sou · GZB383 · 2011-12-14 00:00:00 — 3.13Förmedlingstjänster, distanstolkning och elektroniska hjälpmedel m.m. Utredningen ska enligt direktiven undersöka hur IT och hjälp- medel kan fungera som alternativa lösningar vid behov av tolkning och hur denna användning ytterligare kan stimuleras för att nå mer kostnadseffektiva lösningar. Inom ramen för detta ska utredningen utvärdera problem och möjligheter som finns med nuvarande erfarenheter av distanstolkning. Utredningen ska även pröva frågan om flera av de grupper som ska erbjudas tolktjänst enligt HSL kan komma i fråga för distanslösningar och vid behov föreslå finansiella och organisatoriska lösningar. Utredningen gör mot den bakgrunden bedömningen att uppdraget inte enbart omfattar kommunikation via tolk, utan även föremedlingstjänster och tekniska hjälpmedel som möjliggör kommunikation utan tolk. PTS arbetar för att alla i ska ha tillgång till effektiva, prisvärda och säkra kommunikationstjänster. Myndigheten initierar även utvecklingsprojekt för att testa och synliggöra nya tekniska möjligheter, nya tillämpningar och nya behov i samhället. En viktig del i arbetet är att se till att personer med funktionsnedsättning har tillgång till viktiga tjänster inom elektronisk kommunikation och post. Begreppet elektronisk kommunikation innefattar telekom- munikationer, IT och radio. PTS upphandlar löpande tre olika förmedlingstjänster – Text- , och Teletal. () är en förmedlingstjänst som tillhandahålls av företaget 118 118 AB och som förmedlar telefonsamtal mellan personer som hör och talar, och personer som är vuxendöva, barndomsdöva, hörselskadade, har tal- eller språkproblematik eller är personer med dövblindhet och använder Tolkanvändning inom olika samhällsområden – en översikt text i telefonsamtalet. Det sker genom att en förmedlare förmedlar samtalet från tal till text och från text till tal. För att hantera text används texttelefoner eller dator. Dessa telefonsamtal behöver ingen behovsprövning och ingen förbokning. () är en förmedlingstjänst som tillhandahålls av läns landsting och som för- medlar telefonsamtal mellan personer som hör och talar, och personer som är vuxendöva, barndomsdöva, hörselskadade, tal- skadade eller är personer med dövblindhet och använder tecken- språk. Det sker genom att en tolk förmedlar samtalet från tal till teckenspråk och från teckenspråk till tal. För att överföra tecken- språket används bildtelefoner eller dator. Även korta samtal som är distanstolkning hanteras beroende på att mycket korta samtal som distanstolkas i hög grad motsvarar förmedling av samtal. Dessa telefonsamtal behöver ingen behovsprövning och ingen förbokning. Teletal är en förmedlingstjänst som tillhandahålls av och som bl.a. tolkar svårförstått tal. Den förmedlar telefonsamtal som är mellan personer som hör och talar, och personer som har tal- eller språkproblematik och behöver få sitt tal förtydligat och tolkat. Det sker genom att en tolk förmedlar samtalet från tal till tal som båda parter i samtalet förstår. För att genomföra det talade samtalet används vanliga taltelefoner. Dessa telefonsamtal behöver ingen behovsprövning och ingen förbokning. Kostnaderna för de tre förmedlingstjänsterna uppgick till 52, 6 miljoner kronor.68 Det finns grundläggande skillnader mellan ett förmedlat samtal via förmedlingstjänst och ett distanstolkat samtal. Distanstolkning är tolkning där minst en part fysiskt befinner sig på annan plats och står i kontakt med de andra parterna genom en förbindelse med någon kombination av ljud, bild och text. Förmedling är tolkning där minst två parter fysiskt befinner sig på olika platser och står i kontakt med de andra parterna genom två eller flera förbindelser, med någon kombination av ljud, bild och text. Vid förmedling befinner sig, i normalfallet, den uppringande personen på ett ställe, tolken på ett annat ställe och den uppringda personen på ett tredje ställe. Det krävs en förmedlingstjänst för att genomföra denna typ av kommunikation. Förmedlingstjänster förutsätter en mer komplex kopplingsfunktionalitet än distanstolkning. Det unika med förmed- 68 Uppgifter lämnade via e-post av , PTS . Tolkanvändning inom olika samhällsområden – en översikt lingstjänster är att de fungerar som telefoni. Användaren ringer när och till vem han eller hon vill och utan behovsprövning – som vid annan telefoni. Det är dock en kostsam lösning jämfört med förbokad distanstolkning. Kostnaden för telefoni via förmedlingstjänsten var . Det ger en kostnad på . Denna kostnad är högre än kostnaden för en teckentolk som från en studio distanstolkar ett möte . De tolktjänster som landstingen/regionerna tillhandahåller är vanlig tolkning på plats och till viss del distanstolkning. Vid tolkning på plats befinner sig parterna som samtalar och tolken på samma ställe. Vid distanstolkning befinner sig, i normalfallet, de två samtalsparterna på ett och samma ställe medan tolken befinner sig på ett annat ställe och tolkar på distans. Vid tolkning på plats och distanstolkning behöver inte någon förmedlingstjänst kopplas in. Vid distanstolkning kan tolkning genomföras med en enkel rutin där man kommer överens om tolkuppdraget och sedan genomför det med de samtalande parterna på ett ställe och tolken på ett annat ställe. De studios som krävs för att filma och sända teckenspråkig kommunikation kan användas för såväl förmedling via som för distanstolkning. 3.13.3Utveckling av elektronisk kommunikation Utvecklingen inom området elektronisk kommunikation innebär att det finns allt fler produkter och tjänster på den kommersiella konsumentmarknaden som också kan erbjuda efterfrågad funk- tionalitet för döva, hörselskadade, personer med dövblindhet och personer med tal- eller språkproblematik. Begreppet hjälpmedel utvecklas också från att tidigare främst ha avsett produkter till att även gälla tjänster. Efterfrågan och förväntningarna på hjälpmedel, produkter och tjänster inom informations- och kommunikations- teknologi ökar. Detta märks genom att fler och fler applikationer till mobiltelefoner speciellt framtagna för att ge stöd till personer med olika typer av funktionsnedsättningar utvecklas. Dessa förändr- ingar ställer nya krav på kunskap, intresse och engagemang både för att använda samt för att kunna ge stöd till att använda produkterna och tjänsterna. Utvecklingsprojekten i fickan och Tecken på direkten (Sign on Site) är exempel på försöksverksamhet som har Tolkanvändning inom olika samhällsområden – en översikt genomförts på PTS uppdrag. Dessa har lett till ny funktionalitet till förmedlingstjänsten och till att tryckkänsliga skärmar på offentliga platser kan användas för att ringa via förmedlings- tjänsten . Skärmar kan sättas upp i exempelvis entréer eller receptioner på myndigheter eller företag, för att underlätta för teckenspråkiga personer att självständigt kunna kommunicera med handläggare, receptionister etc. Syftet med PTS verksamhet är att alla i ska ha tillgång till effektiva, prisvärda och säkra kommunikationstjänster. Alla ska inkluderas i det moderna samhället genom elektroniska kommunika- tionstjänster och post oberoende av funktionsförmåga. Inom PTS kravställs och initieras även ett kontinuerligt utvecklingsarbete för att säkra uppdraget att alla i har tillgång till telefoni och elektroniska kommunikationstjänster som utnyttjar nya tekniska möjligheter och uppfyller nya behov i samhället. Som exempel kan nämnas de pågående eller tidigare projekten med symbol- språk för personer med utvecklingsstörning och annan språkstör- ning, Flexitext, vars syfte är att möjliggöra textsamtal eller skriv- tolkning via mobiltelefoner och datorer, SMS 112 som ger möjlighet för döva och hörselskadade att komma i kontakt med larmcentralen via sms samt T-meeting för arbete och utbildning som är ett exempel på en s.k. totalmöteslösning med bild, ljud och text för döva och hörselskadade. 3.13.4Bidrag till utrustning för elektronisk kommunikation m.m. Staten finansierar utrustning för elektronisk kommunikation samt vissa informationsinsatser inom området via anslaget 4:3 Bidrag till utrustning för elektronisk kommunikation, Utgiftsområde 9. Bidraget till elektronisk kommunikation kan erhållas med stöd av förordningen (2001:638) om statsbidrag för utrustning för elektronisk kommunikation. Bidraget går till landstingen för inköp både av den kommunikationsutrustning som användarna behöver och, i de fall utrustningen ska användas av närstående, den utrustning som dessa behöver. Utrustningen ska ge personer som är döva, har en grav hörselskada, personer med dövblindhet tal- skada eller personer med tal- eller språkproblematik möjlighet att kommunicera via ett kommunikationsnät. meddelar grunder för fördelningen av statsbidraget. Tolkanvändning inom olika samhällsområden – en översikt bidraget grundar sig på respektive landstings genomsnittliga för- brukning av bidraget under de närmast tre föregående åren och antalet bosatta i . Antalet personer som har behov av utrustning för elektronisk kommunikation, behovet av utbyte av föråldrad utrustning och prisutveckling på ny teknik är de avgörande faktorerna som styr utgifterna inom anslaget. Landstingen är skyldiga att lämna underlag för granskning till och Riks- revisionen. Bidraget uppgick till . HI är ett nationellt inom området hjälpmedel och tillgänglighet för människor med funktionsnedsättning. HI arbetar för full delaktighet och jämlikhet genom att medverka till bra och säkra hjälpmedel, en effektiv hjälpmedelsverksamhet och ett tillgängligt samhälle. HI:s huvudmän är staten och SKL. HI har flera uppdrag och verksamheter som knyter an till området distanstolkning och förmedlingstjänster för döva, hörsel- skadade, personer med dövblindhet och personer med tal- eller språkproblematik. HI hade fram ansvaret för upp- handling och ramavtal för tekniska hjälpmedel som förskrivs av landstingen. ansvarar landstingen själva för upphandlingen, vilket främst handlar om bildtelefoner, text-telefoner och s.k. totalkonversationsenheter (text, ljud och bild). Det blir allt vanligare att landsting förskriver hjälpmedel i form av en bärbar dator med särskilt anpassade prestanda och särskild programvara. HI har en uppgift att bistå med råd och stöd inför dessa upphand- lingar. Institutet stimulerar genom olika typer av insatser samverkan och kompetensutveckling för de personer som ansvarar för för- skrivning av hjälpmedel i landstingen. Detta är i regel personer med medicinsk kompetens på hörselområdet, exempelvis audionomer. HI har även haft regeringens uppdrag att i samråd med PTS genomföra en informationssatsning inom området elektronisk kommunikation som riktades till både brukare och förskrivare av hjälpmedel i landstingen. Bakgrunden till uppdraget är att området elektronisk kommunikation ofta är tekniskt komplicerat och kräver särskild kompetens som är svår att upprätthålla i alla landsting. HI kan även bidra till att förbättra förutsättningarna att få produkter och tjänster anpassade till brukarens behov av kommunikation. Tolkanvändning inom olika samhällsområden – en översikt Anslaget till utrustning för elektronisk kommunikation uppgick till varav avsåg bidrag till Resurscenter Mo Gård AB.69 PTS har fått i uppdrag av regeringen att tillsammans med HI stimulera landstingen att erbjuda ett bredare utbud av elektroniska kommunikationshjälpmedel. Uppdraget innebär att PTS och HI ska driva en försöksverksamhet . Uppdraget kallas i korthet för Alternativ telefoni – från särlösning till lösning. Målet är att stödja landstingen i att förskriva hjälp- medel på ett friare sätt, bl.a. genom att testa förskrivning av produkter från den kommersiella marknaden, såsom surfplattor. Produkter som riktar sig till allmänheten, som exempelvis bild- programmet Skype och smarta mobiltelefoner, ska också testas för att undersöka om de kan fungera som hjälpmedel. Hur den tekniska supporten och utbildningen ska gå till vid användningen av en sådan produkt ska också utvärderas. De bild- och text- telefonitjänster m.m., som erbjuds av PTS, ska i ökad utsträck- ning göras tillgängliga i konsumentprodukter. 3.13.5Stimulansmedel för skrivtolkning på distans Skrivtolkning på distans är ett utvecklingsområde där vissa landsting bedrivit försöksverksamhet. Regeringen har bedömt det angeläget att fler landsting får möjlighet att vidareutveckla tekniken för skrivtolkning på distans inom den vardagstolkning som lands- tingen är skyldiga att erbjuda enligt 3 b § HSL. har därför på regeringens uppdrag fördelat i stimulansmedel till landsting/regioner för ändamålet. Medlen ska även användas till att följa upp, dokumentera och sprida erfaren- heter av verksamheten utifrån ett teknik- och brukarperspektiv (prop. 2009/10:1 s. 150 ff.). Sex landsting/regioner beviljades bidrag. Målet för de flesta projekten är att skrivtolkning på distans ska införas i den ordinarie verksamheten. Skrivtolkningen på distans ska bidra till ökad själv- ständighet och livskvalitet hos tolkanvändarna. Landstingen arbetar också för att göra distanstolkning lättillgängligt oberoende var tolkanvändaren bor i landet och för att kunna använda tjänsten i 69 Nationellt kunskapscenter för dövblindfrågor () bildades . Centret har ett avtal med staten och får bidrag för att ge stöd till landsting och kommuner i deras arbete med personer med dövblindhet. Tolkanvändning inom olika samhällsområden – en översikt Ett annat mål för projekten är att distans- tolkning ska bli ett naturligt verktyg för all personal som möter personer som använder skrivtolktjänster. 3.13.6Fritt val av hjälpmedel fick HI i uppdrag att samordna försöksverksamheten Fritt val av hjälpmedel 2007–2009. HI samordnade en praktiskt orienterad försöksverksamhet i landstingen i , och . I och har även vissa av kommunerna ingått. Projektet har utvecklat idéer och rutiner för hur ett friare val av hjälpmedel i praktiken kan gå till. Parallellt med försöken har effekterna utvärderats och utretts. En slutrapport lämnades till regeringen . I väntan på den fortsatta beredningen fick HI i uppdrag att som ett tillägg till försöks- verksamheten fortsätta stimulera landsting och kommuner att öka brukarinflytandet och valfriheten vid förskrivning av hjälpmedel. Regeringen uppdrog till en särskild utredare (dir. 2011:7) att lämna förslag på hur ett system för fritt val av hjälpmedel kan utformas och tydliggöra vissa frågor för att stödja, underlätta och främja införandet av fritt val av hjälpmedel i kommuner och landsting. Syftet är att stödja huvudmän i arbetet med att införa fritt val av hjälpmedel så att fler äldre och personer med funktionsnedsättning ska få möjlighet att själva välja hjälp- medel. Målsättningen är att så många som möjligt ska ha rätt att själva välja hjälpmedel . Fritt val av hjälpmedel är ett komplement till den vanliga förskrivningen av hjälpmedel. Komple- mentet innebär att en rekvisition lämnas ut till brukaren efter bedömning av behovet av hjälpmedel. Den som ger ut rekvisitionen är förskrivaren. Rekvisitionen kan sedan användas för inköp av hjälpmedel i form av produkter och tjänster hos valfri leverantör. Fritt val av hjälpmedel är frivilligt och är för brukare med långvarigt behov av hjälpmedel, som en del i habilitering- och rehabiliterings- processen. Fritt val av hjälpmedel är möjligt i , och inom vissa områden, dock inte för området alternativ telefoni gällande text- och bildtelefoner. Utredaren lämnade ett betänkande till regeringen . Tolkanvändning inom olika samhällsområden – en översikt Utredningen ska enligt kommittédirektiven kartlägga och föreslå eventuella förändringar i frågan om kombinerad vardagstolkning och ledsagning. Frågan om kombinerad tolkning och ledsagning berör personer med dövblindhet. Det handlar om att den person som utför ett tolkuppdrag åt en person med dövblindhet i vissa situationer även kan agera ledsagare, exempelvis om personen med dövblindhet har beställt tolk för ett besök på en myndighet eller en vårdcentral. Även om ledsagaren och tolken har delvis olika upp- gifter, kan de sammanfalla och personens med dövblindhet behov tillgodoses av en och samma person. Ledsagning är ett ansvar för kommunerna enligt socialtjänstlagen (2001:453) och lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Vardagstolkning är landstingens ansvar enligt HSL. Av vardagstolkning framgår att praxis har utvecklats att huvudmännen ska dela på kostnaderna för den kombinerade tolkningen och ledsagningen men det för- utsätter att den enskilde även har ansökt om ledsagning hos kom- munen. Det sker inte i någon större utsträckning. uppger i sin rapport att flera tolkchefer har uppgivit att många primära tolkanvändare inte vill ansöka om ledsagning hos kom- munen. Anledningen till att personer med dövblindhet inte ansöker om ledsagning är att beslut om ledsagning i samband med döv- blindtolkning kan innebära att antalet timmar för ledsagning, utöver de han eller hon får som en del av dövblindtolkningen, kan minskas. Detta kan i sin tur begränsa tolkanvändarens möjligheter till aktiviteter som inte är vardagstolkning. Det kan också vara svårt att bli ledsagad av en person som inte kan kommunicera med tolkanvändaren under ledsagningstillfället, exempelvis informera om att personen kommer till en trappa, ska gå upp på bussen eller står i vägen för en barnvagn. FSDB har presenterat en egen definition av dövblindtolkning och i denna definition är ledsagning en del av dövblindtolkningen. FSDB:s inställning är därmed att det borde räcka med att vända sig till den som betalar för tolkningen, dvs. och redo- visade en principiell uppfattning i en särskild skrivelse till landstingens tolkcentraler och kommunernas handikappomsorg. Förbundet konstaterade att ledsagare och tolk har olika uppgifter, men i vissa situationer kan dessa sammanfalla och tillgodoses av Tolkanvändning inom olika samhällsområden – en översikt Vidare skriver förbunden att den ur många aspekter mest lämpliga lösningen är att tolken även får ta rollen som ledsagare. I dessa situationer bör dock och den berörda kommunen samarbeta, vilket underlättar för den enskilde och bidrar till ett effektivt utnyttjande av de samlade resurserna och därför föreslogs att huvudmännen delar på kostnaden. Utredningen har inhämtat synpunkter bl.a. från ett antal av landets tolkcentraler och från intresseorganisationerna. Flera lands- ting/regioner har pekat på problemet med att tolkar och ledsagare har olika kompetenser och att skillnaderna är stora när det gäller kostnaderna. Det anses dyrt för /regionen att avsätta tolkkompetens för ledsagning och kan innebära att tolkarna utför ledsagning i stället för tolkning på bekostnad av andra tolk- användares behov. På vissa håll har avtal upprättats där kommunen i all dövblindtolkning står för en del, exempelvis en fjärdedel, av tolkkostnaden. Detta är dock inte vanligt förekommande. formulerade 1981 rekommen- dationer till landstingen avseende frågan om hur dövblindtolkning ska definieras. Enligt institutet ska dövblindtolkningen ersätta två sinnen, syn och hörsel. Vidare skriver institutet att personen med dövblindhet genom dövblindtolken ska kunna upprätthålla för- bindelsen med omgivningen. Tolken ska inte bara förmedla vad som sägs utan också fortlöpande beskriva omgivningen och vad som händer där. Avslutningsvis konstaterar att tolken under tolkuppdraget ofta måste ge praktiskt stöd vid förflyttningar och under resor m.m. Ett tolkuppdrag måste därför ofta påbörjas och avslutas i personens med dövblindhet bostad. Även FSDB har formulerat en definition av vilka moment dövblindtolkning innehåller. Enligt förbundets definition innebär dövblindtolkning mer än att översätta mellan tal och teckenspråk, eller att tolka tal på något annat sätt (t.ex. skrift eller tydligt tal). Förbundet menar att dövblindtolkning innehåller språktolkning, syntolkning (information om hur omgivningen ser ut och vad som händer) samt även hjälp vid förflyttning. Det kan således anses helt eller delvis sammanfalla med de uppgifter ledsagning omfattar. Gränsdragningen mellan kommunens ansvar för ledsagning och ansvar för vardagstolkning för personer med döv- blindhet kan regleras genom särskilda avtal. Enligt landstingen är det vanligaste dock att avtal saknas. Enligt vissa tolk- och förvaltnings- chefer motiveras ibland kommuners ovilja att betala med att de anser att ledsagning för personer med dövblindhet är en del av Tolkanvändning inom olika samhällsområden – en översikt vardagstolkningen och därmed landstingens/regionernas ansvar. Det finns också exempel på kommuner som har betalat en del, men bara en mindre summa baserat på vad en vanlig ledsagare kostar. Det motsvarar inte den kostnad som har när man erbjuder sin dövblindtolk till ledsagning. Om lands- tinget självmant tar på sig kommunernas betalningsansvar riskerar det att bli på bekostnad av annan tolkning som då inte kan utföras. Som systemet är uppbyggt måste brukaren ansöka om ledsagning hos kommunen för att /regionen ska kunna få någon ersättning från kommunen. Företrädare för tolkcentraler har berättat att många brukare inte vill ansöka om ledsagning från kommunen. Eftersom det då inte finns någon ansökan hos kommunen har /regionen ingen att dela kostnaden med. Utredningens kontakter med FSDB har bekräftat att personer med dövblindhet ibland inte ansöker om ledsagning. Förbundet framförde bl.a. att beslut om ledsagning i samband med dövblindtolkning kan innebära att antalet timmar för ledsagning utöver de man får som en del av dövblindtolkningen, kan minskas. Detta kan i sin tur begränsa brukarens möjligheter till aktiviteter som inte är vardags- tolkning. Förbundet har presenterat en egen definition av vad dövblindtolkning är och enligt denna är ledsagning en del av döv- blindtolkningen. Förbundets inställning är därmed att det borde räcka med att vända sig till den som betalar för tolkningen, dvs. 4Tolkanvändarnas bedömning av nuvarande och framtida behov Utredningen ska enligt kommittédirektiven kartlägga och analysera barndomsdövas, vuxendövas, hörselskadades och personers med dövblindhet behov och hur dessa kan komma att utvecklas . Underlag för denna kartläggning och analys har inhämtats på flera olika sätt. Dialogen med intresseorganisa- tionerna inom ramen för utredningens referensgrupp och kontakterna med företrädare för landstingens/regionernas tolkcentraler har utgjort viktiga delar. Underlag från andra berörda myndigheter, utredningar och verksamheter har också inhämtats. För att säker- ställa att målgruppernas, dvs. de primära tolkanvändarnas, egna synpunkter och bedömningar verkligen utgör del av analysunderlaget, har utredningen därutöver valt att ställa ett antal specifika frågor i form av en skriftlig enkät till intresseorganisationerna i utredningens referensgrupp. Utredningen efterfrågade organisationens samlade bedömning i skriftlig form och organisationerna fick cirka på sig att besvara frågorna. Frågorna har även funnits att ta del av på svenskt teckenspråk via utredningens hemsida. Frågeformuläret har bifogats detta betänkande som bilaga 2. De organisationer som inbjöds att besvara frågorna var Unga Hörselskadade (UH), , hörselskadade och språkstörda barn (DHB), Vuxendöva i (VIS), Föreningen (), Tolkanvändarnas bedömning av nuvarande och framtida behov Dövblind Ungdom (DBU), Barnplantorna – med Cochleaimplantat och Barn med Hörapparat (Barnplantorna). Samtliga organisationer har besvarat enkäten, men UH och DBU har valt att samordna sina svar med HRF respektive FSDB. I följande kapitel redovisas organisationernas svar till utred- ningen i sammanfattning. Specifika frågor redovisas utifrån respektive fråga. Organisationernas bedömning av framtida behov samt viktiga utvecklingstendenser redovisas utifrån respektive organisa- tions svar. Utredningens kommentarer och analys av svaren redovisas i kapitel 5. 4.2Tolkanvändning, tolkbehov och mörkertal