sou · GZB318 · 2011-03-02 00:00:00 — Efter påtryckningar från och infördes ett nytt kapitel i Lagen angående stenkolsfyndigheter m.m. (1886:46)3. Kapitlet behandlade fyndigheter av uranhaltig uran och reglerade bl.a. exporten. Därmed kunde säkra eventuellt inhemskt behov av uran som export av uran kunde kontrolleras.4 Inför arbetet med Atomenergilagen konstaterade regeringen i sin proposition om riktlinjer för utvecklingsarbetet på atomenergi- området5 att atomenergin är förknippad med politiska och militära problem och man förordade att AB Atomenergi skulle vara den enda som får importera kärnbränsle6, handha framställning av uranmetall och andra atombränslen7 m.m. Med andra ord, man var medveten om uranets strategiska värde önskade en hård kontroll på dess hantering. Vid den här tidpunkten fanns fortfarande möjligheter för att skaffa sig kärnvapen. 2Fördrag i , och om förhindrande av spridning av kärnvapen, 1juli 1968, det så kallade icke-spridningsfördraget (NPT) (SÖ 1970:12). 3Thomas Jonter , och kärnenergin, Framväxten av en svensk kärnämneskontroll 1945–1995, SKI Rapport 99:21, sid 40. 1956:176, sid 38. 1956:176, sid 19. 1956:176, sid 1. Icke-spridning av kärnämnen och teknologi förhindrande av spridning av kärnvapen förhandlats fram. Det grundläggande syftet är att kretsen av kärnvapenstater inte ska utökas. Icke-kärnvapenstater åtar sig enligt fördraget att inte motta kärnvapen eller andra kärnladdningar eller kontrollen över sådana vapen eller laddningar samt att inte tillverka eller på annat sätt förvärva kärnvapen eller andra kärnladdningar. Fördraget anger att () ska vara internationellt kontrollorgan för stater som är anslutna till det rörande den fred- liga kärnenergins fortsatt icke-militära användning. 1969:164 av den föreslår regeringen att ska tillträda icke-spridningsfördraget (föredragande i regeringen är statsrådet ). Statsrådet erinrar i proppen om ställningstagande att det f.n. inte ligger i vårt lands intresse att anskaffa kärnladdningar (prop. Vidare erinrar statsrådet att fördraget kan sägas upp med tre månaders varsel om fördragspart finner att extraordinära händelser, sammanhängande med det ämne som avhandlas i detta fördrag, har äventyrat dess högsta intressen.8 När det gäller kontroll genom internationella organ nämns de bilaterala avtal som slutit med , , , och som innehåller bestäm- melser om bilateral kontroll som efterhand ska överlåtas på och att diskussioner med om en sådan överlåtelse pågår. Dessutom nämns att försöksvis infört ett system för kon- troll av kärnmaterial i som utformats så att det ska kunna ge erforderligt underlag för redovisning enligt ett framtida kontrollavtal med . slöt ett kontrollavtal9 enligt NPT med (i kraft ). har allt kärnämne i landet varit under inter- nationell kontroll. fanns en viss internationell kontroll i landet genom bilaterala avtal. Ett bilateralt avtal med USA10 slöts 1956 (Atomenergilagen11 trädde ikraft) och gav rätt att inspektera material av amerikanskt ursprung i landet12. (Denna inspektionsrätt av amerikanskt material överfördes till år 197213). Atomenergilagen gav tillsynsmyndigheten rätt att få de upp- lysningar och handlingar som erfordrades för tillsynen samt rätt till 8Denna tolkning har inget internationellt stöd. 9IAEA INFCIRC/234, ersatt 1995 med INFCIRC/193. 11Lag om rätt att utvinna atomenergi m.m. 1956:306. 12Thomas Jonter, sid 26, 27. 13IAEA INFCIRC/165. Icke-spridning av kärnämnen och teknologi tillträde till anläggningar (6 §). Rent praktiskt kom tillsynsmyndig- heterna att svara för all rapportering enligt bilaterala avtal och till om kärnämnesinnehavet. De svenska tillsynsmyndigheterna följde även alltid med vid de internationella inspektionerna. Även export reglerades i Atomenergilagen. All export av uran krävde tillstånd. Omfattningen av exportkontrollen utökades senare för att leva upp till åtaganden inom NPT14. Förutom export av uran krävdes tillstånd för export av utrustning eller material som särskilt konstruerats eller iordningställts för bearbetning, användning eller framställning av särskilt klyvbart material. Kärntekniklagen var en modernisering av lagstiftningen och an- passning till dåvarande förhållanden. Lagen kom att innehålla en ny paragraf (3 §) med krav på att kärnteknisk verksamhet ska bedrivas på sådant sätt att kraven på säkerhet tillgodoses och de förpliktelser uppfylls som följer av överenskommelser i syfte att för- hindra spridning av kärnvapen. Med dessa överenskommelser avsågs främst NPT men även andra överenskommelser som ingåtts eller som kommer att ingås i detta syfte. Kärntekniklagen kom därmed att bli tydlig med att för den som bedriver kärnteknisk verksamhet gäller kravet att verksamheten inte ska bidra till sprid- ning av kärnvapen. Kärntekniklagens 3 § kompletterades 199215 med att inkludera obehörig befattning med kärnämne och sådant kärnavfall som utgörs av använt kärnbränsle. Anledningen var att anslutit sig till konventionen om fysiskt skydd. Lagstiftaren konstaterar dock16 att konventionen inte i första hand syftar till att förhindra spridning av kärnvapen utan motverka tillgrepp eller obehörig användning av exempelvis terroristgrupper. Även om icke- spridning och fysiskt skydd är relaterade görs alltså en åtskillnad mellan de båda. kompletteras paragrafen med att inklu- dera använt kärnbränsle eftersom det kan komma att ingå i den internationella kärnämneskontrollen.17 I samband med kompletteringarna 1992 utökades 17 § om till- synsmyndighetens rätt att få tillgång till handlingar och få tillträde till anläggningar att även omfatta den som utsetts som övervakare av de förpliktelser uppföljs som följer av överenskommelser i 1992/93:98. 1992/93:98, sid 25. 1992/93:98, sid 25. Icke-spridning av kärnämnen och teknologi syfte att förhindra spridning av kärnvapen. Det betyder i praktiken att inspektörer ska få tillträde till anläggningarna.18 I kärntekniklagen kom utförsel av kärnämne och kärnteknisk utrustning att definieras som kärnteknisk verksamhet och var där- med tillståndspliktig. Nytt var att lagen kom att omfatta överlåtelse av rätt att utom riket tillverka material eller utrustning (licenstill- verkning). Regelverket för exportkontroll ansågs dock vara svår- överskådligt. Dessutom utvecklade viktare exportländer samarbetade inom exportkontrollen och för att fullt ut engagera sig i detta sam- arbete krävdes vissa förändringar i kontrollen.19 Utförsel av kärn- ämne och kärntekniska produkter lyftes ur kärntekniklagen (och blev därmed inte längre kärnteknisk verksamhet) till en ny lag om Strategiska produkter. har exportlagstiftningen anpassats till och lyder all kontroll av utförsel av kärn- ämne och kärntekniska produkter under en rådsförordning.20 När kontrollavtalet med utökades enligt det s.k. tilläggsprotokollet21 fick kärntekniklagen kompletteras igen. Då infördes anmälningsskyldighet för verksamheter relaterade till kärnteknisk verksamhet men som inte hanterar kärnämne. Sålunda ska få information om forsknings- och utvecklingsverksam- heter samt för verksamheter där kärnteknisk utrustning framställs eller förs in till eller ut från (7 a–c §§). Även skyldigheter att ge tillträde till inspektörer för kontroll av sådan verk- samhet säkerställdes (17 §). Lagstiftaren konstaterar22 att detta vis- serligen inte är kärntekniska verksamheter men mycket nära knutet till kärnteknisk verksamhet. Därför ansågs det lämpligt att införa dessa bestämmelser i kärntekniklagen. Kärntekniklagen omfattar alltså kärnteknisk verksamhet m.m.. För övriga internationella inspektioner enligt tilläggsprotokollet som inte kan genomföras med stöd av kärntekniklagen stiftades en ny lag om internationella inspektioner23. Sådana inspektioner kan genomföras för att besöka andra platser än där kärnteknisk verk- samhet bedrivs och kan omfatta s.k. omgivningsprover. Privata bo- städer är dock undantagna. 1992/93:98, sid 35. 1993/94:176 sid 11–12. 20RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 428/2009 av om upprättande av en gemenskapsordning för kontroll av export, överföring, förmedling och transitering av pro- dukter med dubbla användningsområden. 21IAEA INFCIRC/193/Add. 1999/2000:54. 23Lag (2000:140) om inspektioner enligt internationella avtal om förhindrande av spridning av kärnvapen. Icke-spridning av kärnämnen och teknologi När 1995 blev medlem i EU blev också medlem i Europeiska atomenergigemenskapen och bundet av Euratomför- draget24. Euratomfördraget syftar bl.a. till att tillförsäkra samtliga förbrukare inom gemenskapen en regelbunden och rättvis försörj- ning av och kärnkärnbränslen och genom lämplig kontroll garantera att kärnmaterial inte används för andra ändamål än sådana för vilka de är avsedda. Syftet med Euratomfördraget är alltså inte nukleär icke-spridning, men i praktiken har kontrollen kommit att vara en del av icke-spridningsarbetet. Eftersom Euratomfördraget och tillhörande rådsförordning är bindande för har Euratoms kontroll inte reglerats i kärntekniklagen. Däremot finns ansvars- bestämmelser inskrivna i kärntekniklagen i de fall anläggningar inte rapporterar enligt fördraget eller underliggande EU-förordningar. Slutligen ska nämnas att antog reso- lution 154025. Med stöd av kapitel VII fastställer reso- lutionen bindande skyldigheter för alla medlemsländer i syfte att förhindra och avhålla icke-statliga aktörer från att få tillgång till massförstörelsevapen (bl.a. kärnvapen) och material med koppling till sådana vapen. Resolutionen innehåller en lista på åtgärder som ska genomföras i samtliga . Åtgärderna omfattar bland annat genomförande av viss lagstiftning. Mycket av det som nämns i resolution är redan genomfört i dagens svenska lagstiftning, men visst arbete med genomförandet återstår. 12.2Bestämmelser i kärntekniklagen som avser nukleär icke-spridning Kärntekniklagen är tydlig med att för den som bedriver kärnteknisk verksamhet gäller tre grundläggande krav: 1.Verksamheten ska vara säker mot radiologiska olyckor 2.Verksamheten ska inte bidra till spridning av kärnvapen och 3.Uppkommet avfall ska tas om hand på ett säkert sätt. Kärntekniklagens 3 § är en portalparagraf som tydligt nämner de två första grundläggande kraven: Kärnteknisk verksamhet skall bedrivas på sådant sätt att kraven på säkerhet tillgodoses och de förpliktelser uppfylls som följer av 25S/RES/1540(2004) antagen . Icke-spridning av kärnämnen och teknologi överenskommelser i syfte att förhindra spridning av kärnvapen och obe- hörig befattning med kärnämne och sådant kärnavfall som utgörs av använt kärnbränsle. Här är de delar av texten som berör icke-spridning kursiverade. Med dessa förpliktelser avses i första hand NPT, men andra fram- tida överenskommelser kan ingå. All kärnteknisk verksamhet krä- ver tillstånd (5 §) och vid prövning av ansökan om tillstånd för kärnteknisk verksamhet ingår därför naturligt en granskning av hur kraven inom nukleär icke-spridning uppfylls. Kärntekniklagen inkluderar även anmälningsskyldighet för viss verksamhet som i sig inte är kärnteknisk verksamhet men som har nära koppling till sådan verksamhet 7 a–7 d §§. Den som bedriver en forsknings- eller utvecklingsverksamhet som rör processer eller system i fråga om kärntekniska anläggningar, kärnämne eller kärn- avfall ska anmäla detta. Likaså ska den som tillverkar, monterar eller på annat sätt framställer kärnteknisk utrustning eller som till för in eller för ut sådan utrustning, är skyldig att rapportera detta. Dessa paragrafer tillkom för att ska kunna fullgöra rapportering till enligt Tilläggsprotokollet. Tillsyn över kärnteknisk verksamhet och verksamhet enligt 7 a– 7 c §§ regleras i 16–17 §§. Den myndighet som regeringen bestäm- mer ska ha tillgång till alla de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen, samt ha till anläggningar och platser för undersökningar och provtagningar. Denna rätt att utöva tillsyn har även för att säkerställa att uppfyller icke-spridnings- förpliktelser. får även besluta om verkställande av sanktioner enligt artikel 83.1 i Euratom(18 §). Det är sanktioner som rör den som åsidosätter sina förpliktelser enligt kapitel 7, Säkerhetskontroll i fördraget. Säkerhetskontrollen är i praktiken detsamma som Euratoms kärnämneskontroll. Ansvarsbestämmelserna omfattar även den som i sin kärn- tekniska verksamhet inte uppfyllt kraven inom nukleär icke-sprid- ning enligt kärntekniklagen. Även den som bryter mot kommis- sionens förordning (Euratom) 302/2005 kan dömas till böter. Icke-spridning av kärnämnen och teknologi Kärntekniklagens 10 § preciserar något kraven på en tillståndshavare: Den som har tillstånd till kärnteknisk verksamhet ska svara för att de åtgärder vidtas som behövs för 1.att med hänsyn till verksamhetens art och de förhållanden under vilka den bedrivs upprätthålla säkerheten, 2.att på ett säkert sätt hantera och slutförvara i verksamheten upp- kommet kärnavfall eller däri uppkommet kärnämne som inte används på nytt, och 3.att på ett säkert sätt avveckla och riva anläggningar i vilka verk- samheten inte längre ska bedrivas till dess att all verksamhet vid anläg- gningarna har upphört och allt kärnämne och kärnavfall placerats i ett slutförvar som slutligt förslutits. Här nämns inte kraven på icke-spridning, men den tolkning som (och tidigare ) gör av begreppet säkerhet är att icke-spridning är en del av säker- heten. Därmed kommer flera paragrafer i kärntekniklagen att även inkludera krav inom icke-spridning: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får när ett tillstånd meddelas besluta om villkor som behövs med hän- syn till säkerheten (8 § kärntekniklagen). Därmed fås villkor med- delas även inom icke-spridning. En konsekvens blir att det också är möjligt att återkalla ett tillstånd enligt 15 § om kraven inom icke- spridning i något väsentligt avseende inte iakttas eller av andra synnerliga skäl. En helhetsbedömning av anläggningens säkerhet (10 a §) inklu- derar även krav på redovisning av hur anläggningen uppfyller icke- spridningsvillkoren. Att säkert hantera och slutförvara kärnämne som inte används på nytt innebär även att hanteringen och slutförvaret även ska vara säker ur icke-spridningssynpunkt. Därmed inkluderas icke-spridning i den forsknings- och utvecklingsverksamhet som tillståndshavarna för kärnkraftsreaktorer åläggs att bedriva och bekosta enligt 11– Den offentliga insyn som fås via de lokala säkerhetsnämn- derna omfattar i princip även nukleär icke-spridning, 19–21 §§. Icke-spridning av kärnämnen och teknologi 12.3Bestämmelser i lagstiftningen om krigsmateriel som avser nukleär icke-spridning I lagen (1992:1300) om krigsmateriel finns bestämmelser om till- ståndskrav för tillverkning, export m.m. av krigsmateriel. Lagen är inte anpassad för att förhindra spridning av kärnvapen, men kärn- laddningar och radiologiska stridsmedel (liksom kemiska och bio- logiska stridsmedel) ingår i bilagan till förordning (1992:1303) om krigsmaterial, punkt KS 6. I punkt KS 6 ingår även speciella delar och substanser till dessa stridsmedel, utan att dessa delar och sub- stanser är definierade. Tillstånd krävs för att tillverka, tillhandahålla (försäljning, upp- låtelse, utbjudande mot vederlag, lån, gåva eller förmedling), föra ur riket, ingå avtal som innebär upplåtelse eller överlåtelse av till- verkningsrätt till någon i utlandet av krigsmateriel, inklusive kärn- laddningar. Listan på aktiviteter som kräver tillstånd täcker inte alla de aktiviteter som listas i resolution (2004). I lagstiftningen om krigsmateriel saknas ett förbud mot att införskaffa, till riket införa, transportera kärnladdningar eller att finansiera verksamhet som rör de aktiviteter som anges i resolution (2004). 12.4Internationella avtal på icke-spridningsområdet 12.4.1Icke-spridningsfördraget och avtal om internationella inspektioner Det internationella arbetet att förhindra spridning av kärnvapen (nukleär icke-spridning) baseras i huvudsak på icke-spridnings- fördraget (NPT)26. I fördraget uttalar parterna sin avsikt att vid möjliga tidpunkt uppnå ett stopp för kärnvapenkapp- rustningen och att vidta effektiva åtgärder för att uppnå kärnvapen- nedrustning. Kärnvapenstaterna , , , och får inte till någon som helst mottagare överlåta kärnvapen eller andra kärnladdningar eller den direkta eller indirekta kontrollen över sådana vapen eller laddningar och inte heller på något sätt uppmuntra, bistå eller förmå någon icke-kärnvapenstat att tillverka eller på annat sätt förvärva eller tillverka kärnvapenladdningar. 26 Fördrag i , och om förhindrande av spridning av kärnvapen, , det så kallade icke-spridningsfördraget (NPT) (SÖ 1970:12). Icke-spridning av kärnämnen och teknologi Icke-kärnvapenstater, såsom , åtar sig enligt fördraget att inte motta kärnvapen eller andra kärnladdningar eller kontrollen över sådana vapen eller laddningar. Vidare åtar de sig att inte till- verka eller på annat sätt förvärva kärnvapen eller andra kärn- laddningar samt att inte söka eller motta bistånd för tillverkning av kärnvapen. Icke-spridningsfördraget anger att () ska vara internationellt kontrollorgan för stater som är anslutna till det rörande den fredliga kärnenergins fortsatt icke-militära användning. För att uppfylla åtagandena om icke-spridning kontrollerar stater sin export av kärnämne och kän- slig kärnteknisk utrustning. Fördraget om upprättandet av den europeiska atomenergigemen- skapen, Euratom, undertecknades som fördraget om Europeiska ekonomiska gemenskapen (EG-fördraget) undertecknades. Euratom är alltså en av de gemenskaper som utgör den Europeiska gemenskapen, EG. Euratoms centrala uppgift är enligt fördraget att skapa de förut- sättningar som behövs för en snabb organisation och tillväxt av kärnenergiindustrierna och därigenom bidra till en höjning av lev- nadsstandarden i medlemsstaterna och till utvecklingen av för- bindelserna med övriga länder.27 Medlemsstaterna åtar sig genom fördraget en serie förpliktelser om utveckling och gemensam kon- troll av kärnenergiproduktionen inom gemenskapen. Euratom har endast atomenergins fredliga användning som verksamhetsfält. Att avtalet inte direkt utsäger detta och förbjuder atomenergins militära bruk, vilket var den ursprungliga avsikten, beror på att beslutat sig för ett eget militärt atomprogram. Det väntades att den franska national- församlingen skulle vägra att ratificera Euratomfördraget om detta direkt vände sig mot atomenergins militära användning, varför avtalet modifierades och fick sin nuvarande lydelse.28 Euratomfördraget utgör en del av medlemsstaternas rätts- ordningar och gäller i i enlighet med lagen (1994:1500) med anledning av anslutning till Europeiska unionen. 27Art 1 Euratomfördraget. 28Se J.G. Polach, Euratom, its Background, Issues and Economic Implications, 1964, samt Redogörelser utarbetade inom , , , – Euratom, 1962. Jfr även 2 § punkten h Euratomfördraget. Icke-spridning av kärnämnen och teknologi förordningar som beslutats under Euratom är direkt tillämpliga i medlemsländerna. Det behövs alltså inte någon ytterligare lag- stiftning för att Euratomfördraget och de förordningar som utfär- das med stöd av fördraget ska gälla i medlemsländerna. Däremot behövs kompletterande lagstiftning, t.ex. i de fall då fördraget ställer krav på att medlemsländerna ska vidta någon särskild åtgärd som inte regleras i detalj i fördraget. Vidare behövs givetvis regler för att genomföra bestämmelserna i direktiven under Euratom, som inte blir direkt tillämpliga i medlemsländerna. Enligt kapitel 7 om säkerhetskontroll i fördraget utövar Eur- atomgemenskapen kontroll av att , råmaterial och speciella klyvbara material inom medlemsstaternas territorier inte används för andra ändamål än som uppgetts av förbrukarna samt att före- skrifterna om försörjning iakttas, liksom alla särskilda kontroll- förpliktelser som gemenskapen har avtalat om med ett tredje land eller en internationell organisation. För uppgiften finns ett särskilt kontrollorgan inrättat inom kommissionen.29 När det gäller kärnämneskontrollen medför Euratomfördraget direkt verkande förpliktelser för den enskilde att lämna vissa bestämda uppgifter till kommissionen, såsom grundläggande tek- niska beskrivningar och driftrapporter.30 En rådsförordning31 regle- rar vilken information kärntekniska anläggningar ska ge till EU- kommissionen. Reglerna innebär att det är verksamhetsutövaren i medlemslandet som ansvarar direkt mot Euratomgemenskapen i fråga om säkerhetskontrollen. Vidare har inspektörer anställda av kommissionen, rätt att få tillgång till alla data och tillträde till alla platser som omfattas av kontrollen. Inspektörerna får åtföljas av företrädare för medlemsstaten men får inte hindras i sin verksam- het.32 genomför sin kontroll i nära samarbete med och detta samarbete är noga reglerat.33 Om någon åsidosätter sina förpliktelser enligt Euratom- fördraget kapitel 7 får kommissionen tillgripa sanktioner. Dessa sanktioner har en stigande skala från varning, indragning av sär- skilda förmåner, företaget ställs under förvaltning tills slutligen att kärnämne helt eller delvis återtas. 29Jfr Artiklarna 77–85 Euratomfördraget. 30Se Kommissionens förordning (Euratom) nr 302/2005 av om genomförande av Euratoms kärnämneskontroll. 31Kommissionens förordning (Euratom) nr 302/2005 av om genomförandet av Euratoms kärnämneskontroll. 32Jfr Artiklarna 81 och 82 Euratomfördraget. 33Se Tilläggsprotokoll till INFCIRC/193 och Partnership Approach for Integrated Safe- guards. Icke-spridning av kärnämnen och teknologi att sanktionerna verkställs. Därför finns det inskrivit i kärnteknik- lagen att den myndighet som regeringen bestämmer får besluta om verkställandet av sanktioner.34 Vidare finns sanktioner mot den som inte fullföljer rapporteringsskyldigheter enligt Kommissionens förordning (Euratom) nr 302/2005 av om genom- förande av Euratoms kärnämneskontroll.35 12.4.3Säkerhetsrådets resolution (2000) antog enhälligt resolution (2004) , med stöd av kapitel 7 i . Resolutionen handlar om att förhindra spridning av massförstörelsevapen (nukleära, kemiska och biologiska) samt vapenbärare avsedda för sådana vapen. Reso- lutionen innehåller bindande krav på samtliga FN:s medlemsstater att ha lagstiftning och administrativa rutiner för att förhindra sådan spridning. Huvudsyftet med resolutionen är att förhindra spridning av massförstörelsevapen och dess vapenbärare till icke-statliga aktörer. Resolutionen vidgar därmed synen på icke-spridning. Man utgår ifrån att det är inte bara stater som kan förväntas försöka införskaffa massförstörelsevapen utan även icke-statliga aktörer, t. ex. terroristgrupper. Eftersom resolution (2000) omfattar åtgärder rörande nukleär spridning till icke-statliga aktörer är det relevant kortfattat redogöra för något av innehållet. Enligt resolutionen ska det i lag vara förbjudet för icke-statliga aktörer att tillverka, införskaffa äga, utveckla, transportera, transitera eller använda kärnvapen eller kärnladdningar, eller att på något sätt delta, stödja eller finansiera sådan verksamhet. Staten får inte ge stöd till någon icke-statlig aktör för sådan verksamhet.36 Resolutionen kräver också god kon- troll av kärnvapen för de länder som innehar sådana, men även att det finns tillräcklig kontroll av related materials37, dvs. vapen- komponenter och utrustning som på något sätt kan användas vid framställningen av massförstörelsevapen. Begreppet related mate- rials definieras mer exakt som produkter som listats i inter- nationella exportkontrollarrangemang, för den nukleära delen (). 34Lag (1984:3) om kärnteknisk verksamhet, 18 § andra stycket. 35Lag (1984:3) om kärnteknisk verksamhet, 27 b §. 36Se artikel 1 och 2 i UNSC R 1540 (2004). 37Se artikel 3 i UNSCR 1540 (2004). Icke-spridning av kärnämnen och teknologi NSG har upprättat två listor. Lista 1, som är av mest relevans här, omfattar olika kärntekniska anläggningar samt speciella pro- dukter och komponenter som i stort sett endast används i sådana anläggningar. Exempelvis listas Complete nuclear reactors, dvs. en komplett anläggning med en kärnreaktor.