sou · GYB393 · 2011-01-01 00:00:00 — De skillnader vi finner belyser troligen också hur sysselsättning och löner skiljer sig mellan personer vilkas produktivitet skiljer sig av någon annan anledning. De observerade skillnaderna belyser därför hur arbetsmarknaden fungerar i stort. En annan reservation är att vi inte följer individer över tiden utan grupper. Det innebär att sammansättningseffekter kan påverka utfallet. Detta problem blir stort om antalet individer i en grupp förändras mycket. Analysen bygger på ett enkelt antagande, nämligen att olika grupper är imperfekta substitut så att efterfrågan på en viss typ av arbetskraft beror på relativlönen för den gruppen. Vi låter i vara ett index för utbildningsgrupp. Efterfrågan på arbetskraft för en viss grupp, och därmed sysselsättningsgraden Si, beror på gruppens 41 Samma analys görs också där individerna indelas efter ålder och bakgrund. Bilaga 5 till LU2011 Lönestruktur och sysselsättning – en tvärsnittsanalys relativlön, Wi/W samt en efterfrågevariabel, Di, som representerar nettot av alla andra faktorer som påverkar efterfrågan och utbud för grupp i: Si = Di - b WWi . Denna enkla ekvation är utgångspunkten för vår analys. För givet Di så antas högre relativlön leda till lägre sysselsättning. Vi kan observera sysselsättningsgrad och relativlön men inte efterfråge- variabeln Di. Om vi kände till parametern b så kunde vi räkna ut Di men vi känner inte till denna parameter.42 Men genom att observera hur relativlön och sysselsättning förändrats över tiden kan vi dra vissa slutsatser om vilken typ av förändringar som inträffat på arbetsmarknaden. Efterfrågevariabeln skiftar över tiden på grund av teknisk utveck- ling, skiftande preferenser, befolkningstillväxt, stigande utbildnings- nivå etc. Det som i första hand påverkar efterfrågan på en viss typ av arbetskraft är gruppens produktivitet. Företagen är beredda att betala mer för en person som är mer produktiv. En intressant fråga är då i vilken mån högre efterfrågan (produktivitet) visar sig i form av högre sysselsättningsgrad eller högre lön. Teoretiskt kan man tänka sig en situation där jämviktsarbetslösheten är densamma för alla grupper så att produktivitetsskillnaderna visar sig endast i form av löneskillnader. Så skulle det bli om arbetsmarknaderna för olika grupper var helt separerade och fungerade likadant, med samma ersättningskvot i a-kassan, lika starka fackföreningar etc. Då skulle alla grupper ha samma naturliga arbetslöshet i procent. Det finns dock flera skäl varför produktivitetsskillnader mellan olika grupper kan förväntas avspegla sig även i sysselsättningen. Ett skäl är att det finns restriktioner för hur lågt lönerna kan sjunka, ett golv för lönerna. Fackliga avtal sätter miniminivåer för lönerna.43 Taket för a-kassan gör att ersättningskvoten är lägre för personer med högre lön så man kan vänta sig att jämvikts- arbetslösheten är lägre för dessa grupper. Lönerna för högutbildade är i högre grad marknadsbestämda och mindre påverkade av fackliga avtal och ersättningssystem. En annan faktor är att arbetsmarknaderna för olika grupper inte är helt separerade. Högutbildade kan ta okvalificerade jobb medan 42I praktiken är denna parameter olika beroende på vilka grupper vi jämför. Olika utbild- ningsgrupper är rimligen mycket sämre substitut än näraliggande åldersgrupper. 43Se Skedinger (2006, 2010) för analys av minimilönernas utveckling och effekter. Lönestruktur och sysselsättning – en tvärsnittsanalys Bilaga 5 till LU2011 lågutbildade inte kan ta jobb som kräver hög utbildning. Låt oss tänka oss att vi har två typer av arbetskraft, ingenjörer och arbetare, och två typer av jobb, ingenjörsjobb och arbetarjobb. En arbetslös ingenjör kan i vissa fall ta ett jobb som arbetare, men det omvända är inte möjligt. Eftersom de högutbildade kan söka fler typer av jobb kan vi förvänta oss att deras sysselsättningsgrad är högre. När arbetslösa ingenjörer tar jobb som arbetare så minskar dessutom antalet jobb som är tillgängliga för arbetare. En förutsättning är förstås att arbetslösa ingenjörer är beredda att ta jobb som arbetare. Det är dock troligt att en del av de arbetslösa är beredda att ta jobb som inte reflekterar deras utbildningsnivå, så kallad bumping down. Av dessa skäl kan vi vänta oss att en grupp med högre pro- duktivitet har högre lön och högre sysselsättning jämfört med en grupp med lägre produktivitet. Ett tänkbart samband mellan syssel- sättning och lön visas i Figur 20. Det finns ett golv för lönerna och en restriktion att sysselsättningsgraden inte kan vara högre än . Det finns skäl att förvänta sig ett icke-linjärt samband mellan relativ sysselsättningsgrad och relativlön. Figur 20 Sysselsättning och relativlöner för olika grupper Lutningen på kurvan kan ses som ett mått på graden av löne- flexibilitet. Den visar i vilken mån som lönerna tillåts reflektera skillnaderna i produktivitet eller om produktivitetsskillnaderna i stället reflekteras i sysselsättningen. Fallet då kurvan är vertikal kan Bilaga 5 till LU2011 Lönestruktur och sysselsättning – en tvärsnittsanalys sägas representera total löneflexibilitet. Skillnaderna i produktivitet reflekteras då helt i lönerna medan sysselsättningsgraden är den- samma för olika grupper. Spridningen längs x-axeln visar spridningen i sysselsättningsgrad mellan olika grupper. Spridningen längs y-axeln visar spridningen i löner. Om spridningen i löner eller sysselsättning ökat som spridningen i den andra variabeln inte minskat så kan vi dra slutsatsen att skillnaderna i efterfrågan (produktivitet) ökat mellan olika grupper. Då är det är möjligt att uppnå samma grad av jämlikhet vad gäller både löner och sysselsättning. I detta fall kan man säga att strukturproblemen på arbetsmarknaden har ökat. En intressant fråga är om de relativa löneförändringarna över tiden gått i en riktning som ökat eller minskat skillnaderna i syssel- sättning. Har relativlönerna förändrats med eller mot marknads- krafterna? Man kan fråga sig dels hur löneförändringarna förhåller sig till den ursprungliga sysselsättningsnivån, dels hur de förhåller sig till förändringarna i sysselsättningen. Om relativlönerna stiger för de grupper som har hög eller ökande sysselsättning så kan man säga att lönerna anpassar sig till marknaden och motverkar skill- naderna i sysselsättning. Om relativlönerna i stället stiger för grupper med låg eller sjunkande sysselsättning så bidrar relativlöneut- vecklingen till att öka skillnaderna i sysselsättningsgrad. Vi kan därför jämföra förändringarna i S i och Wi /W för att se om relativ- löneförändringen förstärkt eller motverkat sysselsättningsförändringen. Resonemanget förutsätter att det ovan postulerade efterfråge- sambandet existerar, det vill säga att en ökning i relativlönen, ceteris paribus, har en negativ effekt på sysselsättningen. Låt oss använda diagrammet för att illustrera effekten av tre olika typer av förändringar: Förändringar i relativ efterfrågan: Eftersom lönerna åtminstone delvis är marknadsstyrda så kan vi vänta oss att lönerna rör sig i samma riktning som sysselsättningen när det sker förändringar i relativ efterfrågan på olika typer av arbetskraft. Men ju mer stela lönerna är desto mindre rör sig relativlönerna. I Figur 21 illustreras effekten av ökade produktivitetsskillnader. Lönestruktur och sysselsättning – en tvärsnittsanalys Bilaga 5 till LU2011 Figur 21 Ökade produktivitetsskillnader Ökad marknadsanpassning: Man kan också tänka sig förändringar i relativlöner som inte drivs av relativ efterfrågan. Ett exempel är ökad marknadsanpassning av lönerna (Figur 22). En sådan föränd- ring leder till att grupper med låg sysselsättning får lägre relativ lön och ökad sysselsättning. Om det från början råder jämvikt eller brist på arbetskraft på marknaden för högutbildade så blir det små sysselsättningsförändringar i den övre delen av fördelningen. En exogen lönekompression på grund av låglönesatsningar har natur- ligtvis motsatt effekt. Bilaga 5 till LU2011 Lönestruktur och sysselsättning – en tvärsnittsanalys Figur 22 Ökad marknadsanpassning av lönerna Allmän efterfrågeökning vid givna löneavtal: Men vad händer om det sker en generell efterfrågeökning? Låt oss definiera en allmän efterfrågeökning som en efterfrågeökning som leder till en proportionell ökning i alla typer av jobb vid givna löner. Om vi åter- går till fallet med helt separerade arbetsmarknader för olika grupper så skulle vi vänta oss att sysselsättningen skulle öka ungefär lika mycket för olika grupper vid givna löner.44 Men de olika grupperna konkurrerar delvis på samma marknader och förekomsten av bumping down gör att en allmän efterfrågeökning kan förväntas ha större effekt på sysselsättningen för de lågutbildade. När konjunkturen förbättras så går en del av de högutbildade från jobb 44 Om efterfrågan ökar procentuellt lika mycket för alla grupper så kommer sysselsättnings- graden faktiskt att öka något mer i procentenheter för grupper som från början hade hög sysselsättning. En procents ökning i sysselsättningen innebär att en grupp sysselsättningsgrad ökar till medan en grupp sysselsätt- ningsgrad ökar till . Lönestruktur och sysselsättning – en tvärsnittsanalys Bilaga 5 till LU2011 med lägre löner till jobb med högre löner medan de lågutbildade går från arbetslöshet till jobb.45 Observera att om högutbildade tar mindre kvalificerade jobb i dåliga tider så blir deras löner de facto mer flexibla. Även om lönerna för enskilda jobb är konstanta så blir lönerna på individnivå i högre grad marknadsbestämda därför att högutbildade tar jobb med lägre lön i dåliga tider. Till detta kommer att fackliga avtal i allmänhet spelar mindre roll för högutbildade. Det finns därför flera skäl till att en allmän efterfrågeökning vid givna löneavtal kan väntas påverka lönerna mer för de högutbildade medan syssel- sättningen förändras mer för de lågutbildade. (Figur 23) Figur 23 En generell efterfrågeökning vid givna löneavtal 45 Ett annat sätt att tänka på detta är att vi har en gemensam arbetsmarknad men arbets- givarna föredrar personer med högre utbildning. Då står de lågutbildade sist i kön. Bilaga 5 till LU2011 Lönestruktur och sysselsättning – en tvärsnittsanalys 5.2Sysselsättningsgrad och relativlön för olika utbildningsgrupper Data kommer från registerbaserad arbetsmarknadsstatistik (RAMS) och beskrivs närmare i appendix. Individerna indelas i 6 utbildnings- nivåer: grundskola, gymnasium, 3-årigt teoretiskt gymnasium, kort eftergymnasial utbildning (mindre än ), lång eftergymnasial utbildning (), samt doktorandstudier. För att renodla fokus på utbildningsgrupper är det lämpligt att hålla andra nyckelfaktorer konstanta i den grafiska analysen. Vi ser därför på män respektive kvinnor i åldern som är födda i . Därmed rensar vi bort förändringar som har att göra med inträde och utträde från arbetsmarknaden på grund av högskole- utbyggnad och pensionssystem och förändringar i andelen utrikes födda. Vi tar också bort personer som erhållit värnpliktsersättning, studiemedel eller utbildningsbidrag för doktorander och personer som fått barn inom de två föregående åren. Dessa personer kan ha låg sysselsättning av skäl som inte har med arbetsmarknaden att göra. Vi måste också exkludera personer där vi saknar uppgifter om utbildningsnivå eller födelseland. Vi har inte eliminerat personer med pension. Förtidspensionering av arbetsmarknadsskäl har berott på tillgången på jobb så antalet för- tidspensionerade reflekterar arbetsmarknadsläget. Ur samhälls- synpunkt är sysselsättningsgraden i stort intressant oavsett om de som inte arbetar är arbetslösa eller förtidspensionerade. Vi mäter relativlönen för alla grupper jämfört med män i åldern 30-54, födda i och med treårigt teoretiskt gymnasium. Vi tar inte logaritmer eftersom det gör resultaten mera svårtolkade utan att förändra slutsatserna. Figur 24 visar hur sysselsättnings- grad och relativlön skiljer sig mellan de olika utbildningsgrupperna. Som väntat är sambandet inte linjärt. Det finns ett tydligt löne- golv vid av genomsnittslönen för de med tre- årigt teoretiskt gymnasium. Ett förvånansvärt resultat är att vi nästan inte ser någon skillnad i lön mellan de som har enbart grund- skola och de som har gymnasieutbildning. De som enbart har grundskola är rimligen mindre produktiva i genomsnitt än de som har fullföljt en gymnasieutbildning. Ändå är lönerna i stort sett desamma för dessa två grupper. De som enbart har grundskola konkurrerar inte med lägre lön. I stället har de mycket lägre syssel- sättning. Lönestruktur och sysselsättning – en tvärsnittsanalys Bilaga 5 till LU2011 I den övre delen av fördelningen är förhållandet det motsatta. Gruppen med doktorandstudier har avsevärt högre lön än de med universitetsutbildning men sysselsättningsgraden skiljer sig knappast åt mellan dessa grupper. I mellangrupperna ser vi ett positivt samband mellan sysselsättningsgrad och lön. Män med treårigt teoretiskt gymnasium eller universitetsutbildning har högre lön och högre sysselsättning än de med annan gymnasieutbildning. Figur 24 Sysselsättningsgrad och relativlön efter utbildning , män 30-54, födda i Not: Sysselsättning (x-axeln) och relativlön (y-axeln) efter utbildning: grundskola, gymnasium ej teoretiskt, treårigt teoretiskt gymnasium, kort högskola, lång högskola, doktorandstudier. Lönen stiger med utbildningen. För kvinnor ser vi en likartad bild i Figur 25. Sambandet är horisontellt i den nedre delen och vertikalt i den övre delen. Dock är sambandet mellan sysselsättning och lön inte lika tydligt i mellangruppen. Lönen stiger med utbildningen, men gruppen med kort högskoleutbildning har något lägre sysselsättningsgrad än de med teoretiskt gymnasium. Bilaga 5 till LU2011 Lönestruktur och sysselsättning – en tvärsnittsanalys Figur 25 Sysselsättningsgrad och relativlön efter utbildning , kvinnor 30-54, födda i Not: Sysselsättning (x-axeln) och relativlön (y-axeln) efter utbildning: grundskola, gymnasium ej teoretiskt, treårigt teoretiskt gymnasium, kort högskola, lång högskola, doktorandstudier. Lönen stiger med utbildningen. I Figur 26 kan vi jämföra situationen 2007 med 1996. Vi ser upp- gångar i sysselsättningsgraden för alla utom den högsta och den lägsta utbildningsnivån, vilket reflekterar den återhämtning i syssel- sättningen som skett efter krisen . Relativlöneför- ändringarna är små i de flesta fall. De som ändrat sin relativlön mest är de med kort högskoleutbildning som höjt sin relativlön med . Lönestruktur och sysselsättning – en tvärsnittsanalys Bilaga 5 till LU2011 Figur 26 Sysselsättningsgrad och relativlön efter utbildning, förändring 1996-2007, män 30-54 födda i Not: Sysselsättning (x-axeln) och relativlön (y-axeln) efter utbildning (streckad) och 2007 (heldragen). Lönen stiger med utbildningen. Rörelserna i diagrammet sker snett uppåt åt höger och nedåt åt vänster. Detta visar att vi haft förändringar i utbud och efterfrågan för olika grupper som påverkat sysselsättningen och som också tycks ha slagit igenom i relativlönerna. Grupperna med kort och lång högskoleutbildning har ökat sin sysselsättning och de har också fått högre relativlön. Om vi jämför gruppen med enbart grundskola med gymnasiegrupperna ser vi en slående skillnad. Relativlönen har varit för båda grupperna, men medan gymnasiegrupperna har ökat sin sysselsättning så har gruppen med enbart grundskola stått kvar på samma sysselsättningsgrad som 1996. Det året var ett av de svåraste under 90-talskrisen medan 2007 var med god konjunktur. Gruppen med enbart grundskola har så att säga lämnats kvar när återhämtningen skedde efter 90-talskrisen. För kvinnor ser vi liknande förändringar i sysselsättningen, men mindre förändringar i relativlönerna (Figur 27). Högskole- grupperna har ökat sin sysselsättning, dock ej de med doktorand- studier. Skillnaden i sysselsättningsutveckling mellan gruppen med enbart grundskola och de med gymnasium ännu tydligare. Syssel- sättningsgraden för kvinnor med enbart grundskola har faktiskt sjunkit från medan den ökat för mellangrupperna. Bilaga 5 till LU2011 Lönestruktur och sysselsättning – en tvärsnittsanalys Den dåliga utvecklingen för gruppen med enbart grundskola beror troligen delvis på att gruppens sammansättning förändrats. minskade männen i denna grupp och kvinnorna med en tredjedel (se Tabell A2 i appendix). Figur 27 Sysselsättningsgrad och relativlön efter utbildning förändring 1996-2007, kvinnor 30-54 födda i Not: Sysselsättning (x-axeln) och relativlön (y-axeln) 1996 (streckad) och 2007 (heldragen). Lönen stiger med utbildningen. Sammanfattningsvis kan vi säga att sysselsättningen har ökat för personer med gymnasium eller högskoleutbildning medan de med endast grundskola inte tagit del i sysselsättningsökningen. I detta avseende har strukturproblemen ökat. Relativlönerna har varit täm- ligen konstanta i den nedre delen av fördelningen men personer med högskoleutbildning har höjt sin relativlön. Teknisk utveckling och globalisering tycks ha gynnat personer med högskoleutbildning och detta har diskuterats mycket inter- nationellt.46 I hade vi en lönekompression som vändes i ökade löneskillnader . Kompressionen förklaras i litteraturen med tre faktorer: fackets solidariska lönepolitik, ett kraftigt ökat utbud av utbildad arbetskraft, samt att en expanderande offentlig sektor ökade den relativa efterfrågan på lågt utbildad arbetskraft. 46 Se Krusell et al. (2000) och Fredriksson-Topel (2010) för vidare diskussion och referenser. Lönestruktur och sysselsättning – en tvärsnittsanalys Bilaga 5 till LU2011 ökade löneskillnaderna har förklarats av mer decentraliserade löneförhandlingar, att informationsteknologin har ökat efterfrågan på högutbildade, samt av att offentlig sektor minskat som andel av ekonomin.47 Den grafiska analysen ovan visar att lönepremien tycks ha ökat för högskoleutbildade . I den nedre delen av fördelningen ser vi ingen större förändring i relativlönerna men skillnaderna i sysselsättning har däremot ökat betydligt. 5.3Sysselsättning och relativlön för olika åldersgrupper Samma analys görs i Figur 25 där individerna indelas efter ålder i femårsintervall. För att konstanthålla övriga faktorer ser vi på män med gymnasial utbildning som inte är treårig studieförberedande. Vi exkluderar de som får studiemedel. Valet att studera bestäms visserligen delvis av arbetsmarknadsläget: när det är svårt att få jobb väljer fler att skaffa sig längre utbildning. Vi har ändå valt att ute- lämna de som får studiemedel därför att utbildningens roll för- ändras trendmässigt över tiden. har efterfrågan på utbildad personal ökat och denna efterfrågan har tillfredställts av utbildningssystemet. Huruvida den andel som utbildar sig är för låg eller för hög och hur den sammanhänger med arbetsmarknadsläget är frågor som vi inte försöker besvara i denna uppsats. Vi har inte tagit med därför att det är ett mycket litet antal individer i denna åldersgrupp som inte studerar. har av lönen för de som är 45 och en sysselsättningsgrad på . Lön och sysselsättnings- grad stiger med åldern . Därefter är lönen i stort sett oförändrad medan sysselsättningen sjunker, speciellt för den äldsta som har en sysselsättningsgrad på . För kvinnor har vi en liknande bild, men med lägre syssel- sättningsgrad och mindre löneskillnader mellan åldersgrupperna. 47 Se exempelvis och (2000), och (1995), (2005), (2007), (2008) och och (2008). Bilaga 5 till LU2011 Lönestruktur och sysselsättning – en tvärsnittsanalys Figur 28 Sysselsättning och relativlön efter ålder 2007, män med gymnasial utbildning, ej treårig studieförberedande Not: Sysselsättning (x-axeln) och relativlön (y-axeln) efter ålder. Femårsintervall 20-24 till 60-64. Åldersgruppen 20- 24 har den lägsta lönen. Ungdomsarbetslösheten har fått mycket uppmärksamhet i debatten, men om vi ser på sysselsättningsgraden för de i åldern 20-24 som inte studerar så ser bilden inte så annorlunda ut jämfört med andra ålders- grupper. Män i åldern 20-24 har en sysselsättningsgrad på ungefär samma nivå som de som är 45-49. De höga siffror på ungdoms- arbetslöshet som nämns i debatten avser normalt åldern 16-24. Dessa siffror innefattar studerande som söker jobb och dessa har exkluderats i vår analys. Vi har inte heller inkluderat personer i åldern 16-19 som inte studerar. Det är en relativt liten grupp med en hög arbetslöshet i procent. Män över 50 har lägre sysselsättning än de i åldern 20-25 vilket bland annat beror på att långtidssjuk- skrivningar och förtidspension är vanligare i högre åldersgrupper. Lönestruktur och sysselsättning – en tvärsnittsanalys Bilaga 5 till LU2011 Figur 29 Sysselsättning och relativlön efter ålder 2007, kvinnor med gymnasial utbildning, dock ej treårig studieförberedande Not: Sysselsättning (x-axeln) och relativlön (y-axeln) efter ålder. Femårsintervall 20-24 till 60-64. Åldersgruppen 20- 24 har den lägsta lönen. Figur 30 visar hur denna bild förändrats . Sysselsättningen har ökat för samtliga åldersgrupper, men betydligt mer för äldre och yngre än för mellangruppen. Skillnaden mellan den högsta och den lägsta sysselsättningsgraden har minskat från 35 (85- 50) till 24 (92-68) procentenheter. För kvinnor ser vi liknande för- ändringar över tiden. Om vi ser till skillnaderna mellan ålders- grupperna så förefaller de strukturella problemen ha minskat . En tolkning är att äldre och yngre, med svagare ställning på arbetsmarknaden jämfört med de medelålders, har gynnats av ett allmänt förbättrat arbetsmarknadsläge. Relativ- lönerna har också förändrats i marknadskonform riktning då äldre och yngre fått något sänkta relativlöner. Bilaga 5 till LU2011 Lönestruktur och sysselsättning – en tvärsnittsanalys Figur 30 Sysselsättning och relativlön efter ålder 1996 och 2007, män med gymnasial utbildning, dock ej treårig studieförberedande Not: Sysselsättning (x-axeln) och relativlön (y-axeln) efter ålder. Femårsintervall 20-24 till 60-64. Åldersgruppen 20- 24 har den lägsta lönen. Figur 31 Sysselsättning och relativlön efter ålder, kvinnor med gymnasial utbildning, ej treårig studieförberedande Not: Sysselsättning (x-axeln) och relativlön (y-axeln) efter ålder. Femårsintervall 20-24 till 60-64. Åldersgruppen 20- 24 har den lägsta lönen. Lönestruktur och sysselsättning – en tvärsnittsanalys Bilaga 5 till LU2011 5.4Sysselsättning och relativlön för personer med olika födelseland För att studera hur sysselsättning och lön sammanhänger med bak- grund delar vi in befolkningen i de som är födda i , invandrare från ett antal rika industriländer (västinvandrare) och övriga invandrare.48 Invandrargrupperna indelas dessutom i nyanlända (<6 år), de med någon tid i landet () och de med i landet (>15 år). Observationen för infödda är markerad med en fyrkant. Linjerna sammanbinder observationerna för personer med olika tid i landet. De med i landet har i allmänhet högre sysselsättning. Sysselsättningen för västinvandrare ökar med tid i landet från och lönen ligger nära lönen för infödda. Övriga invandrare har klart lägre lön och sysselsättning. För utlandsfödda kvinnor ser vi en likartad bild men löneskillnaden är mindre. Figur 32 Sysselsättning och lön efter födelseland 2007, män med någon gymnasieutbildning 30-54 år Not: Sysselsättning (x-axeln) och relativlön (y-axeln) efter födelseland. Punkten anger värden för infödda. Tunn linje avser västinvandrare och tjock linje avser övriga invandrare. De med kortast tid i landet (mindre än ) har lägst sysselsättning. 48 Västinvandrare definieras här som invandrare från de nordiska länderna, de , , , , , , , , , , och . Bilaga 5 till LU2011 Lönestruktur och sysselsättning – en tvärsnittsanalys Figur 33 Sysselsättning och lön efter födelseland 2007, kvinnor med någon gymnasieutbildning 30-54 år Not: Sysselsättning (x-axeln) och relativlön (y-axeln) efter födelseland. Punkten anger värden för infödda. Tunn linje avser västinvandrare och tjock linje avser övriga invandrare. De med kortast tid i landet (mindre än ) har lägst sysselsättning.