sou · GZB318 · 2011-03-02 00:00:00 — Straffvärdet vid åsidosättande av paragrafens föreskrifter är knutet till uppgiftens betydelse i sammanhanget samt vikten av att ansvariga myndigheter får ett korrekt underlag för sina övervägan- den och beslut. 29 kap. 8 och 9 §§ Vissa hänvisningar i paragraferna har ändrats med hänsyn till att vissa bestämmelser flyttats till 7 resp. 9 kap. 20.2Förslag till lag om ändring i lagen (2010:923) om mark- och miljödomstolar. (Lagen träder i kraft – se prop. 2009/10:215) 3 kap. 1 § – (tidigare 20 kap. 8 § ) Paragrafen behöver justeras med hänsyn till att ett nytt kapitel 12 om verksamhet med strålning föreslås föras in i samt att begreppet kärnavfall ersatts med det mer generella begreppet radioaktivt avfall 20.3Förslag till lag om ändring i arbetsmiljölagen (1977:1160) 1 kap. 2 § Enligt paragrafen gäller arbetsmiljölagen varje verksamhet i vilken arbetstagare utför arbete för en arbetsgivares räkning. Arbetsmiljö- lagen gäller således i vissa avseenden även utanför det område som anges i 1 kap. 1 §. Paragrafen kompletteras med en bestämmelse som innebär att ansvaret för det övergripande strålskyddet markeras på ett tydligare sätt i lagstiftningen. Strålning är ett mycket vitt begrepp, där frågor om hur skyddet mot dess skadliga verkan bör utformas är en fråga som kräver en omfattande sakkunskap. har inom sin organisation sammantaget en sådan sakkunskap. Utan att i princip ändra på den arbetsfördelning som gäller mellan berörda myndigheter bör strålskyddsbestämmelsernas företräde när det gäller strålskyddet markeras på det sätt som utredningen förslagit. 20.4Förslag till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslag (1982:763) I paragrafen anges en definition på vad som i lagen avses med hälso- och sjukvård. I paragrafens andra stycke omnämns att tandvård inte omfattas av lagen. Paragrafen kompletteras med en bestämmelse som innebär att ansvaret för det övergripande strålskyddet markeras på ett tydligare sätt i lagstiftningen. Strålning är ett mycket vitt begrepp, där frågor om hur skyddet mot dess skadliga verkan bör utformas är en fråga som kräver en omfattande sakkunskap. har inom sin organisation sammantaget en sådan sakkunskap. Utan att i princip ändra på den arbetsfördelning som gäller mellan berörda myndigheter bör strålskyddsbestämmelsernas företräde när det gäller strålskyddet markeras på det sätt som utredningen förslagit. 20.5Förslag till lag om ändring i lagen (1993:584) om medicintekniska produkter Paragrafen anger att det i lagen finns allmänna bestämmelser om medicintekniska produkter. Bestämmelser som i olika hänseenden berör sådana produkter finns även i ett flertal andra författningar, t.ex. inom arbetsmiljö- och strålskyddslagstiftningen. En erinran om att det finns bestämmelser för vissa medicintekniska produkter i annan lagstiftning har därför tagits in i paragrafen. I paragrafens andra stycke har anges särskilt att i fråga om medicintekniska produkter som är avsedda för konsumenter eller som kan antas komma att användas av konsumenter gäller också produktsäker- hetslagen. Paragrafen kompletteras med en bestämmelse som innebär att ansvaret för det övergripande strålskyddet markeras på ett tydligare sätt i lagstiftningen. Strålning är ett mycket vitt begrepp, där frågor om hur skyddet mot dess skadliga verkan bör utformas är en fråga som kräver en omfattande sakkunskap. har inom sin organisation sammantaget en sådan sakkunskap. att i princip ändra på den arbetsfördelning som gäller mellan berörda myndigheter bör strålskyddsbestämmelsernas företräde när det gäller strålskyddet markeras på det sätt som utredningen förslagit. 20.6Förslag till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen 32 kap. 9 § Hänvisningen i paragrafen har ändrats med hänsyn till att 19–21 §§ lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet upphör att gälla och att motsvarande bestämmelser om insyn på strålsäkerhetsområdet har förts över till en ny lag om offentlig insyn på strålsäkerhets- området. 20.7Förslag till lag om kärnämneskontroll m.m. Paragrafen, som anger lagens syfte. Lagen avser att ta tillvara intresset av att de förpliktelser fullgörs som följer av internationella åtaganden i överenskommelser som avser att förhindra att kärnvapen sprids till länder som inte redan har sådana. Det internationella arbetet att förhindra spridning av kärnvapen (nukleär icke-spridning) baseras i huvudsak på Fördraget om förhindrande av spridning av kärnvapen (SÖ 1970:12) – oftast benämnd icke-spridningsfördraget (NPT) –, Konventionen om fysiskt skydd av kärnämne (SÖ 1985:24) samt FN:s Säkerhetsråds resolution av . I icke-spridningsfördraget förbinder sig dåvarande kärnvapen- stater att inte sprida kärnvapen till andra länder. Icke-kärnvapen- stater, som , förbinder sig att inte införskaffa kärnvapen samt att öppna upp för internationella inspektioner från Interna- atomenergiorganisationen, . ska staterna genom exportkontroll se till att de inte bidrar till att något annat land skaffar kärnvapen. Se även avsnitt 12.4. Definitionerna kärnteknisk utrustning i andra stycket överens- stämmer med vad som framgår av 2 § punkten 5 a och b lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet. Definitionen av anläggning i tredje stycket knyter an till definitionen av anläggning för verksamhet med strålning i 12 kap. 4 § punkten 5 men inskränker sig, i förhållande till definitionen i balken, till verk- samhet med kärnämne eller kärnteknisk utrustning. Definitionen av verksamhet med kärnämne överensstämmer med definitionen av kärnteknisk verksamhet enligt 1 § punkten 2 lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet Paragrafen motsvarar bestämmelsen i 3 § lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet. Se även kommentarerna till 1 §. För att tydliggöra åtaganden enligt om fullständigt förbud mot kärnsprängningar (provstoppsfördraget), som tillträtt men som ännu inte trätt i kraft, infördes en ändring i 3 § som anger att bestämmelsen även omfattar åtgärder för att förhindra kärnsprängningar den dagen provstoppsavtalet träder i kraft.14 Paragrafen som i första stycket även hänvisar till förbudet mot kärnsprängningar träder i kraft den dagen regeringen bestämmer. I andra stycket föreskrivs att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela de föreskrifter som behövs för att sådana förpliktelser ska uppfyllas som ingår i sådana internationella överenskommelser. Den myndighet som närmast är aktuell är . Paragrafen motsvarar 13 § första stycket punkten 2 lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet. Bestämmelsen tydliggör att den som utövar verksamhet med kärnämne är skyldig att ha en organisation utformad och bemannad på ett sådant sätt att den tillförsäkrar en säker och tillförlitlig drift 14 Se prop. 1997/98:174, bet. 1998/99:UU4, rskr. 1998/99:25. Verksamhetsutövaren är enligt bestämmelsen skyldig att även ha ekonomiska resurser som är tillräckliga för att kunna fullgöra de åtgärder som lagen kräver och måste på ett trovärdigt sätt kunna visa denna har den finansiella kapacitet som krävs för att uppfylla de kraven. I det sammanhanget bör de skyldigheter som tillståndshavaren har enligt bl.a. atomansvarig- hetslagen (1968:45) ha en stor betydelse15. Paragrafen hänvisar till de särskilda bestämmelser som finns om utförsel av kärnämne och kärnteknisk utrustning samt införsel av kärnämne. Paragrafen erinrar om att tillstånd för verksamhet med kärnämne krävs enligt 12 kap. 5 § Paragrafen motsvarar 7 a § lagen (1984:3) om kärnteknisk verk- samhet. Enligt tilläggsprotokollet av till avtalet mellan , , , , , , , , , , , , , Europeiska atomenergigemenskapen och () rörande tillämpningen av artikel III.1 och III.4 i fördraget om förhindrande av spridning av kärnvapen har åtagit sig att förse med viss information samt att ge tillträde för inspektioner. Dessa åtaganden gäller också forsknings- och utvecklingsverksamheter som rör kärnämnen men som inte innefattar fysisk hantering av kärnämnen. 15 Atomansvarighetslagen kommer enligt beslut (2009/10:173, bet 2009/10:CU29, rskr 2009/10:360) att upphävas den dag regeringen bestämmer och ersättas med lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. Atomansvarighetslagen kommer enligt beslut (2009/10:173, bet 2009/10:CU29, rskr 2009/10:360) att upphävas den dag regeringen bestämmer och ersättas med lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor Paragrafen innebär att de som bedriver sådana verksamheter ska anmäla detta till den myndighet som regeringen bestämmer. Genom att myndigheten ges kännedom om verksamheten skapas förutsättningar att kunna fullgöra de åtaganden som anges i proto- kollet. Paragrafen motsvarar 7 b § lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet. Tilläggsprotokollet – se kommentaren till 7 § – innehåller åta- ganden i fråga om sådan verksamhet med kärnteknisk utrustning som inte innefattar fysisk hantering av kärnämnen och som därför inte är underkastad den särskilda reglering som gäller för kärnämnen. Den utrustning som avses i protokollet omfattas av definitionen i 2 § andra stycket. Genom bestämmelsen blir den som tillverkar, monterar eller på annat sätt hanterar kärnteknisk utrustning skyldig att anmäla detta till den myndighet som regeringen bestämmer. Genom att myndigheten ges kännedom om verksamheten skapas förutsätt- ningar att kunna fullgöra de åtaganden som anges i tilläggsproto- kollet. Paragrafen motsvarar 7 c § lagen (1984:3) om kärnteknisk verk- samhet. Bestämmelsen innebär att den som till för in eller från för ut kärnteknisk utrustning, kärnämnen eller material eller varor som innehåller kärnämnen är skyldig att anmäla det till den myndighet som regeringen bestämmer. Den utrustning som avses i protokollet omfattas av definitio- nerna i 2 §. Genom att myndigheten ges kännedom om verksam- heten skapas förutsättningar att kunna fullgöra de åtaganden som anges i protokollet. På grund av åtagande enligt tilläggsprotokollet – bilaga III - finns behovet av information även i fråga om införsel från eller utförsel till länder inom Euratom- området. Paragrafen motsvarar 7 d § lagen (1984:3) om kärnteknisk verk- samhet. För att göra det möjligt att anpassa och ytterligare precisera anmälningsskyldigheterna, t.ex. med hänsyn till detaljerade krav i tilläggsprotokollet, har regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer bemyndigats att meddela närmare föreskrifter om anmälningsskyldighet. Paragrafen bemyndigar regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om undantag från anmälningsskyldighet enligt 7–9 §§. Paragrafen motsvarar 2 § lagen (2000:140) om inspektioner enligt internationella avtal om förhindrande av spridning av kärnvapen Om anmäler en inspektion i och denna lag behöver tillämpas, måste regeringen enligt första stycket fatta ett inledande beslut om inspektionens genomförande. Beslutet innebär att inspektionen tillåts men beslutet ska också ange vilka åtgärder som får företas vid inspektionen. Regeringen ska också utse en myndighet som ska närvara vid inspektionen. Beroende på inspektionens omfattning bör därför regeringen ha möjlighet att utse fler än en myndighet att närvara vid inspektionen. En enskild som berörs av en inspektion ska enligt andra stycket som huvudregel höras innan beslutet om genomförandet fattas. Det rör sig om ägare eller nyttjanderättshavare till fastigheter eller annan egendom som kan bli föremål för inspektion, dvs. de som har ett väsentligt intresse i saken. Utöver ägare och nytt- janderättshavare kan exempelvis innehavare av rätt till viss produk- tionsmetod eller motsvarande beröras. Ett hörande kan underlåtas endast om tiden inte medger det eller om ett hörande annars skulle avsevärt försvåra inspektionens genomförande. En inspektion kan komma att beröra många enskilda, t.ex. vid en omfattande omgivningsprovtagning. Det förhållandet att en stor och obestämd krets av rättighetshavare berörs kan utgöra skäl att underlåta ett hörande. Paragrafen motsvarar 3 § lagen (2000:140) om inspektioner enligt internationella avtal om förhindrande av spridning av kärnvapen En myndighet som ska närvara vid inspektionen får fatta beslut om verkställigheten. I de fall då fler än en myndighet har utsetts torde verkställighetsbesluten begränsas till de frågor som rör myndighetens ansvarsområde. Flera situationer kan förväntas uppstå under en inspektion då verkställighetsbeslut av skilda slag måste fattas. Det kan bl.a. komma att röra sig om frågor om alternativa undersökningsobjekt. Frågor av särskild vikt ska av myndigheten hänskjutas till rege- ringens bedömning. Myndigheten avgör på eget ansvar vilken typ av frågor detta är. Det kan t.ex. röra sig om bedömningar på platsen som rör svensk säkerhetspolitik. En enskild, vars rätt berörs av inspektionen på sätt som avses i 12 §, har rätt att få en fråga prövad av regeringen. Paragrafen motsvarar 4 § lagen (2000:140) om inspektioner enligt internationella avtal om förhindrande av spridning av kärnvapen. Bestämmelsen anger vad som får förekomma vid en inspektion. De beslut som ska fattas i samband med en inspektion får inte gå utanför de ramar som här anges då det avser ingrepp i enskildas rättssfär. Uppräkningen omfattar de åtaganden som gäller gentemot enligt artikel 6 i tilläggsprotokollet. Protokollet innehåller bestäm- melser som innebär att regeringen i viss utsträckning kan begränsa inspektionen och erbjuda alternativa inspektionsmöjligheter. Paragrafen anger ramen för vad en inspektion får innefatta, men den innebär inte att i alla situationer ska ges de rättigheter som räknas upp. Övervägandena om inspektionens omfattning får göras av regeringen med beaktande av protokollets innehåll. Enligt paragrafens andra stycke ger denna lag inte stöd för inspektion i bostadsutrymmen. kontrollbehov får i stället tillgodoses på annat sätt. Skulle det bli aktuellt att inspektera någons bostad och en inspektion inte kan ske med stöd av 26 kap. , torde misstankarna om en odeklarerad verksamhet som avses i protokollet vara så starka och omfatta en brottslig gärning att det finns förutsättningar för husrannsakan enligt 28 kap. rätte- gångsbalken. Om innehållet i anmälan om inspektion ger underlag för t.ex. en polisanmälan om brott mot , kan en förundersökning bli aktuell och en kontroll ske inom ramen för den undersökningen. Med tillämpning av befintliga sekretess- bestämmelser kan de svenska myndigheterna låta ta del av vad som kommer fram i förundersökningen. Paragrafen motsvarar 5 § lagen (2000:140) om inspektioner enligt internationella avtal om förhindrande av spridning av kärnvapen De åtgärder som räknas upp i 14 § får inte medföra ett oför- svarligt åsidosättande av säkerheten i t.ex. en inspekterad kärn- teknisk anläggning. Användning av mätinstrument och liknande måste ske med beaktande av de säkerhetskrav som gäller på en aktuell anläggning. Skyddet för människors hälsa eller miljön får inte äventyras. De föreskrifter om säkerheten i anläggningen i övrigt får inte åsidosättas om det inte är nödvändigt och försvarligt med hänsyn till syftet att hindra spridning av kärnvapen. Paragrafen motsvarar 6 § lagen (2000:140) om inspektioner enligt internationella avtal om förhindrande av spridning av kärnvapen Det kan bli nödvändigt att begära hjälp av polismyndighet för genomförande av en inspektion. Det kan avse möjlighet till tillträde till områden eller anläggningar eller t.ex. att göra avspärrningar. Det är regeringen eller den på platsen ansvariga svenska myndig- heten som kan göra en framställan om polishandräckning. En sådan framställan ska noga ange vilka åtgärder som behövs, så att polismyndigheten inte behöver göra andra avvägningar än i sådant som rör de insatser som krävs för att kunna fullgöra biträdet. Paragrafen motsvarar 16 § lagen (1984:3) om kärnteknisk verksam- het. Tillsyn i syfte att förhindra spridning av kärnvapen i samband med kärnteknisk verksamhet utövas enligt nu gällande bestäm- melser av . Paragrafen motsvarar 17 § lagen (1984:3) om kärnteknisk verk- samhet. Skyldigheterna för verksamhetsutövare att lämna upplys- ningar till tillsynsmyndigheten och att ge tillträde för kontroll är heltäckande. De omfattar alla som bedriver verksamhet med kärn- ämne, oavsett om verksamheten omfattas av tillståndsplikt eller inte. Skyldigheterna gäller också den som bedriver sådana anmäl- ningspliktiga verksamheter som avses i 7–10 §§. För att kunna förse med den information som behövs för att bekräfta uppgifter om utrustning som har levererats till , bör på samma sätt skyldigheterna gälla den som tar befattning med produkter som har förts in till . Bestämmelsen i andra stycket gör det möjligt att låta dessa skyldigheter gälla också gentemot den som utsetts som övervakare av att de förpliktelser uppfylls som följer av överenskom- melser i syfte att förhindra spridning av kärnvapen, dvs. i praktiken inspektörer och i den utsträckning som föreskrivs av regeringen eller av den myndighet som regeringen utsett. Paragrafen motsvarar 18 § lagen (1984:3) om kärnteknisk verk- samhet. Andra stycket säkerställer att sanktioner enligt artikel 83 i Euratom-fördraget kan genomföras och att kan uppgifter lämnas enligt reglerna i förordningen (Euratom) nr 3227/76. Paragrafen motsvarar 22 § lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet. Paragrafen motsvarar 25 § p. 2 och 3 lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet. Paragrafen motsvarar 27 b § lagen (1984:3) om kärnteknisk verk- samhet. Bestämmelsen specificerar vilka underlåtenheter, när det gäller att fullgöra det som följer av förordningen (Euratom) nr 302/2005, som utgör brott. Paragrafen motsvarar 27 § lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet. Åtalsprövningsregeln omfattar samtliga brottstyper. Vid systema- tisk brottslighet eller vid brottslighet som görs för att dölja underlåtenhet bör åtal kunna vara påkallat. Den omständigheten att miljösanktionsavgift kan utgå från ett litet delmoment i en samlad gärning som också konstituerar brott, innebär inte att åtal för den samlade gärningen ska underlåtas. Det är en gammal straffrättslig princip att ingen får straffas två gånger för samma gärning, Ne bis in idem. Principen uppfattas inte endast som en grundläggande princip inom straffrättspro- cessen utan även som en sådan viktig rättsstatlig princip som har sin plats bland grundläggande mänskliga fri- och rättigheter. Prin- cipen finns således upptagen i bl.a. genom artikel 4 i dess sjunde tilläggsprotokoll. När det gäller olika former av sanktionsavgifter är frågan dock inte alltid lättbedömd. Så kan t.ex. en överträdelse som föranleder påförande av miljösanktionsavgift avse en händelse som är ett brott enligt ansvarsbestämmelserna. Svensk praxis innebär att påförande av sanktionsavgift i princip inte skulle behöva hindra ett senare åtal för samma överträdelse16. 16 Se , mål nr B 5498-09, B 2509-09. En sanktionsavgift kan beskrivas som en ekonomisk administrativ sanktion som, vanligen genom ett förenklat förfarande, åläggs en fysisk eller juridisk person. Utmärkande för denna typ av avgifter är att de erläggs till det allmänna och utgör en form av ekonomisk påföljd för överträdelse av särskilda författningsbestämmelser. Formellt står de utanför den straffrättsliga ordningen och är därför inte bundna av de allmänna principer som där gäller. Sanktions- avgift kan åläggas antingen av tillsynsmyndigheten eller av en domstol. I fråga om dubbel kriminalisering, ne bis in idem, se kommen- taren till 25 §. Av andra stycket framgår att näringsidkaren ska beredas tillfälle att yttra sig över tillsynsmyndighetens beslutsunderlag, innan beslutet fattas. Även om verksamhetsutövaren vidtar självrättelse, innan tillsynsmyndigheten har fattat beslut om sanktionsavgift, innebär detta inte att grunden för sanktionsavgift har bortfallit. Så snart förutsättningarna har uppkommit, ska miljösanktionsavgift påföras Paragrafens första stycke anger att ansvaret är strikt, dvs. skyldigheten att betala avgiften uppkommer direkt när ett regel- brott konstateras. När det gäller förutsättningarna för att fastslå att en över- trädelse har ägt rum gör sig legalitetsprincipen här gällande på samma sätt som för straffprocessen. Det betyder att gärningen uppenbart måste framstå som en överträdelse. Även relevanta omständigheter i övrigt i det enskilda fallet måste vara klarlagda och uppenbara. Bevisbördan ligger på den som påstår att en överträdelse har skett. Det ska alltså för påförande av miljösank- tionsavgift i princip ställas samma krav som för fällande dom i brottmål. Paragrafen anger att ett beslut om miljösanktionsavgift får verk- ställas som en dom som har vunnit laga kraft. Det innebär att avgiften kan tas ut även om beslutet har överklagats och att denna omständighet sålunda inte hindrar ett exekutivt förfarande. Finns det skäl att avvakta med verkställighet kan domstolen inhibera det överklagade beslutet med stöd av 28 § förvaltningsprocesslagen Även om en överträdelse som kan leda till sanktionsavgift inte behöver helt undantas från den straffrättsliga regleringen förhåller det sig annorlunda med vite. Här gäller allmänt principen att straff och vite inte får dömas ut för en och samma förseelse17. Paragrafen anger en preskriptionstid . Miljösanktionsavgift får inte beslutas, om den som anspråket riktas mot inte , från det att förutsättningarna att besluta om avgift, har inträffat har getts tillfälle att yttra sig. Bestämmelsen innebär att ett fullgörande av beslutet inte kan krävas efter det att har gått sedan beslutet har vunnit laga kraft. Detta gäller även de fall då endast en del av avgiften återstår att betala. Paragrafen innehåller den i straffrätten sedvanliga skiljelinjen mellan straff och vite 17 Se lagrådets yttrande i prop. 1999/2000:51 s. 94. Se även 29 kap.11 § tredje stycket miljö- balken som innehåller den i straffrätten sedvanliga skiljelinjen mellan straff och vite. Enligt paragrafen ska ansvar enligt lagen inte dömas om gärningen är ringa. Eftersom det straffbara området kan komma att träffa ur icke-spridningssynpunkt mindre intressanta företeelser och risker, innehåller paragrafen en ventil för att på så sätt undvika att även sådana bestraffas. Paragrafens andra mening reglerar på traditionellt sätt konkur- rensfrågan mellan specialstraffrätten och den allmänna straffrätten liksom förhållandet mellan denna lag och lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Paragrafen bemyndigar regeringen meddela föreskrifter om avgifter för myndighetens verksamhet enligt lagen. Regeringen har också bemyndigats att i sin tur delegera uppgiften att meddela före- skrifter om sådana avgifter till en myndighet. 20.8Förslag till lag om offentlig insyn på strålsäkerhetsområdet Paragrafen anger att syftet med bestämmelserna om offentlig insyn på strålsäkerhetsområdet är att göra det möjligt för den allmänhet som bor nära en större anläggning för kärnteknisk verksamhet som på olika sätt hanterar kärnämnen att få information om strålsäker- hetsarbetet vid anläggningen. Bestämmelser om lokal insyn på detta område har funnits då lagen (1980:1123) om offentlig insyn i säker- hetsarbetet vid kärnkraftverken trädde i kraft. Lagen upphävdes när lagen (1984:03) kärnteknisk verksamhet (kärntekniklagen) trädde i kraft och bestämmelser om offentlig insyn infördes i den lagen. Lagregleringen om offentlig insyn på strål- säkerhetsområdet har utan några ändringar av bestämmelserna funnits med . Bestämmelserna i den nu föreslagna lagen utgår från 19–21 §§ kärntekniklagen. Paragrafen har sin motsvarighet i 19 och 20 §§ kärntekniklagen och anger att tillståndshavaren till en kärnteknisk anläggning som han- terar kärnämne är skyldig att ge lokal insynsnämnd insyn i strålsäkerhetsarbetet vid anläggningen. Insyns- och informations- skyldighet omfattar allt förekommande säkerhets- och strålskydds- arbete vid anläggningen. Häri ingår säkerhets- och strålskydds- frågor vid bl.a. transporter av radioaktivt material till och från anläggningen.