sou · GZB368 · 2011-10-21 00:00:00 — Utredningens bedömning är att bestämmelserna i direktivet om försäkringstekniska avsättningar är av sådan art att de kommer att ersätta merparten av de nuvarande bestämmelserna om försäk- ringstekniska avsättningar i FRL. Bestämmelsen i 5 kap. 1–6 och 9 §§ FRL om försäkringstek- niska avsättningars omfattning, beräkning vid solidarisk ansvarig- het, beräkning av avsättning för ej intjänade och kvar- dröjande risker, beräkning av livförsäkringsavsättning och beräk- ning av avsättning för oreglerade skador har sin motsvarighet i Solvens II-direktivets artikel 76–81. Värdering av tillgångar och skulder inklusive försäkringstekniska avsättningar Bestämmelsen i 5 kap. 7, 8 och 13 §§ om beräkning av avsätt- ningar för tjänstepensionsförsäkring och om bestämmande av pre- mier för tjänstepensionsförsäkringar ska flyttas till den särskilda reglering för tjänstepensionsverksamhet som föreslås av utred- ningen i kapitel 17. Bestämmelserna i 5 kap. 10 och 11 §§ FRL om utjämningsreserv för kreditförsäkring ska utgå. Bestämmelsen i 5 kap. 12 § FRL om bestämmande av för livförsäkringar och vissa skadeförsäkringar kan enligt utred- ningen härledas till artikel 209 i Solvens II-direktivet, som i sin tur har sin grund i artikel 21 i det konsoliderade livförsäkringsdirekti- vet. Artikel 209 ingår i den s.k. konsolideringen, jfr. Av förarbetena till den s.k. försäkringsrörelsereformen, prop. 1998/99:87 s. 240 ff, framgår det att den nuvarande bestämmelsen i 5 kap. 12 § också kan ses som ett uttryck för stabilitetsprincipen, dvs. att bolagens premiesättning ska tillgodose stabilitetsprincipen. I avsnitt 5.4 föreslår utredningen att stabilitetsprincipen ska utmönstras, men eftersom den nu aktuella bestämmelsen också har sin grund i Solvens II-direktivet ska bestämmelsen i nuvarande 5 kap. 12 § behållas i sak. Mot bakgrund av att stabilitetsprincipen nu slopas bör dock bestämmelsen justeras så att den hamnar närmare lydelsen i Solvens II-direktivet. Bestämmelsen i 5 kap. 14 § om aktuarie behandlas i kapitel 12, Företagsstyrning. Bestämmelserna i 5 kap. 15 och 16 §§ FRL om återköp och överföring av en försäkrings värde är en nationell reglering som saknar samband med regleringen i Solvens II-direktivet. Bestäm- melserna ska finnas kvar, men ska enligt utredningen placeras bland övriga grundläggande bestämmelser om ett försäkringsföretags rörelse i 4 kap. FRL. Bestämmelsen i 5 kap. 17 § med bemyndiganden för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer ska finnas kvar, men omarbetas utifrån de förslag som utredningen lämnar när det gäller bemyndiganden i det följande. Värdering av tillgångar och skulder inklusive försäkringstekniska avsättningar Utredningens förslag: Försäkringsföretag ska värdera sina åtagan- den (försäkringstekniska avsättningar) till det belopp som försäk- ringsföretaget skulle få betala om det skulle föra över sina åtaganden med anledning av ingångna försäkringsavtal till ett annat försäkringsföretag. Avsättningarna ska värderas på ett aktsamt, tillförlitligt och objektivt sätt. Värderingen ska vara förenlig med information från de finansiella marknaderna och allmänt tillgängliga data om försäk- ringsrisker. Skäl för utredningens förslag: I bestämmelserna om de försäkringstekniska avsättningarna i Solvens II-direktivet används omväxlande begreppen bestämma, beräkna och värdera. Enligt utredningen kan de försäkringstekniska avsättningarna sägas bli bestämda genom en beräkning som ger en beloppsmässig värdering av försäkringsgivarens åtaganden. Slutre- sultatet torde alltid ha inslag av värdering, även om denna ofta har sin grund i matematiska beräkningar. Inslaget av värdering är ännu tydligare i de fall det slutliga beloppet till del grundats på mer skönsmässiga s.k. expertbedömningar. För att markera att bestäm- ningen av de försäkringstekniska avsättningarna ytterst handlar om värdering bör detta begrepp användas i den svenska lagtexten. Enligt direktivet ska de försäkringstekniska avsättningarna beräknas på ett ansvarsfullt (på engelska ) sätt. Det engelska ordet torde alternativt kunna översättas till bl.a. klokt, välbetänkt, aktsamt, försiktigt, förtänksamt, betryggande eller konservativt. I den hittillsvarande regleringen har sufficiently översatts till betryggande, medan har översatts till aktsamt. Enligt utredningen, som inte vill införa ytterligare en översättning av begreppet , står valet mellan försiktigt och aktsamt. Vid en samlad bedömning anser utredningen att begreppet aktsamt bör användas. Värdering av tillgångar och skulder inklusive försäkringstekniska avsättningar Ingen särskild bestämmelse om att avsättningar ska göras Enligt artikel 76.1 i Solvens II-direktivet ska medlemsstaterna se till att försäkrings- och återförsäkringsföretag bestämmer (på engelska establish) försäkringstekniska avsättningar i fråga om alla sina för- säkrings- och återförsäkringsförpliktelser mot försäkrings- och förmånstagare enligt försäkrings- och återförsäkringsavtal. Utredningen anser att skyldigheten att göra avsättningar fram- går indirekt av övriga bestämmelser, och att det därför inte behövs någon uttrycklig lagbestämmelse som motsvarar artikel 76.1 i direktivet. Den ekonomiska ansatsen m.m. ska framgå av lagen I artikel 76.2–76.5 i Solvens II-direktivet finns ett antal s.k all- männa bestämmelser kring beräkning och värdering av de försäk- ringstekniska avsättningarna. Enligt utredningen har bestämmel- serna karaktären av mer allmänna principer som försäkringsföreta- gen har att ta hänsyn till vid tillämpningen av de mer detaljerade bestämmelser som finns i de efterföljande artiklarna 77–85. Bestämmelsen i artikel 76.2 om att värdet av de försäkringstek- niska avsättningarna ska motsvara det belopp som företaget skulle få betala vid en överföring av förpliktelserna är central, och ska därför med några mindre språkliga justeringar tas in i den svenska lagen. I svensk försäkringsterminologi används begreppet åtagan- den, snarare än begreppet förpliktelser. Enligt utredningen behöver orden värdet av som används i direktivet inte tas in i den svenska lagtexten, eftersom det får anses självklart att det rör sig om ett värde. Bestämmelsen i artikel 76.2 får anses knyta an till den övergripande värderingsbestämmelsen av tillgångar och skulder i artikel 75.1 b), och som utredningen behandlar i avsnitt 7.1. Båda bestämmelserna är ett uttryck för den s.k. ekonomiska ansatsen, dvs. värdering till verkligt värde av alla delar av solvensbalansräk- ningen. Bestämmelsen i artikel 76.3 om att försäkringsföretagen vid vär- deringen av avsättningar ska utnyttja – och att värderingen ska vara förenlig med – information från de finansiella marknaderna och allmänt tillgänglig information om försäkringsrisker har enligt utredningen ett naturligt samband med bestämmelsen i artikel 76.4 som ställer krav på aktsam, tillförlitlig och objektiv värdering. Värdering av tillgångar och skulder inklusive försäkringstekniska avsättningar bestämmelserna ska tas in i den svenska lagtexten. Hur värderingen ska gå till mer exakt och vilken information på de finansiella mark- naderna som ska anses vara relevant framgår inte av direktivet. Mot bakgrund av att det här rör sig om bestämmelser i ett ramdirektiv som förutsätts bli kompletterade genom s.k. genomförandebe- stämmelser har utredningen avstått från att här föra någon närmare diskussion kring t.ex. huruvida och i så fall på vilket sätt försäk- ringsföretagen vid sin värdering ska ta hänsyn till eventuella vinst- marginaler vid en tänkt överlåtelse. Enligt ordalydelsen i direktivet ska värderingen vara förenlig med information från de finansiella marknaderna, och allmänt till- gänglig information om försäkringsrisker. Utredningen har tolkat bestämmelsen på det sättet att den i grunden handlar om ett krav på att värderingen av de försäkringstekniska avsättningarna ska vara marknadskonsistent18, dvs. att värderingen inte enbart ska bygga på företagens egna information om försäkringsrisker. Mot denna bak- grund har utredningen valt att här föreslå en lagtext som nära följer den exakta ordalydelsen i direktivet. Bestämmelsen i artikel 76.5 som endast hänvisar till efterföl- jande artiklar och till principerna i artikel 76.1–76.4 samt 75.1 behöver enligt utredningen inte tas in särskilt i den svenska lagen. I den svenska lagtexten bör det dock enligt utredningen finnas en upplysning om att det finns ytterligare bestämmelser som precise- rar de mer övergripande principerna i lagen (artikel 86), och att dessa ytterligare bestämmelser bl.a. finns i EU-förordningen. 7.2.4Värdering av försäkringstekniska avsättningar Utredningens förslag: Värdet av de försäkringstekniska avsätt- ningarna ska vara lika med summan av en bästa skattning och en riskmarginal. Om inte annat anges ska den bästa skattningen grundas på alla framtida kassaflöden som kan förväntas uppkomma till följd av ingångna försäkringskontrakt, och motsvara nuvärdet av dessa förväntade framtida kassaflöden. Vid beräkningen av nuvärdet ska riskfria räntesatser för relevanta löptider användas. Den bästa skattningen ska bygga på realistiska antaganden och ordet market consistency inom parantes i den engelska versionen av direktivet. Värdering av tillgångar och skulder inklusive försäkringstekniska avsättningar utföras med användning av relevanta försäkringsmatematiska och statistiska metoder. Riskmarginalen ska beräknas så att de försäkringstekniska avsättningarna motsvarar det belopp som ett försäkringsföretag kan förväntas kräva för att ta över och infria åtagandena. Om de förväntade framtida kassaflödena till följd av ingångna försäkringskontrakt har en motsvarighet i kassaflöden hos finansiella instrument för vilka det finns ett pålitligt marknads- värde ska detta marknadsvärde användas för värderingen av de försäkringstekniska avsättningarna, och någon separat beräk- ning av riskmarginal ska då inte ske. Den bästa skattningen ska beräknas utan att avdrag görs för belopp som kan fås enligt återförsäkringsavtal eller från speci- alföretag. Belopp som kan fås enligt återförsäkringsavtal eller från specialföretag ska beräknas och värderas separat, och tas upp som en tillgång på solvensbalansräkningens tillgångssida. Värderingen av belopp som kan fås enligt återförsäkringsavtal eller från specialföretag ska vara förenlig med de principer och krav som gäller vid värdering av bästa skattning och beräkning av riskmarginal. Skäl för utredningens förslag: Bestämmelsen om att värdet av avsättningarna ska vara lika med summan av bästa skattningen och en riskmarginal (artikel 77.1) ska utan några större språkliga justeringar tas in i lagtexten. Begreppet bästa skattning är enligt utredningen numer ett så pass inarbetat begrepp i försäkringsbranschen att begreppet kan användas direkt i lagtexten. Även om begreppet riskmarginal möjligen felaktigt kan uppfattas som ett krav på någon form av försiktighetsmarginal vid beräkningarna av avsättningarna anser utredningen att även begrep- pet riskmarginal numer är så pass inarbetat att det kan användas i den svenska lagtexten. De preciseringar kring hur företagen ska beräkna bästa skatt- ningen och riskmarginalen som finns i solvens II-direktivet (artikel 77) ska tas in i lagtexten, även om rätt omfattande språkliga justeringar bör göras för att öka tydligheten i bestämmelserna. Enligt utredningen innebär de språkliga justeringarna inte någon Värdering av tillgångar och skulder inklusive försäkringstekniska avsättningar ändring i sak i förhållande till direktivet. Det bör här särskilt fram- hållas att den föreslagna lagtexten inte utgör något hinder för nivå 2-bestämmelser som möjliggör särskilt beräknade diskonterings- räntesatser för svenska förhållanden.19 Vidare bör det noteras att utredningen genom tillägget om inte annat anges i andra stycket har markerat att det finns andra bestämmelser i lagen som klargör att vissa typer av förväntade framtida kassflöden inte ska tas med i beräkningen av avsättningarna, trots att det i den aktuella artikeln står alla framtida kassaflöden, jfr. avsnitt 7.2.5 nedan. Bestämmelsen i artikel 77.2 kan enligt utredningen uttryckas bättre och betydligt mer kärnfullt, utan att den sakliga innebörden förändras. Enligt utredningen är det tillräckligt att ställa krav på att beräkningen ska bygga på realistiska antaganden och utföras med användning av relevanta försäkringsmatematiska och statistiska metoder. Att särskilt ange att den information som används ska vara aktuell och trovärdig, liksom att metoderna inte bara ska vara relevanta utan dessutom lämpliga och tillämpliga är enligt utred- ningen inte nödvändigt. Utredningen anser dessutom att ord- ningsföljden på bestämmelserna i direktivet inte bör följas i den svenska lagtexten, eftersom en ändrad ordningsföljd gör bestäm- melsen mer tydlig. Belopp som kan fås från specialföretag eller enligt återförsäkringsavtal Bestämmelsen i artikel 77.2 fjärde stycket om att belopp som kan återfås från specialföretag eller enligt återförsäkringsavtal ska beräknas separat bör enligt utredningen med flera språkliga juster- ingar tas in i den svenska lagtexten. Användningen av ordet brutto bör undvikas, eftersom det finns en risk för att innebörden feltol- kas i rättstillämpningen. I den svenska lagtexten bör det mer rätt- visande begreppet återfås användas, istället för begreppet återvinna som används i direktivet. I praktiken betalas försäkringsersättning alltid ut till försäkringstagare, förmånstagare eller försäkrad innan reglering med anledning av återförsäkringskontrakt sker mellan försäkringsföretagen. Enligt utredningen bör det för tydlighets skull av den svenska lagtexten framgå att de separat beräknade beloppen ska tas upp på solvensbalansräkningens tillgångssida, efter- som kravet på separat beräkning annars blir något svårförståeligt. 19 Den s.k. makroekonomiska extrapoleringsmetoden, se vidare avsnitt 72.2.7. Värdering av tillgångar och skulder inklusive försäkringstekniska avsättningar Bestämmelsen om krav på separat beräkning av vad som kan fås från specialföretag eller enligt återförsäkringsvatal (artikel 77.2 fjärde stycket) kan enligt utredningen med fördel skrivas ihop med bestämmelserna om hur den beräkningen av beloppen närmare ska gå till (artikel 81). Även den senare bestämmelsen bör bli föremål för språkliga justeringar vid införlivandet i den svenska lagtexten. Enligt utredningen kan de båda bestämmelserna i andra och tredje stycket med fördel skrivas ihop i en och samma bestämmelse, i syfte att göra bestämmelserna tydligare. Enligt utredningen bör det direkt av lagtexten framgå att den separata beräkningen ska vara förenlig med de principer och krav som gäller vid värdering av bästa skattning och beräkning av risk- marginal, istället för endast en hänvisning till aktuella paragrafer. Kravet innebär bl.a. att de antaganden som används ska vara realis- tiska och att endast relevanta försäkringsmatematiska och statis- tiska metoder får användas. Här bör understrykas att värdering av de separata beloppen även ska vara förenliga med de detaljbestäm- melser som meddelats i EU-förordningen. Bestämmelsen i den föreslagna lagtexten uttrycker alltså endast principerna för värde- ring av de belopp som kan återfås från specialföretag och återför- säkringsgivare. Utredningen har övervägt att inte ta in de närmare bestämmel- serna om beräkningen som finns i andra och tredje styckena i arti- kel 81. Eftersom dessa bestämmelser emellertid är av mer princip- karaktär har utredningen stannat för att de bör framgå av den svenska lagtexten, men att bestämmelserna i den svenska lagtexten så långt möjligt bör ges en ännu mer principiell lydelse än motsva- rande bestämmelse i direktivet. En fördel med utredningens förslag är att den svenska lagtexten då inte behöver innehålla hänvisningar till sådana relativt komplicerade begrepp som motpartsfallisemang och loss-given-default. Enligt utredningen innebär förslaget ingen ändring i sak i förhållande till direktivet. Bestämmelsen i artikel 77.3 om syftet med riskmarginalen ska tas in i lagtexten. Bestämmelsen i artikel 77.5 första stycket om den när- mare beräkningen av riskmarginalen är enligt utredningen av sådan detaljkaraktär att den inte bör tas in i lagtexten. Bestämmelsen i artikel 77.5 andra stycket om att den räntesats som används vid Värdering av tillgångar och skulder inklusive försäkringstekniska avsättningar beräkning av riskmarginalen ska vara densamma för alla försäk- ringsföretag behöver enligt utredningen inte uttryckligen framgå av lagtexten, eftersom den närmast är en anvisning till de som har att utarbeta genomförandebestämmelser. Bestämmelsen i artikel 76.5 tredje stycket om den närmare beräkningen av kapitalkostnads- faktorn är enligt utredningen av sådan detaljkaraktär att bestäm- melsen inte bör tas in i den svenska lagtexten. För att ska anses ha genomfört direktivet på ett korrekt sätt torde det krävas föreskrifter på lägre nivå kring den närmare beräkningen av risk- marginalen, dvs. föreskrifter som motsvarar innehållet i artikel 77.5 första och tredje stycket. I enlighet med utredningens principiella utgångspunkter bör denna typ av föreskrifter meddelas av reger- ingen, se avsnitt 5.2.2. Här bör särskilt noteras att kommissionen enligt artikel 86 d) ska anta genomförandeåtgärder för att fastställa de metoder och antaganden som ska användas vid beräkningen av riskmarginalen, däribland bestämningen av det belopp av medräk- ningsbara kapitalbasmedel som krävs för att säkra försäkrings- och återförsäkringsförpliktelser och kalibreringen av kapitalkostnads- tillägget. Separat beräkning av bästa skattning och riskmarginal Bestämmelsen i 77.4 första stycket om när separat värdering av bästa skattning och riskmarginal ska ske samt bestämmelsen i arti- kel 77.4 andra stycket om värdering av s.k. replikerbara åtaganden kan enligt utredningen med fördel skrivas ihop, och då uttryckas något enklare än i direktivet, utan att det sakliga innehållet i bestämmelserna ändras. Utredningen har övervägt att ersätta kravet på att värderingen av de försäkringstekniska avsättningarna ska baseras på finansiella instrument för vilka ett pålitligt marknadsvärde är tillgängligt med krav på marknadsnotering. Eftersom den diskonteringskurva som ska användas delvis ska baseras på ränteswap-avtal20 och denna form av bilaterala avtal vanligen ingås utanför reglerade handels- platser (OTC over the counter) och därmed inte kan anses vara marknadsnoterade, har utredningen dock valt att hålla sig till direktivets formulering. 20 Ett ränteswap-avtal är ett avtal mellan två parter om att göra betalningar till varandra i enlighet med vissa förutbestämda villkor, för att anpassa den finansiella risken. Värdering av tillgångar och skulder inklusive försäkringstekniska avsättningar 7.2.5Vissa övriga krav vid värdering av försäkringstekniska avsättningar Utredningens förslag: Medel som finns redovisade i konsolide- ringsfonden ska inte tas med vid värdering av de försäkringstek- niska avsättningarna. Utredningens bedömning: Bestämmelserna i tivet om att försäkringsföretag vid värderingen av de försäk- ringstekniska avsättningarna ska ta hänsyn till alla kostnader för att uppfylla försäkringsåtagandena, inflationens påverkan och alla förväntade utbetalningar till försäkringstagare och försäk- rade behöver inte tas in i lagen, eftersom motsvarande krav får anses framgå redan av den föreslagna bestämmelsen om att den bästa skattningen ska bygga på realistiska antaganden och utfö- ras med användning av relevanta försäkringsmatematiska och statistiska metoder. Skäl för utredningens förslag: Av artikel 78.3 i Solvens II-direkti- vet framgår det att kravet på att försäkringsföretagen vid beräk- ningen av de försäkringstekniska avsättningarna ska ta hänsyn till alla ersättningar till försäkringstagare och ersättningsberättigade – bl.a. framtida återbäring, som försäkringsföretaget förväntar sig att det kommer att utbetala, oavsett om de är garanterade genom avtal eller ej – inte gäller om ersättningarna omfattas av artikel 91.2. I denna artikel framgår det att nationell lagstiftning kan medge att vinster som inte har gjorts tillgängliga för utdelning till försäk- ringstagare och ersättningsberättigade (överskottsmedel) inte ska betraktas som försäkrings- eller återförsäkringsskulder i den utsträckning de aktuella medlen uppfyller de egenskaper och krite- rier som krävs för att utgöra nivå 1-kapital. Det särskilda undanta- get vad gäller överskottsmedel är relevant för den konsoliderings- fond som finns i svenska ömsesidiga livförsäkringsföretag och svenska icke vinstutdelande livförsäkringsaktiebolag. Att denna typ av överskottsmedel inte ingår bland de försäkringstekniska avsätt- ningar i det nya solvensregelverket är av mycket stor betydelse för den svenska försäkringsmarknaden, och detta klarläggande måste framgå av lagtexten, jfr. skrivningen i artikel 78.3 om att nationell lagstiftning kan medge. Utredningens bedömning är att alla medel som finns redovisade i ett försäkringsföretags konsolideringsfond Värdering av tillgångar och skulder inklusive försäkringstekniska avsättningar uppfyller de egenskaper och kriterier som krävs för att utgöra nivå 1-kapital, se även avsnitt 7.1. Skäl för utredningens bedömning: När det gäller de övriga bestämmelserna i artikel 78 i solvens II-direktivet – krav på beak- tande av alla kostnader och olika former av inflation – får dessa, enligt utredningen, anses vara så självklara att de inte behöver uttryckligen anges i den svenska lagtexten, särskilt mot bakgrund av att utredningen föreslagit en generell bestämmelse om att värde- ringen av de försäkringstekniska avsättningarna ska bygga på rea- listiska antaganden och relevanta försäkringsmatematiska och sta- tistiska metoder. En värdering av avsättningar som inte tar hänsyn till alla kostnader och all relevant påverkan som inflationen i dess olika skepnader kan ha, kan inte anses vare sig bygga på realistiska antaganden eller ske med utnyttjande av relevanta försäkringsma- tematiska och statistiska metoder. Att i lagtexten ange just alla kostnader och ge några exempel på områden där inflationen kan ha betydelse kan enligt utredningen istället komma att tolkas på ett sätt som inte är förenligt med god praxis, vilket bör undvikas. Utredningen anser alltså att regleringen av de nu aktuella frågorna endast bör innehålla principerna, dvs. övergripande krav på realis- tiska antaganden och relevanta metoder, utan någon närmare exemplifiering i lagtexten. 7.2.6Särskilt om värdering av finansiella garantier och optioner Utredningens förslag: Vid värderingen av de försäkringstek- niska avsättningarna ska hänsyn tas till värdet av finansiella garantier och optioner i de ingångna försäkringsavtalen. Värdet på en option som avses i första stycket ska grundas på sannolikheten för att optionen kommer att utnyttjas. De antaganden som görs vid den beräkning som avses i första stycket ska vara realistiska och bygga på aktuell och trovärdig information. Skäl för utredningens förslag: De särskilda bestämmelserna i direktivet om värdering av finansiella garantier och avtalade optio- ner (artikel 79) ska med vissa språkliga justeringar tas in i lagtexten. Värdering av tillgångar och skulder inklusive försäkringstekniska avsättningar Enligt utredningen passar de exemplifieringar och preciseringar av olika slag som finns i direktivet bättre i författningskommentaren än i lagtexten. Utredningen anser att kravet i direktivet på att hän- syn ska tas till de konsekvenser som framtida förändringar av finansiella och andra förhållanden kan få för utnyttjande av optio- ner (artikel 79 andra stycket sista meningen) inte behöver framgå av lagtexten, eftersom ett sådant krav får anses framgå redan av kravet på att antagandena ska vara realistiska. Ett exempel på en option (på engelska contractual options) är t.ex. möjligheten för en försäkringstagare att ändra mottagare av eventuell efterlevandeförmån.