sou · GZB368 · 2011-10-21 00:00:00 — Försäkringsdirektiven har genomförts i svensk rätt genom ändringar i FRL och LUFT. Till följd av det s.k. tjänstepensionsdirektivets4 genomförande i svensk rätt infördes särskilda verksamhetsvillkor och nya placeringsregler för tjänstepensionskassor, pensionsstiftelser och livförsäkringsbolagens tjänstepensionsverksamhet. Dessutom infördes för livförsäkringsbolagens tjänstepensionsverksamhet och för tjänste- pensionskassorna särskilda bestämmelser om försäkringstekniska avsättningar och för tjänstepensionskassorna även nya bestäm- melser om skuldtäckning och kapitalkrav. genomfördes i – genom ändringar i FRL och LUFT – det s.k. återförsäkringsdirektivet5. I och med införlivandet av detta direktiv omfattas återförsäkringsbolag i högre grad av samma rörelseregler som gäller för direkt försäkring, som särskilda placeringsregler av mer kvalitativ art för sådana bolag infördes. I det sammanhanget infördes även regler för samtliga för- säkringsföretag om att tillgångar som huvudregel ska värderas till verkligt värde i skuldtäckningssammanhang. 3 och rådets direktiv /83/EG av om livförsäkring (Celex 32002L0083), senast ändrat genom och rådets direktiv /19/EG (EUT L 76, , s. 44 och 45, Celex 32008L0019). 4Europarlamentets och rådets direktiv /41/EG av om verksamhet i och tillsyn över tjänstepensionsinstitut (EUT L 235, 23.9.2003, s. 10–21, Celex 32003L0041). 5Europaparlamentets och rådets direktiv /68/EG av om återförsäkring och ändring av rådets direktiv /239/EEG och 92/49/EEG samt direktiven /78/EG och 2002/83 EG (Celex 32005L0068), senast ändrat genom och rådets direktiv /37/EG (EUT L 81, 20.3.2008, s. 71 och 72, Celex 32008L0037). Det så kallade Solvens II-direktivet innebär en reformering av den EU-rättsliga solvensregleringen för skade- och livförsäkring samt en konsolidering av flertalet befintliga direktiv6 inom försäkringsområdet. Vid konsolideringen har inte några materiella ändringar skett. Solvens II-direktivet är således ett samlat regelverk för direkt- och återförsäkringsverksamhet, innehållande även de övergripande principerna för helt nya solvensregler. Det nya solvensregelverket är omfattande och innehåller många olika delar. Ett övergripande syfte är att ytterligare harmonisera försäkringsregleringen inom EU så att samma konkurrensmöjlig- heter skapas för försäkringsföretag i olika medlemsländer. Utgångspunkten är att skydda försäkrings- och förmånstagarna och få till stånd en ökad stabilitet på marknaden. Solvenssystemet är utformat på ett sådant sätt att det skapas incitament för försäk- ringsföretagen att mäta sina risker och hantera dem på ett ända- 6 Rådets direktiv /225/EEG av om avskaffande av inskränkningar i etableringsfriheten och i friheten att tillhandahålla tjänster avseende återförsäkring och retrocession (EGT 56, , s. 878–883, Celex 31964L0225), rådets direktiv /240/EEG av om avskaffande av inskränkningar i etableringsfriheten för verksamhet med annan direkt försäkring än livförsäkring (EGT L 228, , s. 20–22, Celex 31973L0240), rådets direktiv /239/EEG av (Celex 31973L0239), senast ändrat genom rådets direktiv /105/EG (EUT L 363, 20.12.2006, s. 368–408, Celex 32006L0105), rådets andra direktiv /357/EEG av om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring, och med bestäm- melser avsedda att göra det lättare att effektivt utöva friheten att tillhandahålla tjänster samt om ändring av direktiv /239/EEG (Celex 31988L0357), senast ändrat genom rådets direktiv /49/EEG (EGT L 228, , s. 1–23, Celex 31992L0049), rådets direktiv /49 EEG av om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring samt om ändring av direktiv /239/EEG och 88/357/EEG (tredje direktivet om annan direkt försäkring än livförsäkring) (Celex 31992L0049), senast ändrat genom och rådets direktiv /36/EG (EUT L 81, 20.3.2008, s. 69 och 70, Celex 32008L0036), rådets direktiv /473/EEG av om samordning av lagar och andra författningar som avser koassuransverk- samhet inom gemenskapen (EGT L 151, , s. 25–27, Celex 31978L0473), rådets direktiv /344/EEG av om samordning av lagar och andra författningar angående rättskyddsförsäkring (EGT L 185, , s. 77–80, Celex 31987L0344), direktiv /78/EG av om extra tillsyn över försäkringsföretag som ingår i en försäkringsgrupp (Celex 31998L0078), senast ändrat genom och rådets direktiv /68/EG (EUT L 323, 9.12.2005, s. 1–50, Celex 32005L0068), Europaparla- mentets och rådets direktiv /17/EG av om rekonstruktion och likvi- dation av försäkringsföretag (EGT L 110, 20.4.2001, s. 28–39, Celex 32001L0017), Europa- parlamentets och rådets direktiv /83/EG av om livförsäkring samt och rådets direktiv /68/EG av om åter- försäkring. Ändamålet med direktivet är således att skapa en mer framåtblickande och riskorienterad reglering som tar sin utgångspunkt i företagens verksamhet som helhet och som baseras på en förebyggande tillsyn. Direktivet ska vara genomfört i natio- nell rätt . Solvens II-direktivet ger också Europeiska kommissionen befo- genheter att anta genomförandeåtgärder på en rad områden. Det innebär att kommissionen får besluta om viss detaljreglering i anslutning till direktivet. Dessa genomförandeåtgärder ska antas av kommissionen . Som en grund för åtgärderna lämnade den europeiska tillsynskommittén för försäk- ringar och tjänstepension, förkortad CEIOPS, tekniska råd i huvuddelen av frågorna. Kompletterande råd kom- mer att lämnas senast . Även genomförandeåtgärderna ska införlivas med nationell rätt . Som komplettering avses vägledningar, råd och förslag till bindande tek- niska standarder utarbetas av CEIOPS och, i ett vidare perspektiv, av Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten, för- kortad EIOPA, som är den myndighet som 2011 avses ersätta CEIOPS. Motivet för en reglering på försäkringsområdet är att möjliggöra en effektiv förvaltning av kapitalet som ett adekvat skydd för försäkringstagare och andra förmånstagare tryggas. Två olika regleringsansatser kan användas för att säkerställa att åtagandena mot dessa grupper fullgörs, som företaget utifrån en acceptabel risknivå har möjlighet att uppnå den högsta avkast- ningen. Den kvantitativa regleringsmodellen kännetecknas av uttryckliga gränser för t.ex. hur stor del av kapitalet som får vara placerat i vissa tillåtna tillgångsslag. I en sådan modell kan instituten i sin till- gångsplacering emellertid inte fullt ut beakta de verkliga riskerna i verksamheten. Tillsynen kommer då främst att riktas in på att kontrollera regelefterlevnaden. En fördel med en sådan modell är att tillsynen kan följa effektiva rutiner och att förutsägbarheten i fråga om ingripanden ökar. Med en kvalitativ regleringsmodell ges i stället principer för hur verksamheten ska bedrivas. Lagstiftning som vilar på kvalitativa principer är per definition mer flexibel och processinriktad, efter- som tolkningen av de kvalitativa reglerna måste göras utifrån varje enskilt instituts risksituation. En sådan processinriktad reglering kan även på ett mer flexibelt sätt tillämpas vid en snabb utveckling av såväl nya produkter som olika tekniker och instrument för risk- hantering på det finansiella området. Modellen ställer dock större krav på tillsynen, som måste vara förebyggande och mer inriktad på enskildheterna i varje instituts verksamhet. För försäkringsföreta- gen ställer modellen större krav framför allt i fråga om dokumen- tation och öppenhet. Det måste vara möjligt för en tillsynsmyndig- het att få inblick i det enskilda företagets processer och kunna kontrollera att företaget efterlever sina egna beslut och riktlinjer. var regleringen för försäkringsverksamhet i huvudsak inriktad på kvantitativa begränsningsregler. Genom tjänstpensions- direktivet infördes emellertid en kvalitativ regleringsansats, kom- pletterad av några tvingande kvantitativa regler för tjänstepen- sionsinstitutens verksamhet. Solvens II-direktivet vilar på en kva- litativ regleringsansats. Solvens II-direktivet baseras på en riskbaserad ekonomisk metod som ger försäkringsföretagen incitament att mäta och hantera sina risker på ett adekvat sätt. Alla risker och deras inbördes interaktion ska hanteras. Ett effektivt företagsstyrningssystem inbegriper funktioner för riskhantering, regelefterlevnad, internrevision och aktuariella beräkningar. Försäkringsföretagets egen risk- och sol- vensbedömning är en viktig del av företagets affärsstrategi. Bedömningen av företagens finansiella ställning bygger på att sunda ekonomiska principer ska gälla och att information från de finansiella marknaderna och allmänt tillgänglig information om för- säkringstekniska risker utnyttjas. Solvenskraven grundas på en ekonomisk bedömning av hela balansräkningen där tillgångar och skulder värderas till verkligt värde. Värderingsstandarderna bör i största möjliga utsträckning vara förenliga med den internationella utvecklingen på redovisningsområdet. Kapitalkravet kan beräknas enligt en standardformel eller enligt en intern modell. Även partiella interna modeller kan användas. Kapitalkravet ska i sin tur täckas med kapitalbasmedel, som är poster inom eller utanför balansräkningen. Posterna i kapitalbasen klassificeras enligt kvalitetskriterier i tre nivåer. Huvudprincipen för försäkringstillsynen är tillsyn över enskilda försäkringsföretag. De som ingår i en försäkringsgrupp står dess- utom under grupptillsyn och det är nödvändigt att beräkna solven- sen också på gruppnivå. Solvensregleringen genomsyras av en proportionalitetsprincip som innebär att reglerna och tillsynen ska stå i roportion till verk- samhetens art, omfattning och komplexitet i det enskilda försäk- ringsföretaget. En annan viktig princip i solvensregleringen är akt- samhetsprincipen. Den innebär ett genomförande av en kvalitativ regleringsansats för hur förvaltningen av tillgångar bör vara anord- nad. Enligt principen kan ett placeringsbeslut inte betraktas isolerat utan måste grunda sig på vilka effekter som beslutet förväntas få för rörelsen i dess helhet. Reglering enligt aktsamhetsprincipen ställer högre krav på tillsynsmyndigheten, eftersom tillsynen måste vara förebyggande och ta sikte bl.a. på hur och enligt vilka kriterier som placeringsbeslut fattas. Några väsentliga delar i regelverket Strukturen i Solvens II-direktivet följer de tre pelare som använts inom II (kapitaltäckningsregler för banker och värdepap- persinstitut). Första pelaren innehåller kvantitativa regler, andra pelaren kvalitativa regler och tillsynsaspekter, och tredje pelaren regler om marknadsdisciplin, dvs. öppenhet om den finansiella ställningen. Avsikten har varit att utforma regleringen på likvärdigt sätt som inom andra finansiella sektorer för att undvika regelarbi- trage. Kapitalkrav och värderingsregler (pelare 1) De kvantitativa krav som ska gälla för försäkringsföretagen delas in i fem avsnitt (värdering av tillgångar och skulder, försäkringstek- niska avsättningar, kapitalbas, solvenskapitalkrav7 och minimi- kapitalkrav8). 7Solvency Capital Requirement (SCR). 8Minimum Capital Requirement (MCR). Samtliga tillgångar och skulder ska värderas enligt realistiska antaganden – i stället för som försiktigt – för att uppnå objektivitet och jämförbarhet mellan olika försäkringsföretag. Till en bästa skattning av de försäkringstekniska avsättningarna ska läggas en riskmarginal som ska vara illräcklig för att säkerställa att värdet av de försäkringstekniska avsättningarna motsvarar det belopp som ett företag kan förväntas kräva för att överta och upp- fylla försäkringsförpliktelserna. Eftersom ett försäkringsföretag måste ha kapital som kan täcka oväntade förluster, är kapitalkravet en viktig del av regleringen. I och med Solvens II-direktivet införs två olika kapitalkrav. Det ena, solvenskapitalkravet (SCR), speglar hur mycket kapital som ett försäkringsbolag bör ha för att det även under stressade förhållan- den ska kunna fortsätta verksamheten. Det andra kapitalkravet, minimikapitalkravet (MCR), är på en lägre nivå och utgör ett absolut krav för fortsatt verksamhet. Vid underskridande av SCR får tillsynsmyndigheten en tidig signal om problem i företaget. På detta sätt skapas en tillsynstrappa. Vid beräknande av MCR används en enklare metod som beaktar endast de grundläggande riskerna, medan SCR ska kunna räknas fram med olika metoder, antingen med en standardformel eller med en partiell eller helt intern metod. Vid beräkningen av SCR ska hänsyn tas till de risker företaget är utsatt för. Kapitalkraven ska täckas genom kapitalbas- medel, med poster från eller utanför balansräkningen. På liknande sätt som gäller för kapitaltäckningsreglerna inom banksektorn indelas kapitalet i tre nivåer (kategori 1–3) beroende på en rad krav på dess egenskaper. Endast kapital av hög kvalitet får användas för att möta MCR. Kvalitativa krav och tillsyn (pelare 2) I andra pelaren uppställs krav på bl.a. företagets styrning och interna kontroll. Bestämmelserna här ska fungera som ett komple- ment till de kvantitativa reglerna i den första pelaren när det gäller att analysera kapitalbehovet. Företagen åläggs krav på att analysera sina risker i verksamheten och mot bakgrund av dessa utvärdera SCR. Ökad harmonisering av tillsynen generellt samt gemensamma standarder och metoder är centrala moment i andra pelaren. Tillsy- nen ska eftersträva att identifiera företag vars finansiella ställning, organisation, riskhantering m.m. är sådan att deras riskprofil avvi- ker från vad som får anses vara normalt. Om så bedöms vara fallet, ges tillsynsmyndigheterna befogenheter att kräva antingen höjt SCR för företaget eller att åtgärder vidtas för att minska riskerna. Marknadsdisciplin och publik information (pelare 3) För att skapa marknadsdisciplin och därigenom ytterst förbättra stabiliteten i försäkringsföretagen, införs genom tredje pelaren krav på rapportering till tillsynsmyndigheterna och krav på offentliggö- rande av information till marknaden om finansiell ställning och riskhantering. En viktig del av Solvens II-direktivet avser reglerna för, och tillsy- nen över, grupper av försäkringsföretag. Direktivet ger viss möjlig- het till tillgodoräknande av diversifieringseffekter genom särskild beräkning av SCR på gruppnivå. Därutöver införs vissa regler om tillsyn över försäkringsgrupper. Genom direktivet införs begreppet grupptillsynsmyndighet och för varje försäkringsgrupp ska det utses en enda tillsynsmyndighet med konkreta befogenheter i fråga om samordning och beslutsfattande (solvens på gruppnivå, trans- aktioner inom gruppen och riskkoncentration samt godkännande av gruppinterna modeller). Genomförande av Solvens II-direktivet Det finns behov av att analysera och överväga ett antal frågor med anledning av genomförandet av Solvens II-direktivet. En särskild utredare bör få i uppdrag att göra detta. Utredarens uppgift är att ta fram underlag och utarbeta de lag- förslag som behövs för att genomföra direktivet i svensk rätt. I sitt arbete ska utredaren fästa särskild vikt vid att administra- tiva kostnader står i proportion till syftet med genomförandet av direktivet. I den del av utredarens uppdrag som omfattar att föreslå hur man bör reglera verksamheten för de försäkringsföretag som faller utanför direktivets obligatoriska tillämpningsområde, särskilt när det gäller hur solvensreglerna och tillsynen över dessa ska anordnas, ska en konsekvensutredning upprättas. De genomförandeåtgärder som är under utarbetande av kommis- sionen kan komma att påverka hur Solvens II-direktivet bör genomföras i svensk lagstiftning. Åtgärderna kommer att vara nära kopplade till funktionen av de nya reglerna i direktivet. Det är därför viktigt att genomförandeåtgärderna kan beaktas i ett så tidigt skede som möjligt i lagstiftningsarbetet. Förslag till åtgärder kommer att lämnas av kommissionen , för att sedan slutligen antas . följa kommissionens arbete med att ta fram genomförandeåtgär- der, belysa hur genomförandeåtgärderna påverkar eller bör påverka utformningen av de lagförslag som lämnas för att genomföra Solvens II-direktivet, och lämna lagförslag där genomförandeåtgärderna beaktas. Särskilda frågor som utredaren ska analysera inom uppdraget Inom uppdraget – att ta fram underlag och utarbeta de lagförslag som behövs för att genomföra Solvens II-direktivet i svensk rätt – är det önskvärt att utredaren särskilt analyserar följande frågor. Konsolideringen i samband med Solvens II-direktivet omfattar inte tjänstepensionsdirektivet. I sistnämnt direktiv (artikel 4) läggs en option för medlemsstaterna fast. Den innebär att medlemsstaterna kan välja att tillämpa reglerna i tjänstepensionsdirektivet när det gäller försäkringstekniska avsättningar, skuldtäckning och infor- mation om denna verksamhet för de försäkringsföretag som omfattas av det konsoliderade livförsäkringsdirektivet och som bedriver tjänstepensionsverksamhet. Denna tjänstepensionsverk- samhet ska hållas avskild från annan försäkringsverksamhet. har valt att tillämpa optionen. Enligt Solvens II-direktivet (artikel 310) upphör det konsolide- rade livförsäkringsdirektivet att gälla när förstnämnda direktiv trä- der i kraft. Där anmärks dock att hänvisningar till upphävda direk- tiv ska tolkas som hänvisningar till Solvens II-direktivet (enligt en jämförelsetabell). Detta torde innebära att optionen i tjänstepen- sionsdirektivet även fortsättningsvis kan tillämpas för tjänstepen- sionsverksamhet hos försäkringsföretag som omfattas av Solvens II-direktivet. Frågor om kapitalkrav för tjänstepensionsinstitut regleras i arti- kel 17 i tjänstepensionsdirektivet. Genom en reglering i Solvens II- direktivet (artikel 303) bibehålls tidigare regler. I skäl 138 läggs det fast att kommissionen, med stöd av CEIOPS, bör utveckla sär- skilda solvensregler för dessa institut. Eftersom artikel 4 i tjänstepensionsdirektivet inte innehåller någon hänvisning till artikel 17, torde kapitalkravsreglerna i jänste- pensionsdirektivet inte vara tillämpliga på tjänstepensionsverksam- het hos försäkringsföretag som omfattas av Solvens II-direktivet. För denna verksamhet gäller i stället kapitalkravsreglerna i Solvens II-direktivet, dock med undantag för regleringen i artikel 304 som ger möjligheter att tillämpa ett visst sätt för kalibrering av aktie- kursrisker. Mot bakgrund av dessa unionsrättsliga regler bör utredaren sär- skilt analysera och föreslå hur tjänstepensionsverksamhet i försäk- ringsföretag som omfattas av Solvens II-direktivet ska regleras i svensk rätt. Solvens II-direktivet genomsyras av en proportionalitetsprincip, en princip som även kommer till direkt uttryck i artikel 29 och skälen 19–21 i direktivet. Den innebär att tolkningen och genomförandet av kraven i regelverket ska stå i relation till verksamhetens art, omfattning och komplexitet. Vid genomförandet av direktivet i svensk lagstiftning är det därför viktigt att utredaren närmare ana- lyserar hur denna princip ska tolkas och anpassas så att kraven på företagen står i rimlig proportion till riskerna i verksamheten. I detta sammanhang ska utredaren särskilt beakta de särdrag som kännetecknar kollektiva försäkringar. Företag som faller utanför direktivets tillämpningsområde , oavsett form, undantas enligt ordalydelsen från obli- gatorisk tillämpning av Solvens II-direktivet. Detta gäller enligt artikel 4 särskilt vissa mindre företag, men även ett företags rätts- liga form eller art – genom att det har nära koppling till de offent- liga försörjningssystemen – kan, enligt skäl 4, medföra att företaget inte omfattas av det system som införs genom direktivet. De före- tag som undantas får dock välja att ändå tillämpa reglerna. Utreda- ren ska dels analysera arten, storleken och omfattningen av de för- säkringsföretag på den svenska marknaden som undantas från direktivets obligatoriska tillämpning, dels föreslå hur man bör reglera verksamheten för essa företag, särskilt när det gäller hur solvensreglerna och tillsynen över dem ska anordnas. Genom Solvens II-direktivet upphör de nuvarande skuldtäcknings- reglerna och ersätts av aktsamhetsprincipen. Utredaren ska när- mare granska hur skyddet för försäkringstagarna påverkas av denna förändring I nuvarande nationella bestämmelser i har aktuarien ett ska- deståndsansvar vid skada till följd av uppsåtligt agerande eller i anledning av dennes oaktsamhet. I Solvens II-direktivet – särskilt i avsnitten om system för företagsstyrning – finns bestämmelser som har bäring på aktuariens roll i företaget. Dessa regler torde innebära att aktuarien får en något förändrad roll. Utredaren ska närmare granska aktuariens roll i och med genomförandet av direktivet och om denna nya ställning bör föranleda någon ändring av reglerna om skadeståndsansvar i nationell lagstiftning. Utreda- ren bör beakta att skadeståndsansvaret för aktuarien föreslås avskaffas i departementspromemorian om en ny försäkringsrörel- selag. Avsättningar till säkerhetsreserv ger skadeförsäkringsbolagen möj- lighet att bygga upp skattefria reserver för att täcka sådana förluster i försäkringsrörelsen som beror på slumpmässiga eller i övrigt svår- bedömda faktorer. Den tjänar således som ett extra buffertkapital som kan utnyttjas vid förluster i försäkringsrörelsen. Under nuva- rande regelverk får säkerhetsreserver räknas in i den del av kapital- basen som håller högsta kvalitet. Motsvarande torde också gälla enligt Solvens II-direktivet (se artikel 93 och 94). Utredaren ska i ljuset av föreslagna genomförandeåtgärder i saken särskilt analysera frågan om ågon åtgärd behövs för att säkerhetsreserven fortsatt ska få räknas in i kapitalbasen som kapital av högsta kvalitet. Enligt direktivet har tillsynsmyndigheten, inom ramen för pelare 2, mandat att kräva ett påslag – kapitaltillägg – till SCR. Detta kan göras såväl på solonivå som på gruppnivå. Bestämmelserna om kapitaltillägg innehåller olika definitioner och är i vissa delar otyd- liga. Det är därför viktigt att utredaren särskilt analyserar den när- mare innebörden av regelverket i dessa delar. Genom direktivet införs regler för försäkringsgrupper. I grupptill- synen blir samarbetet mellan tillsynsmyndigheter i olika länder väsentligt, som vissa arbetsuppgifter kan fördelas mellan myndigheterna. Reglerna ställer bland annat nya krav på försäk- ringsföretagen i sitt agerande mot tillsynsmyndigheter. Utredaren ska särskilt analysera påverkan av dessa för de svenska bolagen. Utredaren ska också belysa sambandet mellan tillsyn enligt det s.k. konglomeratdirektivet9 – genom vilket tillsynen av företagsgrupper som innehåller båda företagskategorierna kreditinstitut eller värde- pappersbolag och försäkringsföretag regleras – och regleringen av tillsyn enligt Solvens II-direktivet. Sekretess i ny tillsynsstruktur Genom direktivet bildas en ny tillsynsstruktur med ökad fokus på grupptillsyn samt uttryckliga bestämmelser om tillsynssamarbete inom ramen för s.k. tillsynskollegier. Detta medför att informa- tionsutbytet mellan tillsynsmyndigheter förutsätts öka. Detta informationsutbyte ställer andra krav på sekretess än nuvarande tillsynssystem. Utredaren ska därför särskilt se över och ge förslag på hur sekretess i den nya tillsynsstrukturen bör behandlas. 9 och rådets direktiv /87/EG av om extra tillsyn över kreditinstitut, försäkrings-företag och värdepappersföretag i ett finansiellt konglomerat och om ändring av rådets direktiv /239/EEG, 79/267/EEG, 92/49/EEG, 92/96/EEG, 93/6/EEG och 93/22/EEG samt och rådets direktiv /78/EG och 2000/12/EG (Celex 32002L0087), senast ändrat genom och rådets direktiv /25/EG (EUT L 81, 20.3.2008, s. 40 och 41, Celex 32008L0025). Utredaren ska i sitt arbete samråda med berörda myndigheter, arbetsmarknadens parter och de övriga organisationer som har relevans för utredningsuppdraget. Uppdraget ska redovisas . RÅDETS DIREKTIV 2009/138/EG om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (Solvens II) Europeiska unionens officiella tidning L 335/1