sou · GYB370 · 2011-01-01 00:00:00 — Oavsett att tveksamheter kan föreligga av- seende effekterna och konsekvenserna av inkorporering anser delegationen att avgörandet om vilken ställning konventionerna ska ha i svensk rätt bör bygga på en grundlig analys i ljuset av nu rådande förhållanden. Trots att frågan om inkorporering ofta diskuteras saknas det i offentligt tryck och övrig litteratur en aktuell och djupgående analys av frågan om inkorporering av konventioner om mänskliga rättigheter i svensk rätt. Delegationen anser att lämpligheten av en inkorporering av fler konventioner om mänskliga rättigheter därför bör utredas. Delegationen föreslår också att bestämmelser som uttryckligen hänvisar till de överenskommelser om mänskliga rättigheter som har åtagit sig att följa ska föras in, i ett förtydligande syfte, i flera befintliga författningar. Detta arbete bör ta sin början dels i några särskilda lagar som reglerar offentlig verksamhet i situationer där människor är särskilt utsatta i förhållande till eller beroende av det allmänna, t.ex. för att de är frihetsberövade, sjuka, befinner sig i flyktingskap eller på annat sätt i behov av samhällets stöd, dels i några författningar av generell betydelse för offentlig förvaltning. De författningsförslag som delegationen lämnar på dessa områden har givits en utformning som är av övergripande och vägledande karaktär. De föreslagna bestämmelserna hänvisar till konventionerna om mänskliga rättigheter som vägledande för hela verksamheten utan att konventionstexterna i sig blir direkt tillämpliga. Syftet med de föreslagna författningsbestämmelserna är att tydliggöra och erinra om vad som i och för sig redan gäller , nämligen att konventionerna om mänskliga rättigheter ska använ- das som tolkningsmaterial vid tillämpning av nationell lagstiftning. De lagar som det här är fråga om är bl.a. polislagen, häkteslagen, fängelselagen, lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, lagen om verkställighet av särskild ungdomsvård, utlänningslagen, hälso- och sjukvårdslagen och . För att ansvaret för att beakta de mänskliga rättigheterna även ska förtydligas på ett övergripande sätt i styrningen och tillsynen av offentlig verksamhet föreslår delegationen att bestämmelser som hänvisar till de mänskliga rättigheterna ska föras in i förvaltnings- lagen och myndighetsförordningen. Delegationen föreslår också att bestämmelser som innebär en skyldighet att beakta de mänskliga rättigheterna vid regelgivning och inom ramen för statliga utredningar ska föras in i förordningen om konsekvensutredning vid regelgivning respektive kommittéförordningen. Vidare föreslår delegationen att kommunernas och landstingens ansvar för att respektera de mänskliga rättigheterna förtydligas i kommunallagen. Den föreslagna bestämmelsen är av vägledande karaktär och inkräktar inte på den kommunala självstyrelsen. Därutöver bör bestämmelser om ansvaret för att de mänskliga rättigheterna respekteras föras in i instruktionerna eller mot- svarande för ett urval myndigheter, i första hand de som ansvarar för verksamheter inom de områden som omfattas av förslagen om förtydliganden i lag, bl.a. Polisen, , Kriminal- vården, , , och . Delegationen föreslår också att regeringen ska vidareutveckla arbetet för de mänskliga rättigheterna i i en tredje nationell handlingsplan eller motsvarande strategidokument. Regeringen bör eftersträva en hög grad av samverkan med andra aktörer kring handlingsplanen, såväl om framtagandet av dokumentet som om genomförandet av åtgärderna. En nationell mänskliga rättigheterna antog Principles relating to the Status of National Institutions, de s.k. Parisprinciperna, som anger riktlinjer för nationella institutioner med uppgift att främja och skydda de mänskliga rättigheterna. Vid världskonferensen om mänskliga rättigheter i 1993 enades FN:s medlemsstater genom Wiendeklarationen, som antogs av generalförsamlingen , om att alla länder bör ha en nationell rättigheter. Enligt Parisprinciperna ska nationella institu- tioner för mänskliga rättigheter ha en oberoende ställning och ett brett mandat att skydda och främja de mänskliga rättigheterna. Antalet länder som har inrättat nationella institutioner för mänskliga rättigheter blir allt fler. fanns sådana institu- tioner som motsvarar Parisprinciperna i 67 länder. kommissarie och kommissarie för mänskliga rättig- heter samt för grundläggande rättigheter betonar alla vikten av att medlemsstaterna har nationella institutioner som främjar och skyddar de mänskliga rättigheterna på nationell nivå. har vid ett flertal tillfällen rekommenderats att inrätta en nationell rättigheter av FN:s övervak- ningskommittéer, samt även vid granskningen i för mänskliga rättigheter. Delegationen föreslår att en nationell institution – Kommis- sionen för mänskliga rättigheter – ska inrättas i med utgångspunkt i Parisprinciperna. Kommissionen bör ha en obe- roende ställning, såsom rekommenderas i principerna, och ett brett mandat att främja säkerställandet av de mänskliga rättigheterna i . Kommissionen bör särskilt ha till uppgift att -undersöka och rapportera om hur de mänskliga rättigheterna respekteras i samt lämna förslag om hur situationen kan förbättras, -föreslå författningsändringar eller andra åtgärder som behövs för att säkerställa att internationella åtaganden om de mänskliga rättigheterna uppfylls, -ha kontakter med internationella organisationer och även i övrigt delta i internationellt samarbete om frågor som rör de mänskliga rättigheterna, samt -främja utbildning, forskning och kompetensutveckling, infor- mation och ökad medvetenhet om de mänskliga rättigheterna i . Kommissionen bör dock inte kunna pröva klagomål om kränk- ningar av de mänskliga rättigheterna i individuella fall. Erfarenheter från bl.a. ombudsmän () och Diskriminerings- ombudsmannen tyder på att kommissionen sannolikt skulle få ta emot ett mycket stort antal klagomål om den hade befogenhet att pröva dem. Detta skulle allvarligt inkräkta på kommissionens möj- ligheter att göra egna prioriteringar. Delegationen föreslår att Kommissionen för mänskliga rättigheter ska inrättas som en myndighet under . Kommissionens ledning bör bestå av tre kommissionärer som väljs av . Enligt Parisprinciperna bör en nationell liga rättigheter ha ett mandat som är reglerat i grundlag eller vanlig lag. Då delegationen anser att det är önskvärt att kommissionen inrättas utan dröjsmål föreslås att inrättandet sker genom ändringar i riksdagsordningen samt genom lag med instruktion för Kommis- sionen för mänskliga rättigheter. Kommissionens ställning och mandat bör därefter även stadfästas i regeringsformen. Kommissionen för mänskliga rättigheter avses inte ta över någon del av det ansvar som åligger andra delar av det allmänna att respektera internationella åtaganden om de mänskliga rättigheterna. Kommissionens roll bör i stället vara att ur ett helhetsperspektiv främja säkerställandet av de mänskliga rättig- heterna och arbeta stödjande och pådrivande gentemot andra aktörer. Utbildning, forskning och kunskapsutveckling Arbetet för full respekt för de mänskliga rättigheterna i kräver kunskap. Som nämnts ovan bör enskilda ha medvetenhet om och förståelse för de mänskliga rättigheterna både som egna och andras rättigheter. De som är verksamma inom den offentliga sektorn behöver vara medvetna om de mänskliga rättigheterna som skyldigheter som det allmänna har att tillförsäkra den enskilde. Den nya skollagen, som träder i kraft och tillämpas på de flesta utbildningar , slår fast att skolorna ska förmedla och förankra de mänskliga rättigheterna samt utforma själva utbildningen i överensstämmelse med dessa. Detta är, enligt delegationens mening, en betydelsefull reform. Tydliga formuleringar om utbildning om de mänskliga rättigheterna bör nu också föras in i läroplanerna och kursplanerna för det allmänna skolväsendet. Med tanke på skolans förtydligade ansvar för de mänskliga rättigheterna är det också angeläget att det finns bra läromedel på området som förmår sätta rättigheterna i ett svenskt sammanhang, samt att Skolinspektionen genom sin tillsyn följer upp att skolorna tar sitt ansvar för de mänskliga rättig- heterna. I konsekvens med den tydliga plats som de mänskliga rättig- heterna fått i den nya skollagen bör en motsvarande bestämmelse föras in i högskolelagen. Även examensbeskrivningar för yrkes- utbildningar där de mänskliga rättigheterna är av särskild relevans för studenternas framtida yrkesutövning, och där krav på kunska- per om de mänskliga rättigheterna ännu inte ingår, bör komplet- teras med ett sådant krav. Utbildning och kompetensutveckling om de mänskliga rättig- heterna för personer verksamma inom den offentliga sektorn bedrivs . Insatserna är dock ofta av tillfällig karaktär och det finns ingen långsiktig plan för hur kompetens om internationella åtaganden om de mänskliga rättigheterna ska erbju- das statsanställda. Delegationen föreslår därför att regeringen ger för utveckling i staten () i uppdrag att utarbeta en strategi för hur statsanställda långsiktigt och systema- tiskt ska ges utbildning om de mänskliga rättigheterna. Regeringen bör också bjuda in Kommuner och Landsting till en aktiv dialog om hur det kan säkerställas att anställda och förtroendevalda i kommuner och landsting systematiskt och långsiktigt erbjuds kompetensutveckling om de mänskliga rättigheterna. Forskning om mänskliga rättigheter i bedrivs i begränsad utsträckning. Graden av kunskap om de mänskliga rättigheterna inverkar på möjligheterna att nå framgång i arbetet med att säkerställa respekten för de mänskliga rättigheterna i . Forskning om rättigheternas roll inom centrala samhälls- områden som hälsovård, utbildning, rättsväsendet och demokra- tiska processer är nödvändig för arbetet med mänskliga rättigheter inom dessa sektorer. Därför är det angeläget att regeringen stimu- lerar forskning och annan kunskapsutveckling om hur rättigheterna regleras, tillämpas och uppfattas i . Delegationen föreslår att ett långsiktigt forskningsprogram om mänskliga rättigheter i inrättas. Forskningsprogrammet bör bestå av fyra delar; en grundforskningsdel, en forskarskola, behovsmotiverade forsk- ningsstudier samt ett forskningsnätverk. Regeringen bör ge Veten- skapsrådet i uppdrag att i samarbete med andra forskningsråd närmare utforma och hantera detta forskningsprogram. Eftersom frågor om de mänskliga rättigheterna är av tvärsektoriell karaktär, menar delegationen att det är viktigt att eftersträva att ett flertal vetenskapliga discipliner finns representerade och att forskningen omfattar hela bredden av de mänskliga rättigheterna. Satsningar bör också göras på att utveckla statistik om de mänskliga rättigheterna som grunddata för både kunskapsutveck- ling och uppföljning. Indikatorssystem som bl.a. omfattar redovis- ning av kvantitativa data i form av statistik har införts eller håller på att utarbetas inom en rad politikområden. Det främsta syftet med sådana system är att på ett strukturerat sätt kunna följa utveck- lingen och på så sätt kunna utforma träffsäkra insatser. Ytterligare ett syfte är att tydligt kunna redovisa utvecklingen för . Delegationen anser att även utvecklingen av situationen för de mänskliga rättigheterna bör följas upp och redovisas på detta sätt. Delegationen föreslår därför att regeringen inom ramen för nästa nationella handlingsplan eller motsvarande strategi för de mänsk- liga rättigheterna ska utveckla nationella mål och indikatorer för de mänskliga rättigheterna i samverkan med Kommuner och Landsting samt med beaktande av det arbete med sådana indika- torer som bedrivs inom internationella organisationer. Det civila samhället och näringslivet har viktiga funktioner att fylla för skyddet och främjandet av de mänskliga rättigheterna. Respek- ten för de mänskliga rättigheterna, och kunskapen och medveten- heten om dem, är beroende av ett starkt och varierat civilsamhälle där olika organisationer, grupper och intressen kan komma till tals. De mänskliga rättigheterna stärks av att det finns aktörer inom det civila samhället som bevakar och lyfter frågor om de mänskliga rättigheterna och som kan föra fram människors erfarenheter av vilka problem, brister och styrkor som finns i skyddet av rättig- heterna. Det civila samhällets organisationer har också en viktig roll i arbetet med att sprida kunskap och medvetenhet om de mänskliga rättigheterna. När organisationerna utför tjänster på offentligt upp- drag har de samma ansvar som det allmänna för att respektera den enskildes mänskliga rättigheter. Det finns system för statligt stöd till organisationer inom det civila samhället som är verksamma inom en rad områden. Även om många av de organisationer som tar emot statligt stöd i enlighet med dessa stödsystem delvis eller indirekt arbetar med frågor som rör mänskliga rättigheter, saknas stödsystem för organisa- tioner som har till syfte att arbeta för de mänskliga rättigheterna i på ett övergripande sätt. Stödet för sådan verksamhet är i stället styrt till vissa avgränsade rättighetsfrågor, organisationstyper eller verksamhetsslag. Delegationen föreslår därför att regeringen genomför en översyn av befintliga bidragssystem för statligt stöd till det civila samhällets organisationer i syfte att klargöra om de fungerar på ett tillfredsställande sätt vad avser organisationernas arbete för de mänskliga rättigheterna, eller om det behöver göras förändringar för att organisationerna ska kunna bidra ytterligare till främjandet av respekten för de mänskliga rättigheterna i . På såväl internationell som nationell nivå har det tagits ett flertal initiativ för att tydliggöra näringslivets sociala ansvar, bl.a. avseende de mänskliga rättigheterna. FN:s generalsekreterares särskilde representant för mänskliga rättigheter i näringslivet har presenterat ett ramverk för dessa frågor. Delegationen föreslår att regeringen på ett systematiskt sätt, och med avsättning av tillräckliga resurser för arbetet, ska vidta konkreta åtgärder för att genomföra ram- verket. Åtgärderna kan lämpligen utformas på ett sätt som mot- svarar det uttalande som gjordes gemensamt av de svenska och spanska regeringarna under ordförandeskap i EU. riktlinjer för multinationella företag, som bl.a. avser respekten för de mänskliga rättigheterna, uppdateras och en reviderad version publiceras troligen . Delegationen föreslår att regeringen ska låta översätta de upp- daterade riktlinjerna till svenska samt omarbeta den tidigare handboken i enlighet med den nya versionen. Regeringen bör även aktivt sprida riktlinjerna och handboken och agera för att svenska multinationella företag ska säkerställa att de mänskliga rättig- heterna respekteras i den svenska och utländska verksamheten. Delegationen föreslår också att regeringen ska genomföra åtgär- der för att aktivt sprida den kommande internationella standarden för socialt ansvar, ISO 26000, och stimulera till att den används av organisationer inom civilsamhälle, näringsliv och offentlig sektor. The Delegation for Human Rights in describes in this final report how it has carried out the tasks of a promotional nature contained in its remit. The report also presents proposals relating to legal protection of human rights, the of a national institution for human rights, governance and supervision, education and professional development, research and knowledge development and, finally, the role of civil society and business in relation to human rights. The objective is for these proposals together to provide a new structure for the protection of human rights, with each part conditional on and reinforcing development in the other parts. It is also intended that the proposals will contribute to clarifying the role of human rights as a common international and national system of values for society. The Swedish Parliament (Riksdag) has set the objective of human rights being respected in . The Governments strategy regarding how work towards this long-term objective should progress has been clarified in two national action plans for human rights. The Delegation was appointed in 2006 as part of the implementation of the Governments second action plan in this area, A National Action Plan for Human Rights 2006–2009. The Delegations remit (ToR 2006:27) has been to: -support government agencies, municipalities and county councils in work to ensure full respect for human rights in their operations, -devise and implement strategies for greater information and knowledge on human rights among various target groups in society, in part by coordinating the EU initiative Year of Equal Opportunities for All and campaign All Different – All Equal in . -stimulate public debate on human rights and -present proposals on how to provide continued support for work towards ensuring full respect for human rights in after the Delegation has concluded its remit. Through supplementary terms of reference, the Delegation was tasked in 2007 with also taking communication initiatives and undertaking awareness-raising activities in connection with the 200th anniversary of the abolition of the transatlantic slave trade (ToR 2007:114). An account of the remit has been presented in the interim report Reports from a (Swedish Government Official Reports, SOU 2008:45). In this interim report, the Delegation also describes the implementation of Year of Equal Opportunities for All and campaign All Different – All Equal. In 2008 the Delegation was also tasked through supp- lementary terms of reference with investigating whether Handisam – for Disability Policy Cooperation, the Equality Ombudsman or any other public body ought to be entrusted with the task of promoting, protecting and monitoring implementation of the UN Convention on the Rights of Persons with Disabilities (ToR 2008:92). An account of this remit has been presented in the interim report Promote, Protect, Monitor – the UN Convention on the Rights of Persons with Disabilities (Swedish Government Offi- cial Reports, SOU 2009:36). The Delegation has also submitted the report Media and Human Rights in – An Overview (Swedish Government Official Reports, SOU 2007:102) to the Government. In the Government Budget for 2009, the Government clari- fied that the Delegations remit includes reviewing how the matter of national institutions appointed in accordance with the Principles with the task of promoting and protecting human rights issues should be resolved. Implementation of the promotional part of the remit Under the promotional part of its remit, the Delegation has provided support for several government agencies, municipalities and county councils in their efforts to ensure full respect for human rights in their operations. This support has, as a rule, been in the form of assistance by the Delegation with the design and implementation of professional development efforts on human rights. The objective has been to clarify how international commitments in this area can be interpreted and used more specifically in various types of public activity, at both central and local government levels. Surveys and evaluations commissioned by the Delegation, as well as the Delegations own experience, suggest that there is growing interest among government agencies, municipalities and county councils in working more clearly than previously on the basis of internationally recognised human rights. The agencies often, for example, see a benefit in taking human rights as a unifying basis for and a way of clarifying the meaning of several cross-sectoral perspectives which they are already required to take account of today. There is also interest at municipal level in using human rights as underlying and guiding principles in work on municipal policy documents and strategies. The surveys, the evaluations and the Delegations experience also show that there is strong demand for professional development efforts adapted to operations, as well as for guidelines and similar method-related material. The Delegation has also conducted several campaigns and taken other communication initiatives relating to human rights. Under its terms of reference, the Delegation was tasked with coordinating two European campaigns on equal rights. The Delegation has also carried out a project to counter discrimination in schools in coope- ration with the former Equality Ombudsmen, the Ombudsman for Children and the Office of the Child and School Student . In addition, under supplementary terms of refe- rence the Delegation has been tasked with taking communication initiatives and implementing awareness-raising activities in con- nection with the 200th anniversary of the abolition of the trans- slave trade. Another communication initiative implemented by the Delegation is the project Equality in Reality. Under these initiatives, information and training material as well as teaching guides have been developed and distributed and an interactive exhibition stand on the dilemmas relating to human rights has been produced and put on display at several locations around the country. The information and communication initiatives the Delegation has taken have been largely focused on young people. These initia- tives have consistently pursued the objective of increasing under- standing of human rights as relevant to Swedish everyday life and to the attitudes of young people and others both to one another and to society at large. Another consistent aim behind these initiatives has been to encourage reflection and discussion. The Delegation has also had a website, on which reports and other material have been published. These reports and other documents will be transferred to the Government human rights website, , when the Delegation has concluded its work. The Delegations considerations and proposals A principle underpinning the Delegations work, considerations and proposals has been that protection of human rights, as expressed in international agreements, is a binding commitment for the whole of the public sector. Human rights represent the indi- viduals protection against violations and abuse on the part of the public institutions. They also represent fundamental standards for how individuals are allowed to behave towards one another; everyone has the right to enjoy his or her human rights, but no one may use them in a way that violates the rights of someone else. As well as constituting rules of law, human rights express ethical and political principles of a kind that are crucial to every society. The protection of human rights is designed to be sustainable in the long term and under different conditions, regardless of changes of government, times of unrest, divisions within the country and other difficulties. The protection is therefore founded on interna- tional agreements, which no state alone has sole disposal over or can unilaterally change after acceding to the agreement. It is important that the national system for the protection of human rights is also designed in a way that is sustainable in the long term and can withstand being put to the test in various ways. Like other Scandinavian countries, has a dualistic approach to the relationship between national and international law. This means that the international agreements to which accedes are required to be embodied in national law for the provisions to be applicable in the national legal system. This embodiment can take the form of incorporation or transformation. Incorporation of an international agreement means that the agree- ment as such becomes part of the national legal system. Trans- formation, on the other hand, takes place through conventions being completely or partly converted into national statutes. Embodiment as a rule takes place through transformation in . Despite international commitments on human rights being binding on the public institutions, they are rarely explicit in legislation as commitments specifically on human rights.