sou · GYB399 · 2011-01-01 00:00:00 — Avsikten med det var att fånga beteenden som utgör tra- kasserier men som inte kan kopplas till en diskrimineringsgrund. Vid tillkomsten av diskrimineringslagen gjordes för skolans vid- kommande en saklig uppdelning av tillämpningsområdet för Barn- och elevskyddslagen. Diskriminering och trakasserier kom att regleras i diskrimineringslagen medan annan kränkande behandling fördes över till skollagen. När vi nu föreslår att all reglering av åtgärder och förbud mot kränkande behandling på nytt ska samlas i skol- lagen uppkommer frågan om begreppens innebörd. En första fråga gäller termen kränkande behandling. En följd av ändringen är att skollagen kommer att omfatta olika former av kränkande behandling. För att lagstiftningen ska vara tydlig fram- står det som lämpligt att alla former av beteenden som ska omfattas av regleringen anges tydligt. Det framstår som mest lämpligt att utgå från diskriminering och att sedan definiera både trakasserier och andra kränkningar. I Barn- och elevskyddslagen användes termen annan kränkande behandling för de händelser som inte var att betrakta som trakasserier. Denna term skulle i och för sig återigen kunna användas. Men eftersom vi har fått uppgifter från företrädare för både och om att begreppet i viss utsträckning har missuppfattats finns det skäl att pröva om det finns något bättre alternativ. De problem som har funnits tycks framförallt gälla att det i vissa fall varit oklart om begreppet annan kränkande behandling varit beteenden som på något sätt skilt sig från kränkande behandling. Det vill säga att det skulle ha funnits några särskilda kvalifikations- krav för att ett kränkande beteende skulle kunna definieras som annan kränkande behandling. Vi menar därför att det finns anledning att nu välja en annan beteckning för att på ett tydligare sätt ange att det är fråga om kränkningar av samma slag som vid diskriminering och trakasserier utan att kunna knytas till en dis- krimineringsgrund. Därför föreslås att tillämpningsområdet för skollagens bestämmelser ska vara diskriminering, trakasserier och andra former av kränkande behandling. I anslutning till det finns det skäl att ta upp relationen mellan trakasserier och andra former av kränkande behandling. I 1 kap. 4 § diskrimineringslagen definieras diskriminering på ett ingående sätt. Den definitionen gäller även nu när begreppet överförs till skol- Kränkande behandling i skolan lagen för den verksamhet som sker med stöd av den lagen. I defini- tionen ingår trakasserier. Det gäller både trakasserier som är kopplade till någon av diskrimineringsgrunderna och sexuella trakasserier. Med den utgångspunkten skulle det kunna hävdas att trakasserier alltid kommer att kunna hänföras till antingen diskriminering eller andra former av kränkande behandling. Vi känner dock en viss osäkerhet beträffande den slutsatsen. Till det kommer att Skolinspektionen bedriver ett arbete med att öka medvetenheten kring problem med trakasserier i skolverksamheten. Det gör sammantaget att vi anser att alla tre begreppen – diskriminering, trakasserier och andra former av kränkande behandling – bör komma till uttryck i skollagen. Avslutningsvis ska nämnas att det i diskrimineringslagen uttryckligen anges att bestämmelserna rörande utbildning gäller såväl de som söker till som de som deltar i verksamheten. Detta bör framgå av skollagen också. Skollagen använder huvudman som beteckning för den juridiska eller fysiska person som ansvarar för verksamheten. Det kan då gälla offentliga huvudmän som kommuner, landsting eller staten. Det kan också avse enskilda huvudmän. Detta framgår av 2 kap. 2–5 §§ skollagen. I 8 § i samma kapitel anges att det är huvudmannen som ansvarar för att utbildningen genomförs i enlighet med skollagen. Diskrimineringslagen använder en annan terminologi inom utbild- ningsområdet. Istället för huvudman används begreppet utbildnings- anordnare. I huvudsak torde innebörden vara densamma som skol- lagens huvudmannabegrepp. Som vi har pekat på ovan kan det dock uppstå oklarhet kring vem som bär ansvaret i samband med dis- kriminering och andra former av kränkningar. För att nämna ett exempel kan det förekomma att skol huvudmannen lägger ut undervisning på entreprenad. Det är då en från huvudmannen fri- stående utförare som svarar för den undervisningen. Om begreppet utbildningsanordnare behålls innebär det att det är entreprenören som bär ansvaret för de kränkningar som eventuellt förekommer i de delarna av verksamheten medan huvudmannen inte har något ansvar alls. Detta är svårt att förena med det krav på förebyggande åtgärder som ställs i både skollagen och diskrimineringslagen. För att skapa en tydligare ordning med klara ansvarsför- hållanden föreslår vi därför att det är huvudmannen som ska bära Kränkande behandling i skolan ansvaret för de åtgärder mot kränkande behandling som skollagen kräver. När viss del av undervisningen sker på entreprenad eller det av annat skäl är praktiskt svårt för huvudmannen att fullgöra sina uppgifter – t.ex. vid arbetsplatsförlagt lärande eller praktik – bör huvudmannen genom en särskild överenskommelse försäkra sig om att kraven på åtgärder mot kränkande behandling följs. En sådan överenskommelse kan dock inte frita huvudmannen från ansvar för eventuella överträdelser eller brister. Delegationens förslag: Kraven i 6 kap. skollagen på de aktiva åtgärder som huvudmannen ska vidta kompletteras med krav på åtgärder för att också förhindra diskriminering och trakasserier. När det gäller kravet på en plan mot kränkande behandling utökas och samordnas det med de krav som ställs i diskrimineringslagen på innehållet i en likabehandlingsplan. Redan med skollagens nuvarande utformning ställs det krav på att huvudmannen ska vidta aktiva åtgärder av olika slag. Förutom kravet i 6 kap. 8 § på en plan mot kränkande behandling är kravet på ett målinriktat arbete och skyldigheten att förebygga och för- hindra kränkande behandling av mer generell karaktär. I dis- krimineringslagen finns motsvarande krav på ett målinriktat arbete men det har kompletterats med ett krav på att den som är ansvarig aktivt ska främja barns och elevers rättigheter och möjligheter att delta i eller söka till verksamheten. Detta ska gälla oavsett kön, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder eller sexuell läggning. Vi menar att det är angeläget att dessa krav på huvudmannen kommer till uttryck även i skollagen. De bör därför införas där också. Förbud mot diskriminering, trakasserier och andra former av kränkande behandling Delegationens förslag: Förbudet mot kränkande behandling utökas med förbud mot diskriminering och trakasserier. Kränkande behandling i skolan tag från förbudet får göras i vissa fall då särbehandling sker eller hänsyn tas till barns eller elevers ålder. Den överflyttade regleringen innebär att även dis- krimineringslagens förbud mot diskriminering och trakasserier ska flyttas över. I den lagen tillåts vissa avsteg från förbudet mot dis- kriminering på grund av ålder. Det är nödvändigt med hänsyn till de åldersgränser och andra särskilda bestämmelser i skollagen som relaterar till barns och elevers ålder. Detta undantag ska också föras in i skollagen. Delegationens förslag: Förbudet mot repressalier mot det barn eller den elev som påtalat att någon brutit mot skollagens bestämmelser rörande kränkande behandling eller som med- verkat i en sådan utredning ska omformuleras så att det även avser diskriminering och trakasserier. Både skollagen och diskrimineringslagen innehåller förbud mot repressalier mot det barn eller den elev som anmält eller påtalat att någon har handlat i strid mot bestämmelserna eller som medverkat i en sådan utredning. I diskrimineringslagen finns även hänvis- ningar till skydd för den som avvisat eller fogat sig i trakasserier. Skollagen ska kompletteras även i detta avseende. Delegationens förslag: Skollagens bestämmelse om skadestånd ska gälla även ifråga om ersättning i samband med dis- kriminering och trakasserier. Bestämmelsen ska kompletteras med en anvisning om att när storleken på ersättningen bestäms ska det särskilt beaktas att den dels ska vara kompensation för den kränkning som barnet eller eleven har utsatts för, dels ska bidra till att motverka överträdelser av lagen. I avsnitt 6.3.4. har vi redovisat och jämfört grunderna för att bestämma skadestånd enligt skollagen med diskrimineringsersättning Kränkande behandling i skolan Detta har visat att principerna för de två ersättningsformerna i hög grad är de samma. Detta har också framhållits i tidigare lagstiftningsärenden. Det finns en skillnad mellan de två ersättningsformerna och det är möjligheten till ersättning för ekonomisk skada. Även det har beskrivits i det nämnda avsnittet. Vi menar att i de situationer då ett barn eller en elev har blivit utsatt för diskriminering bör denne även kunna få ersättning för den ekonomiska skada som kan ha uppkommit i samband med kränkningen. De skäl som anfördes mot detta vid diskrimineringslagens införande bedömer vi inte är aktuella ifråga om ersättningsskyldighet som endast avser barn och elever i skolverksamhet. Det är därför rimligt att möjligheten till kompensation utökas på detta sätt när det gäller diskriminering av barn och elever i samband med skolverksamhet. Vi föreslår därmed att skollagens bestämmelser om skadestånd ska tillämpas även ifråga om diskriminering och trakasserier. I samband med de förändringar som övervägs har frågan väckts om att bestämmelsen i skollagen om skadestånd bör utökas med en anvisning om grunderna för hur skadeståndet ska bestäm- mas. I 5 kap. 1 § första st. diskrimineringslagen sägs att när ersätt- ningen bestäms ska särskilt syftet med att motverka sådana över- trädelser av lagen beaktas. Vi pekade i avsnitt 6.3.4. på att det dubbla syftet att dels kompensera, dels avhålla från framtida överträdelser kommer avsevärt tydligare till uttryck i diskrimineringslagen än i skollagen. Eftersom någon sådan skillnad inte är önskvärd kan det finnas skäl att i lagtexten tydligt framhålla vad som särskilt ska beaktas när skadeståndet bestäms. Vi föreslår därför att detta ska framgå av bestämmelsen om skadestånd. Kränkande behandling i skolan Delegationens bedömning: En följd av de förändringar som före- slås är att Skolinspektionens ansvar för tillsyn utökas i viss mån. Detta föranleder inget behov av förändringar i 26 kap. 3 § skol- lagen men ett förtydligande bör ske i förordningen (2009:1215) med instruktion för . Överföringen av reglerna om diskriminering och trakasserier till skollagen medför att ansvaret för tillsyn över dessa frågor flyttas från DO till Skolinspektionen. Därmed utökas och tydliggörs myn- dighetens tillsynsuppdrag. I 26 kap. 3 § 1 p. skollagen anges att Skolinspektionen ska ha till- syn över skolväsendet. Med detta vida uppdrag är det vår uppfatt- ning att de förslag som lämnas, och som innebär en utökning av det område som Skolinspektionen ska utöva tillsyn över, inte ställer krav på ändringar i skollagen. När det däremot gäller regleringen i förordningen (2009:1315) med instruktion för ges myndigheten i 4 § i uppgift att uppmärksamma frågor rörande kränkande behand- ling i samband med sin tillsyn. Även om den utvidgning som görs kan rymmas i det uppdrag som ges finns det skäl att över- väga ett förtydligande för att klargöra Skolinspektionens utökade ansvarsområde. Delegationens förslag: I skollagen ska föreskrivas att talan om skadestånd ska väckas räknat från att kränkningen inträffade eller att en skyldighet skulle ha fullgjorts. Beträffande barn och elever ska tvåårsfristen räknas från den dag då han eller hon fyllde . Skollagen innehåller ingen bestämmelse som anger inom vilken tid talan om skadestånd senast måste väckas för att tas upp till prövning i domstol. En sådan specialbestämmelse finns i dis- krimineringslagen. Den anger en generell regel som innebär att talan måste väckas räknat från när den påtalade hand- lingen företogs eller en viss skyldighet skulle ha fullgjorts. Kränkande behandling i skolan hänsyn till att kränkningar i skolan kan pågå och att de drabbar barn och ungdomar finns en särskild preskriptionsregel för barn och elever . Den innebär att tidsfristen räknas då barnet eller eleven fyllde . Med andra ord måste talan väckas senast den dagen när personen ifråga fyller . Följden blir att en sådan talan kan avse kränkningar som ligger avsevärt längre tillbaka i tiden är . När nu bestämmelserna om diskriminering och trakasserier förs över till skollagen finns det skäl att också överföra den särskilda pre- skriptionsregel som gäller till skydd för barn och elevers intressen. Vid sådana förhållanden ter det sig naturligt att den ska omfatta även anspråk på skadestånd för andra former av kränkande behand- ling diskriminering och trakasserier. 6.5Skolornas arbete för att förebygga kränkande behandling I och elevskyddslagen i praktiken. För- skolors, skolors och vuxenutbildningars tillämpning av lagen (2009b) redovisas hur barn- och elevskyddslagen har tillämpats . Resultatet av granskningen är att: av förskolorna, av grundskolorna, 93 pro- cent av gymnasieskolorna och av vuxenutbildningarna har en likabehandlingsplan. Den vanligaste förklaringen till att man inte har en likabehandlingsplan är att planen är under utar- betande. Skolinspektionens bedömningar visar dock att före- komsten av en likabehandlingsplan inte är detsamma som att ha en plan vars innehåll motsvarar lagens krav. Framför allt gymnasieskolor – två av tre svarar att en eller flera av deras elever har varit delaktiga i arbetet med likabehand- lingsplanen. Drygt hälften av grundskolorna och vuxenutbild- ningarna svarar detsamma. av förskolorna svarar att de involverat barnen i arbetet med planen. Förordningen om barns och elevers deltagande i arbetet med att upprätta en lika- behandlingsplan har således inte haft genomslag. Det är framför allt grund- och gymnasieskolor som svarar att de har genomfört en kartläggning för att få kunskap om den aktuella Kränkande behandling i skolan situationen avseende förekomsten av olika former av kränk- ningar i verksamheten. Ungefär en av tre förskolor, grundskolor och gymnasieskolor samt fyra av tio vuxenutbildningar svarar att deras likabehand- lingsplan innehåller planerade åtgärder som är kopplade till respektive diskrimineringsgrund, dvs. kön, etnisk tillhörighet, religion och annan trosuppfattning, sexuell läggning och funk- tionshinder. allmänna råd anger att likabehandlings- planen bör innehålla planerade åtgärder med en tydlig koppling till varje diskrimineringsgrund. Såväl enkät- som intervjusvar visar att förskolor, skolor och vuxen- utbildningar använder sig av strategier som består av flera olika delar för att främja likabehandling och förebygga olika former av kränkningar. Resultaten tyder på att förskolor, grundskolor, gymnasieskolor och vuxenutbildningar aktivt och kontinuerligt arbetar med värdegrundsfrågor, med fokus på alla människors lika värde snarare än på en eller flera diskrimineringsgrunder. Barn- och elevskyddslagen upphörde som nämnts 2009, då regleringen av området infördes dels i diskrimineringslagen, dels i skollagen. Där- efter har inte någon motsvarande kartläggning genomförts. I rapporten från finns följande tabell, som anger elevers respektive lärares uppfattningar gällande skolornas arbete för att motverka kränkande behandling. Tabell 6.1 Andel elever respektive lärare som år 1993-2006 instämmer i påståendet På din skola arbetar man aktivt för att motverka mobbning och annan kränkande behandling i årskurs 7-9 & i årskurs 1-9 & Det är alltså en betydligt större andel jämfört med tidigare, av både elever och lärare som instämmer i påståendet att den egna skolan arbetar aktivt för att motverka mobbning och annan kränk- Kränkande behandling i skolan Detta är givetvis positivt, men svårtolkat med hänsyn till att antalet anmälningar ökar. Skolinspektionens kvalitetsgranskning Skolors arbete vid trakasserier och kränkande behandling Skolinspektionen (2010c) går i linje med tidigare rapporter. Skolor är inte bra på att förebygga, arbeta med och hantera kränkningar. De 30 skolor som Skol- inspektionen granskade var visserligen sådana skolor som redan fått kritik för sitt bristfälliga arbete mot kränkande behandling, så analysen kan inte sägas vara representativ för skolor. Analysen i rapporten ger dock en klar bild av att många skolor inte på ett organisatoriskt plan arbetar med frågan om kränkande behandling. Kränkande behandling verkar fortfarande betraktas som en individ- fråga, där individer inte förstår varandra, inte kan samarbeta eller inte har korrekt personkemi. Kvalitetsgranskningen visar att: många elever trivs i skolan elever trots det kränker varandra elever upplever sig kränkta av personal vuxennärvaron är låg på elevernas schemafria tid elever har ibland lågt förtroende för vuxna skolor klarar inte alltid av att få stopp på kränkande behandling rutiner för kränkande behandling finns men följs inte det saknas reflektion över förhållningssätt och normer trakasserier och kränkningar banaliseras på vissa skolor. Kvalitetsgranskningen visar också att kränkande behandling i skolan ofta sker på platser där vuxna vanligen inte vistas. Ny statistik från Skolinspektionen (2010b) visar att många skolor har brister i sina planer mot kränkande behandling. I Skol- inspektionens regelbundna tillsyn granskades 978 grund- skolor och 166 gymnasieskolor i hela landet gällande plan mot kränkande behandling. av de granskade skolorna hade brister i sin årliga plan mot kränkande behandling. Kränkande behandling i skolan Regeringen ger i uppdrag att: förlänga den fortbildning för lärare eller skolledare i sex- och samlevnad som bedrivits , i form av hög- skolekurser omfattande 7,5 högskolepoäng. i särskild ordning anordna kortare utbildning för lärare eller skolledare om sex- och samlevnad. Regeringen ger Skolinspektionen i uppdrag att: i samråd med granska kvaliteten i skolornas under- visning i sex- och samlevnad. Vår bedömning är att sex- och samlevnadsundervisningen i skolan är av stor betydelse för hur kränkningar som har sin grund i kön och sexualitet får utrymme. Ifall sex- och samlevnadsunder- visningen är utformad med stort elevinflytande, diskussionsmöjlig- heter där till exempel kränkningar av sexualitet och kränkningar kan det få positiva direkta konsekvenser för hur unga människor behandlar varandra. Innehållet i sex- och samlevnadsundervisningen bör rimligen ha ändrat karaktär och stoff . Förutom att ämnets kärna fortfarande bör vara fakta kring reproduktion, köns- sjukdomar och preventivmedel behöver sex- och samlevnad också diskuteras ur ett vidare perspektiv. Den kraftigt ökade sexualiser- ingen av det offentliga rummet, krav på kvinnors och mäns sexuella utstrålning samt pornografi som maktutövning behöver ta plats som en del av sex- och samlevnadsundervisningen. Vi menar att skolan som representant för vuxensamhället måste markera mot tvångs- sexualisering av unga, bl.a. genom nätpornografins masspridning till allt yngre målgrupper. Skolans sex- och samlevnadsundervisning bör förmedla en jämställd värdegrund som slår fast att flickor och pojkar inte ska behöva ställa upp på sexuella praktiker som kan skada dem. Det är också viktigt att problematisera den hetero- sexuella . Skolan är en viktig normproducent och den elev som bryter mot heteronormen riskerar att råka ut för allvarliga kränk- ningar. Fjollskräck – att inte vara maskulin som pojke – eller homo- fobi är viktiga delar i konstruktionen av hegemona maskuliniteter, Kränkande behandling i skolan och det är något som särskilt begränsar pojkars möjligheter att överskrida traditionella könsnormer. Flickor som säger ifrån, tar mycket plats och inte accepterar skällsord som exempelvis hora riskerar att bli kallade flator eller manshatare. Det är därför i högsta grad relevant att ta ett vidare grepp och särskilt fokusera på hur kön samspelar med sexuell läggning samt könsöverskridande identitet och uttryck. I och med den nya läroplanen som införs kommer sex- och samlevnad att finnas integrerat i ämnena biologi, religions- kunskap och samhällskunskap samt beröras i form av sexualitet och kroppsideal i ämnena bild, historia, idrott och hälsa (se kapitel 3). Detta bereder skolor och lärare en bättre möjlighet till ett gemen- samt helhetsgrepp på sex- och samlevnad utifrån sina respektive ämnen, för att bland annat bidra till det förebyggande arbetet mot kränkande behandling. Vår bedömning är också att fler riktade kvalitetsgranskningar av skolors arbete med sex- och samlevnadsundervisningen, kan främja det förebyggande arbetet i skolan och ge möjligheter till fler skolor att utveckla detta viktiga arbete. Det är viktigt att sex- och samlevnadsundervisningen utgår från en bred förståelse av sexualitet och hur olika förväntningar på pojkars och flickors sexuella uttryck påverkar och inbegriper före- komst av kränkningar på grund av kön, sexuell läggning och köns- överskridande identitet och -uttryck. Inom ramen för jämställdhetsuppdrag har nio läro- säten genomfört en kurs som omfattat 7,5 högskolepoäng i sex- och samlevnad , och höst- terminen 2010. Nio lärosäten har således en framskriven ramkursplan, litteraturlista osv. Informationen finns på webbplats, . Vi föreslår att regeringen ger i uppdrag att förlänga den fortbildning för lärare eller skolledare i sex- och samlevnad som bedrivits , i form av högskolekurser omfattande 7,5 högskolepoäng. Vi föreslår också att regeringen ger i uppdrag att i särskild ordning anordna kortare utbild- ning för lärare eller skolledare om sex- och samlevnad. Vi föreslår vidare att regeringen ger Skolinspektionen i uppdrag att i samråd med granska kvaliteten i skolornas undervisning i sex- och samlevnad. Kränkande behandling i skolan Delegationens förslag: Regeringen ger i uppdrag att: utforma den återkommande attitydundersökningen i skolan på ett sådant sätt att alla resultaten kan redovisas uppdelat på kön. Den statistik som tar fram om elevers attityder till skolan, redovisas inte alltid könsuppdelat. Detta är en brist, inte minst gällande de avsnitt som berör mobbning, kränkningar och trakasserier. Vi föreslår därför att regeringen ger i upp- drag att utforma den återkommande attitydundersökningen i skolan på ett sådant sätt att alla resultaten kan redovisas uppdelat på kön. 6.7Arbetsmiljöverkets arbete i skolan Alla skolor ska ha ett systematiskt arbetsmiljöarbete i enlighet med Arbetsmiljölagen (1977:1160). Rektor ansvarar för det systematiska arbetsmiljöarbetet och ska tillsätta en arbetsmiljökommitté för arbets- platsen i fråga, som stöd för det arbetet. Även om det är rektorn som har ansvaret för arbetsmiljön, så är det viktigt att både personal och elever på skolan deltar i arbetsmiljöarbetet. Deras uppgifter är exempelvis att rapportera risker, att ge förslag på åtgärder och syn- punkter på resultat av genomförda åtgärder. Det innebär att elev- inflytandet har en central del gällande arbetsmiljön i skolan. Det är också viktigt att eleverna deltar när skolan tar fram arbetsmiljöpolicy och rutiner för arbetsmiljöarbetet. Varje skola bör ta fram rutiner för hur samarbetet mellan elever och personal ska gå till gällande arbetsmiljö. Skolan ska i enlighet med Arbetsmiljölagen: Regelbundet undersöka och bedöma verksamhetens risker ur hälso- synpunkt. Dokumentera resultatet av undersökningarna och bedömning- arna. Ha rutiner för hur tillbud, olycksfall och eventuella klagomål hanteras och åtgärdas. Åtgärda funna risker. De åtgärder som inte åtgärdas genast ska skrivas ner i en handlingsplan. Kränkande behandling i skolan I arbetsmiljölagens andra kapitel regleras arbetsmiljöns beskaffen- het. Där sägs bland annat följande: 1 § Arbetsmiljön skall vara tillfredsställande med hänsyn till arbetets natur och den sociala och tekniska utvecklingen i samhället. Arbetsförhållandena skall anpassas till människors olika förutsätt- ningar i fysiskt och psykiskt avseende.