sou · GZB348 · 2011-06-01 00:00:00 — I sådana fall finns inga möjligheter att varken bygga upp eller ta del av tidi- gare dokumentation. asylsökande som undanhåller sig verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning, och som därmed enligt utredningens terminologi också är papperslösa, uppvisar ibland gamla vilka, vad utredningen erfarit, brukar accepteras av vården. Finns det ett lägger vårdgivaren upp en patientjournal med den identitet som finns angiven på kortet. Eftersom den tidigare asyl- sökande personen inte har ett personnummer märks patientjour- nalen med ett reservnummer som följer honom eller henne i vården så länge han eller hon uppger samma identitet. Det är inte ovanligt att en tidigare asylsökande använder en annan asylsökandes LMA- kort, alternativt säger sig inte ha ett gammalt kort – allt för att inte riskera att bli upptäckta och angivna till t.ex. polisen. Enligt vad företrädare för vården uppgivit för utredningen finns det sammanfattningsvis i huvudsak två orsaker till att papperslösa personer väljer att uppge en felaktigt identitet eller olika identiteter. För det första är många oroliga för att bli överlämnade till polisen.145 För det andra vill den papperslöse personen genom att hålla sin identitet oklar undvika att dra på sig en skuld gentemot de all- männa som personen måste betala om han eller hon senare skulle be- viljas uppehållstillstånd i Sverige.146 Företrädare för vårdgivarna har 145Se vidare om myndigheters underrättelse- och upplysningsskyldighet i avsnitt 2.3.9. 146I en e-post till utredningen uppger , verksjurist och utredare på Riks- kronofogdens kansli, att papperslösa personers vårdskulder inte är vanligen förekommande hos (), Dnr. S 2010:01/2011/2. Hon anger bl.a. följande. Skulden är indrivningsbar om landstingen har fått skulden fastställd. I de fall de agerar ansöker man troligen oftast om betalningsföreläggande. Om personnummer saknas ger KFM svaranden för utredningen beskrivit att fordringar som ett landsting har på personer som inte betalar sina vårdkostnader nämligen inte skrivs av utan enligt rutin lämnas över till inkasso. Detta gäller både per- soner som är bosatta i landet och sådana som befinner sig i landet i övrigt. I utredningens direktiv anges att en viktig utgångspunkt i de migra- tionspolitiska övervägandena som utredningen har att göra är att ska ha en reglerad invandring. En utländsk medborgare som vill vistas mer än tillfälligt i måste ha nödvändiga tillstånd för detta. I de fall en person inte får tillstånd att vara i landet måste vederbörande lämna landet (jfr av- snitt 2.2). I utredningens direktiv sägs vidare att det är en viktig utgångspunkt för utredningens förslag att dessa inte har en negativ inverkan på asylprocessen inklusive asylmottagandet eller att till- gången till sjukvård bidrar till att fler personer uppehåller sig och arbetar här utan nödvändiga tillstånd. Förslagen får inte heller bidra till att fler personer väljer att hålla sig undan verkställighet av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut eller få eventuella negativa konse- kvenser för den reglerade invandringen. Utredningsuppdraget innefattar inte att se över asylprocessen eller den migrationsrättliga regleringen i övrigt. Den ska ligga fast. De frågeställningar som utredningen har att hantera har dock natur- ligen samband med frågor som rör det migrationsrättsliga och migra- tionspolitiska området. Mot bakgrund av detta och det faktum att även den migrationsrättsliga regleringen har sitt ursprung i den folk- rättsliga regleringen av mänskliga rättigheter ges här en översikt av de migrationsrättsliga regler som är av särskilt intresse för utred- ningens uppdrag. I avsnitt 2.2 har frågor som rör den praktiska hanteringen av asylprocessen berörts. Migrationen till omfattar långt fler än sådana personer som söker asyl och som beviljas uppehållstillstånd av skyddsskäl ett tillfälligt personnummer. Därefter kommer den största svårigheten, nämligen att delge ansökningen. Även i de fall ansökningen verkligen når svaranden kan det vara svårt att av- göra om det är rätt person som delgivits då klara identifieringssvårigheter föreligger. Om ut- slag meddelas kan sökanden välja att skulden ska drivas in och den handläggs då som ett en- skilt mål om verkställighet hos KFM. (se avsnitt 2.1). Som framgått av avsnitt 2.2.2.1 utgör den största andelen av beviljade uppehållstillstånd och registrerade uppehålls- rätter tillstånd av arbetsmarknadsskäl (20,), tillstånd till anhöriga (20,), uppehållsrätt (), tillstånd på grund av studier (13,) och tillstånd för besök (12,). Ut- redningens uppdrag omfattar emellertid inte personer i dessa grup- per.147 En avgränsning i detta avsnitt har därför, i likhet med vad som skedde i avsnitt 2.2, gjorts i framställningen av det migrations- rättsliga regelverket till att i huvudsak omfatta regleringen av asyl- frågor. Målet för migrationspolitiken är att säkerställa en långsiktigt håll- bar migrationspolitik som värnar asylrätten och som inom ramen för den reglerade invandringen underlättar rörlighet över gränser, främjar en behovsstyrd arbetskraftsinvandring och tillvaratar och beaktar migrationens utvecklingseffekter samt fördjupar det europeiska och internationella samarbetet.148 I avsnitten 2.2.2.1 och 4.1 beskrivs ram- överenskommelsen mellan regeringen och de gröna om migrationspolitiken. I utlänningslagen (2005:716;UtlL) finns bestämmelser om bl.a. villkor för inresa, vistelse och arbete i . I lagen finns bestäm- melser om uppehållsrätt, flyktingar och andra skyddsbehövande, uppehållstillstånd, avvisning och utvisning samt verkställighet av sådana beslut. Lagen kompletteras av utlänningsförordningen (2006:97;UtlF). Migrationen regleras i princip för tre olika kategorier av per- soner beroende på vilket land man är medborgare i eller har till- stånd för vistelse eller bosättning i: nordbor, de som kommer från länderna inom EU/EES-samarbetet respektive de som kommer från tredje land. En annan indelning av regelverket för migration kan göras uti- från vilka skäl bosättningstillståndet grundas. Uppehållstillstånd ges i i huvudsak av följande skäl; arbetskraftsinvandring, an- höriginvandring eller av skyddsskäl. Inom EU pågår ett arbete med att harmonisera asyllagstiftningen.149 147Jfr avsnitt 2.1. 148Regeringens skrivelse 2010/11:29 Migration och asylpolitik. 149För en redogörelse, se SOU 2010:40 s. 223 ff. En utlänning som ska vistas i ska ha uppehållstillstånd om inte visering har beviljats (2 kap. 5 § UtlL). Nordiska medborgare och EES-medborgare samt deras familjemedlemmar med uppehållsrätt är undantagna från kravet på uppehållstillstånd (2 kap. 8 § UtlL). Utlänningar som bedöms vara skyddsbehövande, dvs. flyktingar, alternativt skyddsbehövande och övriga skyddsbehövande, har rätt till uppehållstillstånd. För andra utlänningar får uppehållstillstånd beviljas om det finns skäl för det på grund av anknytning till en i landet bosatt person eller annan anknytning till , under vissa förhållanden på grund av arbete eller då försörjningen är ordnat på annat sätt än genom anställning, eller på grund av synnerligen ömmande omständigheter. Vissa an- höriga har rätt till uppehållstillstånd (5 kap. 3 § UtlL). Bestämmel- sen om synnerligen ömmande omständigheter (5 kap. 6 § UtlL) inne- bär att uppehållstillstånd kan beviljas en utlänning om det vid en sam- lad bedömning av utlänningens situation föreligger sådana synner- ligen ömmande omständigheter att han eller hon bör tillåtas stanna i . Vid bedömningen ska särskilt beaktas utlänningens hälso- tillstånd, anpassning till och situationen i hemlandet. Med flykting avses enligt 4 kap. 1 § UtlL en utlänning som be- finner sig utanför det land som han eller hon är medborgare i, därför att han eller hon känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av ras, nationalitet, religiös eller politisk uppfattning eller på grund av kön, sexuell läggning eller annan tillhörighet till en viss samhällsgrupp, och inte kan, eller på grund av sin fruktan inte vill, begagna sig av detta lands skydd. Detsamma gäller en person som är statslös. En utlänning, som med åberopande av skyddsskäl an- sökt om uppehållstillstånd, ska som huvudregel150 förklaras vara flykting (flyktingstatusförklaring) om han eller hon omfattas av defi- nitionen ovan. Sådan förklaring får dock vägras i vissa fall.151 Flyk- tingdefinitionen överensstämmer i allt väsentligt med den som finns i artikel 1 (A) 2 konvention angående flyktingars rättsliga ställning (). Vissa förtydliganden har dock gjorts dels så att det klart framgår att förföljelse som utgår från andra än myndigheterna kan beaktas, dels så att det framgår att personer som känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av kön eller sexuell läggning kan få skydd som flyktingar. 150Dock inte om han eller hon är utesluten från att anses som flykting enligt 4 kap. 2 b § UtlL. 151Jfr 4 kap. 3 § och 3 a § UtlL. Med alternativt skyddsbehövande avses en utlänning som i andra fall än som avses i 4 kap. 1 § UtlL befinner sig utanför det land som han eller hon är medborgare i därför att det finns grundad anled- ning att anta att utlänningen vid ett återvändande till hemlandet skulle löpa risk att straffas med döden eller att utsättas för kropps- straff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, eller som civilperson löpa en allvarlig och personlig risk att skadas på grund av urskillningslöst våld med anledning av en yttre eller inre väpnad konflikt, och utlänningen inte kan, eller på grund av sådan risk som avses ovan, inte vill begagna sig av hem- landets skydd. Med övrig skyddsbehövande avses en utlänning som i andra fall än som avses i 4 kap. 1–2 §§ befinner sig utanför det land som han eller hon är medborgare i, därför att han eller hon behöver skydd på grund av en yttre eller inre väpnad konflikt eller på grund av andra svåra motsättningar i hemlandet känner välgrundad fruktan att ut- sättas för allvarliga övergrepp, eller inte kan återvända till sitt hem- land på grund av en miljökatastrof. Med asyl avses ett uppehållstillstånd som beviljas en utlänning därför att han eller hon är flykting eller alternativt skyddsbehöv- ande (1 kap. 3 § UtlL). En ansökan om uppehållstillstånd som grundar sig på sådana omständigheter som anges i 4 kap. 2 a §§ UtlL (övrig skyddsbehövande) ska enligt 1 kap. 12 § UtlL handläggas som en ansökan om asyl. ,152 som bl.a. hade i uppdrag att analy- sera hur bestämmelsen om uppehållstillstånd på grund av synner- ligen ömmande omständigheter hade tillämpats, fann i sitt slutbe- tänkande Den nya migrationsprocessen (SOU 2009:56) att uppehålls- tillstånd för vuxna på grund av synnerligen ömmande omständig- heter – vilket i och för sig utgör en undantagssituation – endast be- viljas i enstaka fall.153 När det gäller barn ansåg utredningen att praxis ännu inte var så rikhaltig att det gick att utläsa om barns bästa beaktats på det sätt som avsetts av lagstiftaren.154 Ett uppehållstillstånd kan vara permanent eller tidsbegränsat. Bestämmelser om när tidsbegränsade uppehållstillstånd får beviljas finns i 5 kap. 7–15 §§ UtlL. Skäl för tidsbegränsat uppehållstillstånd kan t.ex. vara att utlänningens närvaro behövs för att förundersök- ning eller huvudförhandling i brottmål ska kunna genomföras, att en utlänning behöver vård enligt lagen (1990:52) med särskilda be- stämmelser om vård av unga och att det föreligger icke-bestående verkställighetshinder. Tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljas också i vissa fall som rör familjeanknytning eller behov av vård i som är av övergående natur. Vad slutligen beträffar uppehållstillstånd med tillfälligt skydd kan ett sådant beviljas med stöd av bestämmelserna i 21 kap. UtlL (som har sin grund i det tidigare nämnda massflyktsdirektivet). I vissa situationer kan Europeiska unionens råd besluta att det råder en mass- flyktssituation. En utlänning som omfattas av ett beslut om till- fälligt skydd och överförs till eller tas emot i ska då beviljas uppehållstillstånd med tillfälligt skydd. Ett uppehållstillstånd med tillfälligt skydd får inte gälla än den tid som har beslutats av Europeiska unionens råd. 3.8.3Avvisning, utvisning och verkställighet av sådana beslut Om en ansökan om uppehållstillstånd avslås eller avvisas eller om ett uppehållstillstånd återkallas när utlänningen befinner sig i ska det som huvudregel meddelas ett beslut om avvisning eller utvisning (8 kap. 16 § UtlL). Ett beslut om avvisning i första instans får inte fattas senare än efter det att den första ansökan om uppehållstillstånd gjorts efter en utlännings ankomst till (8 kap. 5 § UtlL). Ett beslut om avlägsnande som fattas när en utlänning har vistats mer än i , efter det att den första ansökan om uppehållstillstånd gjordes, eller av en all- män domstol på grund av att en utlänning har begått ett brott be- nämns utvisning (8 kap. 7–15 §§ UtlL). När be- slutar om avvisning eller utvisning får beslutet förenas med ett förbud för utlänningen att återvända till utan att ha tillstånd av eller, i ett säkerhetsärende, av regeringen (8 kap. 19 § UtlL). Det är i första hand den enskildes ansvar att resa ut ur landet. I de fall den enskilde inte följer beslutet om av- eller utvisning är det som ansvarar för att ett beslut om avvisning eller utvisning verkställs (12 kap. 14 § första stycket UtlL). Bestämmel- serna i UtlL bygger i första hand på att en utlänning som har fått ett avvisnings- eller utvisningsbeslut ska lämna landet på egen hand. Som huvudregel ska en person som har fått ett avvisningsbeslut lämna landet och en person som fått ett utvis- ningsbeslut från beslutet (12 kap. 15 § UtlL). (Ju 2009:3), som hade i uppdrag att bl.a. före- slå hur återvändandedirektivet155 ska genomföras i svensk rätt, har i sitt delbetänkande Återvändandedirektivet och svensk rätt (SOU 2009:60) lämnat förslag om att ett beslut om avvisning eller utvis- ning som huvudregel ska innehålla en – med hänsyn till omstän- digheterna i det enskilda fallet – fastställd tidsfrist om 7–för frivillig avresa. Om utlänningen inte har lämnat landet inom den föreskrivna tiden, eller om beslutet om tidsfrist för frivillig avresa upphävts, ska beslutet om avvisning eller utvisning verk- ställas möjligt därefter. föreslår vidare att det införs en ny bestämmelse i UtlL där det anges vilka över- väganden som ska göras vid bedömningen av om det finns en risk för avvikande, varvid särskilt ska beaktas bl.a. om utlänningen tidi- gare har hållit sig undan, har uppträtt under olika identiteter, an- vänt sig av falska dokument eller på annat sätt försvårat prövningen av asylansökan. Förslagen har ännu inte lett till någon lagstiftning. Om den som ska avvisas eller utvisas håller sig undan och inte kan anträffas utan polismyndighetens medverkan eller om det kan antas att tvång kommer att behövas för att verkställa beslutet får lämna över ett avvisnings- eller utvisningsärende till polismyndigheten för verkställighet (12 kap. 14 § fjärde stycket UtlL). Av 12 kap. 21 § UtlL framgår att ett beslut om avvisning eller utvisning ska anses verkställt om utlänningen har lämnat landet. Oavsett om utlänningen lämnar landet eller inte, upphör beslutet att gälla från det att det vann laga kraft. I de fall beslutet har förenats med ett återreseförbud upphör beslutet om avvisning eller utvisning att gälla först när tiden för förbudet går ut. Det är handläggare som bedömer om en utlänning kan antas lämna landet självmant efter ett utvis- nings- eller avvisningsbeslut, eller om ärendet ska överlämnas till polismyndighet. Det är också handläggaren som avgör om det finns anledning att anta att en utlänning håller sig undan beslutet om verk- ställighet av beslutet eller om personen i fråga kan bedömas ha läm- nat landet på egen hand. När en person antas hålla sig undan verk- ställighet överlämnas ärendet till polisen och en registrering om 155 och rådets direktiv /115/EG av om gemen- samma normer och förfaranden för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olag- ligt i medlemsstaterna. avvikelse görs i datasystem. I annat fall registre- ras utlänningen som troligen utrest eller konstaterat utrest. 3.8.4Uppgifts- och underrättelseskyldighet enligt utlänningslagstiftningen I avsnitt 2.3.8 har redogjorts för vissa frågeställningar rörande upp- gifts- och underrättelseskyldigheten enligt utlänningslagstiftningen. Enligt 17 kap. 1 § UtlL ska socialnämnden på begäran av en polis- myndighet, Säkerhetspolisen, , en migrationsdom- stol, Migrationsöverdomstolen eller regeringen lämna ut uppgifter angående en utlännings personliga förhållanden som behövs för att avgöra bl.a. ett ärende om uppehållstillstånd eller för att verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning. Bestämmelser om underrättelseskyldighet rörande en utlännings fullständiga namn, födelsedatum, medborgarskap och bostadsadress här i landet finns i 7 kap. 1 § UtlF. Uppgifter ska lämnas av bl.a. socialnämnd och styrelsen för utbildningen till polismyndigheten i det polisdistrikt där utlänningen är bosatt eller huvudsakligen vistas. Undantag gäller för den som har sökt uppehållstillstånd i eller inte är skyldig att ha sådant tillstånd (jfr 2.3.8). Bestämmelser om underrättelseskyldighet (dvs. en skyldighet att aktivt och självmant informera någon) till polismyndighet om utlän- ningars vistelse i landet har funnits i svensk lagstiftning i vart fall . Denna skyldighet gällde inledningsvis pastorsämbete, lokal skattemyndighet, arbetsförmedlingskontor, socialnämnd och men kom att omfatta även styrelsen för grundskolan.156 Den utökade underrättelseskyldigheten motiverades inte närmare i lagstiftningsärendet. utvidgades underrätt- elseskyldigheten till att även omfatta styrelsen för gymnasieskolan. Bestämmelserna överflyttades i stort sett oförändrade till den nya utlänningsförordningen (1989:547) och i samband härmed uttalade regeringen att underrättelseskyldigheten avser att möjlig- göra den s.k. inre utlänningskontrollen.157 Bestämmelserna om uppgiftsskyldighet (dvs. att på begäran av annan lämna en upplysning) i utlänningslagstiftningen föregicks av en departementspromemoria158 i vilken konstaterades att det före- 156Detta skedde i samband med att utlänningskungörelsen (1969:136) ersattes av utlännings- förordningen (1980:377). 157Regeringens förordningsmotiv 1989:3 s. 43. 158Sekretesskydd och informationsbehov, Ds Ju 1981:17. föll som om myndigheterna blivit mer försiktiga i sitt uppgifts- lämnande, vilket ansågs ha medfört problem bl.a. genom att lagen hindrade polisen från att få upplysningar om en person befann sig på en vårdinrättning inom hälso- och sjukvården eller inom social- tjänsten. På grund av dessa kritiska synpunkter utmynnade prome- i ett förslag som medgav ett något större uppgiftslämnande. påpekades att en reglering på området innefattar en besvär- lig avvägning mellan viktiga och på samma gång motstridiga sam- hällsintressen och att det var angeläget att dessa avvägningsfrågor debatterades och noggrant övervägdes. 3.8.5Om mottagande av asylsökande personer m.fl. har enligt 2 § lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. (LMA) ett huvudansvar för mottagandet av vissa i lagen uppräknade grupper av utlänningar. Det gäller asylsökande personer enligt bestämmelserna i från det att ansökan om asyl lämnas in till dess att personen tas emot i en kommun om uppehållstillstånd har beviljats alternativt lämnar landet vid avslagsbeslut. Verkets ansvar omfattar dessutom personer som har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd eller uppehålls- tillstånd efter tillfälligt skydd enligt bestämmelserna i 21 kap. 2–4 och 6 §§ UtlL samt personer som har ansökt om uppehållstillstånd och av särskilda skäl har medgetts att vistas här medan deras an- sökan prövas. Som framgått av avsnitt 2.2.3.4 är det , då lagen (2010:197) om etableringsinsatser159 trädde i kraft, som har huvudansvaret för introduktionen av nyan- lända flyktingar, andra skyddsbehövande med uppehållstillstånd och deras anhöriga. Kommunerna har även fortsättningsvis ansvar för svenska för invandrare (SFI) och annan vuxenutbildning, bostads- försörjning samt insatser för barn och unga. Bestämmelser om bl.a. registrering och rätt till ersättning finns i föreskrifter om mottagande av asylsökande m.m. (MIGRFS 2003:10) och om tillfälligt s.k. för utlänning i och dokument som intygar att innehavaren är asylsökande (MIGRFS 2005:07). utgör en personhandling och ska bl.a. innehålla ett dossiernummer. 2009/10:60. Vissa insatser inom mottagandet av asylsökande åligger kommuner och landsting.160 Exempelvis ansvarar kommunerna, enligt bestäm- melser i förordningen (2001:976) om utbildning, förskoleverksam- het och skolbarnsomsorg för asylsökande barn m.fl. för sådan verk- samhet samt för vissa insatser enligt socialtjänstlagen (2001:453). Som anförts i avsnitt 3.5.5 ansvarar landstingen för hälso- och sjuk- vård åt asylsökande enligt lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. Statlig ersättning lämnas till kommunerna och landstingen för bl.a. kostnader avseende utbildning och hälso- och sjukvård. Bestämmelser om ersättning finns i förordningen (2002:1118) om statlig ersättning för asylsökande m.fl. Syftet är att ge de nyan- lända förutsättningar för egenförsörjning och stärka deras aktiva deltagande i arbets- och samhällslivet. Av 14 kap. 2 § regeringsformen161 framgår att kommunernas och landstingens skötsel av sina angelägenheter bestäms i lag. Av 1 kap. 1 § kommunallagen (1991:900) framgår bl.a. att det anges i lag eller i särskilda föreskrifter vad som är kommunala angelägenheter och att dessa sköts på den kommunala självstyrelsens grund. Exempel på särskilda föreskrifter är regleringen inom ramen för hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), tandvårdslagen (1985:125) eller lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. Vidare framgår av 1 kap. 1 § kommunallagen att angelägen- heterna ska ha anknytning till kommunens eller om- råde eller deras medlemmar och att angelägenheterna inte får vara sådana som ska handhas enbart av staten, en annan kommun, ett annat landsting eller någon annan. Detta är ett uttryck för den s.k. lokaliseringsprincipen. En kommun eller ett landsting får således som huvudregel inte utan särskilt lagstöd använda medel till annan verksamhet än sådan som ligger inom eller har anknytning till kom- munens eller geografiska område eller dess medlemmar. Av 1 kap. 2 § framgår den s.k. likabehandlingsprincipen, som inne- bär att samtliga invånare i en kommun eller ett landsting ska be- 160Se även förslag rörande mottagandet av asylsökande i SOU 2009:19 – förslagen har ännu inte lett till lagstiftning. handlas lika och att deras rätt inte får försämras av åtgärder som vidtas av kommunen eller . Frångås denna princip så måste stöd för det finnas i lag.162 3.9.2God ekonomisk hushållning och revision I 8 kap. kommunallagen finns de grundläggande reglerna om kom- munernas och landstingens ekonomiska förvaltning. Där anges att kommuner och landsting ska ha en god ekonomisk hushållning i sin verksamhet och i sådan verksamhet som bedrivs genom andra juri- diska personer (1 §). Vidare sägs att kommuner och landsting ska förvalta sina medel på ett sådant sätt att krav på god avkastning och betryggande säkerhet kan tillgodoses (2 §). I förarbetena till kommunallagen163 behandlades frågan om vad som kan anses utgöra god ekonomisk hushållning. Regeringen gjorde bedömningen att det inte var meningsfullt och inte heller möjligt att i detalj ange vad som är att betrakta som god ekonomisk hus- hållning men gav ett antal exempel i vägledande syfte.164 I detta sammanhang framhöll regeringen också att det i begreppet god ekonomisk hushållning även ingår att verksamheten skall utövas på ett ändamålsenligt och från ekonomisk synpunkt tillfredsställande sätt.165 Vidare uttalade regeringen att det är särskilt viktigt att den kommunala medelsförvaltningen motsvarar högt ställda krav på sund- het och säkerhet.