sou · GZB320 · 2011-03-15 00:00:00 — I lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården anges att om inte annat följer av lagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen tillämpas personuppgiftslagen vid behandling av personuppgifter inom kriminalvården. I lagen anges att kriminalvården får behandla personuppgifter bara om det behövs för att myndigheten ska kunna bl.a. fullgöra sina uppgifter i enlighet med vad som föreskrivs i lag eller förordning samt för att underlätta tillgången till sådana uppgifter om verkställighet av påföljd eller häktning som rättsväsendets myndigheter behöver. Lagen innehåller vissa särbestämmelser i förhållande till person- uppgiftslagen, som i övrigt gäller för kriminalvårdens verksamhet (2 §). Lagen innehåller endast övergripande bestämmelser för behandlingen, medan förordningen bl.a. innehåller bestämmelser om de register som ska föras inom kriminalvården (centrala kriminalvårdsregistret och säkerhetsregistret) och detaljerade regler om vilka typer av uppgifter som får behandlas beträffande olika personkategorier. Lagen gäller vid behandling av personuppgifter i fråga om personer som -är föremål för personutredning, -är häktade, -är dömda till fängelse, skyddstillsyn eller villkorlig dom med föreskrift om samhällstjänst, -är ålagda fängelse som förvandlingsstraff för böter eller vite, eller som på grund av utländsk dom ska verkställa en av ovan nämnda påföljder i , Behandling av personuppgifter i brottsbekämpande verksamhet -på annan grund är intagna i häkte eller kriminalvårdsanstalt, eller -som annars transporteras av kriminalvårdens transporttjänst. Enligt 3 § lagen om behandling av personuppgifter inom kriminal- vården får personuppgifter behandlas bara om det är nödvändigt för att -kriminalvården ska kunna fullgöra sina uppgifter i enlighet med lag eller förordning, -underlätta tillgången till sådana uppgifter om verkställighet av påföljd eller häktning som rättsväsendets myndigheter behöver, eller -upprätthålla säkerheten och förebygga brott under häktning, verkställighet av påföljd, intagning av annat skäl eller transport. Känsliga personuppgifter, dvs. uppgifter om en persons ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, religiösa eller filosofiska över- tygelse, medlemskap i fackförening, hälsa eller sexualliv (jfr 13 § personuppgiftslagen), får inte behandlas enbart på grund av det förhållandet. Om uppgifter om en person behandlas på annan grund får uppgifterna kompletteras med sådana uppgifter, om det är absolut nödvändigt för syftet med behandlingen. Sådana uppgifter får inte användas som sökbegrepp, om inte regeringen har föreskrivit det. Bara de personer som behöver det på grund av sina arbetsuppgifter får ha direktåtkomst till uppgifter (5–6 §§). Reglerna i personuppgiftslagen om rättelse och skadestånd gäller vid behandling av personuppgifter enligt lagen eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Ett beslut om rättelse eller om information enligt 26 § personuppgiftslagen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol (12 §). Beslutet ska dock först omprövas av Kriminalvården (13–15 §§). Register som regleras särskilt Det centrala kriminalvårdsregistret regleras i 34–36 §§ i förordningen. Ändamålet med registret är dels att myndigheten ska kunna fullgöra sina författningsenliga uppgifter, dels att underlätta tillgången till sådana uppgifter om verkställighet av påföljd som rättsväsendets myndigheter behöver. Endast personer som har dömts till fängelse, skyddstillsyn eller villkorlig dom med föreskrift Behandling av personuppgifter i brottsbekämpande verksamhet om samhällstjänst, eller har ålagts förvandlingsstraff för böter eller vite, eller som på grund av utländsk dom ska verkställa en sådan påföljd i , omfattas av registret. regleras i 39–41 §§ samt i 43–46 §§. Ändamålet med registret är att upprätthålla säkerheten och att förebygga brott. Detta register omfattar endast personer som är häktade eller intagna i vissa kriminalvårdsanstalter för att avtjäna fängelsestraff eller som ska verkställa en utländsk sådan påföljd. Registrering av uppgifter i registret förutsätter därutöver att vissa särskilda omständigheter föreligger, t.ex. att den som registreringen avser har rymt eller har gjort sig skyldig till allvarligt hot eller våld mot personal eller mot andra intagna eller att det föreligger särskild anledning att anta att han eller hon kan komma att göra det. Förordningen innehåller också regler om de journaler som ska föras över verkställigheten. Vid överflyttning av verkställighet av påföljd till en annan stat får bl.a. sådana journaler lämnas ut till den myndighet i den andra staten som är ansvarig för verkställigheten (48 §). har, vad gäller statliga (offentligrättsliga) fordringar med internationell anknytning, i korthet följande uppgifter. Inom ; att driva in skatter, avgifter och böter, Inom Europeiska unionen; att driva in inkomst- och förmögenhets- skatt, mervärdesskatt, vissa punktskatter och böter, samt Med stöd av vissa dubbelbeskattningsavtal; att driva in vissa skatte- fordringar i och utanför Europeiska unionen. Regler om behandling av personuppgifter Lagen (2001:184) om behandling av uppgifter i Kronofogde- myndighetens verksamhet innehåller bestämmelser om Krono- fogdemyndighetens behandling av personuppgifter i myndighetens verksamhet. I 1 kap. 1 § tydliggörs att denna verksamhet enligt lagen är Behandling av personuppgifter i brottsbekämpande verksamhet -utsökning och indrivning, -betalningsföreläggande och handräckning, -europeiskt betalningsföreläggande, -tillsyn i konkurs, -samt annan verksamhet som särskilt åligger Kronofogde- myndigheten. 1 kap. 2 § i nämnda lag anger att lagen gäller i stället för person- uppgiftslagen, om inte annat särskilt anges i 1 kap. 3 § och 3 kap. i samma lag. Lagen består av tre kapitel, varav kap. 1 innehåller allmänna bestämmelser, kap. 2 bestämmelser om databaser; utsöknings- och indrivningsdatabasen (1–6 §§), betalningsföreläggande- och handräckningsdatabasen (7–12 §§), skuldsaneringsdatabasen (13-18 §§), konkurstillsynsdatabasen (19– 23 §§) och gemensamma bestämmelser om databaserna (24–31 §§) samt kap. 3 bestämmelser om enskildas rättigheter. I lagen anges för vilka ändamål behandling av personuppgifter får förekomma (1 kap. 4 § och 2 kap. 2, 3, 8, 9, 14, 15 och 20 §§). I 1 kap. 6 § i lagen regleras behandlingen av känsliga uppgifter. Enligt denna paragraf får uppgifter som anges i 13 § person- uppgiftslagen behandlas endast om uppgifterna har lämnats i ett mål eller ärende eller är nödvändiga för handläggningen av det. Lagen innehåller även bestämmelser om gallring (1 kap. 7 §). För de olika databaserna (se ovan) finns vidare specifika bestämmelser om ändamål, innehåll och gallring. I 3 kap. finns regler om information till den registrerade (1– 2§§), rättelse och skadestånd (3–3a §§) och överklagande (4 §). Domstolar är samlingsnamnet för domstolarnas, hyres– och arrendenämndernas, och Domstols- verkets verksamhet. Verksamheten faller in under politikområde Rättsväsendet. Domstolarna är oberoende och självständiga i förhållande till riksdag, regering och andra myndigheter. Målet för den dömande SOU 2011:20 Behandling av personuppgifter i brottsbekämpande verksamhet verksamheten är att mål och ärenden ska handläggas på ett rättssäkert och effektivt sätt. Det finns tre typer av domstolar -de allmänna domstolarna som består av tingsrätt, hovrätt och , -de allmänna förvaltningsdomstolarna, som består av förvalt- ningsrätt, kammarrätt och , samt -specialdomstolarna som avgör tvister inom olika special- områden, t.ex. Arbetsdomstolen och . Hyres- och arrendenämnderna avgör tvister mellan t. ex. hyres- gäster och hyresvärd respektive arrendatorer och jordägare. tar hand om de ärenden enligt rättshjälps- lagen som inte avgörs i någon domstol. är central förvaltningsmyndighet med huvud- saklig uppgift att stödja domstolarna administrativt. De allmänna domstolarnas verksamhet, vilken främst är av intresse för utredningen, regleras i bl.a. regeringsformen, rätte- gångsbalken, förordningen (1996:381) med tingsrättsinstruktion, förordningen (1996:379) med hovrättsinstruktion och för- ordningen (1996:377) med instruktion för . De allmänna domstolarna har till uppgift att handlägga brottmål, tvistemål och ärenden av olika slag. I brottmålen har domstolarna till uppgift att – förutom att slutligt avgöra målen genom dom eller beslut – bl.a. besluta i frågor om förordnande av målsägandebiträde och offentlig försvarare, i häktningsfrågor samt i frågor om hemliga tvångsmedel. De allmänna domstolarnas verksamhet bedrivs vid 48 tingsrätter, sex hovrätter och . De allmänna förvaltningsdomstolarnas verksamhet bedrivs vid tolv förvaltningsdomstolar, fyra kammarrätter och . Regler om behandling av personuppgifter Behandlingen av personuppgifter i de allmänna domstolarnas och de allmänna förvaltningsdomstolarnas verksamhet regleras, såvitt är av intresse i detta sammanhang, i tre olika förordningar. En förordning innehåller regler om behandlingen i allmän domstol och Behandling av personuppgifter i brottsbekämpande verksamhet de två andra förordningarna bestämmelser om behandlingen i allmän förvaltningsdomstol. Förordningen (2001:639) om register- föring m.m. vid allmänna domstolar med hjälp av automatiserad behandling gäller vid automatiserad behandling av personuppgifter i Högsta domstolens, hovrätternas och tingsrätternas rättskipande och rättsvårdande verksamhet. Vid de allmänna förvaltnings- domstolarna tillämpas förordningen (2001:641) om registerföring m.m. vid och kammarrätterna med hjälp av automatiserad behandling respektive förordningen (2001:640) om registerföring m.m. vid förvaltningsrätt med hjälp av automatiserad behandling. De tre förordningarna är uppbyggda på samma sätt och innehåller i stor utsträckning likalydande bestämmelser. Redo- görelsen nedan omfattar, om inte annat anges, de tre nämnda förordningarna. Förordningarna gäller utöver personuppgiftslagen – som således i övrigt gäller för personuppgiftsbehandlingen vid de aktuella domstolarna – och innehåller bestämmelser om två typer av register; verksamhetsregister och rättsfallsregister. Domstolarna får föra verksamhetsregister, vilkas övergripande ändamål är att vara ett hjälpmedel vid handläggningen av mål och ärenden. Enligt förordningarna får registren användas för hand- läggning av mål och ärenden, planering, uppföljning och utvärdering av verksamheten, och framställning av statistik. För de allmänna domstolarna finns ett fjärde ändamål, nämligen att fullgöra författningsenlig underrättelseskyldighet. Ett verk- samhetsregister får endast innehålla de uppgifter som anges i en detaljerad uppräkning i en bilaga till respektive förordning. Det rör sig om uppgifter om bl.a. mål eller ärenden, om parter och andra aktörer, om personer som ska höras eller yttra sig, om förhandling, om handläggningen i övrigt och om rättegångskostnader. Den s.k. ärendemeningen anger vad saken i exempelvis det specifika målet gäller. I detta sammanhang får sådana känsliga personuppgifter som anges i 13 § personuppgiftslagen och uppgifter om lagöverträdelser m.m. som anges i 21 § person- uppgiftslagen, behandlas endast om det är nödvändigt för att saken ska kunna återges på ett ändamålsenligt sätt. I övrigt får sådana uppgifter behandlas endast om uppgifterna har lämnats i ett mål eller ärende eller om de behövs för handläggningen av målet eller ärendet. Känsliga personuppgifter får inte användas som sökbegrepp. Samtliga förordningar innehåller regler om gallring i verksamhetsregister. Behandling av personuppgifter i brottsbekämpande verksamhet Domstolarna får även föra rättsfallsregister för återsökning av vägledande avgöranden, rättsutredningar och liknande rättslig information. Ett sådant rättsfallsregister får endast innehålla de uppgifter som anges i en detaljerad uppräkning i en bilaga till respektive förordning, bl.a. mål- och ärendenummer, avgörande- nummer, avgörandedatum, sökord och fullföljd. Personuppgifts- lagens regler om gallring tillämpas på registren. Utöver behandlingen i register finns i förordningarna också bestämmelser om att domstolarna får behandla personuppgifter automatiserat i löpande text eller ljud- och bildupptagningar. Personuppgifter som behandlas i löpande text eller i ljud- och bildupptagningar bevaras eller gallras enligt bestämmelserna i personuppgiftslagen. Personuppgiftslagens bestämmelser om rättelse och skadestånd gäller vid behandling av personuppgifter enligt förordningarna. Förordningarna innehåller särskilda regler om överklagande. Beslut i de högsta domstolarna kan inte överklagas. Övriga domstolars beslut överklagas till närmast högre instans. pågår ett arbete inom med att se över ovan nämnda bestämmelser. Utgångspunkten för arbetet är bl.a. slutbetänkande SOU 2001:100. I betänkandet finns förslag till nya bestämmelser vad gäller behandling av uppgifter vid de allmänna domstolarna och de allmänna förvaltningsdomstolarna. I betänkandet föreslog utredningen att de ovan nämnda för- ordningarna som reglerar personuppgiftsbehandlingen inom Domstolar ska ersättas med lagar. Inom pågår arbete med att ta fram en på betänkandet bl.a. byggd departementspromemoria som efter remissbehandling kommer att ligga till grund för lagstiftning inom detta område. 5Lagstiftning om internationellt samarbete 5.1Allmänt om författningar om internationellt samarbete i svensk rätt Dataskyddsrambeslutets tillämpningsområde omfattar sådana personuppgifter som överförs eller görs tillgängliga mellan stater inom Europeiska unionen eller mellan en medlemsstat och ett tredjeland eller ett internationellt organ som sysslar med brottsbekämpning. Nedan följer en redogörelse för den lagstiftning som särskilt tar sikte på internationellt samarbete inom dataskyddsrambeslutets verksamhetsområden och som innehåller särreglering när det gäller informationsutbyte och behandling av personuppgifter. Skäl att närmare undersöka denna lagstiftning föreligger bl.a. med hänsyn till de användningsbegränsningar som tas upp i dataskyddsrambeslutet, artiklarna 11-14 samt i viss mån i artikel 9 (se vidare kap 9). I förarbetena till prop. 2008/09:16, s. 25-29 – Godkännande av Dataskyddsrambeslutet – samt den föreliggande departementspromemorian Ds 2008:30, s. 91-115 – Antagande av rambeslut om skydd av personuppgifter som behandlas inom ramen för polissamarbete och straffrättsligt samarbete – har denna lagstiftning detaljerat gåtts igenom. Vi återger i detta kapitel således enbart vad som i huvudsak redogjorts för i nämnda förarbeten, med vissa kompletteringar/justeringar (se avsnitt 5.9). Som påpekats ovan utgör kapitlet ett underlag för bedömningar, bl.a. vad gäller frågan om användningsbegränsningar i dataskyddsrambeslutet. Lagstiftning om internationellt samarbete 5.2Närmare om regler för användningsbegränsningar 2008/09:16 s. 26 anförs följande. föreslogs allt oftare vid förhandlingar om internationella överenskommelser om rättsligt samarbete och informationsutbyte bestämmelser om begränsningar i fråga om hur överlämnad information får användas. Det väckte frågan om hur man skulle hantera den typen av bestämmelser i svensk rätt. Genom en bestämmelse i lagen (1991:435) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på brottmålsområdet infördes en generell bestämmelse som gav myndigheterna rätt att, i fall där en främmande stat hade ställt villkor angående användningen av upplysningar eller bevismaterial, följa detta villkor oavsett vad som annars var föreskrivet i lag eller annan författning. Lagen upphävdes när lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål infördes. finns det således ingen generell lagstiftning på området utan motsvarande bestämmelser finns i flera olika lagar. Det förhållandet att en regel om användningsbegränsning finns i en lag som primärt gäller för ett visst verksamhetsområde får inte tolkas så att den bara ska tillämpas i den verksamheten. Tvärtom gäller en användningsbegränsning för alla svenska myndigheter. JO har i ett ärende som berörde flera myndigheter utvecklat detta närmare (se JO 2007/08 s. 57). 5.3Lagstiftning om samarbete i den brottsbekämpande verksamheten 5.3.1Lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete I lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete regleras samarbete mellan svenska brottsbekämpande myndigheter och motsvarande myndigheter i andra medlemsstater i Europeiska unionen samt och . Lagen reglerar bl.a. Schengen- samarbetet men även annat polissamarbete som är generellt. I lagen anges vilka svenska tjänstemän som är behöriga att delta i samarbetet, nämligen svenska polismän, tulltjänstemän och kustbevakningstjänstemän, när de enligt lag eller annan författning har polisiära befogenheter. Det bör påpekas att den viktigaste delen av informationsutbytet inom regleras i lagen om Schengens informationssystem (se avsnitt 5.3.3). Den nu aktuella lagen Lagstiftning om internationellt samarbete reglerar annat samarbete och informationsutbyte som är mera inriktat på enskilda fall. I lagen finns en bestämmelse (3 §) om hur uppgifter som har erhållits från andra stater får användas. Bestämmelsen motsvarar i huvudsak 1 § i den upphävda lagen med särskilda bestämmelser om internationellt samarbete på brottmålsområdet. Har en svensk myndighet fått upplysningar eller bevismaterial från en annan stat för att användas i underrättelseverksamhet om brott eller vid utredning av brott, och gäller på grund av överenskommelse med den andra staten villkor som begränsar möjligheten att utnyttja materialet, ska svenska myndigheter följa villkoren oavsett vad som annars är föreskrivet i lag eller annan författning. Vad som har sagts gäller även för överenskommelser med mellanfolkliga organisationer. Som en följd av Prümrådsbeslutet trädde kompletterande bestämmelser i lagen i kraft (se avsnitt 5.3.5). 5.3.2Lagen (2003:1174) om vissa former av internationellt samarbete i brottsutredningar Lagen (2003:1174) om vissa former av internationellt samarbete i brottsutredningar innehåller regler om gränsöverskridande samarbete i enskilda brottsutredningar. Syftet är att förbättra det polisiära och det straffrättsliga samarbetet mellan medlemsstaterna i kampen mot den gränsöverskridande brottsligheten. Behöriga myndigheter i två eller flera medlemsstater får genom en överenskommelse inrätta en gemensam utredningsgrupp för brottsutredningar. När det finns en sådan överenskommelse tillämpas lagen. De utredningsgrupper som inrättas med stöd av någon annan internationell överenskommelse omfattas inte av lagen. Lagen innehåller bl.a. bestämmelser om användnings- begränsningar. Har en svensk myndighet fått uppgifter genom en gemensam utredningsgrupp som inrättats med stöd av lagen och gäller villkor som begränsar möjligheten att använda uppgifterna, ska en svensk myndighet enligt 5 § följa villkoren oavsett vad som annars är föreskrivet i lag eller författning. Enligt 6 § får överlämnandet av uppgifter eller bevismaterial från en svensk myndighet till en sådan utredningsgrupp förenas med villkor som Lagstiftning om internationellt samarbete är nödvändiga av hänsyn till enskilds rätt eller som är nödvändiga från allmän synpunkt. Den svenska myndighet som har överlämnat material med villkor får enligt 7 § på begäran av en myndighet i en annan stat medge undantag från villkoret. Lagen innehåller också vissa bestämmelser om s.k. kontrollerade leveranser (10–14 §§) och om brottsutredningar med användning av skyddsidentitet (15–17 §§). Med kontrollerad leverans avses att en viss förbjuden vara, oftast narkotika, tillåts passera gränsen utan att myndigheterna ingriper, i syfte att man ska kunna spåra upp de personer som ligger bakom brottet. Både vid kontrollerade leveranser och vid brottsutredningar med användning av skyddsidentitet ska reglerna om användningsbegränsning i 5–7 §§ tillämpas (13 respektive 16 §). 5.3.3Lagen (2000:344) om Schengens informationssystem I dataregistret Schengens informationssystem (SIS) kan varje medlemsstat föra in uppgifter om personer eller föremål som är efterlysta eller på annat sätt eftersöks med en begäran om att en viss åtgärd ska vidtas om personen eller föremålet påträffas. I lagen (2000:344) om Schengens informationssystem regleras behandlingen av personuppgifter i den nationella delen av SIS. Lagen, som gäller utöver personuppgiftslagen (prop. 1999/2000:64 s. 135), innehåller bl.a. regler om vilka uppgifter som får registreras och i vilka syften (3 och 4 §§), en särskild bestämmelse om att känsliga uppgifter inte får registreras (7 §), samt bestämmelser om gallring, rättelse och skadestånd (11–13 §§). Lagen innehåller också en regel om användningsbegränsning (10 §) enligt vilken en svensk myndighet inte får utnyttja en uppgift i registret för något annat syfte än det som den registrerande staten har angett vid registreringen. Om den registrerande staten har lämnat sitt samtycke, får dock en svensk myndighet använda uppgiften för ett annat ändamål. Se vidare avseende SIS bl.a. i avsnitt 5.9.4 (polisen), 5.9.7 () och 5.9.3 (). Lagstiftning om internationellt samarbete 5.3.4Förordningen (2008:1396) om förenklat informations- och underrättelseutbyte mellan brottsbekämpande myndigheter i Europeiska unionen Rådets rambeslut /960/RIF av om förenklat informations- och underrättelseutbyte mellan de brotts- bekämpande myndigheterna i unionens medlemsstater kom till efter ett svenskt initiativ. Rambeslutet innebär att brottsbekämpande myndigheter i medlemsstaterna redan på underrättelsestadiet, och över myndighetsgränserna, snabbt ska kunna utbyta befintlig informa- tion och befintliga underrättelser. Genom detta rambeslut åtar sig medlemsstaterna bl.a. att på begäran av en annan stat lämna viss information och att spontant lämna vissa uppgifter. Rambeslutet har genomförts i svensk rätt genom förordningen (2008:1396) om förenklat uppgiftsutbyte mellan brottsbekämpande myndigheter i Europeiska unionen, som trädde i kraft . Förordningen, som bygger på förutsättningen att gällande svensk rätt redan medger utlämnande av sådana uppgifter som ska utbytas enligt rambeslutet, innehåller framför allt bestämmelser om förfarandet i samband med uppgiftsutbytet. Rådets beslut /615/RIF av om ett fördjupat gränsöverskridande samarbete, särskilt för bekämpning av terrorism och gränsöverskridande brottslighet, (Prümrådsbeslutet), innehåller bestämmelser som syftar till att fördjupa det gräns- överskridande samarbetet mellan de myndigheter inom Europeiska unionen som ansvarar för att förebygga och utreda brott. I huvudsak ska detta ske genom förenklade former för utbyte av DNA-profiler, fingeravtryck och uppgifter om fordon. Rådsbeslutet bygger på ett automatiserat utbyte av uppgifter som redan finns lagrade i medlemsstaternas befintliga databaser. I rådsbeslutet regleras också skyldigheten att översända vissa personuppgifter och andra uppgifter till en annan medlemsstat vid större evenemang med gränsöverskridande verkningar. I beslutet finns vidare en fakultativ bestämmelse om översändande av uppgifter till skydd mot terrorism. Lagstiftning om internationellt samarbete uppgiftsutbyte kompletteras med utförliga bestämmelser om data- skydd. Utöver bestämmelserna om informationsutbyte innehåller rådsbeslutet bestämmelser om frivilligt operativt samarbete. Regeringen har i propositionen Godkännande av Prümråds- beslutet (prop. 2007/08:83) på ett övergripande plan övervägt vilka lagändringar som kan krävas. godkände utkastet till rådsbeslut (bet. 2007/08:JuU20, rskr. 2007/08:197). Beslutet har därefter antagits av rådet. En proposition – Genomförande av delar av Prümrådsbeslutet (prop. 2009/10:177) – innehållande vissa författningsförslag, lämnades till . Lagändringarna har trätt i kraft och kompletterats med följande förordnings- bestämmelser. Användning av uppgifter från andra stater