sou · GYB390d2 · 2011-01-01 00:00:00 — Enligt vår mening bör därför en bostadsrätts- förening som saknar revisor alltid ha i vart fall en lekmannarevisor; någon möjlighet att välja bort den allmänna granskningen bör alltså inte finnas. I lagen bör dessutom införas en särskild bestämmelse som gör det möjligt för att besluta att en bostads- rättsförening ska ha en revisor, dvs. en bestämmelse som motsvarar den som finns i 8 kap. 5 § i den nuvarande föreningslagen. I övrigt bör det som vi har föreslagit om revision, allmän gransk- ning och särskild granskning i ekonomiska föreningar gälla även bostadsrättsföreningar. De förslag som vi har lagt fram beträffande fusion respektive likvidation i ekonomiska föreningar (se avsnitten 15.2.4 och 15.4.4) bör gälla även ifråga om bostadsrättsföreningar. När det gäller frågor om fusion och likvidation bör bostadsrättslagen därför även i fortsättningen hänvisa till föreningslagen, dock med undantag för de särbestämmelser som vi har föreslagit i vårt delbetänkande. Vi har även föreslagit bestämmelser om att ekonomiska föreningar ska få anta investerande medlemmar och kunna bedriva sin verksam- het externt (se avsnitten 6.5.2 respektive 6.6.1). För en bostads- rättsförening framstår behovet av sådana bestämmelser som ytterst begränsat. Inte heller de bestämmelser om s.k. extern verksamhet som vi har föreslagit ska tas in i den nya föreningslagen synes fylla något syfte för bostadsrättsföreningar. Dessa bestämmelser bör därför inte gälla för bostadsrättsföreningar. 18.3.1Gällande rätt och våra tidigare överväganden Föreningsrättsliga bestämmelser för kooperativa hyresrättsförening- ar finns i 2 kap. lagen (2002:93) om kooperativ hyresrätt. I kapitlet hänvisas i stor utsträckning till föreningslagens bestämmelser. Vi föreslog i vårt delbetänkande att beslut om stadgeändringar och om likvidation, liksom , ska fattas på två stämmor, om inte samtliga röstberättigade medlemmar i föreningen är ense om be- slutet. Vidare föreslog vi att ett beslut om godkännande av fusions- Annan lagstiftning om kooperativa företagsformer plan, liksom , ska fattas på två stämmor, men med möjlighet att fatta beslutet på en enda stämma om det biträds av minst nio tiondelar av de röstberättigade. I övrigt ansåg vi att de förändringar som föreslogs i föreningslagen borde tillämpas även på kooperativa hyresrättsföreningar. Vi har inte omprövat dessa ställningstaganden. Bildande, registrering, stadgar och medlemsförteckning För registrering av en kooperativ hyresrättsförening krävs att den har minst tre medlemmar, att den har antagit stadgar samt att den har utsett en styrelse och minst en revisor (se 2 kap. 1 § lagen om kooperativ hyresrätt). Vad gäller regleringen av när en kooperativ hyresrättsförening ska anmälas för registrering och verkan av att anmälan sker för sent hänvisar lagen om kooperativ hyresrätt till för- eningslagen. Detsamma gäller regleringen av vad en kooperativ hyres- rättsförenings stadgar ska innehålla och olika frågor om föreningens medlemmar, däribland vad som ska gälla för medlemsförteckning. Av 2 kap. 20 § lagen om kooperativ hyresrätt framgår att bestäm- melserna om revision och särskild granskning i 8 kap. förenings- lagen gäller också för kooperativa hyresrättsföreningar. Bestämmelserna om likvidation och fusion i föreningslagen är, genom hänvisningar i 2 kap. 23 § respektive 24 § lagen om koope- rativ hyresrätt, tillämpliga även för kooperativa hyresrättsföreningar. Lagen om kooperativ hyresrätt innehåller dock ingen hänvisning till föreningslagens bestämmelser om fusion mellan en ekonomisk förening och dess dotterbolag eller till bestämmelserna om gräns- överskridande fusioner. Annan lagstiftning om kooperativa företagsformer Förslag och bedömningar: Bestämmelserna om bildande av en ekonomisk förening i den nya föreningslagen ska tillämpas även vid bildande av kooperativa hyresrättsföreningar. I lagen om kooperativ hyresrätt bör inte införas bestämmel- ser som möjliggör investerande medlemmar eller s.k. extern verk- samhet. Föreningslagens bestämmelser om revision och allmän och särskild granskning ska gälla även kooperativa hyresrättsförening- ar. En kooperativ hyresrättsförening som inte har en revisor ska dock inte kunna avstå från att ha en lekmannarevisor. Bolags- verket ska kunna besluta att föreningen ska ha en revisor, dvs. en auktoriserad revisor eller godkänd revisor. Bestämmelserna i den nya föreningslagen om likvidation och fusion ska, med de undantag som vi har föreslagit i delbetänkan- det, tillämpas också i fråga om kooperativa hyresrättsföreningar. Som nämnts ovan följer lagstiftningen för kooperativa hyresrätts- föreningar i stora delar vad som gäller för ekonomiska föreningar i allmänhet. Så bör det enligt vår mening vara även . Vår utgångspunkt är därför att de förändringar som vårt förslag till ny föreningslag innebär bör få genomslag även i fråga om kooperativa hyresrättsföreningar. Det förhållandet att verksamheten i en koope- rativ hyresrättsförening är inriktad på medlemmarnas boende kan dock, precis som för bostadsrättsföreningar, motivera särregler för kooperativa hyresrättsföreningar. Även när det gäller kooperativa hyresrättsföreningar framstår det som rimligt att kräva att de personer som bildar en förening upp- fyller de krav som i föreningslagen ställs på stiftare. Även i övrigt bör bestämmelserna om bildande av ekonomiska föreningar gälla även för kooperativa hyresrättsföreningar. Vi bedömer att vårt förslag om vad stadgarna för en ekonomisk förening ska innehålla passar bra även för kooperativa hyresrättsför- eningar. Även i fortsättningen bör därför lagen om kooperativ hyres- rätt, vad gäller innehållet i stadgarna, hänvisa till bestämmelserna om stadgar i föreningslagen. De särskilda krav på stadgarnas inne- håll som uppställs i 2 kap. 4 § lagen om kooperativ hyresrätt – om grunderna för beräkningen av hyra respektive avsättningen av medel för underhåll – bör givetvis gälla även i fortsättningen. Annan lagstiftning om kooperativa företagsformer Genom hänvisningen i 2 kap. 5 § lagen om kooperativ hyresrätt är föreningslagens bestämmelser om medlemsförteckningen och dess innehåll tillämpliga även på kooperativa hyresrättsföreningar. De förändringar som vi har föreslagit i dessa bestämmelser – bl.a. om innehållet i förteckningen och om hur den ska bevaras – bör få genomslag även på kooperativa hyresrättsföreningar. De nya reglerna om revision och allmän granskning av ekono- miska föreningar som vi har föreslagit blir, om lagen om kooperativ hyresrätt inte ändras, tillämpliga även på kooperativa hyresrätts- föreningar. I avsnitt 18.2.2 har vi föreslagit att i huvudsak samma bestämmelser ska gälla för bostadsrättsföreningar, dock att en bo- stadsrättsförening alltid ska ha antingen en revisor eller en lekmanna- revisor och att ska kunna besluta att en förening ska ha en revisor. Skälen för detta gör sig gällande även i fråga om ko- operativa hyresrättsföreningar. Den reglering som vi har föreslagit i fråga om revision och allmän granskning av bostadsrättsföreningar bör därför gälla även kooperativa hyresrättsföreningar. Vi bedömer att våra förslag om fusioner mellan ekonomiska föreningar och om likvidation av ekonomiska föreningar (se avsnit- ten 15.2.4 och 15.4.4) är väl ägnade att tillämpas även i fråga om kooperativa hyresrättsföreningar. Med undantag för de särbestäm- melser om förfarandet vid beslut om fusion och likvidation som vi har föreslagit i delbetänkandet bör därför de föreslagna bestäm- melserna om fusion och likvidation i den nya föreningslagen gälla även kooperativa hyresrättsföreningar. Liksom bör lagen om kooperativ hyresrätt inte hänvisa till föreningslagens bestämmelser om fusion mellan moderförening och dotterbolag eller till bestäm- melserna om gränsöverskridande fusioner. Inte heller när det gäller kooperativa hyresrättsföreningar har det framkommit något behov av bestämmelser om investerande med- lemmar eller extern verksamhet. Bestämmelserna om detta i den nya föreningslagen bör därför inte gälla kooperativa hyresrättsför- eningar. Annan lagstiftning om kooperativa företagsformer 18.4.1Allmänt om sambruksföreningar och våra tidigare överväganden En sambruksförening har till huvudändamål att driva jordbruk eller trädgårdsnäring för medlemmarnas gemensamma räkning. Föreningen kan dock även driva annan verksamhet, under förutsättning att denna verksamhet har ett samband med föreningens ändamål. Bestämmelser om sambruksföreningar finns i lagen (1975:417) om sambruksföreningar. I mycket hänvisar lagen till föreningslagen, även om den dessutom innehåller vissa särskilda bestämmelser. Likhe- terna mellan sambruksföreningar och ekonomiska föreningar som bedriver näringsverksamhet är stora. I vårt delbetänkande föreslog vi därför inte några avvikande bestämmelser för sambruksföreningar. Förslag: Sambruksföreningar ska i huvudsak följa bestämmel- serna i den nya föreningslagen. Bedömning: Bestämmelserna om extern verksamhet och om in- vesterande medlemmar bör inte tillämpas på sambruksföreningar. Såsom vi konstaterade redan i delbetänkandet framstår skillnaderna mellan en sambruksförening och en ekonomisk förening i allmän- het inte som så stora att det finns anledning att i högre grad än särbehandla sambruksföreningar. Utgångspunkten bör därför vara att de förändringar som vi föreslår i fråga om föreningar i all- mänhet bör få genomslag även på sambruksföreningar. Sålunda gör sig de överväganden som ligger bakom våra förslag om revision och allmän granskning av ekonomiska föreningar gällande även när det gäller sambruksföreningar. I dessa avseenden bör därför samma regler gälla för sambruksföreningar som för ekonomiska föreningar i all- mänhet. De förändringar som har gjorts i föreningslagen i syfte att förbättra ekonomiska föreningars möjligheter att bedriva sin verksamhet på samma villkor som andra företag och öka förutsätt- ningarna för kapitalanskaffning har inte gjorts tillämpliga på sam- Annan lagstiftning om kooperativa företagsformer bruksföreningar.2 En följd av det är bl.a. att det inte kan före- komma förlagsinsatser i en sambruksförening. Inte heller kan en sambruksförening bedriva sin verksamhet annat än i föreningen själv; verksamheten kan alltså inte förläggas till ett annat hel- eller delägt företag. Vi har inte funnit anledning att ompröva de ställningstagan- den som har gjorts i dessa avseenden. finns endast ett fåtal sambruksföreningar. Deras behov av att kunna förlägga sin verk- samhet utanför föreningen framstår i alla händelser som begränsat. Våra förslag om s.k. extern verksamhet bör därför inte gälla sam- bruksföreningar. Vi gör samma bedömning när det gäller bestäm- melserna om s.k. investerande medlemmar i den nya föreningslagen. I de avseenden där lagen om sambruksföreningar hänvisar till föreningslagen bör däremot bestämmelserna i den nya förenings- lagen tillämpas i motsvarande utsträckning på sambruksföreningar. 18.5.1Allmänt om kreditmarknadsföreningar och våra tidigare överväganden En kreditmarknadsförening är en förening som har fått Finansinspek- tionens tillstånd att bedriva finansieringsrörelse. Associationsrätts- liga bestämmelser om kreditmarknadsföreningar finns i 12 kap. lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. Av 12 kap. 1 § framgår att bestämmelserna om ekonomiska föreningar i allmänhet gäller även för kreditmarknadsföreningar, om inte något annat anges i lagen eller är särskilt föreskrivet. Lagen innehåller emellertid i flera avseenden specialbestämmelser för kreditmarknadsföreningar. Exem- pelvis kräver lagen att föreningen har en verkställande direktör och att revisorerna är auktoriserade eller godkända revisorer. Därutöver innehåller lagen särskilda bestämmelser om fusion. I vårt delbetänkande fann vi att det saknades skäl att inte låta de då lämnade förslagen om formerna för föreningsstämman, om ändring av stadgarna och om likvidation och annan upplösning av föreningarna få genomslag även för kreditmarknadsföreningar. Vi har inte omprövat dessa ställningstaganden. 2 Se prop. 1996/97:163. Annan lagstiftning om kooperativa företagsformer Förslag: Den nya föreningslagens bestämmelser ska i huvudsak tillämpas även på kreditmarknadsföreningar. I den utsträckning avvikande bestämmelser bedöms nödvändiga tas dessa in i 12 kap. lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. Bedömning: Den nya föreningslagen ger inte anledning att införa några ytterligare särbestämmelser för kreditmarknadsför- eningar. Mot bakgrund av att kreditmarknadsföreningar bedriver tillstånds- pliktig verksamhet, kringgärdad av särskilda bestämmelser, är det naturligt att den nuvarande särregleringen i 12 kap. lagen om bank- och finansieringsrörelse får bestå. Så bör det exempelvis även i fort- sättningen finnas ett generellt krav på revision, utförd av aukto- riserade eller godkända revisorer. Vårt förslag till ny föreningslag ger däremot inte anledning att införa några ytterligare särbestäm- melser för kreditmarknadsföreningar. Det medför att de föränd- ringar som den nya föreningslagen innebär i allt väsentligt bör få genomslag även på kreditmarknadsföreningar. 12 kap. 1 § lagen om bank- och finansieringsrörelse bör alltså liksom innehålla en hänvisning till föreningslagen. Bestämmelser om europakooperativ finns i rådets förordning (EG) nr 1453/2003 av om stadga för europeiska koope- rativa föreningar (SCE-förordningen). Dessa kompletteras av viss svensk lagstiftning, främst lagen (2006:595) om europakooperativ. Regelverkets uppbyggnad har beskrivits i avsnitt 17.3.2. Annan lagstiftning om kooperativa företagsformer Förslag: I lagen om europakooperativ införs en möjlighet för europakooperativ med säte i att anta investerande med- lemmar. Kravet på att ledamöterna i ett europakooperativs tillsyns- organ ska ha viss bosättning tas bort. Lagen om europakooperativ innehåller inte någon generell hänvis- ning till föreningslagens bestämmelser. I stället innehåller lagen, till- sammans med SCE-förordningen, de bestämmelser som har bedömts vara nödvändiga för europakooperativ. Lagen hänvisar alltså i vissa särskilt preciserade avseenden till föreningslagen. Enligt vår bedöm- ning bör denna ordning bestå. Hänvisningarna till den nuvarande föreningslagen bör alltså bytas ut mot hänvisningar till motsvarande bestämmelser i den nya lagen. Enligt artikel 14.1 i SCE-förordningen får ett europakooperativ anta personer som inte räknar med att använda eller producera europakooperativets varor och tjänster som investerande medlem- mar (eller stödmedlemmar). En förutsättning för detta är att lagstift- ningen i den medlemsstat där europakooperativet har sitt säte med- ger det och att europakooperativets stadgar anger att kooperativet får ha investerande medlemmar. Vid tillkomsten av lagen om europa- kooperativ övervägdes om man borde tillåta investerande medlem- mar i europakooperativ med säte i . Någon sådan möjlighet infördes dock inte.3 Detta motiverades bl.a. med att kravet på del- tagande i en ekonomisk förenings verksamhet är grundläggande i svensk lagstiftning om ekonomiska föreningar. Ett avsteg från denna princip skulle, sades det, vara mindre väl förenligt med den svenska synen på kooperativ verksamhet och även leda till en obalans mellan europakooperativ med säte i och nationella ekonomiska föreningar. Vi har i avsnitt 6.5.2 föreslagit att en ekonomisk förening ska kunna anta investerande medlemmar, bl.a. därför att det kan inne- bära ökade möjligheter för kapitalanskaffning till föreningarna. Skälen för vårt förslag gör sig gällande med samma styrka ifråga om europakooperativ. Enligt vår mening bör därför den möjlighet som SCE-förordningen ger att tillåta investerande medlemmar i europa- kooperativ utnyttjas. 3 Se prop. 2005/06:150 s. 149 f. Annan lagstiftning om kooperativa företagsformer Av artikel 14.1 i SCE-förordningen framgår att beslut att anta någon som investerande medlem ska fattas av föreningsstämman eller något annat organ som av stämman eller genom stadgarna har fått befogenhet att fatta ett sådant beslut. Eftersom denna bestämmelse framgår direkt av förordningen och därför utan vidare är tillämplig på europakooperativ, ska någon motsvarande bestämmelse inte tas in i den svenska lagen. I vårt förslag finns inte någon begränsning vad gäller den andel av en ekonomisk förenings medlemmar som kan vara investerande medlemmar (frånsett bestämmelsen om att antalet medlemmar som deltar i föreningens verksamhet aldrig kan vara färre än tre) och förslaget har också som utgångspunkt att investerande medlemmar ska ha samma rösträtt som andra medlemmar. För investerande med- lemmar anges emellertid i artikel 59.3 i SCE-förordningen att inve- sterande medlemmar aldrig tillsammans får ha av det totala antalet röster. Även denna bestämmelse framgår direkt av förordningen och ska därför inte tas in i svensk lag. Vi har i avsnitt 6.5.2 föreslagit särskilda bestämmelser om röst- viktning i en förening där investerande medlemmar deltar i röst- ningsförfarandet. Dessa bestämmelser, som innebär en begränsning av det inflytande som investerande medlemmar kan ha i en ekonomisk förening, bör gälla även för europakooperativ. Av artikel 61.3 i SCE- förordningen följer att ett europakooperativ som tillåter investe- rande medlemmar i sina stadgar ska ta in särskilda villkor om beslut- förhet i förhållande till andra medlemmar än investerande medlem- mar. Enligt förordningen har medlemsstaterna rätt att fastställa en miniminivå för sådana villkor. De bestämmelser om röstviktning som vi har föreslagit för ekonomiska föreningar får anses som sådana villkor som avses i förordningen. I lagen om europakooperativ bör därför föreskrivas att sådana stadgebestämmelser som avses i 61.3 i SCE-förordningen inte får ge investerande medlemmar större infly- tande än vad som följer av den aktuella bestämmelsen i förenings- lagen. En del av de förslag som vi lämnar kan få betydelse för tillämp- ningen av reglerna om inkomstbeskattning. Det gäller förslagen att en förening kan anta s.k. investerande medlemmar, att en förening kan driva sin huvudsakliga ekonomiska verksamhet i ett externt företag och att medlemsinsatser kan återbetalas med högre belopp än det nominella värdet. Utgångspunkten för våra förslag är att det nuvarande skatte- uttaget från ekonomiska föreningar ska vara oförändrat. Vid ana- lysen av skattekonsekvenserna av våra förslag har vi också beaktat att den befintliga skattemässiga relationen, och därmed också konkurrenssituationen, mellan ekonomiska föreningar och aktie- bolag inte ska påverkas av de förslag som vi lämnar. 19.2Beskattning av ekonomiska föreningar och dess medlemmar En ekonomisk förening är ett särskilt skattesubjekt. Det är således föreningen och inte dess ägare som är skattskyldig för föreningens inkomster. Beskattning av en ekonomisk förening sker enbart i inkomstslaget näringsverksamhet (se 1 kap. 3 § andra stycket inkomstskattelagen [1999:1229]). I princip beskattas en ekonomisk förening enligt samma regler som ett aktiebolag. För båda associationsformerna gäller den s.k. dubbelbeskattningsprincipen. Det innebär att vinst som upp- kommer i företagets verksamhet först beskattas hos associationen och att ägarna därefter beskattas för den utdelning som de får från sitt företag. För ekonomiska föreningar finns dock, till skillnad från vad som gäller för aktiebolag, särskilda bestämmelser som i hög grad mildrar effekten av dubbelbeskattningen, nämligen bestäm- melser om avdragsrätt för lämnad utdelning. Den skattemässiga sär- behandlingen har ansetts motiverad av föreningarnas kooperativa särart. De aktuella skattebestämmelserna utgår från begreppet kooperativ förening. Av 39 kap. 21 § första stycket inkomstskattelagen framgår att med kooperativ förening avses en ekonomisk förening som är öppen på det sätt som anges i 3 kap. 1 § föreningslagen och som tillämpar lika rösträtt. För att vara kooperativ i skatterättslig mening ska en förening alltså dels vara en ekonomisk förening i föreningslagens mening, dels anta nya medlemmar i enlighet med öppenhetsprincipen, dels tillämpa principen om lika rösträtt. Att föreningen måste vara en ekonomisk förening innebär att den måste uppfylla de krav som uppställs i 1 kap. 1 § föreningslagen, dvs. det kooperativa kravet, verksamhetskravet och ändamålskravet.1 En förening som är registrerad som ekonomisk förening i enlighet med den nuvarande föreningslagen eller föreningslag anses dock i skattehänseende alltid vara kooperativ. För föreningar som registrerades enligt föreningslag är utgångspunkten den motsatta. Den sistnämnda lagen innehöll nämligen inte något kooperativt krav. Vissa särskilda bestämmelser – som inte kommer att beröras i det följande – gäller för kooperativa föreningars centralorganisationer (se 39 kap. 21 § andra stycket inkomstskatte- lagen). En kooperativ förening får enligt 39 kap. 22 § inkomstskatte- lagen göra avdrag för den utdelning som den lämnar av vinsten av den kooperativa verksamheten i form av rabatt eller pristillägg i förhållande till gjorda köp eller försäljningar (med föreningslagens terminologi återbäring och efterlikvid). Framförallt i konsument- kooperativa föreningar begränsas dock avdragsrätten på visst sätt. Avdrag får nämligen inte göras till den del utdelningen innebär att den skattskyldiges levnadskostnader minskar (se 42 kap. 14 § in- komstskattelagen). Detta sammanhänger med att föreningsmed- lemmarna inte är skattskyldiga för sådan utdelning. För de fören- ingar som har fler än enstaka sådana medlemmar medges som huvud- regel avdrag endast för kooperativ utdelning upp till ett visst tak, nämligen av statslåneräntan vid utgången av november året före beskattningsåret multiplicerad med summan av medlem- marnas omsättning med föreningen (se 39 kap. 22 § andra stycket 1 För en närmare beskrivning av dessa kriterier se avsnitt 6. Bestämmelsen i 39 kap. 22 § inkomstskattelagen medför således att en kooperativ förening som dels har vinst i den kooperativa verksamheten, dels har lämnat s.k. kooperativ utdelning i form av återbäring eller efterlikvid får göra avdrag för denna utdelning. Avdrag får göras även om den vinst som föreningen delar ut inte kommer från föreningens egen verksamhet utan från ett dotter- bolag som föreningen äger.2 Avdragsrätt föreligger oavsett om ut- delningen utgår som gottgörelse eller som vinstutdelning enligt fastställd balansräkning.3 Av 39 kap. 23 § inkomstskattelagen följer vidare att en kooperativ ekonomisk förening har avdragsrätt för utdelning som har lämnats i förhållande till inbetalda medlemsinsatser och förlags- insatser, s.k. insatsränta. Denna avdragsrätt har föreningen även om vinsten som delas ut kommer från icke-kooperativ verksamhet. I fråga om andra insatser än förlagsinsatser finns dock en begräns- ning. För sådana insatser gäller avdragsrätten inte till den del mot- tagaren av utdelningen inte är skattskyldig för utdelningen enligt bestämmelserna i 24 kap. 17 § inkomstskattelagen, dvs. om det är fråga om utdelning på s.k. näringsbetingad andel som innehas av ett aktiebolag eller en ekonomisk förening. Om den del som inte ska tas upp till beskattning hos mottagaren uppgår till högst tio pro- cent av utdelningen, får dock hela utdelningen dras av. Medlemmarna är som huvudregel skattskyldiga för den utdel- ning som föreningen lämnar, dock med det angivna undan- taget att en medlem inte är skattskyldig för sådan s.k. kooperativ utdelning (återbäring och efterlikvid) som enbart innebär en minsk- ning av medlemmens levnadskostnader. Utdelning på en andel i ekonomisk förening beskattas som huvudregel som intäkt av kapital men om andelen betingas av medlemmens näringsverksamhet be- skattas medlemmen i stället i inkomstslaget närningsverksamhet. Som redan har berörts är dock utdelning till svenskt aktiebolag eller svensk ekonomisk förening på s.k. näringsbetingad andel undantagen från beskattning (se 24 kap. 12-20 §§ inkomst- skattelagen). 2Se RÅ 1999 ref. 29. 3Se A. Mallmén, Lagen om ekonomiska föreningar.