sou · GZB310 · 2011-02-02 00:00:00 — Kontrollerna och sanktionsförfarandena kommer således att ske bara avseende sådana personer som frivilligt underkastat sig det. Enligt utredningen strider den dopningskontroll som före- kommer enligt idrottsrörelsens regelverk inte mot svensk lagstift- ning och kontrollen är förenlig med Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grund- läggande friheterna (). Det gäller även om kontrollerandet skulle enligt regelverket självständigt utföras av en NADO. Utredningen anser vidare att det förhållandet att den som driver en gym- och träningsanläggning enligt tydligt avtal med sina kunder ställer dopningskontroll, genomförd på motsvarande sätt som enligt idrottsrörelsens regelverk men avseende bara sådana substanser som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel, som villkor för tillträde till anläggningen inte heller strider mot svensk lagstiftning och är förenlig med Europa- konventionen. Det gäller även om den som driver anläggningen skulle anlita en NADO för att självständigt utföra kontrollerandet och oavsett om det är privat, eller statlig gymägare. Enligt utredningen kan en privat arbetsgivare som driver en gym- och träningsanläggning och som har åtagit sig att driva en dopningsfri anläggning och aktivt motverkar dopning, om inte annat följer av kollektivavtal eller det enskilda anställningsavtalet, med stöd av sin arbetsledningsrätt beordra de anställda i anlägg- ningen att genomgå en dopningskontroll som begärs av en anlitad NADO. En offentlig arbetsgivare i motsvarande situation får inte göra det utan lagstöd, vilket inte finns och enligt utredningen inte heller bör införas. Utredningen anser vidare att en icke statlig arbetsgivare i mot- svarande situation får, om inte annat följer av kollektivavtal, som villkor för anställning i en sådan anläggning kräva dopnings- kontroll. En statlig arbetsgivare får inte göra det. Sammantaget gör utredningen bedömningen att det dopnings- kontrollerande som således kan ske enligt gällande lagstiftning är tillräckligt och att det således inte behövs någon lagstiftning om genomförande av dopningskontroller inom idrottsrörelsen eller vid gym- och träningsanläggningar. Utredningen bedömer vidare att det inte behövs ytterligare lagstiftning om det likaledes privaträttsligt grundade sanktions- förfarandet i fråga om dopning inom idrotten och vid gym- och träningsanläggningar. NADO:n behöver för en effektiv hantering av sina arbetsuppgifter för idrottsrörelsen och för att uppfylla Världsantidopningskoden kunna med hjälp av databaser behandla känsliga personuppgifter och personuppgifter om lagöverträdelser som innefattar brott samt överföra personuppgifter till ett internationellt register i , och i vissa fall behöver en idrottsorganisation kunna lämna ut känsliga personuppgifter till NADO:n. Utredningen anser att det i förordning bör meddelas bestämmelser som tillåter detta trots det som står i personuppgiftslagen (1998:204) och föreslår en sådan förordning. Det är möjligt att göra sådana undantag från person- uppgiftslagen och det EG-direktiv som ligger bakom den lagen, eftersom det får anses vara ett viktigt allmänt intresse att idrotten i kan uppfylla Världsantidopningskoden vilket är en förutsättning för att våra idrottspersonligheter ska kunna fortsätta att tävla mot utlänningar. De avtalsföreskrifter, som förutsätts finnas i fråga om NADO:ns kontroller av besökare vid gym- och träningsanläggningar, kommer att innehålla ett otvetydigt och uttryckligt samtycke av besökaren till den behandling av personuppgifter som avses förekomma. Samtycket får anses frivilligt på det sätt som krävs enligt personuppgiftslagen, eftersom det alltid torde finnas tränings- möjligheter utanför de anläggningar som kräver samtycke för tillträde. Det är dock enligt personuppgiftslagen inte tillåtet för NADO:n, som inte är en myndighet, att ens med samtycke behandla personuppgifter om lagöverträdelser som innefattar brott. Utred- ningen anser emellertid att handläggningen av NADO:ns arbets- uppgifter i samband med dopningskontroller vid gym- och tränings- anläggningar kan ordnas så att det inte behövs någon sådan behand- ling. Utredningen förutsätter att det är gymägaren som inhämtar samtycket från besökarna och är personuppgiftsansvarig även för den behandling av personuppgifter som NADO:n utför avseende besökarna på gymägarens anläggningar. NADO:n behandlar där- med personuppgifter för gymägarnas räkning som ett person- uppgiftsbiträde för dessa. Utredningens slutsats är att det inte krävs någon lagstiftning för den behandling av personuppgifter som behöver utföras avseende besökare på gym- och tränings- anläggningar. i samverkan med polis och tull Utredningen konstaterar att flera av de förseelser som kan bestraffas enlig Idrottens antidopingreglemente även kan vara straff- bara enligt lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel, narkotikalagstiftningen eller lagen om förbud mot hälsofarliga varor samt lagen om smuggling. Detta gäller bruk av vissa sub- stanser, innehav, olovlig befattning med förbjudna substanser samt att förse idrottsutövare med förbjuden substans. Vissa överlapp- ningar finns i regelverken vilket innebär att en idrottsutövare som bestraffas enligt Idrottens antidopingreglemente också kan vara straff- bar enligt lag. Som konstateras i utredningen ökar antalet beslag av dopnings- medel väsentligt. Information från NADO:n kan vara betydelse för att upptäcka brott. Även för NADO:ns del kan det vara värdefullt att på ett tidigt stadium få kännedom om misstanke om bruk av dopningsmedel av idrottsutövare eller av miljöer där dopning bedrivs. Det kan alltså finnas ett intresse av ett informationsutbyte mellan NADO;n och polis och tull. Utredningen gör bedömningen att reglerna om förundersök- ningssekretess i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) inte kan ändras så att NADO:n ges insyn i förundersökningar innan åtal väcks. Rutiner bör dock utarbetas för att förenkla proceduren kring inhämtning och utlämnande av information från förunder- sökning efter att åtal har väckts och efter att dom avkunnats i domstol. Den sekretess som ska gälla i NADO:ns verksamhet bör utformas på sådant sätt att den inte onödigt försvårar möjlig- heterna att lämna ut information till polisen eller tullen i samband med brottsutredningar. Utredningen föreslår att ett samarbetsavtal ska tecknas mellan den nya nationella antidopningsorganisationen och Rikspolis- styrelsen med inriktning på ömsesidigt informationsutbyte som berör olika strategiska hotbilder såsom bruket och distribution av dopningsmedel samt information om aktuella frågor som inte bryter sekretess och även ett samarbetsavtal mellan den nya antidopningsorganisationen och med inriktning på ömsesidigt informationsutbyte. Behov av ett av ackrediterat dopningslaboratorium Att det finns ett WADA-ackrediterat dopningslaboratorium i är enligt utredningen en tillgång för antidopningsarbetet. Utredningen bedömer att det finns en potential att utveckla verksamheten vid Dopinglaboratoriet i och att vikten kommer att öka framöver av att ha ett sådant laboratorium för att framgångsrikt kunna konkurrera om värdskap av internationella idrottsevenemang. Den antidopningsverksamhet som bedrivs inom RF finansieras genom statliga bidrag. anslog regeringen ett bidrag till RF om för antidopningsverksamheten inom idrot- ten, dels som ett bidrag till antidopningsverksamheten inom RF- idrotten om , dels ett bidrag till dopnings- laboratoriet vid i om , dels ett bidrag till Dopingjouren vid samma sjukhus om . har det samlade bidraget till antidopningsverksamhet inom idrotten ökat med 0,3 miljoner kronor vilket ges som ett förhöjt bidrag till dopningslaboratoriet. Därtill ges ett statligt bidrag till Dopingjouren på ytterligare från ett anslag för insatser mot alkohol, narkotika, dopning och tobak. Med ledning av erfarenheterna från och beräk- nas en ökad kostnad för drift vid etablering utanför RF mot- svarande i storleksordningen 20–av nuvarande fasta kostnader. Dessa kostnader avser att täcka kostnader för personal, kansli och behov av inköpta tjänster samt säkerhetsåtgärder i de nya lokalerna. Däri ingår också att viss ersättning framöver behöver beräknas för det arbete som , anmälningsråd, medicinska råd och revisor ska göra. För ökade krav från , redan beslutade och förväntade kommande krav, för kostnader att bistå idrottsorganisationer utanför RF med initialt att utveckla deras antidopningsprogram samt att utveckla engagemanget i det internationella arbetet beräk- nas ytterligare resurser behövas. Utredningen föreslår att NADO:n får ett antal uppgifter utanför idrotten, bl.a. att bygga upp en kunskapsbank. och för att genom- föra riktad nationell utbildnings- och informationsverksamhet inom antidopningsområdet. En del i uppbyggnaden av en kunskaps- bank är även uppgiften att initiera forskning om antidopningsfrågor i samhället och ge råd inför sådan forskning. Den verksamhet som NADO:n föreslås driva mot gym- och träningsanläggningar föreslås vara självfinansierad. Eftersom ägare av gym- och träningsanlägg- ningar inte är tvingade att bedriva antidopningsverksamhet så är de kostnader som uppstår för dem ett frivilligt åtagande. Resurser behöver dock ställas till NADO:ns förfogande för att utveckla, upprätthålla och vidareutveckla en modell för arbetets bedrivande. För detta föreslås att ett årligt bidrag beräknas. Utredningen har gjort en beräkning beträffande de ökade kost- nader som uppstår genom att antidopningsorganisationen frigörs från RF och på grund av de nytillkomna arbetsuppgifterna. Utredningens förslag är mot bakgrund av detta att den nybil- dade nationella antidopningsorganisationen ska anvisas ett årligt statligt bidrag på penningvärde. Det är ett utökat bidrag på gentemot det statliga bidrag som ges 2011. Utredningen föreslår hur det utökade bidra- get ska finansieras. Utredningen bedömer att en organisationskommitté bör till- sättas av staten och RF för att närmare planera bildandet av en ny nationell antidopningsorganisation med uppgift bl.a. att beräkna de faktiska kostnader som kommer att uppstå till följd av bildandet. I organisationskommitténs uppdrag bör även ingå att föra en dialog med företrädare för organisationer och myndigheter som påverkas av utredningens förslag. En sammanfattning på engelska kommer att publiceras separat. Förordning om behandling av personuppgifter enligt Idrottens antidopingreglemente Härigenom föreskrivs följande. Trots förbuden i 13, 21 och 33 §§ personuppgiftslagen (1998:204) får personuppgifter behandlas när det är nödvändigt för att den som enligt avtal med ska enligt avtalet kunna utföra sina arbetsuppgifter enligt Idrottens antidopingreglemente med tillhörande föreskrifter. Behandlingen får dock bara avse uppgifter om den som genom medlemskap i idrottsförening eller avtal med sådan förening eller idrottsförbund åtagit sig att följa Idrottens anti- dopingreglemente. Denna förordning träder i kraft . Antidopningsverksamheten inom idrotten har en lång tradition i . bildades en dopningskommitté inom (, RF). Kommittén om- bildades till och ett dopningsreglemente skapades. Regelverket gällde alla idrottsutövare i de till RF anslutna idrottsförbunden. Det innebar bl.a. att en avstängning på grund av en dopningsförseelse i en idrott även gällde i de andra idrotterna inom RF. I andra länder var antidopningsverksamheten en uppgift för de internationella specialidrottsförbunden, som hade regler för sina nationella medlemsförbund. En avstängning gällde då bara den egna idrotten, men i alla nationella medlemsförbund i hela världen. har olika försök till harmonisering av regelverken mot dopning, världen över och mellan idrotterna gjorts. I samband med de gällde den olympiska rörelsens antidopningskod som bidrog till att harmonisera antidopningsarbetet i olika idrotter även mellan spelen. deltog aktivt i utformandet av den konvention mot dop- ning inom idrotten som antogs av 1989 (ETS No. anslöt sig fullt ut till konventionen 1990. Regeringen beslu- tade 1991 en proposition Om förbud mot vissa dopningsmedel (prop. 1990/91:199) med en lag mot dopning i samhället som efter godkännande trädde i kraft . Det främsta motivet för lagstiftningen var dopningsmissbrukets risk för folk- hälsan. I 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel (dopningslagen) regleras förbud mot syntetiska anabola steroider, testosteron och dess derivat, tillväxthormon och kemiska substanser som ökar produktion och frigörelse av testosteron och dess derivat eller av tillväxthormon. Lagen har en generisk definition av dessa dopningsmedel vilket innebär att även nya medel som omfattas av lagens definition är förbjudna. Detta skiljer sig exempelvis från för- ordningen (1992:1554) om kontroll av narkotika där en exakt lista över förbjudna narkotiska substanser har upprättats i enlighet med bestämmelserna i narkotikastrafflagen (1968:64) och lagen (1992:860) om kontroll av narkotika (sammantaget kallat narkotikalagstift- ningen). Staten har allt sedan idrotten tog dopning på allvar stöttat idrot- tens antidopningsarbete. uppgick statens bidrag till anti- dopning inom idrotten till . var också aktiv i utformandet av den internationella konventionen mot dop- ning inom idrotten i och ratificerade konventionen som första nation 2005. En verklig harmonisering av arbetet mot dopning inom idrotten kom till stånd först genom tillskapandet av Världsantidopnings- byrån (, ) som är en stiftelse med säte i . stiftades på initiativ av och ett antal länder runt om i världen. utarbetade Världsantidopningskoden, antagen 2003 och ändrad 2007. Koden har undertecknats av mer än 115 idrottsorganisa- tioner. ger ett bidrag till som stöd för dess verksamhet. En rad länder, däribland , har uttryckt sitt stöd för Världs- antidopningskoden genom att underteckna den s.k. Köpenhamns- deklarationen. Av deklarationen framgår bl.a. att det är de under- tecknades ambition att utarbeta ett bindande dokument som stöd för arbetet mot dopning inom idrotten. Detta arbete resulterade i den internationella konventionen mot dopning inom idrotten i som hade 151 länder anslutna. Således har länder runt om i världen tagit på sig ett nationellt och ett gemensamt ansvar för att aktivt bistå idrottens organisationer i att bekämpa dopning inom idrotten. 1.2Riksidrottsförbundets organisationsutredning och RF-stämmans beslut har inom idrotten diskuterats frågan om ansvars- fördelningen mellan Riksidrottsstyrelsen (RS) och Dopingkom- missionen. Frågan har behandlats av RS utifrån den successivt för- ändrade roll som antidopningsverksamheten fått genom tillkomsten Bl.a. för att klargöra kommissionens ställning och roll har stadgeändringar gjorts som innebär att kom- missionens ledamöter numera utses direkt av RF-stämman och uppdraget har definierats i stadgarna (se avsnitt 2.3). Gränsdrag- ningen mellan RS/RF-kansliets och /Anti- dopinggruppen vid RF-kansliets uppgifter har ändå inte varit tydlig. Sedan tillkomsten av 2000 har utvecklingen på nationell nivå varit entydig i att de centrala idrottsorganisationerna lämnar ifrån sig arbetet med att planera och genomföra dopningskontroller samt låta utföra analyser av dopningsproven till en organisation som står fri från den centrala idrottsorganisationens direkta inflytande. Utredningen visar på utvecklingen i våra nordiska grannländer där , och skilt antidopningsverksamheten från idrottens centrala organisationer. Antidopningsverksamheten i respektive land genomförs nu i en fristående nationell antidopningsorganisation (NADO) i ett samarbete mellan staten och idrottens centrala organisationer. Valet av organisationsform för antidopningsarbetet är en viktig fråga för idrotten där trovärdigheten sätts på prov när idrotts- utövaren dels ges direkt och/eller indirekt stöd för att höja sin prestationsförmåga genom träning och utbildning, dels dopnings- kontrolleras av samma organisation. Trovärdigheten för svenska idrottare som tävlar internationellt kan vara hotad då de uppgifter som i andra länder bedrivs av en självständig NADO i utförs av idrottens centrala organisation. Denna trovärdighetsfråga uppges vara en viktig anledning till att RS beslutade utarbeta direk- tiv till den utredning som tillsattes (protokoll från sammanträde i RS ). RF:s egen utrednings främsta uppgift var att klarlägga den principiella frågan om den nationella antidopningsorganisationen skulle vara en integrerad del av RF eller ligga utanför RF. Om kom fram till en placering utanför RF skulle dessutom tänkbara organisationsformer under- sökas. Om en privaträttslig organisation föreslogs skulle analyseras vilka som kunde tänkas vara stiftare, ägare eller medlemmar (bero- ende på valet av associationsform), och för ett offentligrättsligt alternativ skulle förutsättningarna för det klargöras. Om RF-utred- ningen skulle anse att dopningsverksamheten skulle ligga kvar inom RF skulle det belysas och lämnas förslag till hur ansvarsfördel- ningen skulle vara mellan och RS vad gäller arbetsuppgifter samt budget- och arbetsledningsansvar. (Bilaga B till protokoll från sammanträde i RS ). Förutom ovan redovisat uppdrag behandlas i rapporten även behovet av åtgärder mot bruket av främst anabola androgena steroider (AAS) även utanför den inom RF organiserade idrotten. att RF beslutar föreslå regeringen att låta utreda de närmare for- merna för en från idrotten fristående nationell antidopnings- organisation – NADO – som leds med ett delat ansvar mellan staten och idrottsrörelsen (RF), att RS föreslår RF-stämman att justera i enlighet med den fördelning av ansvar mellan RS och Dopingkommis- sionen som föreslås i denna rapport, att RF beslutar föreslå regeringen att genom tilläggsdirektiv till den pågående narkotikautredningen eller på annat sätt låta utreda möjligheten att i lag tillåta kontroller av dopningsbruk vid gym och liknande verksamheter, att RF uppmärksammar regeringen på behovet av förstärkta forskningsresurser inom antidopningsområdet samt att RF uppmärksammar regeringen och kommuner och landsting på behovet av förstärkta möjligheter till rehabilitering av dem som fastnat i ett bruk av dopningsmedel. Bland skälen till varför föreslog en nationell anti- dopningsorganisation utanför idrotten kan nämnas att dopningen är ett ökande samhälls-, folkhälso- och ungdoms- problem, att det finns ett tydligt samband mellan bruket av vissa dop- ningsmedel inom den organiserade idrotten och förekomsten av dessa medel i samhället i stort och då främst i andra idrottsnära miljöer, samt att det finns ett behov av helhetsperspektiv och samordning av det nationella antidopningsarbetet. RF-stämman beslutade att föreslå regeringen att låta utreda formerna för en från idrotten fristående nationell antidopnings- organisation – NADO – som leds med ett delat ansvar mellan staten och idrottsrörelsen (RF). RS uppvaktade därefter regeringen som beslu- tade direktiv för denna utredning. I direktiven finns även andra frågeställningar som berör antidopningsverksamheten i . Utredningens direktiv återfinns som bilaga 1. I samband med ratificeringen av antidopningskonventionen i underströk den stora betydelsen av fortsatta svenska ansträngningar att komma till rätta med dop- ningsproblemen inom idrotten, såväl nationellt som internationellt. undertecknade som första land 2005 den tidigare nämnda internationella antidopningskonventionen i . Konventionen ger ett tydligare stöd för och dess arbete. har genom dopningslagen en generell lagstift- ning mot dopning. Genom en skärpning av lagen 1999 då godkände propositionen Åtgärder mot dopning (prop. 1998/99:3, bet. 1998/99 SoU5, rskr. 1998/99:139). blev även själva bruket av dopningsmedel kriminaliserat och grovt dopningsbrott infördes. Regeringen har beslutat en proposition En effek- tivare narkotika- och dopningslagstiftning (prop. 2010/11:4) med förslag på en skärpning av straff för grovt dopningsbrott från högst till högst i fängelse. Lagändringen föreslås träda i kraft . En vanligt återkommande fråga är hur begreppet dopning bör definieras. Utredningen använder begreppet dopning genomgående såväl för de substanser som är förbjudna i dopningslagen som de substanser och metoder som är förbjudna inom idrotten. Begreppet doping används endast då citat görs eller då det är del av ett egen- namn. Ovan har lagens definition redovisats. Listan över förbjudna substanser och metoder inom idrotten upprättas av . Av nedanstående tabell framgår hur idrottens regler och statens lagar delvis går in i varandra i fråga om dopning. Utöver tidigare nämnda dopningslagen och narkotikalagstiftningen anges bestäm- melserna i läkemedelslagen (1992:859) och lag (2000:1225) om straff för smuggling (smugglingslagen). Sammanställningen utgår ifrån idrottens lista över dopningsklassade substanser och hur dessa berörs även av annan lagstiftning. Idrottens regler och statens lagar i dopning överlappar varandra Substanser med anabol effekt(1 och besläktade substanser(1 Diuretika och andra maskerande Förbättring av syretransporten(1 Intravenösa infusioner(1 Narkotiska analgetika(1 Källa: RF. 1.Sammanställningen ovan utgår ifrån idrottens dopningslistas indelning i dopningsklasser, där varje klass innehåller ett större eller mindre antal definierade substanser och/eller metoder. Understrukna dopningsklasser är förbjudna enbart i anslutning till tävling medan övriga är förbjudna även utanför tävlingssitua- tionen. Kursiv stil illustrerar att förbudet är begränsat endast till vissa idrotter. Den fullständiga dopningslistan inom idrotten finna på RF:s webbsida . 2.Alla substanser som omfattas av dopningslagen är förbjudna även inom idrotten. Omvänt omfattas bara vissa substanser i idrottens dopningslista av dopningslagen, dessa är: Substanser med anabol effekt: Syntetiska anabola steroider, testosteron och dess derivat samt kemiska substanser som ökar produktion eller frisättning av testosteron eller dess derivat. Peptidhormoner, tillväxtfaktorer samt besläktade substanser: tillväxthormon eller kemiska substanser som ökar produktion eller frisättning av tillväxthormon. 3.Av idrottens dopningslista omfattas vissa substanser även av narkotikalagstiftningen. 4.Läkemedelslagen omfattar varje substans eller kombination av substanser som tillhandahålls med uppgift att förebygga eller behandla sjukdom hos människor eller djur, eller som kan an- vändas på eller tillföras människor eller djur i syfte att återställa, korrigera eller modifiera fysiologiska funktioner genom farmako- logisk, immunologisk eller metabolisk verkan eller för att ställa diagnos. Av detta följer att flertalet substanser i idrottens dopnings- lista även omfattas av läkemedelslagen. 5.Den straffrättsliga regleringen av olovlig införsel av dopnings- medel regleras i lagen (2000:125) om straff för smuggling. Tull- verkets befogenhet att kontrollera vissa varuflöden från annat EU-land är reglerad i lagen (1996:701) om befogen- heter vid gräns mot annat land inom Europeiska unionen (inre- gränslagen) där bl.a. dopningsmedel enligt dopningslagen specifikt anges. Staten har följt idrottsorganisationernas önskemål och gett ett betydande stöd till RF för att möjliggöra förbundets utveckling av det svenska antidopningsarbetet inom idrottsrörelsen. Genom tidigare nämnda konventioner har staten tagit på sig ett ansvar och arbetet mot dopning är ett uttalat mål för statens idrotts- politik. I takt med att kvalitetskraven har ökat på idrottens antidopningsarbete har också statens anslag för antidopningsarbetet inom idrotten ökat. Redan i utredningen i folkhälso- perspektiv (SOU 1996:126) konstaterades att det fanns ett icke ignorerbart bruk av främst AAS i samhället och att bruket kunde härledas främst till personer som tränar på gym- och tränings- anläggningar. RF arbetar med att tydliggöra grupper av människors olika motiv för att bruka dopningsmedel. I bilden nedan återges olika motiv, det önskade resultatet och grupper som brukar dopnings- medel, främst AAS.