sou · GYB376d2 · 2011-01-01 00:00:00 — konstaterade att befrielse från parkeringsavgift och bristen på parkeringsplatser i de större städerna gör att parkeringstillstånden är mycket stöldbegärliga. Det fanns cirka 90 000 utfärdade parkeringstillstånd. Det var inte möjligt för att få fram exakta uppgifter om hur många tillstånd som stjäls eller förfalskas, men utredningen uppskattade att det i hela landet stjäls cirka 1 000 parkeringstillstånd . Parkerings- tillstånden säljs sedan vidare på den svarta marknaden. Enligt kan ev. förfalskningar vara svåra att upptäcka vid normal parkeringsövervakning. Det förekommer även att parkerings- tillstånd används av andra personer och att avlidna personers parkeringstillstånd utnyttjas. betonade dock att det är förenat med stora svårigheter att uppskatta hur stort missbruket är, eftersom statistik saknas och rättfallen är få. Enligt uppfattning skulle en central registrering av uppgifterna om parkeringstillstånd för rörelsehindrade innebära flera fördelar: -Den kommun som får in en ansökan kan kontrollera om personen redan har ett giltigt parkeringstillstånd i en annan kommun. Genom kontrollen undviks att det utfärdas två tillstånd till samma person och att det ena säljs på svarta marknaden. Om databasen kopplas mot folkbokföringen kan det i databasen noteras att en person har avlidit, varefter en uppmaning att återsända tillståndet kan sändas ut. -En central registrering av uppgifter ger en möjlighet att notera om ett parkeringstillstånd är giltigt eller om det är anmält stulet eller förlorat. Om det kan konstateras att ett tillstånd är stulet skulle det innebära att polis och parkeringsvakt kan utfärda en -Om en person blir bestulen på sitt parkeringstillstånd, eller har förlorat det på ett annat sätt, kan denne vända sig till den myndighet som hanterar databasen och få det spärrat . Detta i kombination med att parkeringsvakterna har tillgång till uppgifterna skulle med stor sannolikhet medföra att det blir svårare att använda ett stulet parkeringstillstånd. Detta skulle även minska stölderna. -En central registrering ger möjligheter att automatiskt skicka ut en påminnelse om att giltighetstiden går ut. Tillståndshavaren kan då lämna in en ny ansökan och riskerar inte att få felparkeringsavgifter för att denne missat att giltighetstiden gått ut. Några kommuner skickar ut påminnelser, men med en central registrering skulle samma service kunna erbjudas oavsett bostadsort. -Det saknas säkra uppgifter om hur många parkeringstillstånd som finns utfärdade och om antalet ökar eller minskar, vilket skulle vara möjligt att följa upp med en central registrering. Det skulle även vara möjligt att ta fram andra typer av statistik, t.ex. över stulna tillstånd. menade dock att en central registrering av svenska tillstånd skulle kunna innebära att försöken att komma över eller förfalska utländska tillstånd ökar. Emellertid ansåg att fördelarna med en registrering övervägde riskerna. En förutsättning var dock att hanteringen av uppgifterna sköts på ett sätt som tillgodoser krav på integritetsaspekter. ansåg att en central registrering skulle kunna administreras av verket. Enligt har privata företag uttryckt ett intresse av att administrera registreringen, men det skulle innebära att personuppgifter måste hanteras av ett privat företag. Frågan hur dessa uppgifter kan lämnas mellan företag och myndigheter skulle i sådana fall behöva lösas. Eftersom hanteringen av personuppgifter i vägtrafikregistret redan var reglerad i lag och förordning skulle dessa författningar enligt kunna kompletteras så att de även omfattade en registrering av uppgifter om parkeringstillstånd för rörelsehindrade. konstaterade att flera av de uppgifter som behövs för parkeringstillstånden redan finns registrerade i vägtrafikregistret. Även andra samordnings- fördelar fanns, vilka skulle gå förlorade om en registrering skulle administreras av ett privat företag, jämfört med en registrering i vägtrafikregistret. Enligt utredningen borde följande uppgifter registreras: -tillståndets nummer, vilket omfattar kommunkod, löpnummer, födelseår och könsbokstav (0000-0-00K, exempel 0114-0123- 72K), -tillståndets giltighetstid, -om tillståndet är stulet eller förkommet och -eventuellt uppgift om parkeringstillståndet är utfärdat till en person som kör själva fordonet eller till en passagerare. Orsaken till varför någon har ett parkeringstillstånd för rörelsehindrade skulle inte framgå. ansåg att de årliga kostnaderna för en registrering av uppgifterna borde täckas upp av avgifter från de personer som har tilldelats ett parkeringstillstånd för rörelsehindrade; en administra- tionsavgift. Den myndighet som ska ansvara för registreringen av uppgifterna borde enligt även ansvara för tillverkning och utskick av parkeringstillstånden. Kostnaderna för detta borde enligt uppfattning kunna samordnas med administra- tionsavgiften så att det endast blir en avgift som tas ut i samband med tillståndets utfärdande. förespråkade därför att verket skulle få i uppgift att administrera den nya databasen och att handha tillverkning och utskick av tillstånd. ansåg att det inte fanns några skäl att införa en ansökningsavgift för att täcka kommunens kostnader, eftersom ett parkeringstillstånd för rörelsehindrade är en sådan förmån som med dagens system inte borde avgiftsbeläggas. Handikapporganisa- tionerna motsatte sig en ansökningsavgift, eftersom en avgift skulle innebära en kostnad för rörelsehindrade som inte övriga samhällsmedborgare har. Vid införandet av en central registrering ansåg dock att de personer som beviljas ett parkeringstillstånd för rörelse- hindrade borde erlägga en avgift för tillverkning, utskick och övriga administration. motiverade detta med att det ligger i dessa personers intresse att en databas inrättas, eftersom det leder till att olovlig parkering på reserverade platser bekämpas. Det var enligt därför rimligt att personer som är berättigade till ett parkeringstillstånd betalar för den fördelen. uppskattade, utifrån 90 000 tillstånd, att kostnaden för att ta fram ett system för en central registrering uppgår till 1– . Den högre kostnaden avser om det upprättas ett debiteringssystem där innehavarna betalade en avgift för tillståndet eller registreringen av uppgifterna. Det årliga underhållet beräknades till . En separat administrativ avgift för endast registreringen av uppgifterna uppskattades till inklusive administration av avgiften. Till detta kommer kostnaden för tillståndsgivande myndighet för en rapportering till databasen som inte tagit med i beräkningen. Dessutom tillkommer kostnaden för tillverkning och distribution av parkeringstillstånden som belastar kommunerna, men som inte heller tagits med i beräkningen. ansåg att det behövdes utredas ytterligare huruvida det var lämpligt att de personer som beviljas parkeringstillstånd för rörelsehindrade betalar en avgift som täcker kostnaderna för tillverkningen av tillståndet och för administration av en central registrering. slutliga bedömning var att det fanns ett behov av en central registrering av uppgifter om parkeringstillstånd för rörelsehindrade och att en särskild utredning borde utreda detta vidare. 14.3.5Till utredningen framförda behov och synpunkter Kommuner och Landsting (SKL) SKL stödjer det förslag till registrering av uppgifter som presenterades i utredning (se avsnitt 14.3.4). Enligt SKL har det diskuterats om enbart en registrering av uppgifter om spärrade tillstånd skulle kunna vara en lösning, men SKL förordar att det förslag som lämnats i utredning i sin helhet genomförs. SKL är av uppfattningen att den centrala registreringen ska etableras och drivas utan kostnader för kommunerna. Två frågor är enligt SKL:s uppfattning ständigt aktuella när det gäller parkeringstillstånd för rörelsehindrade utfärdade med stöd av 13 kap. 8 § trafikförordningen (1998:1276). Båda frågorna anknyter till missbruk och handlar om parkeringstillstånd som lånas ut till anhöriga och bekanta eller som stjäls och säljs vidare för illegal användning. Problemen har enligt SKL accentuerats . SKL har till regeringen och berörda myndigheter framfört synpunkter på detta och föreslagit olika lösningar, varav en del har blivit tillgodosedda. Ett exempel är att det numera finns mandat att flytta ett fordon om det parkerats med stöd av ett hos polisen anmält stulet eller förkommet tillstånd (2 § 2. e förordningen [1982:198] om flyttning av fordon i vissa fall). För att underlätta kommunernas och polisens beivrande av missbruket av parkeringstillstånd för rörelsehindrade anser SKL emellertid att ytterligare förslag bör genomföras. finns det en s.k. inofficiell spärrlista, vilken upprättades till följd av att många stulna och förkomna tillstånd i användes illegalt. stad började då att föra en spärrlista över de tillstånd som man hade kännedom om, dvs. vanligen endast de som själva utfärdat. Då består av många kommuner var emellertid inte problemet löst genom att enbart hålla reda på egna stulna eller förkomna tillstånd, eftersom även intilliggande kommuners tillstånd användes obehörigen inom . inledde därför ett samarbete med kranskommunerna. var det ett 25-tal kommuner som till skickade sina uppgifter till en gemensam spärrlista. För att försvåra upptäckt används ett stulet eller förkommet tillstånd ofta i en annan del av landet än där det är utfärdat. Enligt SKL:s uppfattning är spärrlistan ett bra motmedel mot missbruket. I och med det ökande missbruket bidrar fler och fler kommuner med uppgifter till spärrlistan. Enligt SKL lämnar 106 kommuner (av totalt 290) uppgifter till listan och får även del av uppgifterna. Antalet spärrade tillstånd är ca 1 100 stycken. Den uppgift som lämnas till spärrlistan är det serienummer som är knutet till parkeringstillståndet. enligt SKL att sekretessen för uppgifterna är tillgodosedd genom att den person för vilken tillståndet är utfärdat inte kan identifieras utanför utfärdande myndighet. SKL har vidare anfört att vid en jämförelse mellan förslag och den spärrlista som var – och är – själva grunden till tanken om en central registrering, är förslag mer omfattande, med fler uppgifter lagrade. Det förslaget har enligt SKL en potential att kunna öka servicen åt tillståndshavarna och öka möjligheterna till hindrande av missbruk och utfärdande på felaktiga grunder. SKL instämmer helt i de fördelar med en registrering som utredning har framfört. SKL är också av uppfattningen att integritetsproblematiken bör vara hanterbar, eftersom den krets som är tänkt att få tillgång till databasen är begränsad till kommuner, polisen och Transport- styrelsen. De uppgifter som är tillgängliga för övervakande personal (spärrlistan) bör enligt SKL endast vara sökbara via serienumret. Övriga uppgifter kan nås enbart per kommun och med samma säkerhetsprocedur som används kring uppdatering av Riksdatabasen för trafikföreskrifter (RDT) som är under implementering just nu i kommunerna. Denna databas administreras av Transportstyrelsen och även i denna fråga är alla landets kommuner berörda. SKL framhåller vidare att även staten drabbas när det gäller missbruk av parkeringstillstånd för rörelsehindrade. Genom en anmälan till är man som fordonsägare befriad från att betala trängselskatt. Stulna eller förkomna tillstånd förekommer enligt SKL med stor sannolikhet även här. SKL är av uppfattningen att databasen bör administreras av Transportstyrelsen och att samtliga av landets kommuner ska rapportera in uppgifter. I likhet med vad som anförts i utredning anser SKL att finansieringen av en databas bör ske genom att en viss avgift knyts till varje tillstånd som utfärdas från databasen. Transportstyrelsen har till utredningen framfört att det inte är självklart att styrelsen ska ansvara för en central registrering av uppgifter om parkeringstillstånd för rörelsehindrade. Ansvaret för en sådan registrering kan lika gärna ankomma på SKL eller Transportstyrelsen anser även att andra möjligheter än en central registrering av uppgifter bör övervägas för att komma tillrätta med problem som påtalats i utredning. Transportstyrelsen har framfört tveksamheter om hur stort behovet av en central registrering är och framhåller särskilt att det finns en osäkerhet om hur stort missbruket egentligen är. Det har i utredning uppskattas att det i hela landet stjäls omkring 1 000 parkeringstillstånd , men för missbruket i övrigt saknas det uppgifter om storleken. Transportstyrelsen har även ställt sig tveksam till vilket behov det finns av att lagra fotografier på den som innehar ett parkeringstillstånd. Transportstyrelsen har gjort en förnyad beräkning av kostnaderna för att administrera en central registrering av uppgift- erna. Vid en beräkning med volym om 25 000 handikapptillstånd blir priset till kund per tillstånd för att täcka kostnaden. Om kostnaden för att bygga upp och driva en databas skulle finansieras av hela fordonsägarkollektivet skulle det enligt Transportstyrelsen innebära en höjning av vägtrafikregisteravgiften med per fordon och år. 14.4Överväganden angående registrering av uppgifter om parkeringstillstånd för rörelsehindrade Vår bedömning: Vi anser inte att en central registrering av uppgifter om parkeringstillstånd för rörelsehindrade ska införas. Vi har inte funnit att vinsterna av en central registrering är så stora att det motiverar detta. Härtill kommer att uppgifterna är integritetskänsliga, vilket talar mot en central registrering. Utgångspunkten för bedömningen av om uppgifterna ska föras in i någon av de databaser som vi föreslår är vad syftet med databaserna är, i vems eller vilkas intresse som de förs, och vilket behov av en central registrering av uppgifterna som faktiskt föreligger. Vid denna bedömning ska dessutom övervägas vilka följderna av en registrering kan bli från integritetssynpunkt. har i sin utredning utrett frågan om en central registrering av uppgifter om parkeringstillstånd för rörelse- hindrade. I utredningen har det framhållits att det primära syftet är att stävja missbruket av parkeringstillstånden och att det finns flera fördelar med en registrering. En registrering skulle minska stölderna av tillstånd och leda till ökad tillgång av reserverade parkeringsplatser. Dessutom skulle risken att kommuner utfärdar flera tillstånd till samma person undvikas. En registrering skulle även medföra möjligheter till ökad servicenivå gentemot innehavarna av parkeringstillstånden. har dock i utredningen betonat att det är förenat med stora svårigheter att uppskatta hur stort missbruket är då statistisk saknas och rättsfallen är få. har därför till stor del grundat sin bedömningar på uppskattningar. Det finns cirka 90 000 st. utfärdade parkeringstillstånd i landet.8 Hur många av dessa som stjäls eller förkommer är inte känt. Någon statistik finns inte. spärrlista, som omfattar 106 av landets 290 kommuner, upptar cirka 1 100 spärrade tillstånd. Hur många av dessa tillstånd som används på ett icke tillåtet sätt går bara att uppskatta. Sannolikt är missbruket av parkeringstillstånd högre i storstadsregionerna än i övriga landet. Av SKL:s statistik9 angående felparkeringsavgifter går det inte att dra några slutsatser om i vilken utsträckning avgiften för felparkeringsförseelser på plats för rörelsehindrade är hänförliga till missbruk av ett stulet eller förkommet tillstånd eller i vilken utsträckning som de reserverade platserna har använts av någon utan att denne har ett tillstånd. Troligen skulle dock effekten av en registrering bli att det blir lättare att beivra ett stulet tillstånd om parkeringsövervakaren eller polisen på ett snabbt och effektivt sätt kan kontrollera om parkeringstillståndet är stulet. Såvitt vi förstår fungerar den spärrlista som administrerar tillfredsställande. Det finns inte några uppgifter om hur vanligt förekommande det är att olika kommuner utfärdar flera tillstånd till samma person. Även omfattningen av detta problem är osäker. Enligt vår uppfattning är det tveksamt om värdet av en central registrering av uppgifter om parkeringstillstånd för rörelsehindrade är så stort att det motiverar att en sådan införs. De möjligheter till en ökad servicenivå gentemot innehavarna av parkeringstillstånden som kommunerna genom en central registrering skulle kunna få bör det enligt vår uppfattning 8Statens Kommuner och Landsting, Parkering på Gatumark 2008, Statistik och fakta om kommunernas gatumarksplanering, s. 13. 9Samma källa s. 35. ankomma på kommunerna själva att genomföra. Som exempel har i utredning nämnts möjligheten att upprätta en koppling mot folkbokföringsdatabasen för att kunna notera att en person avlidit, varvid tillståndet kan spärras. Detta ger också möjlighet att automatiskt skicka ut en påminnelse till innehavaren av ett parkeringstillstånd, exempelvis påminnelse om när giltighetstiden går ut tillsammans med en ny ansökningsblankett. Det är enligt vår mening inte nödvändigt med en central registrering för att uppnå dessa effekter och få till stånd en väl fungerande service till kommuninvånarna. Att införa en sådan registrering skulle också innebära en ökad administrativ börda för Transportstyrelsen, något som vi inte finner är motiverat. Till detta kommer att en ökad mängd uppgifter som ska antecknas i Transportstyrelsens databaser också medför en ökad risk för felkällor. De uppgifter som skulle registreras är integritetskänsliga. Uppgift om att en person innehar ett parkeringstillstånd för rörelsehindrade får anses vara en uppgift som indirekt rör hälso- tillståndet och tillhör därför kategorin känsliga personuppgifter om hälsa i 13 § PUL:s mening. Detta kräver enligt vår mening att det ska finns ett stort behov av att registrera uppgifterna för att detta intrång i skyddet för den personliga integriteten ska vara godtagbart. Mot bakgrund av ovanstående resonemang anser vi inte att ett sådant behov föreligger. En central registrering av uppgifterna i någon av Transport- styrelsens databaser medför en kostnad för Transportstyrelsen. SKL har till utredningen förklarat att en registrering ska ske utan kostnad för kommunerna. Som vi framfört ovan tillfaller en stor del av den eventuella nyttan kommunerna genom att de kan höja servicenivån. Det vore därför rimligt att kommunerna skulle bidra till finansieringen av en central registrering, vilket de säger sig inte vara beredda att göra. Härtill kommer att handikapporganisa- tionerna i tidigare redovisade utredning har motsatt sig en ansökningsavgift för parkeringstillstånden, eftersom en avgift skulle innebära en kostnad för rörelsehindrade som inte övriga samhällsmedborgare har. Sammantaget anser vi att värdet av en registrering av uppgifter om parkeringstillstånd för rörelsehindrade är begränsat. Det begränsade värdet ska vägas mot uppgifternas integritetskänslighet och den administrativa apparat som skulle följa med förfarandet. Till detta kommer en ökad risk för felkällor. Med hänsyn härtill och då kommunerna inte har för avsikt att bidra till kostnaderna för en registrering är vi inte beredda att föreslå att uppgifter om parkeringstillstånd för rörelsehindrade ska registreras i någon av Transportstyrelsens databaser på vägtrafikområdet. 14.5Polisens direktåtkomst till fotografier Vårt förslag: Polisen ska ges möjlighet till direktåtkomst till fotografier för kontroll av identitet i samband med kontroll av förarbehörighet. Ett särskilt ändamål ska därför införas i behörighetsdatabasen. 14.5.1Polisens behov av utökad direktåtkomst till fotografier RPS och i (nedan polisen) har till utredningen framfört att polisen har behov av att få direktåtkomst till de fotografier som finns digitalt lagrade hos Transportstyrelsen i syfte att utreda trafikbrott. Det skulle enligt polisen underlätta vid trafikkontroller på väg i de fall någon glömt eller på annat sätt inte medfört körkortet om det skulle gå att få fram ett digitalt körkortsfotografi på personen för identifiering via polisens mobila datorer. har vägtrafikregistret i fråga om personuppgifter enligt 5 § 1 st. 3 p. LVTR till ändamål att tillhandahålla uppgifter om den som har behörighet att framföra fordon för att utreda trafikbrott i samband med automatisk trafiksäkerhetskontroll. Enligt 8 § samma lag medges polisen direktåtkomst till dessa uppgifter. Polisen har direktåtkomst till i stort sett samtliga körkortsuppgifter i vägtrafikregistret, utom återkallelsegrund och referensnummer, då dessa uppgifter omfattas av sekretess. Polisen hade tidigare inte direktåtkomst till de fotografiska bilder som finns i registret. Orsaken till detta var att ändamålet med behandling av körkortsfotografierna endast ansågs vara att fram- ställa och utfärda körkort (prop. 2005/06:108, s. 8). Regeringen konstaterade då att direktåtkomst till sådana fotografier i syfte att utreda brott inte stod i överensstämmelse med det ändamål för vilket det hade registrerats. Genom en lagändring som trädde i kraft medgavs polisen direktåtkomst till körkorts- fotografier i samband med automatisk trafiksäkerhetskontroll. Genom lagändringen har polisen numera möjlighet att få direkt- åtkomst till körkortsfotografierna, dock endast i syfte att utreda trafikbrott i samband med automatisk trafikövervakning. Regeringen uttalade att den ansåg att frågan om polisen borde få direktåtkomst till körkortsfotografierna för att utreda trafikbrott som har upptäckts på andra sätt än genom automatisk trafikkontroll krävde ytterligare överväganden (prop. 2005/06:108, s. 10). är det endast de handläggare som direkt arbetar med automatisk hastighetskontroll som har direktåtkomst till körkorts- fotografierna. Transportstyrelsen har till utredningen framfört att styrelsen har påbörjat en diskussion med RPS om att foto i samband med förarprov och vid förnyelse/utfärdande av behörighetshandlingar som ska innehålla foto alltid ska tas hos polisen med användande av deras passautomater. Avsikten är att fotot sedan ska överföras digitalt till Transportstyrelsen för tillverkning av behörighets- handling. Polisen ska i samband med fotograferingen också identifiera personen i fråga. Transportstyrelsens avsikt är också att den enskilde endast ska behöva fotografera sig en gång oavsett vad fotot ska användas till, i stället för att som behöva ta nya foton för varje handling som behöver foto. Om polisen har foto som används till en behörighetshandling i sitt eget system så torde enligt Transportstyrelsen den beskrivna direktåtkomsten behöva förändras. 14.6Överväganden och förslag angående polisens direktåtkomst till fotografier Polisens verksamhet kan enligt vår mening effektiviseras genom att polisen ges möjlighet att hämta in nödvändiga uppgifter på ett enkelt och rationellt sätt. De möjligheter som ett informations- utbyte medför bör, enligt vår mening, ses som ett naturligt steg i samhällets IT-utveckling. i har uppskattat att det genomförs cirka 2,5 miljoner nykterhetskontroller av förare . Enligt polismyndighetens uppskattningar har av dessa inte tagit med sig sitt körkort. Detta innebär att det vid cirka 125 000 tillfällen krävs åtgärder för att fastställa identiteten på föraren. En sådan kontroll består ofta i slagningar i register, kontrollfrågor till föraren om detaljer som dessa torde vara ensam om att känna till såsom t. ex. fullständiga personuppgifter avseende såväl föraren som dennes närmaste anhöriga samt när, var och hur dennes körkort utfärdades. Efter denna typ av kontroll kan det ibland finnas anledning att med andra åtgärder fastställa identiteten. Med direktåtkomst till körkortsfotografierna uppskattar polismyndigheten att tiden för varje enskild kontroll minskar med . Enligt vår mening skulle det således innebära fördelar i form av tidsvinster både för polismyndigheten och för den som kontrolleras, om polismyndigheten fick direktåtkomst till fotografierna. Avbildandet av innehavaren av en behörighet sker för att identiteten på föraren ska kunna kontrolleras i olika sammanhang, t.ex. vid trafikkontroller eller i andra situationer då det är nödvändigt att kontrollera en persons eventuella behörighets- innehav.