation som finns, från vilken dag beslutet om likvidation föreslås gälla, den beräknade tidpunkten för Upplösning av ekonomiska föreningar skifte, skifteslikvidens beräknade storlek och vem som föreslås till likvidator, om det finns ett sådant namnförslag. Normalt är det styrelsen som sitter på den kompetens och infor- mation som krävs för att fatta ett välgrundat beslut. Det är natur- ligt att styrelsens kunskaper förmedlas till stämman. Detta kan lämpligen åstadkommas genom att styrelsen i samband med att den lämnar förslag till beslut också lämnar en redogörelse för föreningens ekonomiska framtidsutsikter. Om föreningen har en revisor, bör även hans eller hennes kompetens tas till vara. Till beslutsförslaget bör därför också fogas ett yttrande från revisorn över den redo- görelse som styrelsen har avgett. En fråga om likvidation på grund av befarad kapitalbrist ska, som vi har varit inne på ovan, genast hänskjutas till föreningsstämman. Detta innebär vanligen att frågan om likvidation inte kan vänta till dess att föreningen håller årsstämma. Vid årsstämman läggs årsredo- visningen fram. För att säkerställa att medlemmarna får motsvarande information när frågan om likvidation tas upp på en annan stämma än årsstämma bör till förslaget till beslut fogas en kopia av den årsredovisning som innehåller de senast fastställda balans- och resul- taträkningarna. Styrelsen bör även, för att täcka upp den tidsperiod som har gått sedan årsredovisningen tillkom, lämna en redogörelse över händelser av väsentlig betydelse för föreningens ställning som har inträffat sedan årsredovisningen lämnades. Om föreningen har en revisor, bör han eller hon uttala sig om denna redogörelse och detta uttalande bör i så fall fogas till förslaget till beslut. Förenings- lagens bestämmelser om detta bör lämpligen utformas med mot- svarande bestämmelser i aktiebolagslagen som förlaga. Tvångslikvidation efter beslut av Förslag: ska besluta att en ekonomisk förening ska gå i likvidation, om föreningen är skyldig att självmant ge in års- redovisning och, i förekommande fall, revisionsberättelse, kon- cernredovisning och koncernrevisionsberättelse till men inte har gjort detta från räkenskapsårets utgång. Vidare ska besluta att en förening ska gå i lik- vidation, om verket har förelagt föreningen att ge in årsredo- visning och, i förekommande fall, revisionsberättelse, koncern- Upplösning av ekonomiska föreningar redovisning och koncernrevisionsberättelse till verket men föreningen inte har gjort detta från den före- lagda tidens utgång. Redan enligt gällande rätt ska besluta att en förening ska gå i likvidation om föreningen inte har anmält vissa förenings- funktionärer för registrering, främst styrelseledamöter, verkställande direktör och särskilda delgivningsmottagare. Som en konsekvens av att det, enligt vårt förslag, inte längre ska uppställas något krav på att en ekonomisk förening ska ha en verkställande direktör (se av- snitt 10.3.6) bortfaller behovet av att kunna besluta om tvångslikvi- dation när uppgift om verkställande direktör saknas. Däremot bör den nya lagen, liksom den nuvarande, innehålla bestämmelser om att ska besluta om likvidation, för det fall att föreningen inte har anmält styrelseledamöter eller, när en sådan krävs, en sär- skild delgivningsmottagare. I aktiebolagslagen finns bestämmelser om att ska besluta att ett bolag ska gå i likvidation om bolaget inte har gett in redovisnings- och revisionshandlingar till verket från räkenskapsårets utgång (se 25 kap. 11 § första stycket 2 aktie- bolagslagen). Föreningslagen innehåller ingen motsvarighet till dessa bestämmelser. Det är endast ett mycket begränsat antal ekono- miska föreningar som är skyldiga att ge in sådana handlingar till . Så är endast fallet beträffande föreningar som enligt 1 kap. 3 § årsredovisningslagen utgör större företag samt föreningar som är moderföretag i koncerner vilka, enligt samma paragraf, ut- gör större koncerner. Det kan emellertid förekomma att även dessa föreningar underlåter att ge in redovisnings- och revisionshandlingar till . Behovet av ett effektivt påtryckningsmedel är i princip inte mindre än för aktiebolag av motsvarande slag. En bestämmelse motsvarande den som finns i aktiebolagslagen bör därför införas. – I sammanhanget kan anmärkas att årsredovisningslagen ger ett särskilt påtryckningsmedel mot aktiebolag som inte ger in redovisningshandlingar , nämligen bestämmel- serna om förseningsavgifter i 8 kap. 5–11 § årsredovisningslagen. Vi har övervägt men inte funnit tillräcklig anledning att föreslå att dessa bestämmelser ska tillämpas även på ekonomiska föreningar. Ekonomiska föreningar, som inte är skyldiga att självmant ge in redovisningshandlingar till verket, kan genom särskilt föreläggande från åläggas att ändå göra detta (se 8 kap. 3 § årsredo- Upplösning av ekonomiska föreningar Enligt uppgift från förekommer det relativt frekvent att verket meddelar ett sådant föreläggande och att föreningen sedan inte följer detta. Underlåtenheten att följa före- läggandet torde ibland bero på att föreningen över huvud taget inte har upprättat någon årsredovisning Det är mot den bakgrunden viktigt att ett föreläggande av detta slag kan förenas med ett effek- tivt påtryckningsmedel. Den möjlighet som redan gällande lag ger att förena ett sådant föreläggande med vite (se 8 kap. 13 § årsredo- visningslagen) synes inte tillräckligt effektiv. bör därför ha möjlighet att besluta om likvidation av föreningen, om denna trots föreläggande inte ger in redovisningshandlingar till verket. Det framstår som rimligt att föreningen ges för att följa föreläggandet. Vi föreslår att det i lagen tas in bestäm- melser av denna innebörd. Tvångslikvidation efter beslut av allmän domstol Förslag: Den tid som en förening har på sig att, när antalet med- lemmar i föreningen har gått ned under tre, återställa medlems- antalet till minst tre förlängs från . Om styrelsen har tagit upp frågan om att föreningen ska gå i likvidation på grund av att antalet medlemmar i föreningen under- stiger tre och stämman inte beslutar om likvidation, är styrelsen skyldig att, om medlemsantalet är mindre än tre ansöka hos rätten om likvidation. Om styrelsen inte gör detta blir ledamöterna solidariskt betalningsansvariga för de av föreningens förpliktelser som uppkommer sedan likvidationsskyl- digheten inträtt (se 11 kap. 3 § första och fjärde styckena förenings- lagen). Kravet på att en ekonomisk förening ska ha minst tre med- lemmar är enligt vår mening av grundläggande betydelse och bör behållas (se avsnitt 7.5.1). Det bör därför inte vara möjligt att driva en näringsverksamhet vidare såsom ekonomisk förening, om antalet medlemmar är mindre än tre; i så fall bör någon annan företagsform väljas, t.ex. handelsbolaget. Om antalet medlemmar i en ekonomisk förening förblir lägre än tre, bör föreningen därför, liksom , vara skyldig att gå i likvidation. Det är emellertid inte rimligt att likvidera en näringsverksamhet, Upplösning av ekonomiska föreningar som kanske i sig är framgångsrik och har förutsättningar att attra- hera nya medlemmar, enbart därför att antalet medlemmar tillfälligt har gått ner under tre. De som föreningen har på sig innan ansökan om likvidation måste göras framstår därför som något kort. En viss förlängning av tiden torde inte heller ha någon nämnvärd betydelse för borgenärsskyddet. Tidsfristen bör därför förlängas . Det är också rimligt att styrelsen efter denna sexmånadersfrist har passerats har en viss på sig att ge in ansökan till domstol. En tid framstår som skälig för styrelsen att gemensamt kunna fatta beslut om och ge in ansökan om likvidation till domstol. Bestämmelserna bör därför ändras på så sätt att allmän domstol ska besluta att en förening ska gå i likvidation om antalet medlemmar i föreningen har varit mindre än tre. Styrelsen ska från utgången av sexmånadersfristen ansöka hos rätten om likvidation. Vi återkommer i författningskommentaren till bestämmelserna om personligt betalningsansvar för styrelseledamöter m.fl. vid under- låtenhet att ansöka om likvidation m.m. när antalet medlemmar understiger tre. I detta sammanhang har vi övervägt om prövningen av frågan om likvidation vid alltför lågt medlemsantal bör flyttas över från allmän domstol till . Enligt vår mening kan emellertid pröv- ningen i detta slag av ärenden innefatta bevisvärderingsfrågor och andra bedömningsfrågor som lämpligen bör göras av allmän dom- stol. Vi anser därför att den nuvarande ordningen bör behållas. Det kan i sammanhanget anmärkas att en förening under vissa förutsättningar kan undgå tvångslikvidation genom att i stället på fri- villig basis besluta om förenklad upplösning. De närmare förutsätt- ningarna för en sådan avveckling av föreningen har behandlats i vårt delbetänkande.29 Om en förening hotas av tvångslikvidation på grund av att medlemsantalet understiger tre och de kvarvarande medlem- marna är ense om att föreningen bör avvecklas, torde de vanligen kunna genomföra avvecklingen genom en förenklad upplösning i stället för likvidation. Detta sätt att avveckla föreningen är i de flesta fall att föredra, eftersom det normalt är mindre kostsamt. Föreningslagen innehåller också en bestämmelse om att en eko- nomisk förening är skyldig att gå i likvidation om dess verksamhet drivs på ett sätt som uppenbarligen inte motsvarar de förutsätt- ningar under vilka registrering skedde. Denna bestämmelse – som 29 Se SOU 2009:37 s. 187 f. Upplösning av ekonomiska föreningar bl.a. innebär att en ekonomisk förening vars verksamhet är kooperativ kan tvingas i likvidation – bör föras över till den nya lagen. Detsamma gäller den tvångslikvidationsbestämmelse som sär- skilt tar sikte på s.k. medlemsfrämjande föreningar (jfr 11 kap. 4 § första stycket 2 och 3 i den nuvarande föreningslagen). En särskild fråga är om de föreslagna nya bestämmelserna om ekonomiska föreningar med investerande medlemmar respektive eko- nomiska föreningar med extern verksamhet ger anledning till kompletteringar av bestämmelserna om tvångslikvidation. Enligt vår bedömning är så inte fallet. En förening som vill utnyttja bestämmelserna om investerande medlemmar respektive bestäm- melserna om extern verksamhet måste ta in bestämmelser om detta i sina stadgar. Detta skapar inte något behov av nya likvidations- bestämmelser. Lagen bör i och för sig tillhandahålla en sanktion mot föreningar som tar in investerande medlemmar eller bedriver sin huvudsakliga verksamhet externt utan stöd av stadgebestämmelser. I så fall kan man emellertid tillämpa den ovan nämnda bestäm- melsen om att en förening är skyldig att gå i likvidation om dess verksamhet drivs på ett sätt som uppenbarligen inte motsvarar de förutsättningar under vilka registrering skedde. 16 Vissa frågor om dispens I föreningslagen finns en rad bestämmelser om att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får besluta om dispens från lagens bestämmelser i olika avseenden.