sou · GZB368 · 2011-10-21 00:00:00 — Företaget får basera riskberäkningen på en tids- period som överensstämmer med den typiska innehavsperioden för företagets placeringar i aktier, med en konfidensnivå som ger för- säkringstagare och förmånstagare en skyddsnivå som är likvärdig med den som anges i Solvens II-direktivet14. Av genomförandebestämmelserna framgår det att kapitalkravet för aktiekursrisk – för aktier noterade på börser inom EES eller -beräknat enligt metoden för durationsbaserad aktiekurs- risk ska beräknas utifrån en omedelbar nedgång i aktiekurserna om , medan motsvarande kapitalkrav enligt standardformeln beräknas utifrån en nedgång om 39 procent15. För aktier noterade på andra börser16 är motsvarande stressnivåer respektive . Av artikel 304.1 framgår att medlemsstaterna får auktorisera livförsäkringsföretag att tillämpa metoden, vilket av utredningen har tolkats som en valmöjlighet för medlemsstaterna. Utredningen anser att ett utnyttjande av möjligheten skulle bidra till konkur- rensneutralitet mellan företag som erbjuder tjänstepensionsförmå- ner med tillämpning av Tjänstepensionsdirektivet och företag som erbjuder tjänstepensionsförsäkringar med tillämpning av Solvens II-direktivet. Mot denna bakgrund anser utredningen att bör utnyttja denna möjlighet. Utredningen föreslår alltså att bestämmelserna i artikel 304.1 b ska tas in i lagen. Bestämmelsen bör utformas som en möjlighet för att under vissa förutsättningar tillåta livförsäk- ringsföretag att använda den durationsbaserade metoden. När det särskilt gäller kravet på separation föreslår utredningen att bestämmelsen utformas efter mönster från den nuvarande bestäm- melsen i 4 kap. 8 § FRL om separation av tjänstepensionsförsäk- ring, eftersom de bakomliggande bestämmelserna i respektive EU- direktiv är likalydande. När det gäller kravet på att premierna ska vara skattemässigt avdragsgilla för försäkringstagarna anser utred- ningen att det är tillräckligt att det i lagen anges att det ska vara fråga om pensionsförsäkring enligt 58 kap. 2 § inkomstskattelagen. Bestämmelserna i artikel 304.1 andra stycket bör enligt utredningen utformas som ett krav på att den durationsbaserade metoden ska vara lämplig att använda med hänsyn till företagets solvens, likvi- ditet och företagsstyrningssystem. 14VaR , jfr. 15Notera även den särskilda justeringen av kapitalkravet för aktierisk i artikel 106. 16Här bortses från aktieinnehav i anknutna företag. ning förutsätts beakta de kriterier som anges i 304.1 andra stycket. 9.2.14Kapitalkrav för operativ risk Kapitalkravet för operativ risk ska beräknas med utgångspunkt i sådana operativa risker som försäkringsföretaget är utsatt för och som inte redan tagits med vid beräkningen av kapitalkravet för försäkringsrisker, marknadsrisk eller motpartsrisk. Kapitalkravet för operativ risk ska beräknas till den skydds- nivå som gäller för solvenskapitalkravet. Regeringen får meddela närmare föreskrifter om beräkningen av kapitalkravet för operativ risk. Skäl för utredningens förslag: Av artikel 107.1 första meningen i Solvens II-direktivet framgår det att kapitalkravet för operativ risk ska avspegla de operativa risker som inte redan beaktats inom de riskmoduler som avses i artikel 104. Bestämmelsen ska införas i svensk lagtext med vissa språkliga justeringar. I likhet med utredningens övriga förslag till lagtext i detta avsnitt ska det i direktivet använda ordet avspegla ersättas med orden med utgångspunkt i, och ordet beaktats ersättas med orden tagits med vid beräkningen av. Begreppet operativ risk definieras i artikel 13.33 som risken för förlust till följd av att interna rutiner visat sig otillräckliga eller fallerat, orsakad av perso- nal eller system eller av externa händelser. Enligt utredningen bör det här särskilt anmärkas att kapitalkravet för operativa risker alltså inte ska beräknas utifrån alla operativa risker, utan endast sådana operativa risker som inte redan beaktats vid beräkningen av kapi- talkravet för de övriga riskkategorierna. Bestämmelsen i artikel 107.1 andra meningen om att kravet ska kalibreras i enlighet med artikel 101.3 – dvs. de allmänna bestäm- melserna om skyddsnivå – ska tas in i den svenska lagtexten. Bestämmelsen behövs eftersom kapitalkravet för operativ risk inte är en underkategori av risk som på visst sätt aggregeras ihop till baskapitalkravet. Av artikel 107.2 och 107.3 första meningen fram- går det att man vid beräkningen av kapitalkravet för operativ risk i fråga om livförsäkringsavtal där försäkringstagarna står för pla- ceringsrisken, ska ta hänsyn till de årliga driftskostnaderna för dessa försäkringsförpliktelser, och i fråga om annan försäkrings- och återförsäkringsverksamhet17 än den som avses i föregående punkt ska ta hänsyn till den aktu- ella verksamhetens volym, uttryckt i premieintäkter och försäk- ringstekniska avsättningar. Av artikel 107.3 andra meningen framgår det att kapitalkravet för operativ risk – i fråga om andra försäkrings- och återförsäkrings- transaktioner än livförsäkringsavtal där försäkringstagarna står för placeringsrisken – inte ska överstiga av baskapitalkravet för sådana försäkringsrisker. Utredningen har tolkat bestämmelsen på det sättet att den motsatsvis innebär att kapitalkravet för operativ risk kan överstiga av baskapitalkravet när det är fråga om fondförsäkring. Dessa bestämmelser har av utredningen ansetts vara på en sådan detaljeringsnivå att de inte bör tas in i lagtexten, utan att det i stället ska ges ett bemyndigande för regeringen att meddela när- mare föreskrifter om beräkningen av kapitalkravet för operativ risk. Bedömningen grundas på en strävan att uppnå likformighet vad gäller detaljeringsgraden i lagbestämmelser som behandlar beräk- ning enligt standardformeln. Det bör noteras att närmare bestäm- melser om beräkningen av kapitalkravet för operativ risk finns i EU-förordningen, och att bemyndigandet endast kan användas i den mån den svenska lagtexten, i ljuset av bestämmelserna i förordningen, skulle anses vara ett otillräckligt genomförande av direktivet. Det justeringsbelopp som ska användas i standardformeln ska motsvara den minskning av kapitalförlust som beror på att 17 Utredningen har valt att använda begreppet verksamhet i stället för begreppet transaktioner som används i direktivet. I den engelska versionen används ordet operations. 1.försäkringsföretagets åtaganden gentemot försäkringstagare minskar på grund av villkoren i försäkringsavtalet, 2.försäkringsföretagets uppskjutna skatt minskar, eller 3.en kombination av 1 och 2. Skäl för utredningens förslag: Enligt artikel 108 första stycket i Solvens II-direktivet ska den justering som avses i artikel 103 c för förlusttäckningskapacitet hos försäkringstekniska avsättningar och uppskjutna skatter visa den möjliga kompensationen för oförutsedda förluster som kan uppstå genom en samtidig minskning av försäkringstekniska avsättningar eller uppskjutna skatter eller en kombination av båda. Enligt andra stycket i nämnda artikel ska denna justering ta hänsyn till den riskreducerande effekt som kan erhållas genom framtida diskretionära förmåner i försäkringsavtal i den utsträck- ning som försäkrings- och återförsäkringsföretagen kan visa att en minskning av förmåner kan användas för att täcka oförutsedda förluster då dessa uppstår. Av direktivet framgår vidare att den riskreducering som kan uppnås genom framtida diskretionära för- måner inte får vara större än summan av de försäkringstekniska avsättningar och uppskjutna skatter som avser dessa framtida för- måner. Av tredje stycket i nämnda artikel framgår det att vid tillämp- ningen av andra stycket ska värdet av framtida diskretionära för- måner under ogynnsamma omständigheter jämföras med dessa förmåners värde enligt de underliggande antagandena för beräk- ningen av bästa skattning. Bestämmelserna i artikel 108 om justering för förlusttäcknings- kapacitet hos försäkringstekniska avsättningar och uppskjutna skatter ska, med omfattande språkliga justeringar, tas in i den svenska lagtexten. Bestämmelserna träffar dels s.k. villkorad återbä- ring i vinstutdelande livförsäkringsbolag, dels poster avseende upp- skjuten skatt i skadeförsäkringsföretag. Bestämmelsen träffar inte sådan diskretionär återbäring som finns i traditionell livförsäk- ring, eftersom sådan återbäring inte ingår i de försäkringstekniska avsättningarna. Bestämmelsen träffar inte heller garanterad återbä- ring i traditionell livförsäkring, eftersom sådan återbäring inte är diskretionär och inte heller kan minskas till följd av oförutsedda förluster. Utredningen anser att bestämmelserna i artikelns första och andra stycke kan skrivas ihop till en betydligt kortare och enklare bestämmelse. I enlighet med utredningens överväganden och för- slag när det gäller de artiklar som handlar om försäkringstekniska avsättningar, jfr. avsnitt 7.2, anser utredningen att begreppet åta- ganden bör användas i de fall då det är just åtagandena – och inte värderingen av de försäkringstekniska avsättningarna – som avses. Med den av utredningen föreslagna lydelsen av lagtexten behöver begreppet diskretionära förmåner inte användas, vilket är en för- del eftersom begreppet inte är entydigt. Kravet på att försäkrings- företaget ska kunna visa att en minskning av förmånerna kan användas för att täcka oförutsedda förluster kan enligt utredningen med fördel uttryckas som ett krav på att minskningarna ska ske på grund av villkoren i försäkringsavtalet. De språkliga justeringar som utredningen föreslår medför, enligt utredningen, ingen ändring i sak av bestämmelserna i direktivet. Försäkringsföretag får göra förenklade beräkningar av kapital- kravet för en riskkategori eller en underkategori av risk, om 1.det är motiverat med hänsyn till arten, omfattningen och komplexiteten av de risker som företaget är utsatt för, och 2.det är oproportionerligt att utföra en standardberäkning. Förenklade beräkningar ska vara förenliga med den skyddsnivå som gäller för solvenskapitalkravet. Skäl för utredningens förslag: Av artikel 109 första stycket i Solvens II-direktivet framgår det att försäkringsföretag får använda en förenklad beräkning för en spe- cifik riskmodul eller undergrupp av en riskmodul, om det är moti- verat med hänsyn till arten, omfattningen och komplexiteten av de risker de står inför och det vore oproportionerligt att kräva att alla försäkringsföretag ska tillämpa standardberäkningen. Bestämmelsen ska införas i den svenska lagtexten med några språkliga justeringar. I enlighet med vad som angetts ovan ska ordet undergrupp som används i direktivet ersättas med ordet underkategori i den svenska lagtexten. Det ska här särskilt fram- hållas att förenklade beräkningar inte kan användas för beräkning av justeringsbeloppet, eftersom bestämmelsen är begränsad till riskkategorier och underkategorier. Av kommissionens förslag till genomförandebestämmelser framgår att försäkringsföretag som grund för bedömning om användningen av förenklade beräkningar kan anses vara proportio- nerliga ska genomföra en kvantitativ och kvalitativ utvärdering av det fel som introduceras genom användningen av förenklade beräkningar. Om detta fel är betydande ska förenklade beräkningar inte anses vara proportionerliga. Bestämmelsen i artikel 109 andra stycket om att förenklade beräkningar ska kalibreras i enlighet med artikel 101.3, ska införas i den svenska lagtexten genom ett krav på att även förenklade beräk- ningar ska vara förenliga med den skyddsnivå som gäller för solvenskapitalkravet. Det ska understrykas att möjligheten till förenklade beräkningar inte ska blandas samman med möjligheten att använda en partiell intern modell. En partiell intern modell får användas om den ger ett kapitalkrav som bättre återspeglar den faktiska risken i en viss risk- kategori eller underkategori av risker. Användningen av förenklade beräkningar syftar till att försäk- ringsföretag under vissa speciella omständigheter bör ha möjlighet att använda sig av beräkningsmetoder som innebär en mindre administrativ börda. Eftersom möjligheten att använda förenklade beräkningar kopplats till arten, omfattningen och komplexitet av risken – och alltså inte företagets storlek – måste utgångspunkten vara att förenklade beräkningar kan tillämpas av alla försäkringsfö- retag. Denna tolkning stöds också av genomförandebestämmel- serna, eftersom proportionalitetsbegreppet där kopplas till storle- ken på det fel som introduceras genom användningen av förenklade beräkningar. Möjligheten till förenklade beräkningar torde komma att bli av stor praktisk betydelse för många svenska försäkringsföretag. 9.2.17Möjlighet för att i enskilda fall kräva företagsspecifika parametrar får besluta att ett försäkringsföretag vid beräkningen av kapitalkravet för riskkategorier som avser för- säkringsrisk ska ersätta en undergrupp av parametrar enligt standardformeln med företagsspecifika parametrar, om det i ett enskilt fall är olämpligt att beräkna solvenskapitalkravet med en fullständig tillämpning av standardformeln på grund av att risk- profilen hos företaget avviker väsentligt från de antaganden som ligger till grund för beräkningen enligt standardformeln. Beräkningar av kapitalkravet för de riskkategorier som avses i första stycket ska vara förenliga med den skyddsnivå som gäller för solvenskapitalkravet. Skäl för utredningens förslag: Enligt artikel 110 första meningen i Solvens II-direktivet gäller följande. När det är olämpligt att beräkna solvenskapitalkravet i enlighet med standardformeln, efter- som det berörda försäkringsföretagets riskprofil avviker väsentligt från de antaganden som ligger till grund för beräkningen enligt standardformeln, får tillsynsmyndigheterna, genom ett motiverat beslut, kräva att det berörda företaget ersätter en undergrupp av de parametrar som används i beräkningen enligt standardformeln med parametrar som är specifika för det företaget, när det beräknar teckningsriskmoduler för livförsäkring, skadeförsäkring och sjuk- försäkring i enlighet med bestämmelserna om företagsspecifika parametrar. Utredningen har tolkat bestämmelsen på det sättet att den i grunden handlar om en möjlighet för tillsynsmyndigheten att i vissa särskilda fall kunna kräva användning av s.k. företagsspecifika parametrar, jfr. den motsvarande möjlighet som försäkringsföreta- gen har enligt artikel 104.7 och som behandlas ovan under rubriken företagsspecifika parametrar. Bestämmelsen ska med rätt omfattande språkliga justeringar tas in i den svenska lagtexten. Utredningen anser inte att det av lagtexten behöver framgå att beslut ska vara motiverat, eftersom ett sådant krav följer redan av förvaltningslagen. I enlighet med utredningens förslag till genomförande av artiklarna 104–107 anser utredningen att termerna teckningsrisk för skade, liv- respektive sjukförsäk- ring med fördel kan ersättas med riskkategorier som avser för- säkringsrisk. Bestämmelsen i artikel 110 andra meningen om att de företags- specifika parametrarna ska beräknas på ett sådant sätt att företaget följer bestämmelserna i artikel 101.3 ska tas in i den svenska lag- texten genom ett krav på att beräkningen av kapitalkravet enligt de nu aktuella bestämmelserna ska vara förenligt med den skyddsnivå som gäller för solvenskapitalkravet. Minimikapitalkravet ska beräknas med utgångspunkt i försäk- ringsföretagets försäkringstekniska avsättningar, premiein- komst, positiva risksumma, uppskjutna skatter och administra- tiva kostnader, och med hänsyn till avgiven återförsäkring. Minimikapitalkravet ska beräknas så att försäkringsföretaget med 85 procents sannolikhet kan infria sina åtaganden gentemot försäkringstagarna . Om minimikapitalkravet beräknat enligt första stycket underskrider eller överskrider av företa- gets senast rapporterade solvenskapitalkrav, ska minimikapitalet justeras till ett belopp som ligger mellan av företagets senast rapporterade solvenskapitalkrav. fram till får besluta att företaget ska tillämpa procentsatserna på det solvenskapital- krav som fås genom användning av standardformeln. Om minimikapitalkravet beräknat enligt första stycket underskrider det garantibelopp som gäller för företaget, ska minimikapitalkravet vara lika med garantibeloppet. Försäkringsföretag ska beräkna minimikapitalkravet minst en gång per kvartal. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilka uppgifter som ska lämnas till i de fall det framräknade minimi- kapitalkravet för ett försäkringsföretag uppgår till ett belopp som understiger , eller överstiger , av solvenskapitalkravet. Skäl för utredningens förslag: Av artikel 128 i Solvens II-direktivet framgår det att medlemssta- terna ska kräva att försäkringsföretagen innehar medräkningsbart primärkapital som täcker minimikapitalkravet. Bestämmelsen ska tas in i den svenska lagtexten, och har behandlats i avsnitt 9.2.1 ovan. Som framgått i avsnitt 9.2.1 ovan anser utredningen att den grundläggande bestämmelsen i artikel 128 om krav på medräk- ningsbart primärkapital som uppgår till minimikapitalkravet bör skrivas ihop med den lika grundläggande bestämmelsen som följer av artikel 129.1 d), dvs. att minimikapitalkravet under inga omstän- digheter får underskrida vissa fastställda belopp som anges i direk- tivet. När det gäller benämningen på dessa belopp anser utred- ningen att den inarbetade svenska termen garanti- belopp kan användas även fortsättningsvis. Bestämmelserna om garantibelopp behandlas i avsnitt 9.4. Enligt artikel 129.3 första stycket i Solvens II-direktivet får – utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna om garantibe- lopp – minimikapitalkravet inte underskrida och inte överskrida av företagets solvenskapitalkrav beräknat enligt standardformeln eller med hjälp av en intern modell, inklu- sive eventuellt beslutat kapitaltillägg. bestämmelsen i artikel 129.3 första stycket som ett uttryck för den skyddsnivå som ska gälla för försäkringstagare. Enligt utredningen kommer denna skyddsnivå också till uttryck i bestämmelsen i arti- kel 129.1 c) om att den linjära funktion som används för att beräkna minimikapitalkravet, ska kalibreras till ett värde för value- at-risk med ett konfidensintervall på för en ettårsperiod. I syfte att öka tydligheten i den skyddsnivå som ska gälla anser utredningen att bestämmelsen i artikel 129.1 c) ska skrivas ihop med bestämmelserna i artikel 129.3 första stycket. Den samlade bestämmelsen om skyddsnivån i minimikapitalkravet ska enligt utredningen utformas efter mönster från utredningens förslag till motsvarande bestämmelse för skyddsnivån i solvenskapitalkravet, se avsnitt 9.2.1. Bestämmelsen i artikel 129.1 a) om att minimikapitalkravet ska beräknas på ett klart och enkelt sätt och på ett sådant sätt som gör det möjligt att kontrollera beräkningen har av utredningen tolkats som en övergripande ambition bakom reglerna i direktivet, och att bestämmelsen därför inte behöver tas in i den svenska lagtexten. Även bestämmelsen i artikel 129.1 b) om att minimikapitalkravet ska motsvara medräkningsbart primärkapital till ett belopp under vilket försäkringstagarna skulle exponeras för en oacceptabel grad av risk om det berörda försäkrings- eller återförsäkringsföretaget tillåts fortsätta sin verksamhet, har av utredningen tolkats som en övergripande ambition bakom reglerna i direktivet. Utredningen anser därför att inte heller bestämmelsen i artikel 129.1 b) behöver tas in i den svenska lagtexten. Enligt artikel 129.2 i Solvens II-direktivet ska – om inte annat följer av bestämmelsen om att minimikapitalkravet inte får under- skrida och inte överskrida av företagets solvenskapital- krav – minimikapitalkravet beräknas som en linjär funktion av en uppsättning eller deluppsättning av följande variabler; företagets försäkringstekniska avsättningar, uppskjutna skatter, och I nämnda artikel anges även att de använda variablerna ska mätas efter avdrag för återförsäkring (på engelska net of reinsurance). Det bör särskilt noteras att net of reinsurance i den svenska över- sättningen av direktivet felaktigt översatts med utan hänsyn till återförsäkring Utredningen anser att bestämmelsen i artikel 129.2, med rätt omfattande språkliga justeringar ska tas in i den svenska lagtexten. Utredningen har tolkat bestämmelsen som en bestämmelse om vilka risker som ska beaktas vid fastställandet av minimikapitalkra- vet, och utredningen anser därför att bestämmelsen ska utformas efter mönster från utredningens förslag till genomförande av mot- svarande bestämmelse för solvenskapitalkravet. Med utredningens förslag – dvs. att minimikapitalkravet ska beräknas med utgångs- punkt i ett antal olika variabler – kan den svenska lagbestämmelsen bli enklare än bestämmelsen i direktivet. Med utredningens förslag till lagtext behöver orden linjär funktion av en uppsättning eller deluppsättning av följande variabler inte användas i den svenska lagtexten. Enligt direktivet är en av variablerna risksumma (på engelska capital at risk). Enligt utredningen ska capital at risk över- sättas till positiv risksumma. Utredningen anser inte att den före- slagna svenska lagtexten i sak avviker från bestämmelsen i direktivet. Enligt artikel 129.4 första stycket i Solvens II-direktivet ska försäk- ringsföretag beräkna minimikapitalkravet minst en gång per kvartal och rapportera resultaten av denna beräkning till tillsynsmyndig- heterna. Utredningen anser att bestämmelsen ska tas in i den svenska lagtexten, och utformas efter mönster från motsvarande bestämmelse för solvenskapitalkravet, jfr. Det ska här noteras att minimikapitalkravet ska beräknas varje kvartal medan solvenskapitalkravet ska beräknas , som minimikapitalkravet inte får underskrida , och inte heller över skrida , av solvenskapitalkravet. Enligt utred- ningen bör denna praktiska fråga lösas genom att det i lagtexten tydliggörs att procentsatserna ska relateras till senast rapporterade solvenskapitalkrav. Med anledning av den särskilda övergångsre- glering som beskrivs nedan bör det också särskilt noteras att har rätt att kräva att de aktuella procentsatserna ska relateras endast till det solvenska- pitalkrav som beräknas med användning av standardformeln. Om ett företags framräknade minimikapitalkrav uppgår till ett belopp som ligger eller av solvens- kapitalkravet ska företaget, enligt artikel 129.4 andra stycket, till- handahålla tillsynsmyndigheten uppgifter som gör det möjligt att klart förstå skälen till detta (på engelska proper understanding). Enligt utredningen är bestämmelsen av sådan art att den passar bättre i föreskrifter på lägre nivå än lagnivå, och utredningen före- slår därför att det i lagen tas in ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer, jfr. här även bemyndi- gandet i kapitel 13. Bestämmelsen i artikel 129.5 – om att kommissionen till och Europeiska försäk- rings- och tjänstepensionskommittén (CEIOPS, vars uppgifter nu övertagits av EIOPA) ska överlämna en rapport om bl.a. de bestämmelser och den praxis som medlemsstaterna respektive till- synsmyndigheterna antagit enligt direktivets bestämmelser om beräkning av minimikapitalkravet är riktad till kommissionen. Bestämmelsen ska därför inte tas in i den svenska lagtexten. Av artikel 129.3 andra stycket framgår det att medlemsstaterna ska tillåta att tillsynsmyndigheterna som löper ut kräver att ett försäkringsföretag ska tillämpa procentsatserna om endast på det solvenskapitalkrav som beräknats enligt standardformeln. Utred- ningen har tolkat bestämmelsen på det sättet att det måste införas en bestämmelse om att under en övergångspe- riod får kräva att försäkringsföretag tillämpar de aktuella procent- satserna på ett solvenskapitalkrav som beräknats med användning av standardformeln, dvs. en möjlighet för att kräva beräkning enligt standardformeln för att kunna fastställa att minimikapitalkravet ligger inom de aktuella gränsvärdena.