sou · GZB361 · 2011-09-29 00:00:00 — Det kunde jag göra själv. Han tvålade in snoppen och rumpan.28 23ID 622, kvinna född . 24ID 924, kvinna född . 25ID 1120, kvinna född . 26ID 204, man född . 27ID 818, man född . 28ID 202, man född . Många har berättat om vanvård från samma plats De förövare som pekas ut generellt är främst personal och oftast kvinnor. Det var också företrädesvis kvinnliga anställda som arbe- tade på Vidkärr. När det gäller de sexuella övergreppen har dock flera män i per- sonalen pekats ut. En person har berättat att övergreppen begicks av kvinnlig personal och två personer har sagt att det var andra barn. Även i fråga om andra övergrepp har barn ibland uppgetts som förövare. Några anser att det förekom pennalism29. Ett stråk av hierarkisk ordning bland de placerade är ett åter- kommande inslag i redogörelserna. Flera intervjupersoner har upp- givit förövare vid namn och flera personer i personalen har namngi- vits av flera intervjupersoner. Två föreståndarinnor har omnämnts i många berättelser. Den ena anklagas bland annat för att ha nypt och örfilat barnen, den andra för kränkande tilltal som exempelvis ingen vill ha dig. En läkare som verkade vid Vidkärr har omnämnts av 12 perso- ner och ska ha tvångsmedicinerat samt utsatt dem för kränkande, gynekologiska undersökningar. Nybodahemmet öppnades och ersatte då ett antal mindre barnhem där fattigvårdsnämnden och senare barnavårds- nämnden hade placerat barn.30 Det nya barnhemmet skulle dels ta hand om barn som omhändertagits tillfälligt, dels vara ett utred- ningshem för barn med behov av psykisk och fysisk observation som underlag för andra längre placeringar. Institutionen avveckla- des 1961–1967 och ersattes av flera nya mindre barnhem.31 blev därefter en och undervisning av förståndshandikappade. Antalet platser på Nybodahemmet kom att variera . När barnhemmet öppnade hade man plats för 235 barn och var 29ID 775, man född , ID 475, kvinna född . 30Dessa var , Lillsjönäs barnhem, Sabbatsbergsasylen och asylen vid . 31Farsta barnhem, Barnhemmet , Barnhemmet , Centralhemmet, skolhem, skolhem, Lövsätra flickhem, barnhem och Barn- hemmet Tallbacken. Många har berättat om vanvård från samma plats således största barnhem. fanns 264 barn inskrivna på barnhemmet (1946). Hur många platser barnhemmet hade säger dock inget om hur många barn som vårda- des där. Direkt efter kriget (1945–1949) var i genomsnitt 960 barn inskrivna . Av intervjuerna framkommer att var en miljö som prägla- des av personalens känslokyla och bristfälliga omsorg. Personalen var fullständigt känslokall. Det var bara förvaring, vi kunde inte prata med någon. Eller som Diana32 beskriver; det var inte någon som kramades eller brydde sig, man var som ett nummer. Kunde inte hantera svåra situationer En del intervjupersoner har beskrivit att personalen var oförmögen att hantera svåra situationer och själva rädda för andra placerade barn: Personalen kunde inte skydda mig utan låste in mig i en cell,33 eller som Mira34 beskriver att personalen visste att hon umgicks med en annan placerad flicka som var sexuellt avancerad och som tog efter. De visste att vi låg med killar och att vi drack men de gjorde inte något. Miras uppfattning var att de hade gett upp. Det som också utmärker är att många där tycks ha upplevt smärtsamma separationer från sina syskon. 10 av 31 personer som berättat om vanvård på har talat om detta. Det kan jämfö- ras med att bara 9 av de 65 personer som berättat om vanvård på Vidkärr tog upp syskonseparationer som en del av vanvården. Ett skäl till de ofta förekommande syskonseparationerna är att var ett utslussningshem från vilket barnen ofta vidare- placerades. Äldre och yngre syskon skickades till olika ställen. Detta är en skillnad mot Vidkärr där barnen kunde bo långt upp i 32ID 965, kvinna, född . 33ID 121, kvinna född . 34ID 109, kvinna född . Många har berättat om vanvård från samma plats Så här berättar några personer om syskonseparationerna på : Jag var ledsen och grät, men jag fick inte träffa dem då.35 Patrik36 säger att hans starkaste minne var att han inte fick träffa sina bröder så ofta. Vanvård i form av tvång, regler och straff, våld och försummelse rapporterats. Att bli tvingad att äta upp maten var vanligt före- kommande. Man var tvungen att äta upp maten. Åt man inte upp gröten tvingades man äta upp den uppvärmd på kväl- len.37 Olika former av integritetskränkningar; som kränkande tilltal, leka inför presumtiva fosterföräldrar och ha blivit fråntagen presenter, har också uppgivits som vanvård på . En person38 beskriver hur personalen tog tillbaka julklappar med förklaringen att barnen bara fått låna sakerna, Susanne39 minns att personalen brukade ta godis som barnen fått och dela lika mellan alla barn. 35ID 385, kvinna född . 36ID 587, man född . 37ID 506, man född . 38ID 996, man född . 39ID 369, kvinna född . Många har berättat om vanvård från samma plats Tre fall av sexuella övergrepp har rapporterats. Barnen var när övergreppen skedde. Det var, enligt intervjupersonerna, mycket ovanligt med tillsyn från ansvariga myndigheter under deras vistelse på Nybodahemmet. Intervjuerna ger ingen entydig bild av vilka personer i personalen som var ansvariga för vanvården. Flera har namngivits och perso- nalen tycks ha bidragit till den allmänt, kalla atmosfären. En föreståndare beskrivs dels som barsk, dels som snäll. Omdömena om personalen är alltifrån underbar till skräm- mande. Andra barn har angetts som förövare och nästan uteslutande har det handlat om våld. En läkare uppges i två intervjupersoners redogörelser ha mätt eller vidrört deras könsorgan. Skärsbo pojkhem utanför påbörjade sin verksamhet 1924. Då drevs det av stiftelsen barnhem som inrymde barn- hemsverksamheten i det som tidigare hade varit en herrgård. 1955 tog över barnhemmet. Skärsbo hade 18 platser när det öppnade i barnavårdsnämndens regi. Hemmet användes som pojkhem av till 1977.40 Detta är den institution från vilken alla intervjuade uppger att de utsattes för vanvård under sin vistelse. Av de 15 männen som redo- gjort för sin placering på Skärsbo har sju av dem också varit place- rade på Vidkärrs barnhem. Beskrivningar om Skärsbo har bland andra varit en sluten värld, ett helvete, känslokallt och som ett fängelse. 40 kommunalkalender, stadskansli, 1956, s. 280. Många har berättat om vanvård från samma plats Rigid struktur med systematiska övergrepp Den bild som utkristalliserar sig är en rigid struktur med systema- tiska övergrepp, utförda både av personal och andra placerade pojkar. ,41 som blev misshandlad och också våldtagen under sin vistelse på Skärsbo, beskriver att det värsta var de psy- kiska övergreppen. säger att han ständigt blev nedvärderad av personalen. De kunde exempelvis säga saker som du är ingen- ting värd! och din morsa vill inte ha dig. Bestraffningar, våld och sexuella övergrepp återkommer i flera redogörelser. Flera berättar hur de såg andra barn utsättas för våld. Beskrivningarna av våldet innefattar anställda som delar ut örfilar, vrider om pojkarnas bröstvårtor, kastar upp pojkar i luften för att låta dem falla fritt till golvet eller att anställda har slagit pojkar med tillhyggen. En person som var placerad på 1950-talet42 beskriver att alla fick stryk, ofta med en käpp eller en kratta, rakt över ryggen. Perso- nalen slog honom med nycklar, med pekpinnar eller med krattor. Hälften av de intervjuade uppger att de utsattes för sexuella över- grepp. Våldtäkter, tvingad att onanera förövaren eller smekt mot sin vilja, har ofta återkommit i redogörelserna. En person säger dock att de historier han hört om att persona- len begick sexuella övergrepp inte gällde han var place- rad där. Straffarbete, som flera vittnar om, bestod i att barnen ofta skulle kratta grusgångarna och plocka pinnar runt huset men också i sko- gen. Vi skulle kratta gångar och det var straff för allt.43 Arbets- uppgifterna kunde bestå i att klippa gräs, kratta grusgången, plocka fimpar och pinnar.44 41ID 195, man född . 42ID 63, man född . 43ID 880, man född . 44ID 201, man född . Många har berättat om vanvård från samma plats Ingen tillsyn eller uppföljning Ingen av de intervjuade uppger något tillsynsbesök. En person45 säger att tillsynspersonalen inte fick komma in på Skärsbo. Avbruten kontakt med den biologiska familjen Kontakten med den biologiska familjen verkar i beskrivningarna ha varit ytterst begränsad. Intrycket är att de barn som var på Skärsbo inte hade regelbunden kontakt med sin biologiska familj, ibland till följd av begränsningar från personalens sida. Klas46 minns att han fick följa med köksan hem på permission och att han inte fick ha kontakt med sin familj. Bengt47 uppger att de fick ringa hem en gång och att han minns att det inte var många pojkar som fick besök av sin familj. I vissa fall har intervjupersonen uppgett att han själv inte ville åka hem för att hemförhållanden var för jobbiga. I likhet med Nybodahemmet uppges förhållandevis ofta andra placerade barn vara förövare. En intervjuperson uppger sig ha blivit utsatt för sexuella över- grepp av en kvinnlig anställd. I övrigt är det manliga förövare som pekas ut i samband med sexuella övergrepp. Beskrivningarna av personalen omfattar bland annat sadister och pedofiler. En föreståndare som arbetade på Skärsbo återkommer i de flesta intervjuerna. Endast en intervjuperson beskriver honom som snäll, övriga kallar honom för envåldshärskare och över- djävlig. Två personer har berättat om en anställd som har begått exakt samma övergrepp mot dem, nämligen att han vred om deras bröst- vårtor. Läkaren som namnges i redogörelserna från Vidkärr, återfinns också i intervjuerna från Skärsbo. Även Skärsbo- pojkarna uppger att de blev tvångsmedicinerade. 45ID 209, född . 46ID 880, man född . 47ID 195, man född . Många har berättat om vanvård från samma plats Berättelserna från Vidkärrs barnhem, Nybodahemmet och Skärsbo pojkhem har bidragit till att forma en tydligare bild av hur vardagen kunde se ut på dessa institutioner. När det gäller fosterhemmen har somliga berättat om samma erfarenheter av vanvård och förövare men det går inte att urskilja särskilda inre strukturer som är gemensamma för fosterfamiljer. Däremot kan man ofta finna likartade miljöer. Fosterföräldrarna har bott på landet, haft en gård med djur, inte sällan beskrivits som frikyrkliga och ofta har de haft flera fosterbarn. Detta är således en ganska vanlig miljö för fosterhemsplaceringar och vi har fått lik- nande miljöbeskrivningar i flera andra intervjuer. Det har också varit vanligt att fosterföräldrarna har begränsat fosterbarnens kontakter med den biologiska familjen. I berättelserna från institutionerna har flera beskrivit att de blev skilda från sina syskon eller att kontakten med föräldrarna avtog. Tillsynen har vanligtvis varit mycket bristfällig. Under utred- ningens gång har vi fått bekräftat, både av intervjupersoner och tidigare anställda, att placeringar i kyrkliga hem eller hos inflytelse- rika personer har granskats mindre. Vidare kan vi konstatera att intervjupersonerna som varit i samma fosterhem oftast ger en liknande beskrivning av vanvården, men graden av exempelvis försummelse eller våld kan skilja sig åt. På institutioner däremot uppger intervjupersonerna ofta en och samma typ av vanvård, även på en mer detaljerad nivå, vilket bidrar till en tydligare bild av vad som utmärkte just den institutionen vid en given period. Från Vidkärr var det exempelvis många som beskrev där de blev inlåsta, att de blev tvingade att äta mat, annars blev de tvångsmatade och/eller att de tvingades bära särskilda barnhems- kläder. Från Nybodahemmet beskrev många sin förtvivlan över att separeras från sina syskon. Intrycket utifrån berättelserna från Skärsbo är att det var en mer sluten värld än Vidkärr och Nybodahemmet. Dels var det färre pla- cerade barn , dels påverkade föreståndaren miljön och strukturen på ett sätt som fick både anställda och placerade att rätta sig efter de givna normerna. 6Perspektiv på den sociala barnavården genom akter och berättelser I det här kapitlet beskrivs och diskuteras likheter och skillnader mellan intervjupersonernas och arkivhandlingarnas berättelser om individers tid i den sociala barnavården. I förslag om ersättning till de utsatta konstateras att det måste läggas stor vikt vid den enskildes egna utsagor1 vid bedömningen om ersättning ska utbetalas eller ej. Man diskuterar också möjlig- heterna att finna stödbevisning för de utsattas erfarenheter av van- vård. I det här kapitlet granskas något av det som skulle kunna utgöra stödbevisning, nämligen myndigheternas dokumentation. Vi kommer att belysa variationen i vilka dokument som är beva- rade i akterna och vilka noteringar som kommunerna valt att göra i samband med och under en placering. Vi vill understryka att syftet med kapitlet är att ge en bild av placeringarna ur olika perspektiv, inte att ifrågasätta sanningshalten i intervjupersonernas berättelser. I kapitlet granskas i vilken utsträckning det är möjligt att bekräfta att personer varit placerade och om det är möjligt att belägga vanvård med arkivhandlingar. En annan fråga gäller hur myndigheterna (vanligtvis kommunerna) har agerat efter informa- tion om missförhållanden. Vi kommer att redogöra för vad akterna med sina dokument berättar och hur intervjupersonerna beskrivit sin tid under placeringen. I detta sammanhang vill vi betona att arkivhandlingarna har ska- pats av samma kommuner som ansvarat för att skydda barnen från de övergrepp och den försummelse som intervjupersonerna berät- tat om. 1 SOU 2011:9. Barnen som samhället svek – åtgärder med anledning av övergrepp och allvarliga försummelser i samhällsvården, s. 167. Perspektiv på den sociala barnavården genom akter och berättelser Utredningen har gjort två olika arkivstudier inför slutrapporten. Sammanlagt bygger dessa studier på urval om 140 av de 604 intervjuade personerna som har ingått i utredningen och som skri- vit på en fullmakt för att vi skulle kunna söka deras arkivhand- lingar. Framförallt har vi sökt efter personernas barnavårdsakter som är den huvudsakliga och mest väsentliga källan till information om ett placerat barn. Där ska handlingar om orsak till omhändertagande, anteckningar om tillsynsbesök och barnets situation före och efter placeringen finnas med. Men innan vi går in på resultaten ska något sägas om hur urvalen gjordes och hur stora bortfall våra studier har drabbats av. Den första arkivstudien gjordes inför delrapporten.2 Av 404 intervjupersoner hade 229 lämnat fullmakt till utredningen att beställa arkivhandlingar. Vi gjorde ett obundet, slumpmässigt urval om 41 personer som vi hade beställt material till. 29 personers akter hade hunnit komma in till utredningen innan analysen påbörjades. De övriga 12 ut- gjorde ett bortfall. Orsakerna var följande, att: Intervjupersonen hade fått materialet direkt hem till sig (4 perso- ner): utredningen hade beställt arkivmaterialet men inte fått ta del av det då intervjupersonen önskat att få det direkt hemskickat till sig. Arkivmaterial hade ej inkommit (6 personer): utredningen hade beställt arkivmaterial men att arkiven ej hade skickat materialet in- nan vi påbörjade analysen. Barnavårds- eller socialakt saknades (2 personer): det har inte stått att finna någon barnavårds- eller socialakt på berört arkiv. 2 SOU 2009:99. Utredningen om vanvård i den sociala barnavården, Vanvård i social barnavård : delbetänkande, , , 2009. Perspektiv på den sociala barnavården genom akter och berättelser Den andra studien hade en annan utgångspunkt. En annan urvalsmetod valdes eftersom vi önskade få in arkiv- handlingarna för att hinna bearbeta dem. Kriterierna för att ingå i det här urvalet var att beställning av arkivhandlingar gjorts och till och med . 99 personer kom att ingå i urvalet. Samtliga hade gett oss till- stånd att granska materialet vi beställde. hade vi fått in 82 personers barnavårdsakter. Bortfallet utgjordes av 17 personers barnavårdsakter. personer har handlingar från arkivet ännu inte anlänt trots att vi med denna urvalsmetod försökte försäkra oss om att arkiven skulle hinna skicka materialet till oss. För de övriga 14 saknas barnavårds- akt hos arkivet. Detta innebär dock inte att dokumentation av dessa 14 personers placering helt saknas. Endast för två personer saknades någon som helst anteckning om att vederbörande varit placerad. För de övriga fanns barnhemsjournal, barnavårdsmanna- skapsakt, protokollsutdrag, hovrättsdom, registerkort, skrivelser och andra lösryckta papper som innehöll någon notering om att personen varit placerad. Dessa noteringar ger dock inte den full- ständiga bilden av intervjupersonernas tid i fosterhem och på barn- hem som en barnavårdsakt kan och bör ge. Förklaringar till förluster av barnavårdsakter Från några arkiv har förlusten av barnavårdsakter förklarats med kommunsammanslagningar och arkivflytt eller att fosterfamiljen endast varit kontaktfamilj och därmed har akten gallrats i enlighet med bestämmelserna i socialtjänstlagen. Sammanlagt ingår 140 personer i de båda arkivstudierna Sammanlagt har de båda arkivstudierna omfattat 140 personer. Vi har tillgång till 111 personers barnavårdsakter men ytterligare material gör att vi har arkivuppgifter om 128 personer. För fyra personer som ingått i urvalen har inte någon som helst anteckning om deras tid i den sociala barnavården kunnat påträffas. Siffrorna sammanfattas i tabellen nedan. Perspektiv på den sociala barnavården genom akter och berättelser Antal personer som utredningen omfattar Antal personer som skrivit på fullmakt för Antal personer i urvalet för arkivstudierna Antal personer i urvalet för vilka någon form av arkivhandling har inkommit Antal personer i urvalet för vilka 6.2Tid och plats – uppgifter som borde stämma Trots att de akter vi har haft tillgång till kan variera i omfång och kvalitet och trots att tidigare forskning påtalat brister i sociala akter utgick vi ifrån att vissa grundläggande data borde finnas tillgängliga i dokumentationen. Det gällde var och ett barn var placerat. Det visade sig dock att dessa uppgifter inte var fullt till- förlitliga i de akter vi hade tillgång till. kunde vi utläsa när en insats påbörjades men inte när den avslutades. I andra fall har det varit svårt att följa barnet från en placering till en annan. Akterna är inte upplagda så att man enkelt kan följa ett ärende kronologiskt. Trots de nämnda svårigheterna är överensstämmelsen god mel- lan aktmaterialet och intervjupersonernas berättelser om upp- gifterna för placeringarnas varaktighet och plats. Men exakta överensstämmelser är ovanliga. Namn på institutioner och foster- föräldrar kan skifta mellan arkivhandlingarna och vad intervju- personerna har berättat. Det officiella namnet på en institution finns i akten medan intervjupersoner kan använda benämningar som barnen själva eller andra på orten använde. Namn på foster- föräldrar kan också variera. har det dock utifrån andra uppgifter om t.ex. ortsnamn varit möjligt att utröna om intervjupersonen menat samma plats som beskrivs i dokumentationen. I akterna finns dessutom datum angivna, vilket rimligen kan vara svårt att minnas . Endast 18 av 111 hade uppgett exakt för placeringens början och slut som var dokumenterat i deras barnavårdsakter. Av dessa hade sex personer tagit del av sina arkivhandlingar innan in- tervjun. Deras uppgifter om tid och plats var troligen påverkade av den skriftliga dokumentationen. Perspektiv på den sociala barnavården genom akter och berättelser För de flesta överensstämmer den sammanlagda placeringstiden i intervjupersonernas berättelser med uppgifterna i akten någor- lunda, men det kan skilja ett eller . Då skillnaden är större än så har vi analyserat detta närmare. I de fall då det skiljer upp- emot är det oftast en följd av att intervjupersonen blev omhändertagen i tidig ålder men återplacerad i hemmet och omhändertagen först . Intervjupersonen har då oftast endast nämnt den senare placeringen, medan dokumentationen innehåller placeringar som påbörjats . Bristen på överensstämmelse kan också bero på att det i arkiv- handlingarna saknas notering om när samhällsvården upphört. Det kan vara en annan än den från vilken vi efterfrå- gat handlingar som varit ansvarig. Det kan ha berott på brist i beva- rande på arkivinstitutionerna eller att intervjupersonen blivit adopterad. Personer som adopterades av sina fosterföräldrar känner inte alltid till när adoptionen genomfördes och den sociala barna- vården upphörde. Många intervjuade har berättat att de var placerade på fler än ett ställe. Medianpersonen har uppgett tre placeringar. En tendens som kan urskiljas är att det funnits fler placeringar noterade i aktmaterialet än vad intervjupersonerna uppgett. Dessa förhållanden gäller för 37 av 111 personer. Detta tyder på att intervjupersonerna snarare underrapporterar än överdriver antalet placeringar. Placeringar, som intervjupersoner uppgett under intervjun men som saknas i deras barnavårdsakter, har förekommit i 19 fall. Det kan bero på att intervjupersonerna har uppgett placeringar där de aldrig har varit. Å andra sidan kan det finnas andra förklaringar, som att barnen skickades från sina fosterhem till nya ställen som kommunerna inte kände till eller aldrig registrerade. Ett sådant exempel är berättelse. (Person 1002, kvinna född ) Efter att hennes pappa avlidit 1952 blev och hennes bror placerade hos sin mormor. På somrarna fick barnen bo hos andra släktingar som misshandlade barnen, berättar . Av arkivhandlingar att döma kände barnavårdsnämnden till att barnen flyttades från fosterhem till fosterhem. Men inte , senare, beslutade barnavårdsnämnden att omhänderta henne. Därför innehåller akten inga uppgifter om de släktingar som har berättat om. Perspektiv på den sociala barnavården genom akter och berättelser Det finns också exempel på akter som har gallrats och som därför inte innehåller barnets hela placeringshistorik. 6.3Går det att styrka vanvård genom arkivhandlingarna? I kapitel 6 – Arkivhandlingar som källa till den sociala barnavårdens historia, redogjorde vi bland annat för lagstiftning och regler om hur den sociala barnavården skulle dokumentera omhändertagande av barn. Genom vår undersökning om hur missförhållanden dokumen- terats i intervjupersonernas arkivhandlingar, kan vi konstatera att anteckningarna oftast inte följer de föreskrivna råden. Vi har haft tillgång till arkivhandlingar (både barnavårdsakter och andra typer av material) för 128 personer i vårt urval. Endast i 41 personers arkivhandlingar finns det anteckning om någon form av missförhållanden trots att samtliga har berättat att de utsattes för övergrepp och försummelser som placerade. Arkivhandlingarna ger en annan bild av barnens placeringar. De är ofta fragmentariska. Det är sällsynt med omfattande noteringar som gäller tiden i ett fosterhem eller på en institution. Arkiv- handlingarna handlar i stället främst om tiden före ett omhänderta- gande, om den biologiska familjens eller barnets problem. När barnet var placerat skulle ansvarig socialsekreterare/foster- barnsinspektör (i fortsättningen används termen socialsekreterare) göra tillsynsbesök och dokumentera hur barnet hade det i foster- hemmet eller på institutionen. har det funnits tydliga instruktioner om vad dessa anteckningar borde innehålla om barnet bodde i fosterhem. Även om socialsekreteraren noggrant skrev ner sina iakttagelser från sin årliga inspektion kan det ha varit omöjligt att genom enstaka tillsynsbesök upptäcka de missförhållanden som intervju- personerna berättat om. Besöken var ofta föranmälda. Många intervjupersoner har berättat hur de blev tvättade och uppklädda inför att social- sekreteraren skulle komma. En del beskriver hur de hotades för att inte avslöja något. De noteringar som finns i barnavårdsakterna om barnens för- hållanden under placeringarna kan ofta varken bekräfta eller dementera en persons berättelse om vanvård. Perspektiv på den sociala barnavården genom akter och berättelser