sou · GZB382 · 2011-12-07 00:00:00 — Fast avfall får inte heller släppas ut från svenska fartyg inom andra vattenområden. Utsläpp av fast avfall som sker i enlighet med de villkor och under de förutsättningar som anges i denna lag och i de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen är dock tillåtna. Paragrafen är ny i lagen. Den genomför regel 3–5 i bilaga V till MARPOL. Bestämmelserna om utsläpp av fast avfall fanns tidigare i 12 kap. 3–10 §§ Transportstyrelsens föreskrifter och allmänna råd (TSFS 2010:96) om åtgärder mot förorening från fartyg. Förbudet mot utsläpp av fast avfall konstrueras som förbuden mot utsläpp av olja, skadliga flytande ämnen i bulk och toalettavfall eftersom det följer av bilaga V till MARPOL att det inom och nordvästeuropeiska havsområdet i princip råder förbud mot utsläpp av fast avfall. Matavfall får dock släppas ut om avståndet till land överstiger . I första stycket finns huvudregeln att utsläpp av fast avfall är förbjudet. Av andra stycket framgår att utsläpp av fast avfall som sker i enlighet med de villkor och under de förutsättningar som anges i lagen och i de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen är tillåtna. Avsikten är att Transportstyrelsen ska meddela föreskrifter om tillåtna utsläpp av fast avfall som följer av MARPOL. Det innebär att svenska fartyg utanför Sveriges sjöterritorium eller ekonomiska zon och specialområden kommer att ha möjlighet att släppa ut fast avfall under vissa förhållanden. Det får även ankomma på Transportstyrelsen att meddela föreskrifter om tillåtna utsläpp av matavfall. Bemyndigandet att meddela föreskrifter finns i 2 kap. 13 § lagen. Övervägandena finns i avsnitt 8.5. 10 § Utsläpp av fast avfall får ske om: 1.utsläppet är nödvändigt för fartygets och de ombordvarandes säkerhet eller för att rädda människoliv till sjöss, 2.utsläpp är en följd av skada på fartyget eller dess utrustning, om alla rimliga försiktighetsåtgärder har vidtagits före och efter skadans uppkomst för att hindra eller så långt som möjligt begränsa utsläppet eller 3.utsläppet är en oavsiktlig förlust av syntetiska fisknät, förutsatt att alla rimliga försiktighetsåtgärder har vidtagits för att hindra sådan förlust. Paragrafen är ny i lagen. Den genomför regel 6 i bilaga V till MARPOL. Bestämmelsen motsvarar 11 kap. 11 § Transportstyrelsens föreskrifter och allmänna råd (TSFS 2010:96) om åtgärder mot föreorening från fartyg. Bestämmelsen är så grundläggande att den ska finnas i lagen. 11 § Inom Sveriges sjöterritorium får avfall som härrör från eller i övrigt står i samband med fartygets drift inte förbrännas ombord på fartyg. Paragrafen är ny i lagen. Den genomför regel 7 i bilaga IV till Helsingforskonventionen. Bestämmelsen motsvarar delvis 13 kap. 38 § Transportstyrelsens föreskrifter och allmänna råd (TSFS 2010:96) om åtgärder mot föreorening från fartyg. Övervägandena finns i avsnitt 8.6.4. 12 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om under vilka förutsättningar förbränning av avfall som härrör från eller i övrigt står i samband med fartygets drift får ske ombord på fartyg inom ekonomiska zon och ombord på svenska fartyg utanför ekonomiska zon. Paragrafen är ny. Den möjliggör för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter som genomför regel 16 i bilaga VI till MARPOL om förbränning ombord på fartyg. Övervägandena finns i avsnitt 8.6.4. 13 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1.under vilka förutsättningar utsläpp av olja eller oljehaltigt blandning får ske i havet eller andra vattenområden, 2.under vilka förutsättningar utsläpp av skadliga flytande ämnen i bulk får ske i havet eller andra vattenområden, 3.under vilka förutsättningar utsläpp av toalettavfall får ske i havet eller andra vattenområden och 4.under vilka förutsättningar utsläpp av fast avfall får ske i havet eller andra vattenområden. Paragrafen är ny. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter under vilka förutsättningar utsläpp får ske. Av 1 kap. 5 § lagen följer att föreskrifterna inte får strida mot internationella överenskommelser som är bindande för . Avsikten är att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska meddela de undantag som följer av MARPOL om tillåtna utsläpp. 14 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om hur skadliga ämnen som transporteras till sjöss i förpackad form eller i fraktcontainrar eller på liknande sätt ska hanteras för att vattenföroreningar ska förebyggas eller begränsas. Paragrafen motsvarar 4 kap. 3 § i den nuvarande lagen. 15 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om förbud mot utsläpp av andra skadliga ämnen än de som anges i detta kapitel från fartyg inom Sveriges sjöterritorium eller ekonomiska zon och från svenska fartyg inom andra vattenområden. Paragrafen är delvis ny. Den ger regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer möjlighet att meddela föreskrifter om förbud mot utsläpp av skadliga ämnen som inte anges i lagen. Det kan dels vara fråga om sådana förbud som följer av MARPOL men inte ansetts böra föras in i lagen som t.ex. förbudet mot utsläpp av ozonnedbrytande ämnen, dels nationella särbestämmelser som t.ex. förbudet mot utsläpp av fisk- och skaldjursrester från fartyg som bedriver industriell fiskhantering. Övervägandena finns i avsnitt 8.7. 16 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får också i enskilda fall medge undantag från förbuden i detta kapitel. När undantag meddelas får särskilda villkor föreskrivas. Paragrafen är ny i lagen. Den motsvarar delvis 2 kap. 3 § tredje stycket i den nuvarande lagen och 9 kap. 1 § i den nuvarande förordningen. Undantag som meddelas får inte strida mot internationella överenskommelser som är bindande för , vilket framgår av 1 kap. 5 § första stycket lagen. Mottagning av avfall från fartyg m.m. 1 § Anordningar för mottagning av oljehaltigt barlast- eller tankspolvatten ska finnas på de platser inom svenskt territorium där 1.fartyg lastas med olja, 2.oljetankfartyg lastas med annat än olja, 3.fartyg som får föra vatten i bränsletank vanligen lastas, 4.fartyg som får föra vatten i bränsletank vanligen bunkras, 6.andra fartyg än oljetankfartyg repareras. På de platser som avses i 1 och 5 ska även behandlingsanordning för behandling av oljehaltig barlast- eller tankspolvatten finnas. Ansvarig för att det finns behövliga mottagningsanordningar och i förekommande fall behandlingsanordningar är i de fall som avses i första stycket 1 den som lastar ut olja, 2 avlastaren, 3 hamnens innehavare, 4 den som driver bunkringsverksamheten samt 5 och 6 den som driver reparationsverksamheten. Paragrafen är ny. Den motsvarar 3 kap. 1 § i den nuvarande lagen och 3 kap. 2 § i den nuvarande förordningen. Den genomför regel 38 i bilaga I till MARPOL. I första stycket räknas upp var anordningar för mottagning av oljehaltigt barlast eller tankspolvatten ska finnas. Av andra stycket framgår att det på platser där fartyg lastas med olja och oljetankfartyg repareras även ska finnas behandlingsanordningar. I tredje stycket anges vem som är ansvarig för att mottagningsanordningarna finns och att de kan ta emot förorenat barlast- eller tankspolvatten. 2 § Ett fartyg får inte lastas, repareras, eller, om fartyget får föra vatten i bränsletank, bunkras hos den som svarar för att det finns behövlig mottagnings och behandlingsanordning om denne underlåter att omhänderta oljehaltigt barlast- eller tankspolvatten från fartyget. Paragrafen motsvarar 3 kap. 6 § andra stycket i den nuvarande lagen. Skadliga flytande ämnen i bulk 3 § Anordningar för mottagning av barlastvatten eller tankspolvätska som innehåller lastrester av andra skadliga flytande ämnen än olja ska finnas på de platser inom territorium där 1.sådana ämnen lossas, om det efter lossningen från fartygens tankar finns kvar rester av dem, som inte får släppas ut från fartyg, 2.tankfartyg lastas, om det från tank som ska lastas måste avlägsnas barlastvatten eller tankspolvätska innehållande rester av skadliga flytande ämnen för att lastning ska kunna ske eller 3.tankfartyg som har använts för transport av sådana ämnen repareras, om barlastvatten eller tankspolvätska innehållande rester av skadliga flytande ämnen måste avlägsnas från fartyget för att reparation ska kunna utföras. Ansvarig för att det finns behövliga mottagningsanordningar är i de fall som avses i första stycket 1 den som tar emot ämnena, 2 avlastaren och 3 den som driver reparationsverksamheten. Paragrafen är ny i lagen. Den motsvarar med 3 kap. 3 § i den nuvarande förordningen. Bestämmelsen genomför regel 18 i bilaga II till MARPOL. Bestämmelsen förs till lagen som ett led i strävan att grundläggande skyldigheter att tillhandahålla anordningar för mottagning och behandling av avfall ska framgå direkt av lagen. 4 § Tankfartyg får inte 1.lastas hos den som svarar för att det finns behövlig mottagningsanordning som avses i 3 § första stycket 2, om denne inte från tank som ska lastas tar emot sådant barlastvatten eller sådan tankspolvätska innehållande lastrester av skadliga flytande ämnen som måste avlägsnas för att lastningen ska kunna ske, eller 2.repareras hos den som svarar för att det finns behövlig mottagningsanordning som avses i 3 § första stycket 3, om denne inte ta emot sådant barlastvatten eller sådan tankspolvätska innehållande lastrester av skadliga flytande ämnen som måste avlägsnas från fartyget för att reparationen ska kunna utföras. Paragrafen är ny i lagen. Den motsvarar 3 kap. 9 § i den nuvarande förordningen. Bestämmelsen förs till lagen som ett led i strävan att grundläggande skyldigheter för den som svarar för att behövliga mottagningsanordningar finns framgår direkt av lagen. Fast avfall och toalettavfall m.m. 5 § Mottagningsanordningar för annat avfall från fartyg än sådant som avses i 1 och 3 §§, som det är förbjudet att släppa ut enligt lagen eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen, ska finnas tillgängliga i alla hamnar i den utsträckning och med den kapacitet, som motsvarar behoven hos de fartyg, som normalt anlöper hamnen. I de hamnar där hamnavgift eller motsvarande generell avgift tas ut för utnyttjande av hamnen ansvarar den som tar ut avgiften för att mottagningsanordningar finns och uppfyller de krav som ställs i denna lag eller i föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. I övriga hamnar ansvarar fastighetsägaren för att mottagningsanordningar finns och uppfyller dessa krav. Paragrafen är ny i lagen. Den motsvarar delvis 3 kap. 5 § i den nuvarande förordningen. I första stycket anges tydligt i vilken utsträckning mottagningsanordningar för annat avfall än förorenat tankspol- eller barlastvatten ska finnas samt vilken kapacitet mottagningsanordningen ska ha. Det avfall som avses är exempelvis toalettavfall, fast avfall och oljehaltigt länsvatten. Mottagningsanordningen är vidare skyldig att ta emot lastrester i den mån detta är att betrakta som fast avfall. Av 3 kap. 6 § lagen framgår att fartyg inte har en skyldighet att lämna i land lastrester men om fartyg som normalt anlöper hamnen brukar göra det så ska mottagningsanordningen vara dimensionerad så att den kan ta emot även sådana lastrester. I fråga om lastrester av olja eller skadliga flytande ämnen i bulk finns i 3 kap. 2 och 4 §§ lagen särskilda bestämmelser. En mottagningsanordning ska ha kapacitet att ta emot avfall som motsvarar behoven hos de fartyg som normalt anlöper hamnen. Detta gör att det ställs väsentligt lägre krav på en fritidsbåtshamn än en hamn avsedd för sjöfarten. Andra stycket anger vem som är ansvarig för att mottagningsanordningar finns och att de uppfyller lagens krav. Bestämmelsen genomför artikel 4 i och rådets direktiv /59/EG av om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester. Övervägandena finns i avsnitt 9.3.1. 6 § Innan ett fartyg avgår från en svensk hamn ska det avlämna allt sådant avfall, som avses i 5 § och inte utgör lastrester, till en mottagningsanordning. Paragrafen är ny i lagen. Den motsvarar 3 kap. 12 § första meningen i den nuvarande förordning. Med lastrester avses rester av last ombord som ska avlägsnas efter att lasten lossats. Det finns ingen generell skyldighet i lagen att lämna iland lastrester. Av 3 kap. 17 § lagen framgår att dock att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om sådan skyldighet. Det är vidare i många fall nödvändigt att rengöra lastutrymmen efter att last lossats för att ny lastning ska kunna ske och för att undvika förorening av lasten o dyl även om det inte finns någon lagstadgad skyldighet därvidlag. Övervägandena finns i avsnitt 9.3.2. Paragrafen genomför regel 6 i bilaga IV till Helsingforskonventionen och artikel 7 i och rådets direktiv /59/EG av om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester. 7 § Tankspolvätska från rengöring av fartygstank i enlighet med föreskrifter meddelade med stöd av 15 § ska avlämnas till en mottagningsanordning, som avses i 3 § första stycket 1, innan fartyget avgår. Paragrafen är ny i lagen. Den motsvarar delvis 3 kap. 8 § i den nuvarande förordningen. När det finns en skyldighet enligt föreskrifter meddelade av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att rengöra tankar från vilka det lossats skadliga flytande ämnen i bulk ska tankspolvätskan lämnas till en mottagningsanordning. Bestämmelsen förs till lagen som ett led i strävan att de grundläggande skyldigheterna att lämna avfall från fartyg till mottagningsanordningar ska framgå direkt av lagen. 8 § Någon avgift får inte tas ut vid anordning, som avses i 1, 3 eller 5 § för att ta emot och behandla avfall som det är förbjudet att släppa ut enligt lagen eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Vad nu har sagts hindrar inte att kostnaderna för verksamheten täcks genom hamnavgifter eller motsvarande generella avgifter. Paragrafen motsvarar 3 kap. 4 § första stycket och 3 kap. 5 § första stycket i den nuvarande lagen samt 3 kap. 6 § första stycket i den nuvarande förordningen. Avgiftsfriheten gäller allt avfall som de anordningar som avses i 3 kap. 1, 3 eller 5 § är skyldiga att ta emot. Bestämmelsen genomför Helcom rekommendation 28E/10 om no- special-fee systemet och artikel 8 i och rådets direktiv /59/EG av om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester. Övervägandena finns i avsnitt 9.3.2. 9 § Den som svarar för sådana mottagningsanordningar som avses i 1, 3 och 5 §§ ska se till att dessa är placerade och utformade så att de fartyg som använder anordningarna inte orsakas onödig försening. Paragrafen motsvarar 3 kap. 7 § i den nuvarande lagen. 10 § Den som avser att avlämna sådant barlastvatten eller tankspolvätska, som avses i 1 eller 3 §, till mottagningsanordningar, ska lämna uppgifter om ämnen i vattnet eller vätskan som har betydelse för behandlingen. Befälhavaren ska vidta de åtgärder ombord på fartyget som krävs för att avfall ska kunna lämnas utan onödig försening. I den mån sådana åtgärder omfattar fartygets maskineri med tillhörande anordningar åligger denna skyldighet den tekniske chefen. Paragrafens första stycke motsvarar 3 kap. 6 § i den nuvarande lagen. Andra stycket motsvarar 3 kap. 7 a § i den nuvarande lagen. 11 § Finner regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att anordningar för mottagning av förorenat barlastvatten och tankspolvätska behövs även på andra platser än vad som sägs i 1 § första stycket och 3 § första stycket, får regeringen eller den utsedda myndigheten meddela föreskrifter om detta samt föreskriva om vem som svarar för dessa anordningar. Paragrafen är ny i lagen. Den motsvarar 3 kap. 4 § i den nuvarande förordningen. Bemyndigandet flyttas till lagen eftersom bestämmelser om var mottagningsanordningar ska finnas ges i lagen. 12 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om att det vid anordning för mottagning av barlastvatten eller tankspolvätska som avses i 1 § första stycket 2–4 och 6 samt 3 § första stycket ska finnas anordning för behandling av det förorenade vattnet om det behövs med hänsyn till verksamhetens art eller omfattning. Paragrafen är ny i lagen. Den motsvarar 3 kap. 2 § andra stycket i den nuvarande förordningen. Bemyndigandet ges i lagen eftersom bestämmelser om var anordningar för mottagning av barlastvatten eller tankspolvätska ska finnas samt vilka av dessa som är skyldiga att ha anordningar för behandling av det förorenade vattnet återfinns i lagen. Bemyndigandet har vidgats i förhållande till nuvarande ordning genom att det även omfattar anläggningar för mottagning av barlastvatten eller tankspolvätska som innehåller lastrester av skadlig flytande ämnen i bulk. 13 § Om det finns särskilda skäl får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer medge att en behandlingsanordning enligt 1 § andra stycket får användas även om den är belägen på en annan plats än där olja lastas eller oljetankfartyg repareras. Paragrafen är ny i lagen. Den motsvarar 3 kap. 1 § i den nuvarande förordningen. Bemyndigandet ges i lagen eftersom bestämmelser om var behandlingsanordningar ska finnas återfinns i lagen. 14 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om utformning och drift av sådana anordningar som avses i 1, 3 och 5 §§. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva om eller i enskilda fall medge undantag från 1, 3 och 5 §§. När undantag meddelas får särskilda villkor föreskrivas. Paragrafen är ny. Första stycket motsvarar 3 kap. 7 § sista meningen i den nuvarande lagen. Andra stycket motsvarar 3 kap. 1 § tredje stycket i den nuvarande lagen och 9 kap. 1 § i den nuvarande förordningen. Undantag som meddelas får inte strida mot internationella överenskommelser som är bindande för , vilket framgår av 1 kap. 5 § första stycket lagen. 15 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att fartygstank från vilken lossats skadliga flytande ämnen ska rengöras på angivet sätt. Paragrafen är ny i lagen. Den motsvarar 3 kap. 8 § första meningen i den nuvarande förordningen. Bemyndigandet ges särskilt i lagen som ett led i strävan att de grundläggande skyldigheterna tydligt ska framgå direkt av lagen. 16 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om fartygs skyldighet enligt 6 § att lämna avfall. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva om eller i enskilda fall medge undantag från fartygs skyldighet att lämna avfall enligt 6 §. När undantag meddelas får särskilda villkor föreskrivas. Paragrafen är ny i lagen. Första stycket motsvarar 3 kap. 12 § andra meningen i den nuvarande förordningen. Andra stycket motsvarar delvis 9 kap. 1 § i den nuvarande förordningen. Bemyndigandena ges i lagen eftersom bestämmelser om skyldighet att lämna avfall från fartyg finns i lagen. 17 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet 1.att från fartyg lämna lastrester, i annat fall än som avses i 7 §, som det är förbjudet att släppa ut enligt lagen eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen till en mottagningsanordning, 2.att i förväg anmäla avlämning av avfall från fartyg till en mottagningsanordning, utom i de avseenden som anges i 10 § första stycket, 3.att vidta åtgärder i samband med mottagandet och hanteringen av avfall som innehåller skadliga ämnen från fartyg, 4.för den som ansvarar för att det ska finns en mottagnings- eller behandlingsanordning enligt 1, 3 eller 5 §§ att upprätta avfallshanteringsplaner och 5.för den som ansvarar för att det ska finns en mottagnings- eller behandlingsanordning enligt 1, 3 eller 5 §§ att rapportera fartyg som inte fullgjort sin skyldighet att lämna avfall enligt 6 § eller att lämnat lastrester i enlighet med föreskrifter meddelade med stöd av 1. Paragrafen motsvarar delvis 3 kap. 8 § i den nuvarande lagen. Första punkten har justerats så att bemyndigandet nu bara gäller skyldighet att lämna lastrester. Skyldigheten att lämna annat avfall framgår direkt av 3 kap. 6 § lagen. Andra, tredje och fjärde punkten har bara genomgått redaktionella förändringar. Femte punkten är ny. Den genomför delvis artikel 25 i och rådets direktiv /16/EG av om hamnstatskontroll. Hamnstatskontrolldirektivet har i övrigt genomförts genom ändringar i fartygssäkerhetslagen (2003:364) som trädde ikraft (Prop. 2009/10:231, bet. 2010/11:TU4, rskr. 2010/11:34). 18 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om lämnandet av sådan uppgifter som avses 10 § första stycket. Paragrafen är ny i lagen. Den motsvaras av 3 kap. 7 § sista meningen i den nuvarande förordningen. 19 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva om eller i enskilda fall medge undantag från förbudet i 8 § första stycket att ta ut avgifter. När undantag meddelas får särskilda villkor föreskrivas. Paragrafen motsvarar 3 kap. 5 § andra stycket i den nuvarande lagen. Förelägganden beträffande anordningar för mottagning och behandling av avfall 20 § Den myndighet som avses i 6 kap. 1 § får meddela de förelägganden som behövs i ett enskilt fall för att 1.en mottagnings- eller behandlingsanordning ska finnas enligt 1, 3 och 5 §§ eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 11 §, 2.en mottagnings- eller behandlingsanordning ska utformas och drivas enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 14 §, 3.de skyldigheter som har föreskrivits med stöd av 17 § 3 ska fullgöras, 4.en avfallshanteringsplan ska upprättas enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 17 § 4. Paragrafen motsvarar 3 kap. 9 § i den nuvarande lagen. 21 § Ett beslut om föreläggande enligt 20 § ska föregås av samråd med den kommun eller den myndighet som enligt eller föreskrifter som har meddelats med stöd av har det operativa tillsynsansvaret över den verksamhet som föreläggandet avser. Paragrafen motsvarar 3 kap. 10 § i den nuvarande lagen. 22 § Ett beslut om förbud eller föreläggande enligt detta kapitel får förenas med vite. Paragrafen motsvarar 3 kap. 11 § i den nuvarande lagen. 4 kap. Fartygs konstruktion och certifikat 1 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om fartygs konstruktion, utrustning och drift för att förebygga eller begränsa utsläpp av skadliga ämnen. Paragrafen motsvarar delvis 4 kap. 1 § i den nuvarande lagen. Bestämmelser om certifikat m.m. som tidigare fanns i 4 kap. 1 § i den nuvarande lagen regleras i 4 kap. 3–11 §§ i lagen. Övervägandena finns i avsnitt 10.1. 2 § Svenska fartyg får inte användas till sjöfart om de inte i fråga om konstruktion, utrustning och drift uppfyller föreskrifter som har meddelats med stöd av 1 § eller som följer av förordning (EG) nr 782/2003 om förbud mot tennorganiska föreningar på fartyg. Första stycket gäller även utländska fartyg inom Sveriges sjöterritorium eller ekonomiska zon. Paragrafen är ny i lagen. Den motsvarar 4 kap. 9 § i den nuvarande förordningen. Bestämmelsen ger uttryck för den grundläggande tanken att fartyg som inte uppfyller kraven på konstruktion, utrustning och drift inte får användas till sjöfart. Bestämmelsen gäller svenska fartyg varhelst de befinner sig och alla fartyg inom Sveriges sjöterritorium eller ekonomiska zon. Bestämmelsen är straffsanktionerad genom 10 kap. 4 § lagen. En mindre avvikelse leder dock inte till ansvar, jfr 10 kap. 7 § lagen om ringa överträdelser. Övervägandena finns i avsnitt 10.1 3 § Svenska fartyg ska ha följande certifikat som visar att de krav som ställs på fartygets konstruktion, utrustning och drift i föreskrifter meddelade med stöd av lagen är uppfyllda: