sou · GYB3106d2 · 2011-01-01 00:00:00 — En modified- stamping-out-policy gäller för newcastlesjuka (vaccinerade fjäderfä kan undantas från avlivning) enligt direktivet 92/66/EEG. Också för mul- och klövsjuka gäller en modified-stamping-out-policy, nödvaccinering kan bl.a. användas när ett utbrott hotar att få stor spridning. I ingressen till direktivet 2003/85/EG rörande mul- och klövsjuka anges bl.a. att vid utbrottet lades alltför stor vikt vid de handelpolitiska aspekterna, vilket hade till följd att nödvaccinering inte användes trots att det var tillåtet. Det anges också att genom nödvaccinering kan antalet djur som måste avlivas i sjukdomsbekämpningssyfte minska avsevärt. I direktivet för bekämpning av blåtunga 2000/75/EG föreskrivs också om begränsade bekämpningsåtgärder där avlivning begränsas till de djur som den officiella veterinären anser vara nödvändiga att avliva. För blåtunga gäller också insektsbekämpning i stället för ren- och desinfektion. För bekämpning av TSE-sjukdomarna enligt parlamentets och rådets förordning (EG) nr 999/2005 finns omfattande regler men endast begränsade krav på avlivning av djur. Både blåtungeviruset och TSE-smittorna har bekämpningsregler som är anpassade till sina respektive smittor. Det är utredningens uppfattning att bekämpningsåtgärderna för dessa två sjukdomar – även om de är omfattande – inte bör beskrivas som någon form av stamping-out. För övriga sjukdomar finns det en variation mellan hur de olika medlemsländerna hanterar ett utbrott. I OIE:s databas finns det redovisat vad de olika länderna har anmält kring sin sjukdoms- bekämpning för olika sjukdomar. Av tabell 6.2 framgår att det skiljer sig mellan olika länder, vilka bekämpningsåtgärder som vidtas för olika sjukdomar, någon fullständig harmonisering gäller inte inter- nationellt. 9 OIE Terrestial Code, art. 8.5.45. SOU 2010:106 Hantering av djursmittor i Bekämpningsmetoder för några olika sjukdomar10 Qi, Sp, Z Qi, Sp, Vp Överv, S, Överv, Sp, Qi, Z, V Qi, Z, V * (delvis) Qi, S, Z Qi (svin), V Sp, Z, V Förklaringar: Qi=Movement control inside country, S=stamping-out, Sp=modified-stamping-out, Z=zooning, Vp=vaccinationsförbud, V=rutinvaccinering, *=anmälningsplikt Databasen ger också en bild av hur metoderna för bekämpning kan förändras över tiden. Detta kan exemplifieras med att och för redovisade stamping-out och vaccinationsförbud bland metoder för bekämpning av blåtunga. För hade tagit bort de två nämnda meto- derna och angav zooning samt screening. , andra halv- , redovisar rutinvaccinering av nötkreatur, får och getter samt även riktad övervakning mot nötkreatur. har ändrat redovisad bekämpningsmetod från stamping-out till modified-stamping-out. redovisar inte längre vaccinationsförbud samt redovisar flera former av övervakning. Internationellt och inom EU finns möjligheter att inte bara se till medlemsländerna som sådana utan olika delar av ett land kan vara olika drabbat eller ha olika förutsättningar att hantera smittor. Regionaliseringen är en del i EU:s smittskyddspolitik. Det inne- bär att det inom ett land kan definieras ett område som har en annan 10 Uppgifterna avser slutet av och kommer från OIE:s databas över sjukdomskontroll- metoder i olika länder (control measures). Hantering av djursmittor i hälsostatus än övriga delar av landet. Syftet kan vara att avgränsa ett område med hänsyn till behovet av kontrollåtgärder eller för att underlätta handeln. En regionalisering bygger på epidemiologiska bedömningar och riskanalyser, där sjukdomsfrihet eller förekomst av kontrollprogram också utgör förutsättningar. Geografiska regioner kan lätt korsas av olika smittvägar, vilket har lett till att introduktion av ett särskilt smittskyddssystem, com- partementalisering, som ska beakta alla epidemiologiska faktorer med syfte att åstadkomma en funktionell separering från andra enheter och omgivningen. (Utredningen använder begreppet biosektionering i stället för compartementalisering samt biosektorer i stället för com- partment). Systemet med biosektionering är relativt nytt och har ännu inte kommit att användas inom EU. Regionalisering har en geo- grafisk indelning som grund för att skilja ut olika epidemiologiska enheter. Biosektionering har sin grund i likartade system för att han- tera biosäkerheten i verksamheten. Gränserna sätts inte geografiskt utan av de biosäkerhetssystem som verksamheterna tillämpar. Från handelssynpunkt är det ingen skillnad. Den modell som exportlan- det tillämpar, regionalisering eller biosektionering, godtar import- landet efter bilaterala förhandlingar. OIE ger riktlinjer för hur det kan gå till men länderna beslutar själva. Vaccination kan som har nämnts också användas för att bekämpa eller förhindra spridning av smittor. En fördel med vacci- nering är att man kan undvika att avliva stora mängder djur. Det fram- går enligt utredningen också av ingressen till direktivet 2003/85/EG om mul- och klövsjuka att nödvaccinering inte användes i tillräcklig omfattning vid utbrottet . Vaccination kan vara mer kostnads- effektivt än att tillgripa mer ingripande åtgärder. Vaccinationens effektivitet varierar beroende på framsteg i vacci- nationsframställningen. Nackdelarna med vaccinering är knutna till kontrollerna vid handel. Om det vid en kontroll upptäcks antikrop- par mot en viss smitta så går det bara med särskilda kombinationer av vaccin och testförfaranden att avgöra om antikropparna härrör från vaccinationen och inte från en naturlig infektion. För vissa sjukdomar är vaccinering därför en handelspolitiskt kon- troversiell metod, t.ex. för mul- och klövsjuka. OIE har möjlighet att för vissa sjukdomar besluta om att ge en region status som fri från en viss sjukdom. Till detta kan också knytas status som fri från en sjukdom utan vaccinering. Detta ger bättre handelsfördelar och är viktigt för många exporterande länder än om vaccination tillämpas. För ett land med stor utrikeshandel innebär en långtgående stamping- Hantering av djursmittor i out-policy således en snabbare återgång till normal handel. Frågan om hur man ska förhålla sig till vaccinering och vilken kontroll- och bekämpningsstrategi som ska tillämpas har alltså handelspolitisk be- tydelse men inbegriper också frågeställningar som rör epidemiologi samt sociala och etiska förhållanden. För de EU-reglerade sjukdomarna framgår det ofta av regelverket vilka åtgärder som ska vidtas och utrymmet för nationella avvikel- ser är litet. I andra fall är utrymmet större för hur en viss smitta ska hanteras. För djurslag där det ekonomiska behovet av att upprätt- hålla export har stor betydelse kan långtgående stamping-out vara ett lämplig alternativ. För mindre exportberoende verksamheter bör det mest kostnadseffektiva och de minst ingripande åtgärderna väljas. Generellt bör gälla att åtgärder mot enskilda inte blir mer ingripande än nödvändigt. Möjligheten till flexibilitet bör utnyttjas så långt det är möjligt. I de fall som det är möjligt bör det övervägas om valet av åtgärd kan fattas av den enskilde själv. Åtgärder som äventyrar för andra djurhållare bör inte kunna väljas. EU ställer krav på att medlemsländerna ska ha organiserad sjuk- domsbekämpning. Krav på hur bekämpningsorganisationen ska vara uppbyggd och utrustad finns i EU:s sjukdomsspecifika bekämp- ningsdirektiv11. Stöd till medlemsländerna när de ska ta fram sådana organisationer finns i riktlinjer från kommissionen. De beredskapsplaner som medlemsländerna tar fram ska god- kännas av kommissionen och planerna blir också föremål för den granskning som gemenskapens veterinärmyndighet (FVO) genom- för bland medlemsländerna12. Smittberedskap för djursjukdomar är också en internationell fråga och FAO har tagit fram en manual kring hantering av djursjuk- domar vari ingår hur man ska ta fram beredskapsplaner13. Den svenska smittberedskapen samt epizootibekämpningen be- skrivs närmare i del B, kapitel 10 11Kommissionens beslut 91/42/EEG (MK), rådets direktiv /119/EEG (s.k. bekämpnings- direktivet). 12Guidelines for contingency plans for epidemic diseases, SANCO/10101/2002. 13Manual on the preparation of national animal disease emergency preparedness plans. Hantering av djursmittor i 6.4Smittskydd och andra åtgärder för att förebygga smittor Smittskydd används oftast som ett samlingsbegrepp för bekämpnings- och förebyggande åtgärder avseende smittsamma djursjukdomar eller smittämnen. Till förebyggande åtgärder kan hänföras hantering av avfall och gödsel samt vattenanvändning och vattenrening. Till stöd för det förebyggande förs också utveckling av analysmetoder, forsk- ning kring smittor, smittsamhet och smittvägar. Smittskydd är ett begrepp som – beroende på var information om begreppet söks – kan innefatta mycket skilda aktiviteter. I det följande begränsar utredningen sig till det förebyggande smittskydd som kan bedrivas på gårdsnivå. Förebyggande åtgärder på gårdsnivå innefattas inter- nationellt i begreppet biosäkerhet. Till förebyggande smittskydd hänförs också att förebygga en specifik sjukdom genom att använda vaccination. OIE:s Terrestial Code har flera regler om olika smittförebyg- gande åtgärder, bl.a. vid transporter av djur. Utredningen kan här nämna att biosäkerhet inte har någon egen definition i OIE:s regel- verk utan där förklaras begreppet biosäkerhetsplan (biosecurity plan) som en plan som identifierar potentiella vägar för introduktion och spridning av sjukdomar i en zon eller en biosektor (compart- ment) och som beskriver de åtgärder som vidtas eller ska vidtas för att hantera sjukdomsrisken, i enlighet med rekommendationerna i the Terrestial Code, där så är möjligt14. (OIE beskriver också att be- greppet biosektor sannolikt kommer att få ökad betydelse för handeln med djur. Biosektor (compartment) definieras som en djurgrupp som hålls i en eller flera anläggningar under ett gemensamt lednings- system för biosäkerhet med en enhetlig hälsostatus vad gäller en eller flera sjukdomar för vilka det har vidtagits övervaknings-, kon- troll- och biosäkerhetsåtgärder för internationell handel15. Bland de allmänna övervägandena i artikel 4.3.2 i The Terrestial Code anges bl.a. följande. Biosäkerhet och övervakning är nödvän- diga inslag för biosektionering (compartmentalisation) och sådana arrangemang bör tas fram genom samarbete mellan näringen och vete- 14Biosecurity plan means a plan that identifies potential pathways for the introduction and spread of disease in a zone or compartment, and describes the measures which are being or will be applied to mitigate the disease risks, if applicable, in accordance with the recommen- dations in the Terrestrial Code. 15Compartment means an animal subpopulation contained in one or more under a common biosecurity management system with a distinct health status with respect to a specific disease or specific diseases for which required surveillance, control and biosecurity measures have been applied for the purpose of international trade. Hantering av djursmittor i Där näringens ansvar innefattar genomförande av biosäkerhetsåtgärder, dokumentation av personal och av djur och djurförflyttningar, av kvalitetssäkringssystem, av övervakning av effektiviteten av vidtagna åtgärder m.m. bör utföra tillsyn och kontroll av verksamheten. Myndigheten ska också utföra eller granska övervakning, rapportering samt laboratorieunder- sökningar. 6.4.1Faktorer och åtgärder för ett gott smittskydd Inom EU pågår ett arbete med en ny djurhälsolag. I det arbetet ingår som en del att bedöma faktorer som har betydelse för biosäkerheten och vilka åtgärder som kan vidtas. Arbetet sker under samlings- namnet Community Animal Health Policy (CAHP). Under sitt ord- förandeskap i rådet tog initiativ till att undersöka vilka faktorer som medlemsstaterna anser vara de viktigaste för ett gott smittskydd och vilka de viktigaste incitamenten är för att skapa detta. De faktorer som är av betydelse för spridning av smittsamma djur- sjukdomar mellan gårdar upplevs i fallande skala att vara: 1.Förflyttningar av djur och de direktkontakter som uppstår mellan djur. 2.Indirekta kontakter genom t.ex. personer och fordon. 3.Miljö, t.ex. genom kontakter med vilda djur eller vektorer. 5.Bristande kunskap hos djurägare om spridningsvägar. De viktigaste åtgärderna för att minska risken uppgavs i fallande skala vara: 1.Hygienåtgärder genom t.ex. rutiner för hygien och besökare. 2.Karantän, isolering och testning. 3.Sektionering och all-in all-out system16. 4.Kunskap om hälsostatus, certifikat, spårbarhet och övervakning. 16 All in all out beskrivs ibland som omgångsuppfödning, dvs. att en omgång djur föds upp och säljs innan nästa omgång djur tas in. Mellan omgångar görs tvättning och sanering av lokalerna. Hantering av djursmittor i Utbildning och kunskap. Svenska Djurhälsovården har i skriften, Smittskydd på gårdsnivå, Gris- gårdens smittskydd, för sådan verksamhet bl.a. beskrivit följande åt- gärder. Anläggningen ska utformas så att interna transportvägar inte korsar de externa, att sektionera stallavdelningar så att de inte har luft- eller gödselkontakt med varandra, samt att ha kontroll över foder- och vattenkvalitet. Skriften innehåller närmare beskrivningar av hur dessa och flera andra åtgärder kan genomföras. SVA gav ut nr 3 av myndighetens tidskrift . Den utgåvan är ett temanummer om sjukdomsbekämpning vari anges följande tre råd för vardagsmittskyddet på en anläggning. Att ha ett smittskyddstänkande vid inköp av djur och låta dem vara i isolering innan de kommer i direkt kontakt med resten av besätt- ningen, alternativt tillämpa all in all out. Vid anläggning ska besökare ha rena skyddskläder. Vidare ska utrustning som har varit i kontakt med andra besättningar vara väl rengjorda. 6.4.2Smittskydd i svensk djurhållningen Utredningen har i sina internationella kontakter mötts av påståen- den om brister i biosäkerheten inom den svenska djurhållningen. Någon dokumentation som entydigt kan bekräfta eller avvisa på- ståendet har utredningen inte funnit. Utredningen har i samtal med praktiserande veterinärer informerats om att biosäkerheten är högst varierande inom landet. Utredningen visar också att det nästan helt saknas generella krav på djurhållare att upprätthålla en viss biosäkerhetsstandard. De före- skrifter från som finns med sådant innehåll är främst inriktat mot anläggningar som har besöksverksamhet, även om de också innehåller allmänna krav på andra anläggningar. De frivilliga salmonellakontrollprogrammen innehåller hygienregler men anslut- ningen varierar kraftigt mellan olika anläggningar, se vidare del B, kapitel 11. I vilken utsträckning som föreskrifterna efterlevs och i vilken utsträckning detta kontrolleras i den officiella kontrollen är en öppen fråga. Kunskapsläget om biosäkerheten i de svenska djur- besättningarna har varit bristfälligt och är framför allt dåligt doku- menterad Frågan om biosäkerheten inom den svenska djurhållningen har emellertid behandlats i en doktorsavhandling framlagd vid Hantering av djursmittor i Studiens syfte var att undersöka kontakterna mellan svenska djurhållare med klövbärande djur med hänsyn till konsekvenserna för smittspridning av djurförflyttningar och biosäkerheten på gårdsnivå. Studien visar stora variationer i hur man ser på biosäkerhet och den tillämpade biosäkerheten mellan olika djurhållare. Som exempel tillhandahåller av djurhållarna skyddskläder till besökare. Omkring hälften av djurhållarna i undersökningen som köper djur introducerade dem direkt i besättningen utan föregå- ende isolering. av djurhållarna ansåg däremot att deras rutiner var otillräckliga. I avhandlingen konstateras att bio- säkerhetsrutinerna generellt är högre inom grisproduktion än inom enheter som håller nötkreatur, får, getter eller blandade besättningar. Figurerna 6.1 och 6.2, där förekomsten av skyddskläder valts ut som ett kriterium för biosäkerhet, belyser sambandet mellan djurslag och biosäkerhetsrutiner samt sambandet mellan företagsstorlek och bio- säkerhet Det senare diagrammet bekräftar utredningens bedömning i del B, kapitel 4, om att större företag har en högre medvetenhet om betydelsen av god biosäkerhet än mindre företag även om det också bland större företag finns brister. 17 Infection Through the Farm , Studies on Movements of Livestock and On-farm Biopsecurity, , SLU . De två diagrammen har M Nöremark utarbetat på begäran av utredningen.. Hantering av djursmittor i Figur 6.1 i olika produktionsgrenar som har skyddskläder till besökande Figur 6.2 Företag efter storleksklass som har skyddskläder till besökande Förflyttningar av levande djur kan öka risken för smittspridning. I avhandlingen analyseras också förflyttningar som inte går till slakt av nötkreatur och svin. Avhandlingen visar att de flesta förflyttningar Hantering av djursmittor i sker inom en radie från ursprungsgården. Det förekom dock längre förflyttningar, av nötkreatursbesättningarna och av grisförflyttningarna var längre än och för- flyttningar för nötkreatur och för grisar förekom. 6.4.3Utredningens kommentarer att förebygga smittor – smittskydd och andra förebyggandeåtgärder Förebyggande åtgärder bidrar till att minska förekomsten av sjuk- domar – både smittsamma och mer vardagliga åkommor – bland djur råder. Det var en av slutsatserna vid mötet med medlemsländernas chefsveterinärer under det svenska ordförandeskapet, . Under mötet behandlades också fråga om vilken åtgärd som är den mest effektiva för att förebygga smittspridning. Utredningen anser att de åtgärder som chefsveterinärerna pekade på bör kunna tjäna som vägledningen för arbete med smittskydd och förebyggande åtgärder. Det finns brister i biosäkerheten inom den svenska djurhållningen. Det finns dock stora skillnader som tyder på att inom större företag är kunskapen och medvetenheten högre om vikten av god biosäker- het än inom små företag. Den refererade avhandlingen visar att av de företag som ingick i undersökningen ansåg att bio- säkerheten i anläggningen var bra. Det var dock som faktiskt vidtog grundläggande biosäkerhets- åtgärder. Enklare hygienåtgärder och hygienrutiner samt begräns- ningar av besök till anläggningen är sådana att de snabbt kan införas oavsett djurhållningsform. Förändringar i inköpsrutiner och krav på transporter kan också genomföras men de är beroende av att det tillhandahålls djur och transporttjänster som motsvarar de krav som en djurägare anser sig behöva ställa. Andra åtgärder som innebär förändringar i utformningen av anläggningen kan ta att genomföra och kostnaden kan bli högre. Oavsett val av åtgärd bör det göras någon form av kartläggning och bedömning av de risker som finns för en viss verksamhet så att riskerna hanteras så effektivt och ekonomiskt som möjligt. En biosäkerhetsplan är en sådan kartläggning, enligt OIE. Som utredningen visar är god biosäkerhet inom djurproduk- tionen en av de grundläggande faktorerna i ett gott smittskydd på gårdsnivå. En hög biosäkerhet på gårdsnivå kan kan effektivt mot- verka introduktionen av olika smittsamma djursjukdomar. Hantering av djursmittor i Utredningen föreslår i del A, kapitel 3 att djurhållare ska upprätta biosäkerhetsplaner för sin verksamhet. Utredningen har i del B, avsnitt 3.7 redogjort för reglerna kring handel med djur och djurprodukter. Handeln med djur m.m. inom gemenskapen skulle hindras om varje medlemsland fritt kunde välja vilka djurhälsobestämmelser som den skulle tillämpa vid införsel. Rådet har, i syfte att undanröja sådana hinder för handeln beslutat om ett antal direktiv som ska samordna medlemsstaternas djurhälso- regler för införsel. Direktiven reglerar vilka djurhälsokrav som ska ställas vid handel med djur, embryon eller sperma mellan medlems- länderna18. Direktiven anger att djur, embryo eller sperma ska vara fria från vissa angivna olika sjukdomar för att de ska få säljas från ett land till ett annat. Vilka sjukdomar som avses varierar mellan de olika djurslagen – även för ett och samma djurslag kan kravet på sjuk- domsfrihet vara beroende på djurets ålder eller användningsområde, dvs. avel, slakt eller uppfödning. Direktiven anger också krav på transportörer och handlare. Utredningen har i det föregående redovisat uppgifter om svensk export av djur och det kan konstateras att den sjukdomsfrihet som officiellt har med stöd i bara har haft begrän- sad betydelse utifrån sitt syfte att underlätta utförsel av djur från . Värdet av utförsel av levande djur utgör mindre än 1 pro- cent av värdet av utförsel av jordbruksvaror och livsmedel19. Vidare utgörs av värdet av hästdjur20. Sjukdomsfrihet hos djuren gäller vid försäljning oavsett om ett land är officiellt sjukdomsfritt eller inte. Skulle landet inte vara sjuk- domsfritt är det fortfarande möjligt för en besättning att visa frihet från sjukdom i enlighet med reglerna i respektive direktiv och därmed 18Rådets direktiv (64/432/EEG) om djurhälsoproblem som påverkar handel med nötkreatur och svin inom gemenskapen; rådets direktiv (91/68/EEG) om djurhälsovillkor för handeln med får och getter inom gemenskapen; rådets direktiv (90/539/EEG) om djurhälsovillkor för handel inom gemenskapen och för import från tredje land av fjäderfä och kläckningsägg; rådets direktiv (2006/88/EG) om djurhälsokrav för djur och produkter från vattenbruk och om förebyggande och bekämpning av vissa sjukdomar hos vattenlevande djur; rådets direktiv (92/65/EEG) om fastställande av djurhälsokrav i handeln inom och importen till gemenska- pen av djur, sperma, ägg (ova) och embryon som inte faller under de krav som fastställs i de specifika gemenskapsregler som avses i bilaga A.I till direktiv /425/EEG. 19Sveriges handel med jordbruksvaror och livsmedel 2009, dnr 59-153/2010. 20Sveriges utrikeshandel med jordbruksvaror och livsmedel, 2006–2008, 2009:18. Hantering av djursmittor i kunna sälja djuren till ett annat medlemsland. Sjukdomsfriheten för landet är ett sätt att förenkla handeln. 6.5.1Branschens kontroll av införsel och import EU-medlemskapet innebar att statens möjligheter att hindra import av djur och djurprodukter av smittskyddsskäl beskars. För att försöka kompensera statens minskade befogenheter bildade Svenska Djur- hälsovården, Svensk Mjölk samt fjäderfänäringens organisationer i samband med Svenska Djurbönders Smittskyddskontroll (SDS) samt fjäderfä, frivilliga sammanslutningar avsedda att komplettera regel- verk och ta vid där staten inte längre kunde ställa de införselkrav som av näringen ansågs vara erforderliga för att bibehålla det svenska djurhälsoläget. SDS tar fram importkrav för livdjur, sperma och embryon för djurslagen nötkreatur, svin, får, get och hjort. Importkrav som leve- rantörerna till slakteri- och mejeriföretagen bakom SDS ställer krav på sina leverantörer att följa. SDS importkrav anges i dokument som skickas till export/ut- försellandet. När samtliga krav är uppfyllda får importören ett god- kännande av importen/införseln. SDS har också tagit fram rekom- mendationer för att förhindra smittspridning vid export av djur. SDS avråder från import av livdjur och förordar import/införsel av sperma eller embryon. De svenska karantänsbestämmelserna innebär emellertid att SDS system med intyg inte riktigt har satts på prov. Verksamheten omfattar livdjur, kläckägg, sperma och embryon för djurslagen nöt, svin, får, get, hjort och fjäderfä. Införselkraven varierar beroende på sjukdomssituationen i exportlandet. SDS verkar även aktivt för att minska de smittskyddsmässiga riskerna i sam- band med införsel genom att importera sperma och embryon i stället för livdjur. Som komplement till SDS införs även handelsregler i bransch- företagens egenkontrollprogram. Detta har fått störst genomslag i de föreningsägda sammanslutningarna. hade exem- pelvis mejeriföretagen kravet att anslutna företag inte fick köpa in levande djur från utlandet samt att företagen var tvungna att vid handel med sperma och embryon följa SDS regler. har ett motsvarande krav i sina leverantörskrav till slakterierna. Hantering av djursmittor i