sou · GYB355 · 2011-01-01 00:00:00 — Efter de inledande tre månaderna måste man kunna bevisa att man har arbete eller försörjning vilket ofta är svårare för romer än för andra, huvudsakligen beroende på svårigheten att hitta arbete på en starkt Dessutom respekteras romers rätt till fri rörlighet inte lika mycket som andra gruppers. Utvisningar av romer sker ibland i strid mot EU-lagstiftningen, och romers bosättningar kan förstöras för att övertyga dem om att lämna landet frivilligt (2010). Den pågående migrationen har fått många internationella organ att reagera. De har sökt identifiera orsakerna och de åtgärder som olika regeringar genomfört till följd av en allt mer restriktiv politik gentemot romernas migration, som bl.a. leder ökande negativa attityder gentemot romer. I detta sammanhang har statsmakternas motivation för att förbättra situationen för romska grupper minskat. Man vill undvika risken att ett stort antal romer från centrala och östra migrerar (påtvingat eller som flyktingar och asylsökande) till EU:s västra och norra medlemsstater. Dessa migrationer har fått internationella institutioner att utveckla olika strategier för inkludering och integration, program för främjandet av mänskliga rättigheter och sociala åtgärder medan de på olika sätt utövar påtryckningar på de medlemsländer som inte eller i mycket liten omfattning arbetar för att garantera sina romska medborgare deras rättigheter. 3.2.5Diskriminering, dokumentlöshet och rättighetsmedvetande () har funnit att romer är den grupp som är mest sårbar för diskriminering och etniskt motiverade brott i (FRA 2009c). I de sju länder som deltog i undersökningen har sammanlagt av romerna upplevt etnisk diskriminering , i genomsnitt . En av fem romer hade varit utsatta för rasistiskt motiverade brott som våld eller överfall. Majoriteten (66– ) anmälde inte diskrimineringen eller brotten, då de inte trodde de skulle kunna få hjälp och skydd av polisen. Mellan 65– av de tillfrågade saknade förtroende för polis och rättsväsendet. Andra undersökningar har visat på låg kunskap hos romer om sina rättigheter. Enligt attitydundersökningen Eurobarometer (2008) finns det omfattande fördomar och negativa attityder gentemot romer. En fjärdedel av alla européer sade sig vara obekväma med att ha romer som grannar medan sa sig vara obekväma med en granne från någon annan etnisk grupp. Samtliga de ovannämnda rapporterna och siffrorna om den alarmerande hälsosituationen, utbildningssituationen och boendesituationen vittnar om en långtgående och strukturell antiziganistisk diskriminering av romer över hela . har en markant uppgång skett av förföljelser och rasistiskt motiverade mord på romer. Extrema och öppet rasistiska grupper har ökat sina aktiviteter. Ett politiskt parti i med antiziganistiska idéer, Jobbik, fick tre representanter i vid valet och Magyar Garda, ett beväpnat och uniformerat medborgargarde i som anklagats för att ha varit inblandat i attacker och mordbränder mot romer har förbjudits av men fortsätter trots det att verka. Våldsamma och organiserade antiziganistiska attacker har blivit ett växande problem i , och . I registrerade minst 45 våldsamma attacker varav 9 med dödlig utgång . I har 7 attacker, huvudsakligen med , registrerats. I attackerade en mobb om 2–300 människor romska hem i , och i attackerade omkring tusen personer ett romskt bostadsområde (ERRC 2010). FRA () konstaterar i en rapport om diskriminering av romer i sju länder i Sydväst- och att hälften av de tillfrågade har blivit diskriminerade , att de flesta inte rapporterat om det eftersom de inte trodde det skulle tjäna något till, att de inte visste vart de kunde vända sig med sådana klagomål. En av fyra hade utsatts för brott och en av fem hade utsatts för rasistiskt motiverat brott som attacker, hot m.m. och att mellan 65–inte gjorde någon polisanmälan om detta eftersom de inte litar på att polisen kunde göra något. En av tre hade blivit stoppade av polisen varav många upprepade gånger, och att hälften av dem trodde det var på grund av deras romska identitet. FRA konstaterar att romer inte verkar känna till de instanser som skapats för att behandla anmälningar om övergrepp mot mänskliga rättigheter, och att romers långa historia av diskriminering inte enbart resulterat i fattigdom utan också exkludering och alienation. Detta gör sammantaget att rapporteringen om rasistiska brott inte fullt ut speglar en verklighet vars djup antagligen är större än vad som dokumenterats (FRA 2009c). 3.2.6Papperslöshet och tillgång till medborgarskap och rättigheter Ett allvarligt hot mot romers möjlighet att få tillgång till sina rättigheter är papperslösheten, vilket hindrar deras tillgång till grundläggande rättigheter som sjukvård och utbildning. Många saknar , pass, papper på uppehållstillstånd eller bevis på sjukförsäkring. Tusentals romer saknar helt bevis på att de finns bl.a. för att deras föräldrar inte lyckades få ut något födelsebevis när de föddes. De som migrerat till nya länder i EU kanske inte har lyckats med att få formellt uppehållstillstånd. Det gäller också vissa grupper av romer och sinti i som har status av att vara tålda, duldung, en lägre grad av uppehållstillstånd, som enda lagliga bas för till tillhörighet till en nation. Många romer saknar inte bara ID-handlingar utan är statslösa, ett öde som bland annat drabbade slovakiska romer i vid separationen från eller romer i som blev utraderade som medborgare när ickeslovener rensades bort från medborgarlistorna. Romer från de olika delarna av blev också statslösa när landet bröts upp i mindre delar och de nya regeringarna inte erkände romernas hemortsrätt. Både och har restriktioner för medborgarskap som medfört at många romer som flytt förvandlats till statslösa utan möjlighet att få medborgarskap i något land (2009). De papperslösa lever helt utan all grundläggande socialt skydd. Problemet har varit föga uppmärksammat trots staters skyldighet enligt Europeiska socialstadgan att identifiera omfattningen av sårbara gruppers utanförskap. Fenomenet med papperslösheten löper som en röd tråd genom romers historia i och har påverkat gruppens tillgång till grundläggande rättigheter också i vårt land. Sammantaget riskerar papperslösheten att föreviga romers utanförskap. Rätten till nationalitet är en grundläggande mänsklig rättighet. har aktivt drivit på att alla medlemsländer ska avskaffa såväl de facto som de jure-statslösheten för romer och garantera dem en nationalitet i enlighet med de europeiska konventionerna på området. 3.2.7Internationella institutioner, statliga organisationer Olika program, konventioner och handlingsplaner som syftat till att förbättra romernas sociala inkluderande har genomförts och i synnerhet under det senaste årtiondet. De olika organ som varit inblandade i framtagandet och implementerandet består av en blandning av övernationella institutioner (t.ex. , , ) med deras olika sektioner med specifikt ansvar för romafrågorna (och Sinti kontaktpunkt, m.fl), internationella frivilligorganisationer som , och det romska civila samhället (European Information Office, , m.fl.). I EU:s lagstiftning är det främst artikel 19 i fördraget om ickediskriminering, likabehandlingsdirektivet (2000/43/EG) som förbjuder diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung, rambeslutet (2008) om bekämpandet av uttryck för rasism och främlingsfientlighet samt direktivet om rörelsefrihet inom EU (2004/38/EG) som rör romer. ger romers situation särskild uppmärksamhet i strategier och instrument utan att de för den skull skiljs ut från EU:s övriga integreringsåtgärder. Romers deltagande får särskilt stöd via Europeiska socialfonden ESF som ger stöd åt sysselsättning och förbättrad levnadsstandard, Europeiska regionalfonden ERUF som stödjer territoriell utveckling, mångfald. Mot diskriminering, m.m. arbetade kommissionen fram ett meddelande om icke-diskriminering och lika möjligheter: ett förnyat åtagande om en europeisk politik för romers inkluderande. Under det tjeckiska ordförandeskapet 2008 och det spanska ordförandeskapet 2010 antogs rådsslutsatser om integrering av romer, utarbetade i dialog med romska företrädare och civilsamhället. har också drivit på romafrågan i . Två EU-toppmöten har avhållits om romska frågor, och en EU-plattform för integrering av romer har etablerats vars syfte bland annat är att samordna befintliga processer. , vars uppgift är att bistå medlemsländerna i efterlevnaden av av grundläggande rättigheter, har tagit fram en rad rapporter om romers situation när det gäller diskriminering och tillgäng till olika rättigheter. och dess kommissarie för mänskliga rättigheter arbetar bland annat genom fältbesök och rapporter med romers mänskliga rättigheter i de europeiska länderna. Dostakampanjen (Dosta betyder räcker det!) är ett gemensamt initiativ av och som verkar för en attitydförändring gentemot romer. Decenniet för romers inkluderande är ursprungligen ett initiativ från , och har stöd från en lång rad internationella organisationer som , UNDP m.fl. Det består av ett åtagande från de deltagande tolv europeiska regeringarna och en observatör att förbättra romers situation och verka för social inkludering av romer. Den romska utbildningsfonden REF är knuten till decenniet, och de deltagande länderna har var och en antagit en nationell handlingsplan för decenniet som avslutas . , , uppmärksammar nationella minoriteter dels genom den särskilde kommissarien för nationella minoriteter, dels genom ODIHR, kontoret för mänskliga dimension där minoritetsrättigheter utgör en viktig del. Samtliga dessa olika organ med fokus på mänskliga rättigheter i har kommit att samarbeta mer kring romer, såväl genom gemensamma arrangemang som enstaka gemensamma rapporter. kan konstateras att det råder ett implementeringsunderskott när det gäller romers rättigheter. Romafrågan finns nu på agendan för de flesta europeiska instanser, internationella organisationer med rättighetsinriktning samt de nationella regeringarna i , men utan att det haft särskilt stor effekt i verkligheten. Romers verklighet har inte nämnvärt förbättrats, och det saknas tillräckliga resurser, koordinering och engagemang hos lokala myndigheter. 3.2.8Romers organisering och internationella representation har olika initiativ för att skapa en internationell romsk organisation avlöst varandra, och en milstolpe utgjordes när representanter från fjorton länder samlades den 7–12 i för den första romska världskongressen. Kongressen utgjorde ett genombrott för en romsk medborgarrättsrörelse, och deltagarna uttryckte behovet av internationell enighet om kampen mot marginalisering och för social rättvisa, jämlikhet och en bättre framtid för romer världen över. Man beslöt att använda termerna och , konstaterade att romer var ett folk utan territorium, myntade begreppet romsk nation och antog nationella symboler som en nationalhymn (Gelem, gelem som betyder jag har vandrat och vandrat), ett motto (Opre ! som står för romer, res er!) samt en romsk flagga (blå som det andliga, grönt som jorden och med en röd hjulformad chakra i mitten som symbol för vandringen från och för romers framåtskridande). Vid den andra romska världskongressen i , som samlade representanter från än fler länder och romska organisationer, omvandlades den dåvarande till International (IRU) med syfte att politiskt representera romerna internationellt och verka för romers rättigheter och kultur. Medlemmarna utgörs av nationella romska föreningar världen över. IRU fick konsultativ status i FN:s ekonomiska och sociala råd ECOSOC och senare även i och har permanent observatörsstatus i . politiska stöd till romer som en grupp med rötter i bidrog till det internationella erkännandet av IRU som romernas globala representation, och invigde en romsk kulturfestival 1983 med orden Jag känner släktskap med det romska folket. Den tredje romska världskongressen i Göttingen, slog fast romernas indiska ursprung, och Porrajmos, romernas glömda Förintelse, diskuterades. De diskussionerna ledde till att officiellt erkände romernas Förintelse 1982. Den fjärde romska världskongressen 1990 i Serock, , beslutade att skulle vara romernas internationella dag (nationaldag). Den femte och sjätte romska världskongressen ägde rum i , respektive Lanciano, . Nationella romska organisationer började växa fram i större antal i , huvudsakligen fokuserade på romers rättigheter och kultursamt utbildningsfrågor, men mindre på frågan om politisk representation då romer i de delarna av inte utgör en så stor andel av befolkningen. I kom processen med att bilda romska organisationer igång först efter murens fall, och olika modeller för romers politiska representation etablerades i länder med större andel romer. Framförallt i men också i blev romer förtroendevalda i nationella och lokala församlingar. Genombrottet när det gäller romers politiska representation på europeisk nivå kom 2004 när två ungerska romska kvinnor blev valda till . En av dem återvaldes , som tre personer från det ungerska antiziganistiska partiet Jobbik blev invalda i . växte ett antal organisationer och stiftelser fram som arbetar med att förbättra romers villkor framförallt i Öst- och , bland dem som bland annat fokuserar på romers situation i de före detta östblocks-länderna, och i . har romsk delaktighet kommit att betonas allt mer i de europeiska institutionernas arbete med inkludering av romer. Den europeiska säkerhets- och samarbetsorganisationen har en romsk kontaktgrupp där bland annat IRU ingår. stimulerade bildandet av och knöt organisatoriskt till sig European and (), en församling med valda romska representanter från medlemsländer. ERTF fungerar som en motor för romers rättigheter också utöver sitt Europarådsanknutna mandat och fyller funktionen av romernas representation och röst i europeiska sammanhang. ERTF har antagit en Charter on the rights of the som bland annat innehåller krav på lika värde, kamp mot antiziganism och respekt för romers rättigheter. har dock valt en annan samrådsmodell för sitt arbete med romer, huvudsakligen baserat på organisationer som arbetar med romers mänskliga rättigheter vilket inte alltid är synonymt med representativa romska organisationer. Romer deltar fortfarande inte på lika villkor i de europeiska diskussionerna om hur romers situation kan förbättras, utan det är fortfarande majoritetssamhällets experter som spelar huvudrollen. Ett rättighetsperspektiv med betoning på romsk delaktighet har saknats. Det finns nu ett antal romska organisationer på lokal, nationell och internationell nivå, och inte minst valda romska forum ERTF skulle kunna fungera som ett legitimt konsultativt organ för romer och romers rättigheter på det europeiska planet. De romska organisationerna och representanterna för civilsamhället fungerar som en länk mellan de nationella och vissa lokala romska organisationer och de internationella aktörererna. De romska organisationerna kopplar därmed förbi de grupperingar på det nationella planet som ses som fientligt inställda till den romska befolkningens intressen i länder där man ignorerar eller begår övergrepp mot romska rättigheter, och använder de internationella organen som hävstänger i sitt arbete för romers rättigheter. Den fortsatt svagt organiserade europeiska romska befolkningen, och regeringarnas och de övergripande organens pågående arbete med att rikta in politiska strävanden på den kulturella arenan är ett av de mer problematiska områdena för romerna. En förändring av politiken kommer till stånd via musik och dans, oavsett hur betydelsefull musiken och dansen är för grupper som vill behålla en blomstrande kultur. Reella förändringar för det romska folket i på den lokala, nationella och internationella nivån kan bara komma till stånd genom ett verkligt representativt och demokratiskt politiskt inflytande vid beslutsfattande och genom långsiktig politik. En kort översikt av situationen för den romska minoriteten i tycks peka på att det finns en positiv kedja av initiativ och åtgärder som stödjer en bredare socioekonomisk, juridisk och kulturell rörelse av och genom romska grupper, och att denna rörelse kan börja åtgärda problemen med utanförskap, marginalisering, rasism och antiziganism och fattigdom. Internationella institutioners och större bidragsorganisationers konventioner, åtgärder m.m. som syftar till att i grunden förändra den romska gruppens skrämmande ekonomiska och sociala situation har etablerats och bereder en potential för en positiv förändring. Den potentialen riskerar dock att gå om intet i takt med att det politiska landskapet i förändras med nationalistiska rörelser och politiska partier som i sina uttalanden, politiska program och vallöften starkt motsätter sig att den romska befolkningen växer i inflytande och styrka. Nationalistiska grupper som ser den romska minoriteten i sina länder som främmande, andra och oönskade röstar in representanter från sina organisationer och sina politiskt allierade i olika församlingar. De inträffade händelserna i östra och centrala illustrerar allt för väl det våld och hat som riktas mot den romska minoriteten i allmänhet, och det är uppenbart att fallet med pekar på att de negativa attityderna inte enbart är begränsade till det andra utan finns representerade över hela . Underblåst av den ekonomiska krisen och i en omfattning som vi inte sett i , ser det ut som att den nyfascistiska tendensen att utse zigenarna till syndabockar riskerar att breddas och omfatta också en bredare allmänhet, inte minst då föreställningen om de zigenska syndabockarna länge varit en integrerad del av den europeiska mentaliteten (Marsh 2010). I delegationens uppdrag har bland annat ingått att informera och sprida kunskap om romer och romers situation i . En central faktor i förståelsen av romernas situation är förståelsen av romernas historia i , som beskrivs i följande text. I det avslutande avsnittet finns delegationens reflektion kring historiens roll i diskrimineringen av romer. De första romerna som anlände till kallades omväxlande för zigenare och tattare. Den välkomnades de och deras hantverksskicklighet, men drevs de ut med drastiska medel från samhällsgemenskapen och förvisades till den finska delen av dåvarande . stormaktstid med dess höjda ambitioner för den svenska statsmakten blev det viktigt att definiera tillhörighet respektive främlingskap inte i så mycket etniska termer som i form av lojalitet till kungamakten. De som inte kunde visa eller fås att visa en lojalitet mot statsbygget skulle förvisas och straffas. I då svensk kung och kyrka styrde, uteslöts romerna från bägge dessa gemenskaper. präglades sålunda statsmaktens politik visavi zigenarna och annat lösdrivande folk av exkludering. tog tanken om nationalstaten form. Romantiken som idéhistorisk strömning erbjöd ideologiska verktyg för att forma svenskheten som idé, med konst, litteratur och vetenskap Svenskheten handlade nu inte endast om lojalitet till de styrande – till centralmakten – utan också om en etnisk definition som började smyga sig in i begreppet svenskhet. Nationalstaten har som logisk konsekvens ett behov av en ökad likformighet. Romers tillhörighet reglerades nu inom ramen för lösdriveri- och utlänningslagstiftningen, då de sågs som utlänningar, inte svenskar samt lösdrivare, inte idogt arbetande torpare eller bönder med rötter i den svenska myllan. Byggandet av nationalstaten innebär efterhand att allt fler medborgare kräver att få inkluderas. Industrialiseringen, den allmänna rösträtten och folkhemsbygget inkluderar fler men utestänger fortfarande de som är annorlunda och som inte ser ut eller lever som majoriteten. är markören medborgarskap. Många romer saknar återigen tillhörighet, de betraktas inte som medborgare då de ofta inte får tillgång till fast bostad och därmed inte är mantalsskrivna. Därmed kan de inte utnyttja sin rösträtt, faller inte under skolstadgan och kommer ofta inte ifråga för ransoneringskuponger under kriget. Deras möjligheter att erhålla barnbidrag eller sjukvård begränsas också. Skapandet av ett vi – de svenska – förutsätter en existens av de andra. Det är först i relief mot de andra som de goda egenskaperna och en tydlig definition av vi möjliggörs. Romerna blir i varje historiskt skede karaktäriserade som de andra. Effekten för romernas del av nationalstatens konstruktion och skapandet av folkhemmet blir, utifrån deras ständigt tilldelade roll av de andra, ett utanförskap som varar in i modern tid. I svenska källor finns en romsk närvaro registrerad , då en grupp romer uppges ha anlänt till . Romerna hade då funnits i sedan tidig medeltid, då de kommit invandrande till Öst- och ifrån (troligen från provinsen i nordvästra och delar av dagens ). I kallades gruppen från början för tattare (eller tatare/tatrare) på grund av att de förväxlades med tatarer (en mongolisk folkgrupp). Termen zigenare började användas men , och ända , gjorde man ingen distinktion mellan zigenare och tattare, och benämningarna alternerar i de svenska källorna. I fortsättningen av detta kapitel redovisas en historiebeskrivning som ger en övergripande bild av utvecklingen med särskilt fokus på myndighetspolitiken under i första hand . I allt väsentligt speglar källmaterialet majoritetssamhällets perspektiv och romernas egna röster saknas helt, men en möjlighet att lyssna till några romska röster ges i rapporten och kulturarv i – en intervjustudie för Delegationen för romska frågor (2010) av , och . Avsnittet 3.3.2 bygger på rapporten i svensk myndighetsutövning – ett historiskt perspektiv skriven av på vårt uppdrag (Delegationen för romska frågor 2009). Kapitlet avslutas med delegationens kommentarer i avsnitt 3.3.3. första del var det inom ramen för lösdriveri- och utlänningslagstiftning som romers tillhörighet reglerades. Kriterierna för att kategorisera i äldre lagstiftning utgjorde grunden för differentieringen av nya kategorier . Det är dessa lagstiftande sammanhang som kan hjälpa oss att förstå hur myndigheterna bemötte och hanterade grupper som identifieras som romer. Förordningar mot tattare/zigenare innehåller de villkor som ställdes för att betraktas som en del av samhällsgemenskapen. Hur dessa grupper levde, hur många och vilka de var, vilka strategier de utvecklade för att hantera myndigheternas beslut och vilka relationer de hade till lokal befolkningen är frågor som inte besvaras i dessa dokument. Däremot kan vi utläsa hur statsmakten etableras som styrande myndighet för hela riket och hur undersåtar formades i denna process. Den nya ordningen byggde på fast bosättning och arbete. De grupper som föll utanför ramen blev föremål för olika administrativa och repressiva åtgärder som fastställdes i lagar som sökte reglera de fattigas rörlighet. Lösdrivaren är en kategori som anses ha uppstått i samband med etableringen av en ekonomisk och social organisation som var beroende av tillgång till bofast arbetskraft (Castel , Geremek 1986, 1989). Rörliga grupper/individer hörde inte dit och betraktades av de styrande som ekonomiskt onyttiga och socialt hotfulla. I lagstiftningen rättfärdigade dessa negativa föreställningar en repressiv behandling av de fattiga. Lösdrivare var de som inte kunde uppvisa laga försvar, vilket omfattade de som saknade godtagbar tjänst eller hade tillräckliga tillgångar för att klara sin försörjning. De som uppfattades som en del av den nationella gemen- skapen skulle tvingas till arbete medan främlingar skulle utvisas. Vilka som uppfattades som främlingar eller medlemmar av kollektivet fastställdes i lösdriverilagstiftningen. Svenska och utländska lösdrivare Lösdriverilagstiftningen blev en efterföljare till den repressiva fattigvårdspolitiken. Den gamla principen om de fattigas skyldigheter fortsatte att gälla. De fattiga skulle bli nyttiga medborgare. Nyttiga var de fattiga som arbetade eller sökte ett arbete inom jordbruk eller industri.