sou · GZB354 · 2011-06-21 00:00:00 — De avslutande kapitlen 6 och 7 innehåller konsekvensanalyser och författningskommentarer. 2 Ersättning vid arbetslöshet Arbetslöshetsförsäkringen regleras i lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring, förkortad , och i förordningen (1997:835) om arbetslöshetsförsäkring. Försäkringen administreras av 31 arbetslöshetskassor. Arbetslöshetskassornas verksamhet regleras i lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor och i förordningen (1997:836) om arbetslöshetskassor. Förtroendevaldas rätt till arbetslöshetsersättning är inte uttryckligen reglerad i . Den begränsade rätt till ersättning som sökande med förtroendeuppdrag har bygger på ett meddelande från dåvarande (),1 på arbetslöshetskassornas beslut och på förvaltningsdomstolarnas avgöranden. Detta kapitel innehåller en genomgång av de grundläggande principer som gäller för arbetslöshetsförsäkringen, en beskrivning av arbetslöshetskassornas verksamhet samt en redogörelse för gällande rätt. Vid hänvisning till paragrafer avses om inte annat anges. I förarbetena till den nuvarande lagen om arbetslöshetsförsäkring redogörs för de grundläggande principer som gäller för försäkringen.2 Syftet med försäkringen är att kompensera enskilda för förlorad arbetsinkomst vid arbetslöshet. För att omfattas av arbetslöshetsförsäkringen krävs att den enskilde har en fast anknytning till arbetsmarknaden. Reglerna har utformats på ett sätt som markerar att det är en omställningsförsäkring och att 1Arbetsmarknadsstyrelsen, Försäkringsenheten, , nr 17/1995. Se bilaga 2 till betänkandet. 1996/97:107 s. 83-84 och SOU 1996:150 s. 17 och 38-40. arbetslinjen ska stärkas. I det här avsnittet redogörs för de viktigaste av de principer som gäller för arbetslöshetsförsäkringen. Arbetslöshetsförsäkringen är en viktig del av arbetsmarknadspolitiken. var syftet med arbetslöshetskassorna i första hand att ge viss ekonomisk hjälp till arbetslösa medlemmar. Detta motiv har kompletterats med andra mål. Genom försäkringens utformning som en omställningsförsäkring ska arbetslinjen i arbetsmarknadspolitiken stärkas. Målsättningen är att en person som blir arbetslös ska få ett nytt arbete. Arbetslöshetsförsäkringen syftar till att ge enskilda trygghet mot inkomstförlust. Försäkringen består av en grundförsäkring och en frivillig inkomstbortfallsförsäkring som bygger på medlemskap i en arbetslöshetskassa. Det försäkringsmässiga i försäkringen avser i första hand den frivilliga inkomstbortfallsförsäkringen, där ersättningen baseras på den inkomst sökanden hade innan han eller hon blev arbetslös. Arbetslöshetsförsäkringen är avsedd att ersätta inkomstförlust vid ofrivillig arbetslöshet. Det finns därför sanktionsregler för den som själv har orsakat sin arbetslöshet, t.ex. genom att själv säga upp sig från sin anställning. Arbetslöshetsförsäkringen är en omställningsförsäkring. Det betyder att försäkringen ska göra det möjligt för den som är arbetslös att under rimliga ekonomiska förhållanden, under en begränsad omställningsperiod, söka ett nytt arbete där hans eller hennes kompetens kan utnyttjas. Försäkringen är inte avsedd att vara en permanent försörjning, varken vid arbetslöshet på heltid eller som utfyllnad vid deltidsarbetslöshet. Försäkringen innehåller därför begränsningar . Om den tillfälliga arbetslöshetsperioden riskerar att bli långvarig ökar kraven på omställning. Det betyder att en sökande får ta erbjudna arbeten även utanför det yrkes- område där han eller hon har varit verksam, godta en förändrad lön och vara beredd att i rimlig utsträckning pendla, flytta, utbilda sig eller skaffa praktik. Arbetslöshetsförsäkringen ska vidare vara enkel och lättillgänglig för de som berörs av den. Det är viktigt för enskilda, de som administrerar försäkringen och för de som utövar tillsyn och kontroll över den. De som omfattas av försäkringen ska behandlas lika och rättssäkert. Reglerna ska vara enkla att förstå som det krävs att regelverket är flexibelt och går att tillämpa på olika förhållanden. En arbetslöshetskassas verksamhetsområde omfattar en viss yrkeskategori eller bransch eller vissa närbesläktade sådana. Det finns även en kompletterande arbetslöshetskassa, Alfa-kassan, som betalar ut grundbelopp till arbetslösa som inte är medlem i någon annan kassa och inkomstrelaterad ersättning till de som är anslutna till Alfa-kassan. Arbetslöshetskassorna har omkring 3,3 miljoner medlemmar.3 Rätt att bli medlem i en kassa har, enligt 34 § lagen om arbetslöshetskassor, var och en som vid ansökningstillfället förvärvsarbetar och uppfyller villkoren i kassans stadgar om arbete inom dess verksamhetsområde. Även den som vid ansökningstillfället inte arbetar har rätt att bli medlem, om hans eller hennes senaste arbete var inom kassans verksamhetsområde. Rätt att bli medlem har dock inte den som är medlem i en annan arbetslöshetskassa eller har fyllt . Medlemskapet upphör automatiskt den dag medlemmen fyller . En arbetslöshetskassa har rätt till statsbidrag för kostnader för den arbetslöshetsersättning som kassan betalar ut till sina medlemmar. Regeringen kan även besluta om bidrag till en arbetslöshetskassa för andra ändamål. Sådan ersättning kan bl.a. användas för att kompensera arbetslöshetskassor med relativt få 3 /Statistik/Medlemsutveckling/ Ersättning vid arbetslöshet SOU 2011:54 medlemmar eller sådana med hög arbetslöshet bland medlemmarna.4 En arbetslöshetskassa ska varje kalendermånad betala en finansieringsavgift och en arbetslöshetsavgift till staten. Finansieringsavgiften täcker en del av statens kostnader för utbetald ersättning för varje medlem som fanns i kassan den månaden. Arbetslöshetsavgiften motsvarar en andel av den inkomstrelaterade ersättningen som kassan har betalat ut under den månaden. Prognosen för är att staten kommer att betala ut i arbetslöshetsersättning.5 Arbetslöshetskassorna beräknas betala i finansierings- och arbetslöshetsavgift.6 Prognosen är alltså att arbetslöshetskassornas finansierings- och arbetslöshetsavgifter detta år kommer att stå för av den utbetalda arbetslöshetsersättning. betalade staten ut 22,7 miljarder kronor7 i arbetslöshetsersättning och finansieringsavgiften från arbetslöshetskassorna var 7,4 miljarder kronor.8 Finansieringsavgiften stod då för av den utbetalda arbetslöshetsersättningen. betalade staten ut 35,5 miljarder kronor9 i arbetslöshetsersättning och finansieringsavgiften från arbetslöshetskassorna var 3,1 miljarder kronor.10 Finansieringsavgiften stod då för av den utbetalda arbetslöshetsersättning. En arbetslöshetskassa ska enligt huvudregeln i 41 § lagen om arbetslöshetskassor ta ut medlemsavgifter som tillsammans med andra inkomster får antas täcka kassans förvaltningskostnader, betalningen av finansieringsavgift och arbetslöshetsavgift samt övriga utgifter. Arbetslöshetskassorna registreras hos Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (IAF). IAF har bl.a. till uppgift att kontrollera att kassorna handlägger ärenden enligt gällande rätt, följa upp och föra statistik över kassornas verksamhet, ta emot de avgifter som kassorna betalar till staten och föra över statsbidrag till Alfa-kassan. IAF för statens talan i domstol och kan i vissa fall meddela 2006/07:15 s. 38 och 43 samt prop. 2007/2008:1, Utgiftsområde 14 Arbetsliv, s. 80. 5Regleringsbrev för avseende Arbetsförmedlingen s. 11. 2010/11:1, bilaga 1, s. 28. 2010/11:1, Utgiftsområde 14 Arbetsmarknad och arbetsliv, s. 89. Det sammanlagda bidraget till arbetslöshetsersättning och aktivitetsstöd var 32 . Av detta utgjorde aktivitetsstöd 10 . 8Rapport från , Statsbudgetens utfall , s. 27. 2006/07:1, Utgiftsområde 13 Arbetsmarknad, s. 85 och 87. Det sammanlagda bidraget till arbetslöshetsersättning och aktivitetsstöd var 46 . Av detta utgjorde aktivitetsstöd 11 . 2005/06:101, Årsredovisning för staten 2005, bilaga 5, s. 11. föreskrifter om hur kassorna ska tolka och tillämpa lagar och förordningar.11 Arbetslöshetskassorna samverkar genom Arbetslöshetskassornas (). SO har till uppgift att ge ut tillämpningsrekommendationer som syftar till att de enskilda kassorna ska tolka och tillämpa arbetslöshetsförsäkringens regler enhetligt. Genom samorganisationen kan kassorna agera gemensamt, bl.a. som remissinstans. SO ansvarar även för utveckling av kassornas datoriserade system för utbetalning av arbetslöshetsersättning till medlemmarna.12 För rätt till ersättning ska en sökande under sin arbetslösa tid uppfylla vissa allmänna villkor om att stå till arbetsmarknadens förfogande och aktivt söka ett nytt arbete. Sökanden ska även uppfylla arbetsvillkoret. Det innebär att sökanden innan han eller hon blev arbetslös ska ha förvärvsarbetat i viss omfattning. Rätt till ersättning vid arbetslöshet har enligt 9 § en sökande som 1.är arbetsför och oförhindrad att åta sig arbete för en arbetsgivares räkning minst varje arbetsdag och i genomsnitt minst , 2.är beredd att anta ett erbjudet lämpligt arbete under tid för vilken det inte anmälts hinder som kan godtas av arbetslöshetskassan, 3.är anmäld som arbetssökande hos den offentliga arbetsförmedlingen i den ordning som föreskrivs av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, 11www.iaf.se, Om IAF. 12www.samorg.org, Om SO. 4.medverkar till att en individuell handlingsplan upprättas i samråd med den offentliga arbetsförmedlingen, och 5.aktivt söker ett lämpligt arbete men inte kan få ett sådant arbete. Att vara oförhindrad att åta sig ett arbete innebär enligt förarbetena till den tidigare gällande lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring att det, som sökanden ansökt om arbetslöshetsersättning, inte får finnas någon omständighet som hindrar honom eller henne från att ta ett förvärvsarbete som finns tillgängligt och är lämpligt. Villkoret omfattar alla omständigheter som kan utgöra hinder för att ta ett tillgängligt förvärvsarbete. En sökande ska för att ha rätt till arbetslöshetsersättning stå till arbetsmarknadens förfogande.13 I förarbetena till den nuvarande lagen uttrycks kravet som att det i princip inte får finnas något hinder för sökanden att ta ett lämpligt arbete.14 Den som studerar, är permitterad eller tjänstledig utan lön, har rätt till etableringsersättning eller som under vissa villkor har uteslutits från medlemskap ur arbetslöshetskassan är enligt 10 § inte berättigad till arbetslöshetsersättning. Det krävs en fast anknytning till arbetsmarknaden för att en sökande ska ha rätt till arbetslöshetsersättning.15 Arbetsvillkoret i 12 § innebär att en sökande, för att ha rätt till ersättning, under en ramtid av före arbetslöshetens inträde ska ha förvärvsarbetat 6 månader med minst 80 timmars arbete . Det finns även ett alternativt arbetsvillkor som innebär att en sökande ska ha förvärvsarbetat minst av 6 månader med minst 50 timmars arbete . Begreppet förvärvsarbete är inte definierat i lagen. Vid prövning av arbetsvillkoret ska enligt förarbeten till lag om arbetslöshetsförsäkring i princip all tid med inkomst av förvärvsarbete räknas med. Förvärvsarbete beskrivs som avlönat arbete för annans räkning eller arbete för egen räkning i affärsmässigt, vinstgivande 1973:56 s. 69. 1996/97:107 s. 83. 15A a s. 97. Med inkomst av förvärvsarbete avses inkomst, i pengar eller naturaförmåner i form av kost eller bostad, antingen som arbetstagare i allmän eller enskild tjänst (inkomst av anställning) eller eljest (inkomst av annat förvärvsarbete).16 I förarbetena till den nuvarande lagen står det att huvudprincipen för att få rätt till arbetslöshetsersättning bör vara att sökanden har utfört reguljärt förvärvsarbete i viss omfattning.17 Som tid med förvärvsarbete anses enligt 13 § även tid när den sökande har haft semester, varit ledig med helt eller delvis bibehållen lön av någon annan anledning än tjänstgöring enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt eller barns födelse, eller på grund av anställningens upphörande fått avgångsvederlag eller ekonomiskt skadestånd som motsvarar lön. För att uppfylla arbetsvillkoret tillåts en sökande enligt 13 a § att jämställa högst två kalendermånader av tjänstgöring enligt lagen om totalförsvarsplikt eller föräldrapenningsförmån enligt socialförsäkringsbalken med förvärvsarbete. För en sökande som tillgodoräknar sig sådan tid gäller särskilda regler för det alternativa arbetsvillkoret. Med tillämpning av reglerna om ramtid och så kallad överhoppningsbar tid i 15 a-18 §§ kan de tolv månaderna som utgör ramtid bestämmas än de tolv månaderna före det att sökanden blev arbetslös. Överhoppningsbar tid är tid när den sökande inte har kunnat arbeta på grund av exempelvis sjukdom, vård av barn i vissa fall, tid med föräldrapenning eller totalförsvarsplikt. Den överhoppningsbara tiden är begränsad till . Arbetslöshetsförsäkringen består av en grundförsäkring och en frivillig inkomstbortfallsförsäkring. Ersättning enligt grundförsäkringen får den som inte är medlem i en arbetslöshetskassa eller är medlem men inte uppfyller de villkor som gäller för rätt till inkomstrelaterad ersättning. För ersättning enligt inkomstbortfalls- 1973:56 s. 174 och 231. 1996/97:107 s. 97. försäkringen ska sökanden som huvudregel ha varit medlem i en arbetslöshetskassa . Arbetslöshetsersättning betalas ut i form av dagpenning under . Dagpenningen fastställs till ett belopp beräknat per dag. Ersättningsperioden är som längst , men en sökande som dag 300 är förälder till ett barn har rätt till ersättning i ytterligare längst . räknas som karensdagar och ersätts inte. För att beräkna ersättningens storlek fastställs sökandens normalarbetstid, dvs. den genomsnittliga arbetstiden . I normalarbetstiden ingår utöver arbetad tid även tid som ersatts med sjuklön, ersättning från vid tvist om sjuklön, graviditetspenning, föräldrapenningförmån, sjukpenning, rehabiliteringspenning, smittbärarpenning och närståendepenning. Regler om hur arbetslöshetsersättningen beräknas finns i 19-31 §§. Ersättning enligt grundförsäkringen beräknas utifrån sökandens normalarbetstid och ett belopp som regeringen bestämmer. Ersättningen är inte baserad på sökandens tidigare inkomst. För en sökande som har arbetat heltid är dagpenningen enligt grundförsäkringen . För den som inte har arbetat heltid minskas dagpenningen proportionellt. Ersättningen från den frivilliga inkomstbortfallsförsäkringen baseras på sökandens inkomst innan arbetslösheten. är ersättningsnivån av den tidigare inkomsten, sedan sänks ersättningen till . För en sökande som har arbetat heltid är den inkomstrelaterade dagpenningen som lägst och som högst . För den som inte har arbetat heltid minskas den lägsta dagpenningen proportionellt. I arbetslöshetsförsäkringen är en bisyssla ett extraarbete, som anställd eller med egen näringsverksamhet, som sökanden före arbetslösheten har utfört vid sidan av sin heltidssysselsättning. För att bisysslan inte ska påverka ersättningsrätten får den, enligt 39-39 a §§, inte utvidgas under arbetslösheten och inte hindra sökanden från att ta ett lämpligt heltidsarbete. Inkomsten från en bisyssla som anställd får i genomsnitt inte överstiga sex grundbelopp (dagpenning enligt grundförsäkringen) . Inkomsten från ett extraarbete i egen näringsverksamhet kan godkännas som bisyssla även om inkomsten överstiger sex grundbelopp , men det överskjutande beloppet dras då av från ersättningen. En sökande som före arbetslösheten arbetade heltid och under arbetslösheten får ett deltidsarbete får ersättning för den arbetslösa tiden upp till heltid. Det krävs att sökanden är arbetslös minst för att sådan ersättning ska utgå. En sökande som har haft ett deltidsarbete innan arbetslösheten och som under arbetslösheten får ett nytt deltidsarbete med mindre omfattning än det tidigare, kan få ersättning upp till den tidigare anställningens omfattning. I 7 § förordningen om arbetslöshetsförsäkring finns den så kallade deltidsbegränsningen. Den innebär att en sökande kan få arbetslöshetsersättning i som han eller hon arbetar deltid. Resterande dagar av ersättningsperioden får endast användas under veckor när sökanden inte utför något deltidsarbete. Företagares rätt till arbetslöshetsersättning I 34-37 b §§ finns särskilda bestämmelser om företagares rätt till arbetslöshetsersättning. Företagares dagsförtjänst beräknas utifrån den inkomst från verksamheten som framgår av den senaste taxeringen. Om det är mer förmånligt för företagaren beräknas dagsförtjänsten i stället på inkomsten före inkomståret i den senaste taxeringen. Av 1 § framgår att arbetslöshetsförsäkringen omfattar arbetstagare och företagare. Hur begreppen arbetstagare och företagare definieras avgör vilka som omfattas av arbetslöshetsförsäkringen. För förtroendevalda gäller som huvudregel att de inte räknas som arbetstagare.1 Detta kapitel inleds med ett avsnitt om gränsdragningen mellan arbetstagare och förtroendevalda. Ett förtroendeuppdrag där den förtroendevalda har tagit ledigt från sitt ordinarie arbete och får arvode eller ersättning för förlorad arbetsinkomst kan under vissa förutsättningar jämställas med förvärvsarbete enligt 12 § . Förtroendeuppdrag som jämställs med förvärvsarbete räknas med vid beräkningen av arbetsvillkor, normalarbetstid, ramtid och dagpenning. I kapitlet redogörs för förutsättningarna för att ett förtroendeuppdrag ska jämställas med förvärvsarbete. Längre fram i kapitlet finns en genomgång av olika slags förtroendeuppdrag. Kapitlet avslutas med en kartläggning av ersättningssökande med förtroendeuppdrag. Vid hänvisning till paragrafer avses om inte annat anges. 1965 nr 60 s. 133 och Adlercreutz, Axel, Arbetstagarbegreppet, s. 156. 3.2Skillnaden mellan förtroendeuppdrag och anställning Det finns inte någon definition av begreppet arbetstagare i lagarna på arbetsrättens område. I den arbetsrättsliga lagstiftningen, t.ex. lagen (1982:80) om anställningsskydd, förkortad LAS, lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, förkortad MBL, lönegarantilagen (1992:497), förkortad LGL, och semesterlagen (1977:480), förkortad SemL, tillämpas ett så kallat civilrättsligt arbetstagarbegrepp.2 Vanligen är det inga svårigheter att avgöra när en person är att anse som arbetstagare. Vid gränsfall får frågan om vem som ska anses vara arbetstagare avgöras av domstol efter en helhetsbedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet.3 För att en person ska ses som arbetstagare måste vissa grundläggande kriterier vara uppfyllda. Det ska vara fråga om en fysisk person som genom ett frivilligt åtagande, ett anställningsavtal, mot ersättning arbetar för en annan persons räkning.4 Vid gränsdragningen mellan anställning och andra arbetsavtal har de grundläggande kriterierna kompletterats med ytterligare faktorer. Följande faktorer har i praxis ansetts tala för att det är fråga om ett anställningsförhållande. 1.Att avtalsparten ska utföra arbetet personligen, antingen detta framgår av avtalet eller får anses vara förutsatt. 2.Att avtalsparten helt själv eller så gott som helt själv har utfört arbetet. 3.Att den arbetspresterande parten har ställt sin arbetskraft till förfogande allteftersom arbetsuppgifter har uppkommit. 4.Att arbetsuppgifterna har varierat. 5.Att förhållandet parterna emellan har varit av mera stadigvarande eller regelbunden karaktär. 6.Att avtalsparten har varit förhindrad – t.ex. genom att tid och krafter inte har räckt till – att utföra liknande arbete av betydelse för någon annan. 2SOU 1993:32 s. 216–217. 3NJA 1949 s. 768. 4SOU 1993:32 s. 219–224. 7.Att avtalsparten beträffande arbetets utförande, arbetsplatsen eller arbetstiden har varit underkastad bestämda direktiv eller annans kontroll. 8.Att avtalsparten har haft att i arbetet använda maskiner, redskap eller råvaror som har tillhandahållits av motparten. 9.Att avtalsparten har fått ersättning för direkta utlägg, t.ex. för resor i samband med arbetet. 10.Att ersättningen för arbetsprestationen åtminstone delvis har utgått i form av garanterad lön. 11.Att avtalsparten allmänt sett är i ekonomiskt eller socialt hänseende jämställd med en arbetstagare.5 Eftersom domstolen gör en objektiv bedömning är parternas egen benämning av avtalet bara en av de omständigheter som domstolen tar hänsyn till vid helhetsbedömningen.6 Det civilrättsliga arbetstagarbegreppet beskrivs i den juridiska litteraturen som enhetligt för huvuddelen av den arbetsrättsliga lagstiftningen. Varje lag på arbetsrättens område har dock sitt eget syfte och domstolarna har att tolka de olika lagarna. Det medför att arbetstagarbegreppet kan skilja sig åt vid tillämpningen i det enskilda fallet.7 Vid tillämpning av talar man om ett i vissa fall vidare arbetstagarbegrepp, ett så kallat socialrättsligt arbetstagarbegrepp. Det socialrättsliga arbetstagarbegreppet bygger på en värdering av en persons sociala ställning. Tanken bakom begreppet är att vissa sociala skyddsregler bör tillämpas även på företagare om de i socialt hänseende är likställda med arbetstagare.8 Att det socialrättsliga arbetstagarbegreppet i vissa fall är ett vidare begrepp beror även på att det inte är avsett att tillämpas i samma situationer som det civilrättsliga. Det socialrättsliga arbetstagarbegreppet måste vara enkelt att använda eftersom det ska tillämpas i en stor mängd ärenden. För att åstadkomma en schabloniserad prövning av vem som är arbetstagare räknas exempelvis uppdragstagare med ett visst antal uppdrag som arbetstagare vid tillämpning av reglerna i . 5SOU 1993:32 s. 227 och Lunning m.fl, Anställningsskydd (, Zeteo) kommentaren till 1 §, s. 10 under rubriken , egna företagare eller liknande. 6Adlercreutz, Axel, m.fl, Svensk arbetsrätt, s. 41. 7SOU 1993:32 s. 217 och Sigeman, , Arbetsrätten, s. 30–31. 8Vuorio, , Har man skäl att arbeta med skilda arbetstagarbegrepp? i 1957, s. 249. tillämpning av reglerna i MBL eller LAS hade samma uppdragstagare kunnat hamna utanför arbetstagarbegreppet.9 Huvuddelen av de grundläggande förutsättningarna för att någon ska vara arbetstagare, att det ska vara fråga om ett frivilligt åtagande av en fysisk person att mot ersättning utföra arbete för någon annans räkning, är förutsättningar som i regel gäller även för förtroendeuppdrag. fanns en avgörande skillnad i att förtroendeuppdrag inte ersattes ekonomiskt, medan ersättning är en förutsättning för ett anställningsavtal. Även om många förtroendeuppdrag fortfarande bygger på ett ideellt engagemang finns inte denna avgörande skillnad kvar sedan arvode har börjat utgå för förtroendeuppdrag.10 Ett förtroendeuppdrag skiljer sig från ett anställningsförhållande genom att det inte finns ett arbetsavtal mellan en uppdragsgivare och en förtroendevald. Särpräglande för förtroendevalda är vidare att de antingen utses genom val, av en organisation eller av offentliga myndigheter i enlighet med lag eller annan författning. För de förtroendevalda som utses eller förordnas av offentliga myndigheter finns regler för hur de ska utses eller förordnas, vad uppdraget ska innehålla, vilken eventuell ersättning som ska utgå och hur ett entledigande kan ske.11 3.2.3Arbetsdomstolens gränsdragning mellan arbetstagare och förtroendevald Arbetsdomstolen har i några domar tagit ställning till om en person är arbetstagare eller förtroendevald. Prövningen har gjorts utifrån arbetstagarbegreppen i SemL, MBL och LAS. I domen AD 1979 nr 57 var frågan om det arvode som en arbetstagarledamot fick för att delta i styrelsearbete skulle ingå i hans semesterlöneunderlag. Av 1 § SemL framgår att endast en arbetstagare har rätt till semesterförmåner. Arbetsdomstolen uttalade att det finns anledning att noga granska situationer där en arbetstagare 9SOU 1996:150 s. 225–226. 10Adlercreutz, Axel, Arbetstagarbegreppet, s. 157. 11SOU 1975:1 s. 736. uppges ha ett förtroendeuppdrag vid sidan av sin anställning. Ofta finns det anledning att anta att de uppgifter som uppges höra till förtroendeuppdraget i själva verket är att hänföra till anställningen. I detta fall uppträdde arbetstagarledamoten som förtroendeman med rätt till ledighet enligt lagen (1974:358) om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen, förkortad FmL.