sou · GZB347 · 2011-05-24 00:00:00 — ökade kostnader för en rikstäckande verksamhet bör till del kunna täckas av att och Polisens kostnader för ekobrottshanteringen minskar och en del av myndigheternas befintliga anslag omfördelas till . Den största posten som oavkortat kan omfördelas är budgetmedel avseende direkta personalkostnader. Vad gäller de gemensamma kostnaderna för ekobrottsverksamheten måste en bedömning göras för varje enskild kostnadspost i vilken mån det är rimligt med en anslagsöverföring. Vad gäller lokalkostnader kan exempelvis konstateras att ekobrottshanteringen, med något undantag, är integrerad med övrig verksamhet vid myndigheterna. Eftersom förhållandevis få personer vid varje enhet berörs av omorganisationen så kommer och Polisen sannolikt inte att byta lokaler till följd av personalminskningen. Myndigheternas möjligheter att minska lokalkostnaderna påverkas också av vilken bindningstid Lokalkostnaderna för ekobrottshanteringen kan därför inte ograverat räknas med i de anslag som kan omfördelas till . Samma sak gäller kostnader för bl.a. lokala och centrala ledningsfunktioner och it-stöd. har gjort gällande att utredningen endast ska beakta faktiska kostnader för ekobrottshanteringen. Utredningen anser emellertid att utgångspunkten bör vara den bemanning som är avsedd, dvs. Vad gäller Polisen är avsedd bemanning svårare att uppskatta eftersom inte har någon uppfattning om vilken bemanning som polismyndigheterna borde ha för ekobrottsbekämpning. I brist på annat underlag utgår därför utredningens beräkning från de uppgifter om befintlig bemanning för ekobrottshantering som polismyndigheterna har lämnat, dvs. 60 poliser, 15 ekonomer och 5 administratörer. Utredningen anser följaktligen att anslag motsvarande åtminstone myndigheternas kostnader för nämnda bemanning bör kunna omfördelas. Finansiering av den utökade utrednings- och lagföringsverksamheten Utredningens uppskattning visar att ökade kostnader för utrednings- och lagföringsverksamheten om cirka helt skulle kunna finansieras genom att anslag omfördelas från och Polisen. Anslag som kan omfördelas från Direkta kostnader för en fullt bemannad ekobrottshantering inom uppgår enligt uppgift från till cirka 35,2 mnkr. Om hälften av de gemensamma kostnaderna som belöper på ekobrottshanteringen dessutom räknas med skulle anslag motsvarande drygt kunna omfördelas från till . Anslag som kan omfördelas från Polisen Utredningen har, med utgångspunkt i bl.a. de uppgifter om antal årsarbetskrafter och medellöner för olika yrkesgrupper som har lämnat, gjort en egen uppskattning av Polisens kostnader för ekobrottshanteringen (se tabell 6.2). Polisens kostnader för ekobrottshanteringen uppgår enligt den mycket schablonmässiga beräkningen till totalt 66,5 mnkr. Av summan avser 45,7 mnkr lönekostnader, 1,4 mnkr övriga personalkostnader, 12,7 mnkr OH-kostnader och 6,7 mnkr driftskostnader. I det följande och tabell 6.2 nedan beskrivs hur beloppen har beräknats. Polisen har, efter förfrågan från utredningen, uppgett att övriga personalkostnader kan uppskattas till av lönekostnaderna dvs. Polisen delar upp tidsredovisningen i kärnverksamhet (brottsförebyggande arbete samt utredning och lagföring) och gemensam verksamhet. I gemensam verksamhet ryms kompetensförsörjning, ledning/styrning och stödverksamhet. Vad gäller OH-kostnaderna har utredningen frågat hur de kan uppskattas på bästa sätt. Polisen har uppgett att ett sätt – om än fyllt med en rad antaganden och vissa brister – kan vara att ta andelen tid som redovisats mot de verksamheter som kan anses vara OH och multiplicera med kostnaden för personal. Vidare anger Polisen att beräkningssättet innebär en ganska grov förenkling genom att alla timmar får samma pris oavsett verksamhet, vilket i sig inte är fel då det är en genomsnittlig kostnad för en arbetad timme. I verkligheten skiljer sig timpriset åt mellan olika delar av verksamheten. Beräkningen tar inte heller hänsyn till om OH-kostnaderna är jämnt fördelade över Polisens verksamhet eller om vissa verksamheter bär större eller mindre del av kostnaderna. Polisen har uppgett att enligt tidsredovisningen utgjorde ledning/styrning , stödverksamhet och kompetensförsörjning av den totala arbetade tiden. OH-kostnadernas andel av personalkostnaderna är enligt Polisen inte möjligt att ta fram i systemen. Enligt utredningens mening kan OH-kostnaderna – om kompetensförsörjning, ledning/styrning och stödverksamhet ingår – med hänsyn till vad Polisen har angett ovan uppskattas till av lönekostnaderna eller cirka 12,7 mnkr. Polisen har vidare uppgett att det på grund av att kostnaderna inte bokförs på verksamhetskod inte heller är möjligt att fram driftskostnader för en specifik verksamhet. Polisen har emellertid angett att en schablonmässig beräkning skulle kunna vara att ta de totala driftskostnaderna för samtliga polismyndigheter och dela på antalet årsarbetskrafter vid samtliga polismyndigheter. Denna uträkning ger driftskostnader om per årsarbetskraft. Beloppet skulle sedan kunna appliceras på antalet årsarbetskrafter som arbetar med ekobrottshantering för att får en indikation på driftskostnadernas storlek. Enligt en sådan beräkning uppgår Polisens driftskostnader till 6,7 mnkr. Finansiering av en nationell polisoperativ verksamhet på ekobrottsområdet Utredningens förslag medför även ökade kostnader vad gäller en rikstäckande kriminalunderrättelse- och spaningsverksamhet på ekobrottsområdet. De ökade kostnaderna kan beräknas till totalt 21,5 mnkr. Av beloppet avser 16,1 mnkr löner, övriga personalkostnader, 1,8 mnkr OH-kostnader och 2,6 mnkr driftskostnader (se tabell 6.1 nedan). Utredningens bedömning är att kostnaderna för den ambitionshöjning för ekobrottsbekämpningen som en rikstäckande polisoperativ verksamhet innebär inte helt ryms inom Polisens och nuvarande kostnader för ekobrottshanteringen. Den del som inte täcks skulle kunna finansieras genom anslagsöverföringar från Polisen. skulle även verksamheten kunna bekostas av de besparingar inom rättsväsendet som en mer ändamålsenlig ekobrotthantering medför. Det kan bl.a. röra sig om att en nationell kriminalunderrättelseverksamhet ger utökade möjligheter att arbeta med egeninitierade ärenden och styra verksamhetens resurser mot de områden där de gör mest nytta. Ett mer ändamålsenligt resursutnyttjande bör resultera i en mer effektiv och slagkraftig brottsförebyggande och brottsbekämpande verksamhet, vilket borde medföra minskade kostnader för rättsväsendet . har också – vid den särskilda brottsutbytesenheten – byggt upp specialistkompetens vad gäller att identifiera, spåra, säkra och återföra brottsutbyten. Ett rikstäckande ansvar borde få återverkningar vad gäller att minska de kriminella vinsterna och återföra brottsutbyten, vilket i sin tur skulle medföra positiva samhällsekonomiska konsekvenser. Det bör också undersökas om det går att frigöra resurser för verksamheten på annat sätt. och har till största del dubbla funktioner på stabsnivå. Såsom utredningen också har konstaterat borde alla de frågor som är gemensamma för åklagaruppgiften kunna samordnas och koncentreras i större utsträckning än . Ett exempel på en funktion som är gemensam för åklagarväsendet är IT-stödet, som utvecklas och drivs av . Ett annat exempel är utbildning. svarar för all grundutbildning och annan vidareutbildning för åklagare medan svarar för all specialistutbildning på ekobrottsområdet. Det bör enligt utredningen undersökas om det går att ha en del andra stabsfunktioner gemensamt och på detta sätt frigöra resurser till kärnverksamheterna. Utöver kostnader för att starta upp och bedriva verksamheten kommer organisationsförändringen också att medföra omställningskostnader för myndigheterna. Hur stora omställningskostnaderna, som är av engångskaraktär, blir beror på hur organisationen utformas. Vid verksamhetsövergång (se avsnitt 5.2.1) kan det uppkomma arbetsbrist hos myndigheterna, vilket i sin tur kan resultera i omställningskostnader för myndigheterna i form av bl.a. uppsägningslön. Enligt vad som har kommit till utredningens kännedom är emellertid myndigheternas nuvarande bedömning att det inte kommer att uppstå någon övertalighetssituation. Det innebär att myndigheternas omställningskostnader vad gäller personal sannolikt kommer bli mycket begränsade. har uppgett att myndighetens initiala investeringskostnaderna uppgår till 8,3 mnkr grovt skattat. Kostnaden avser inköp av datorer och övrig IT-utrustning, bilar och möbler till arbetsplatser. Polisen har inte lämnat några uppgifter om vilka omställningskostnader myndigheten skulle komma att få utan uppgett att tillgängligt underlag är för knapphändigt för att myndigheten ska kunna göra en uppskattning. har redogjort för vilken typ av omställningskostnader som myndigheten skulle komma att få. skulle röra sig om personalkostnader, IT-kostnader och hanterandekostnader. köper itrelaterade tjänster från . Om ekobrottsverksamheten vid övergår till kommer det enligt att medföra att databaser, behörighetsstrukturer och brandväggar mellan myndigheterna behöver förändras, vilket medför kostnader. Vad gäller hanterandekostnaderna uppger att en organisationsförändring av den här omfattningen kommer att ta resurser i anspråk både vid de berörda kamrarna och vid riksåklagarens kansli. Myndigheten utesluter inte att även andra kammare berörs i olika omfattning. Det kan även bli aktuellt med konsultstöd för själva genomförandet. 6.3Konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet samt näringslivet Även vad gäller nämnda konsekvenser hänvisar utredningen i första hand till de överväganden som görs i kapitel 4. Utredningens bedömning är att ekobrottsbekämpningen blir mer effektiv genom att får ett nationellt ansvar. Utredningens förslag ger således bättre möjligheter att bekämpa ekonomisk brottslighet. Samma sak gäller för det brottsförebyggande arbetet. särskilda kunskaper om den ekonomiska brottsligheten och dess utveckling kan vid ett nationellt ansvar utnyttjas på ett ändamålsenligt sätt i hela landet. En nationell underrättelseverksamhet vad gäller ekobrott skapar bättre förutsättningar både för brottsförebyggande och brottsbekämpande arbete. Om ekobrottsbekämpningen synliggörs över hela landet har det i sig en brottsförebyggande effekt. Det skapar förutsättningar för ett jämlikt företagande och bättre konkurrensförutsättningar för näringslivet. Utredningens bedömning är därför att förslaget får positiva konsekvenser för näringslivet i . 6.4Konsekvenser av om den nuvarande ordningen för ekobrottsbekämpning bibehålls Enligt direktiven ska utredaren lämna ett förslag som antingen innebär att ges ett utökat ansvar för ekobrottshanteringen eller att den nuvarande ordningen bibehålls. Även vad gäller konsekvenserna av att den nuvarande ordningen bibehålls hänvisar utredningen i första hand till analysen i kapitel 4. Sammanfattningsvis konstaterar utredningen att om den operativa verksamheten fortsätter att bedrivas inom nuvarande struktur för ekobrottsbekämpning kan det få vissa negativa konsekvenser för ekobrottsbekämpningen. På kort sikt vill utredningen särskilt peka på risken för negativa effekter på brottsbekämpningen till följd av att det finns behov av att säkerställa polisresurser för ekobrottsutredning i flera av de län där ansvarar för ekobrottsbekämpningen (jfr avsnitt 4.2.3). Det finns även tydliga effektivitets- och rättssäkerhetsskäl som talar för en nationellt sammanhållen myndighetsstruktur vad gäller ekobrottsbekämpning (jfr kapitel 4). Om olika myndigheter ansvarar för ekobrottsbekämpningen kan det få konsekvenser för rättssäkerheten, bl.a. till följd av att verksamheten prioriteras olika och samma ärendetyper hanteras på olika sätt inom olika myndigheter. Frågan om hur ansvaret för ekobrottsbekämpningen ska fördelas har skapat osäkerhet i de berörda myndigheternas ekobrottsbekämpande verksamhet . Berörd personal bör ges besked om hur verksamheten ska bedrivas . Om så inte sker finns det en risk för att befintlig personal för ekobrottsbekämpning utanför storstadsregionerna söker sig till annan verksamhet. Det kan skapa temporära luckor i brottsbekämpningen i dessa områden med minskad lagföring till följd. En annan risk är att den befintliga kompetensen för ekobrottshantering till del går förlorad och att får svårighet att rekrytera på vissa orter. Det är följaktligen angeläget att den föreslagna omorganisationen kan genomföras och helst till . Detta förutsätter emellertid att förslaget kan beredas och att omorganisationen hinner förberedas hos berörda myndigheter. Tabell 6.1 Utredningens uppskattning av ökade kostnader vid ett nationellt ansvar (av lönekostnaderna) (av lönekostnaderna) Övriga personalkostnader (av (av lönekostnaderna) Konsekvenser och genomförande SOU 2011:47 Utredningens uppskattning av Polisens nuvarande kostnader för Per år inkl. sociala avgifter 7Nuvarande struktur för myndighetssamverkan mot ekonomisk brottslighet 7.1Myndighetssamverkan mot ekonomisk brottslighet Det har ansetts vara en självklar princip att alla myndigheter är skyldiga att samarbeta och bistå varandra i den utsträckning som kan ske. Detta kommer till uttryck bl.a. i 6 § myndighetsförordningen (2007:515). Enligt bestämmelsen ska varje myndighet verka för att genom samarbete med myndigheter och andra ta till vara de fördelar som kan vinnas för enskilda samt för staten som helhet. Ett annat exempel finns i 3 § första stycket polislagen (1984:387), enligt vilken polisen ska samarbeta med . Frågan om en förbättrad samverkan mellan myndigheter vad avser den ekonomiska brottsligheten adresserades i revisorers rapport /94.6 Den ekonomiska brottsligheten och rättssamhället. Rapporten var resultatet av den granskning av samhällets insatser mot den ekonomiska brottsligheten som inletts (se avsnitt 2.3). Revisorerna kom i sin granskning fram till att samarbetsformerna behövde förbättras mellan de olika organ som var inblandade – både de som upptäcker och anmäler brott eller bidrar med upplysningar och de som utreder. Regeringen, som redan hade fokus inställt på insatser mot den ekonomiska brottsligheten, beslutade om en strategi för samhällets samlade åtgärder mot ekobrottsligheten. Strategin omfattade ett stort antal åtgärder bl.a. en ny myndighetsstruktur mot ekonomisk brottslighet (se avsnitt 2.3). En annan del av strategin var att utveckla den regionala myndighetssamverkan mot ekonomisk brottslighet. En regional samverkan av det slag som då Nuvarande struktur för myndighetssamverkan mot ekonomisk brottslighet fanns i skulle utvecklas och bli ett normalt inslag i myndigheternas arbete i alla län och det skulle skapas en samverkansorganisation som underlättade ett sådant fördjupat samarbete. Regeringen uttalade (skr. 1994/95:217 s. 23): Mot bakgrund av detta kommer regeringen att utfärda regler om regional myndighetssamverkan mot den ekonomiska brottsligheten. Reglerna kommer att innebära att det i varje län skall finnas ett regionalt samverkansorgan i form av en arbetsgrupp på chefsnivå. Landshövdingen skall vara ordförande i gruppen med hänsyn till dennes ställning direkt under regeringen och för att ge ökad politisk tyngd åt ekobrottsfrågorna på regional nivå. I gruppen skall vidare ingå bl.a. överåklagaren, länspolismästaren, länsskattechefen och länskronodirektören. Också kommunala företrädare och andra skall kunna delta i gruppens arbete. Regeringen beslutade om förordningen (1995:736) om regional myndighetssamverkan för bekämpning av ekonomisk brottslighet. Enligt förordningen, som trädde i kraft , skulle det i varje län finnas ett regionalt samverkansorgan mot ekonomisk brottslighet. Samverkansorganet skulle ledas av landshövdingen. Regeringens ekobrottsberedning föreslog i en rapport att en särskild myndighet för ekobrott skulle inrättas. I samband med det föreslog beredningen även att verksamheten i de regionala samverkansorganen, som för rapporten endast hade funnits till , skulle utvärderas med beaktande av inrättandet av den nya myndigheten (Ds 1996:1 s. 320 f.). Ekobrottsberedningen konstaterade att inrättandet av innebar att det skulle finnas en myndighet med särskild kompetens i fråga om bekämpning av ekonomisk brottslighet och med samordningsuppgifter inom detta område. Enligt ekobrottsberedningen borde denna särskilda kompetens också tas till vara när det gällde myndighetssamarbetet på regional nivå. budgetproposition bestämde regeringen att en central samrådsgrupp för berörda verkschefer, , skulle inrättas med riksåklagaren som ordförande. Detta skedde som regeringen beslutade om att inrätta . Förordningen(1995:736) om regional myndighetssamverkan för bekämpning av ekonomisk brottslighet ersattes av den nu gällande förordningen (1997:899) om myndighets- Nuvarande struktur för myndighetssamverkan mot ekonomisk brottslighet samverkan mot ekonomisk brottslighet. I samband med det inrättades . 7.1.1Syftet med myndighetssamverkan mot ekonomisk brottslighet Enligt 1 § förordningen om myndighetssamverkan mot ekonomisk brottslighet är syftet med myndighetssamverkan att effektivisera kampen mot den ekonomiska brottsligheten genom informationsutbyte, överläggning och samordning mellan berörda statliga myndigheter och genom samverkan mellan dessa myndigheter och kommuner, näringsliv och organisationer. Syftet är också att ge regering och riksdag underlag för åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten. I ingår riksåklagaren, generaldirektören för , rikspolischefen, generaltulldirektören, generaldirektören för , generaldirektören för , generaldirektören för , rikskronofogden, generaldirektören för och generaldirektören för Lotteriinspektionen. Företrädare för andra myndigheter kan inbjudas att medverka i arbete när en viss fråga avses att behandlas. Regeringen kan också utse andra ledamöter i . Riksåklagaren är ordförande i . Generaldirektören för är vice ordförande i . svarar för Ekorådets kanslifunktioner. ska enligt 3 § förordningen om myndighetssamverkan mot ekonomisk brottslighet särskilt följa utvecklingen av den ekonomiska brottsligheten i samhället, tidigt uppmärksamma nya inslag i den ekonomiska brottsligheten, vara forum för överläggningar som rör övergripande informationsutbyte myndigheterna emellan och sådant utvecklingsarbete som kräver samverkan Nuvarande struktur för myndighetssamverkan mot ekonomisk brottslighet mellan flera myndigheter, ta initiativ till myndighetsgemensamma aktioner för att förebygga och bekämpa den ekonomiska brottsligheten, och analysera och utvärdera insatserna. har sammanträtt en till . Det senaste mötet hölls då enades om att hålla nästa möte . Arbetet i har främst inriktats på att bereda och färdigställa den rapport om den ekonomiska brottsligheten som utarbetas av . Rapporten ska innehålla en redogörelse för hur den ekonomiska brottsligheten har förändrats och vilka åtgärder som har vidtagits på området inom ramen för samverkan. I rapporten ska också lämnas förslag på hur ekobrottsbekämpningen och myndighetssamverkan mot den ekonomiska brottsligheten bör inriktas de tre därefter kommande åren. om den ekonomiska brottsligheten 2007–2009 lämnade sin Rapport om den ekonomiska brottsligheten för åren 2007–2009. I rapporten anges att inriktningen för myndighetssamverkan mot ekonomisk brottslighet bör eftersträva nationell samverkan på alla områden där detta kan leda till en effektivare brottsbekämpning (s. 11 f.). Det anges vidare att den framgångsrika samverkan mot ekonomisk brottslighet som bedrivs ska fortsätta i oförminskad omfattning. Det gäller såväl grov ekonomisk brottslighet som den mindre avancerade brottsligheten, s.k. vardagsbrottslighet. Enligt rapporten ska myndighetssamverkan mot ekonomisk brottslighet inriktas på framförallt miljörelaterad ekonomisk brottslighet, grov organiserad brottslighet och brottslighet på finansmarknaden. För att på ett framgångsrikt sätt bekämpa den ekonomiska brottsligheten inom dessa områden bör myndigheterna i fokusera på framförallt internationell samverkan och återförande av brottsvinster (s. 12 f.). Nuvarande struktur för myndighetssamverkan mot ekonomisk brottslighet 7.1.3Femton regionala samverkansorgan mot ekonomisk brottslighet (SAMEB) Regionala samverkansorgan mot ekonomisk brottslighet finns i varje län. Samverkansorganet leds av landshövdingen. Om två eller flera regionala samverkansorgan finner det ändamålsenligt kan dessa i stället bilda ett gemensamt samverkansorgan. Sådana gemensamma samverkansorgan har bildats i följande län. I det regionala samverkansorganet ingår landshövdingen, den åklagare som utser, chefen för polisen och chefen för den region inom i vilken länet ingår, företrädare för , och , samt företrädare för när det gäller , , , , och . I arbetet inom det regionala samverkansorganet eller inom det gemensamma samverkansorganet kan i den utsträckning landshövdingen medger också medverka företrädare för andra statliga myndigheter, kommuner, näringsliv och organisationer. svarar för de regionala samverkansorganens kanslifunktioner i , , , , och . I övriga län sköts kanslifunktionerna av polismyndigheten, om berörda myndigheter inte kommer överens om annat. Om ett gemensamt samverkansorgan har bildats, svarar polismyndigheten i det största länet för kanslifunktionen, om inte annat överenskoms. Nuvarande struktur för myndighetssamverkan mot ekonomisk brottslighet Enligt 8 § förordningen om myndighetssamverkan mot ekonomisk brottslighet ska det regionala samverkansorganet inom länet särskilt utföra de uppgifter som har på central nivå. Inom det regionala samverkansorganet eller inom det gemensamma samverkansorganet ska utarbetas en rapport om den ekonomiska brottsligheten. Rapporten ska lämnas till . har utfärdat allmänna råd om rapporternas innehåll. Enligt de allmänna råden ska samverkansorganet redovisa bl.a. samverkansformer, brottsförebyggande arbetsformer och projekt samt behov av förändringar i lagstiftning. Uppgifterna i rapporterna är en del av underlaget för den rapport om den ekonomiska brottsligheten som ska utarbeta . Nuvarande aktivitet i de regionala samverkansorganen Aktiviteten i de regionala samverkansorganen har varit av skiftande omfattning. Uppgifterna om antalet sammanträden kommer från utredningens enkät om myndighetssamverkan mot ekonomisk brottslighet(enkätresultaten redovisas i övrigt i avsnitt 7.1.4 nedan) och är inte alltid samstämmiga inom ett SAMEB. De flesta SAMEB har haft 2–4 sammanträden . I SAMEB (där det tidigare var ett gemensamt SAMEB med som upplöstes ), samt det gemensamma samverkansorganet för , och har de endast haft ett möte vardera . I de gemensamma samverkansorganen för och samt för och har det inte hållits några möten alls . Vad gäller SAMEB i och beror det på att samverkan där har varit vilande på grund av arbetet mot den grova organiserade brottsligheten. Landshövdingarna i de båda länen har i en skrivelse till regeringen (Dnr Ju 2010/315) begärt att regeringen ska upphäva förordningen om myndighetssamverkan mot ekonomisk brottslighet. De uppger i skrivelsen att SAMEB har fyllt en viktig funktion för samordningen av insatserna mot den ekonomiska brottsligheten i Nuvarande struktur för myndighetssamverkan mot ekonomisk brottslighet samhället men att läget numera är ett annat i och med att det inrättats regionala underrättelsecenter och aktionsgrupper som det på flera håll växer fram regionala och lokala samhällsråd där olika myndigheter och organisationer samverkar för att effektivisera insatserna mot den grova och organiserade brottsligheten. SAMEB i och är upplöst och ersatt av samverkan i det regionala underrättelsecentret och något som benämns Samhällsråd SWT. Det sistnämnda är ett samarbete mot organiserad brottslighet som länsstyrelserna i , och har utvecklat tillsammans med polismyndigheterna där. Tillsyn, kontroller och utbildnings- och informationsarbete Samverkan på regional nivå har framför allt bedrivits i form av olika projekt samt genom olika regionalt utvecklade modeller.