sou · GZB317 · 2011-02-15 00:00:00 — 158–160). Om det är tillräckligt kan en utlänning enligt 8 § andra stycket LSU, under de förutsättningar som anges i första stycket i bestämmelsen, i stället ställas under uppsikt. Enligt 9 § LSU får en utlänning dessutom tas i förvar eller ställas under uppsikt av Säkerhetspolisen även om förutsättningarna i 8 § inte är för handen. Det får ske om frågan om utvisning ännu inte förts till . Ett sådant beslut ska genast anmälas till , som ska pröva om åtgärden ska bestå. Bestämmelsen i 9 § LSU har, på samma sätt som övriga regler om förvar och uppsikt i såväl UtlL som LSU, vid ett flertal tillfällen förts över från tidigare lagstiftning på området. Paragrafen torde ha sitt ursprung i 6 § lagen (1973:162) om särskilda åtgärder till förebyggande av vissa våldsdåd med internationell bakgrund (terroristlagen)3. Enligt den bestämmelsen skulle en polis- myndighet alltid ta en utlänning i förvar (obligatoriskt förvar) bland annat i de fall ett utvisningsärende enligt lagen skulle prövas av Konungen för att den aktuella utlänningen gjorde gällande att han eller hon var politisk flykting. En polismyndighet fick därutöver ta en utlänning i förvar i andra ärenden som skulle underställas Konungen eller när fråga uppkom om utvisning enligt lagen. Några andra rekvisit för att ta en utlänning i förvar, t.ex. att det fanns en risk att utlänningen annars skulle avvika, ställdes inte upp i bestämmelsen. När bestämmelsen infördes angavs följande i propositionen (se prop. 1973:37 s. 103). När det gäller de presumtiva terrorister som avses med den nya lagstiftningen kan det vara av största vikt till för- hindrande av att ett våldsdåd kommer till utförande att ett omhändertagande sker så snart frågan om en tillämpning av lagens avvisnings- eller utvisningsbestämmelser aktualiseras. Ett tillräckligt snabbt omhändertagande kan säkerställas endast om polisen ges större befogenheter att ingripa med ett omhändertagande eller ett beslut om 3 Se prop. 1990/91:118 s. 83, 1988/89:86 s. 221, 1982/82 :146 s. 67–68, 1979/80:96 s. 103, 1975/76:18 s. 166 och 1973:37 s. 103. Ärenden som prövas av regeringen att ställa utlänningen under uppsikt än vad 35 § utlänningslagen medger. När en utlänning som finns upptagen på förteckning över presumtiva terrorister ankommer till riket och följaktligen i princip skall avvisas men avvisningsfrågan måste underställas Kungl. Maj:t på den grund att utlänningen gör invändning om politiskt flyktingskap, talar säkerhetsskäl för att han undantagslöst tas i förvar. Är det återigen fråga om en utlänning som antingen står på förteckningen men innehar visering, uppehållstillstånd eller bosättningstillstånd eller, utan att stå på förteckningen, av polismyndigheten bedöms vara eller kunna vara presumtiv terrorist och avvisningsfrågan följaktligen skall avgöras av Kungl Maj:t, bör ett omhändertagande visserligen inte vara obligatoriskt. bör dock utrustas med befogenheten att ta utlänningen i förvar eller åtminstone ställa honom under uppsikt. Detsamma synes böra gälla när fråga är om en utlänning som redan befinner sig i landet och fråga uppkommer om hans utvisning enligt den nya lagen. Reglerna om obligatoriskt förvar togs bort 1982 (se prop. 1981/82:146 s. 67–68). Bestämmelser om att en polismyndighet eller Säkerhetspolisen får ta en utlänning i förvar utan att några andra förutsättningar är uppfyllda än att ett utvisningsärende ska anhängiggöras hos regeringen (numera ) har funnits kvar . När det gäller det övriga förfarandet i ett ärende om förvar eller uppsikt enligt LSU gäller föreskrifterna i 10 kap. 4, 5, 9, 10 §§ och 11 § första stycket och andra stycket UtlL i tillämpliga delar. Det innebär att UtlL:s bestämmelser om hur länge en utlänning får hållas i förvar och om ny prövning av ett beslut om förvar eller uppsikt tillämpas även i ett ärende om förvar eller uppsikt enligt LSU. När det gäller en ny prövning av ett beslut om förvar och uppsikt kan dock nämnas att det av 10 kap. 11 § första stycket UtlL framgår att prövningen av ett beslut om förvar ska föregås av en muntlig förhandling och att detta även gäller uppsikt om det inte med hänsyn till utredningens art eller andra omständigheter framstår som uppenbart att en muntlig förhandling skulle sakna betydelse. När ett ärende om förvar handläggs av regeringen kan enligt 13 c § LSU ansvarigt statsråd eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer uppdra åt Migrationsöverdomstolen att hålla en muntligt förhandling. Utlänningen ska bland annat höras och en representant för ska närvara. Sistnämnda bestämmelse omfattar dock inte ärenden om uppsikt och det torde därför, trots bestämmelsen om muntlig förhandling i 10 kap. 11 § Ärenden som prövas av regeringen UtlL, inte finnas någon möjlighet att uppdra åt Migrations- överdomstolen att hålla en muntlig förhandling i ett sådant ärende. 9.2.4Andra tvångsmedel enligt LSU LSU innehåller även regler om andra tvångsmedel än förvar och uppsikt. Det finns bland annat regler om att en utlänning får åläggas anmälningsplikt eller underkastas husrannsakan, kropps- visitation eller kroppsbesiktning. Det finns vidare bestämmelser som t.ex. ger möjlighet att besluta om hemlig telefonavlyssning eller hemlig teleövervakning. Dessa regler om tvångsmedel har ett annat syfte än reglerna om förvar och uppsikt. Bestämmelserna om förvar och uppsikt syftar framförallt till att göra det möjligt att verkställa ett beslut om utvisning. Övriga tvångsmedel har i stället ett övervaknings- eller spaningssyfte. Reglerna gör det bland annat möjligt att spana på en presumtiv terrorist eller att övervaka en utlänning som bedöms utgöra en fara för andras trygghet men vars utvisningsbeslut enligt LSU inte går att verkställa. Reglerna om uppsikt och anmälningsplikt är förhållandevis lika varandra. I båda fallen kan utlänningen t.ex. åläggas att anmäla sig hos en polismyndighet på vissa tider (se 10 kap. 8 § UtlL och 11 § LSU). I teorin är det även möjligt att ställa en utlänning under uppsikt som han eller hon ålagts anmälningsplikt. Det torde dock inte förekomma i praktiken. En förutsättning för att ett beslut om anmälningsplikt ska få fattas är att utvisningsbeslutet inte kan verkställas på grund av inhibition eller ett tidsbegränsat uppehållstillstånd (se 11 § LSU). Tanken bakom reglerna torde därför vara att en utlänning i regel bara ska stå under uppsikt så länge det finns ett verkställbart utvisningsbeslut och att anmälningsplikt endast ska användas när en verkställighet ställts in. I vissa fall kan det dock finnas skäl att låta en utlänning stå under uppsikt även om ett beslut om inhibition har meddelats. Om ett verkställighetshinder kan förväntas bestå endast , och övriga förutsättningar för ett beslut om uppsikt alltjämt är uppfyllda, kan det t.ex. ske. Reglerna om uppsikt och anmälnings- plikt torde därför överlappa varandra i viss mån. Ett beslut om anmälningsplikt kan fattas i samband med ett beslut om utvisning, men även i efterhand. Ett beslut om anmälningsplikt som fattas i tiden efter ett utvisningsbeslut meddelas av på ansökan av Säkerhetspolisen. Ärenden som prövas av regeringen sådant beslut får även fattas av regeringen i samband med att regeringen beslutar om inhibition eller tidsbegränsat uppehålls- tillstånd i ett verkställighetsärende (se 11 § LSU). 9.2.5Regler om handläggande myndighet De allmänna bestämmelserna om handläggande myndighet i 10 kap. 12–16 §§ UtlL är tillämpliga i ett säkerhetsärende som handläggs enligt UtlL. fanns en bestämmelse i 10 kap. 16 § UtlL om handläggande myndighet i dessa ärenden men mot bakgrund av att de säkerhetsärenden som handläggs enligt UtlL kan prövas av regeringen ändrades paragrafens innehåll . Den nuvarande bestämmelsen i 10 kap. 16 § UtlL handlar om vilken myndighet eller domstol som är handläggande myndighet i ett ärende om återbrytning av en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott. var även reglerna om handläggande myndighet i UtlL tillämpliga i ett säkerhetsärende enligt LSU men också det förändrades . finns bestämmelser om vilken myndighet som har ansvar i förvars- eller uppsiktsfrågan i 9 a och b §§ LSU. Om en ansökan om utvisning gjorts enligt LSU fattas ett beslut om förvar eller uppsikt av den myndighet som handlägger ärendet (se 9 a § första stycket LSU). Den myndighet som utvisar en utlänning som har tagits i förvar eller som står under uppsikt ska vidare pröva om en utlänning fortfarande ska hållas kvar i förvar eller stå under uppsikt (9 a § andra stycket LSU). Närmare bestämmelser om vilken myndighet som är hand- läggande myndighet finns i 9 b § LSU. Av den framgår följande. -är handläggande myndighet från det att verket tar emot en ansökan om utvisning till dess att verket meddelar beslut eller utlänningen har lämnat landet eller Säkerhetspolisen har tagit emot ärendet, eller, om beslut över- klagas, till dess att ärendet tas emot av Migrationsöver- domstolen. -Migrationsöverdomstolen är handläggande myndighet från det att domstolen tar emot ett ärende till dess att ansvarigt departement tar emot det. Ärenden som prövas av regeringen -Regeringen är handläggande myndighet från det att ärendet tagits emot av ansvarigt departement. -Säkerhetspolisen är handläggande myndighet från det att myndigheten tar emot ett beslut om utvisning för verkställighet till dess att verkställighet har skett. Att blir handläggande myndighet först när en ansökan om utvisning tas emot innebär att verket inte blir handläggande myndighet när verket tar emot en anmälan om ett beslut om förvar som fattats av Säkerhetspolisen med stöd av 9 § LSU. Inte heller Säkerhetspolisen är handläggande myndighet när ett sådant beslut fattas. I de flesta fall torde detta inte utgöra något problem eftersom Säkerhetspolisen oftast torde ge in en ansökan om utvisning efter att utlänningen tagits i förvar med stöd av 9 § LSU. Eftersom det inte finns någon tidsgräns för när Säkerhetspolisen senast ska ge in en ansökan om utvisning kan situationen dock uppstå att en utlänning hålls i förvar med stöd av 9 § LSU utan att någon ansökan om utvisning getts in. Enligt reglerna om ny prövning ska beslutet om förvar då prövas på nytt för att inte upphöra att gälla (se 5 § LSU som hänvisar till 10 kap. 9–10 §§ UtlL). I den situationen finns det dock inte någon handläggande myndighet utpekad i lagtexten. När det gäller regeringen anges, till skillnad från vad som anges om övriga myndigheter och domstolar, inte någon slutpunkt i lagtexten för när ansvaret som handläggande myndighet upphör. På samma sätt som när det gäller de ärenden som regeringen handlägger enligt UtlL torde dock ansvaret som handläggande myndighet anses upphöra när regeringen avgjort ärendet. Varken regeringen eller ansvarigt statsråd kan därefter fatta beslut om förvar eller uppsikt. I tiden mellan att regeringen avgjort ett ärende och att Säkerhetspolisen tagit emot regeringens beslut för verkställighet finns det därför för inte någon handläggande myndighet utpekad. Om regeringen beslutat att en polismyndighet ska ombesörja en verkställighet i stället för Säkerhetspolisen finns det inte heller någon handläggande myndighet utpekad. hänvisade 5 § LSU till 10 kap. 13 § UtlL som reglerar när en polismyndighet är handläggande myndighet. Enligt den nya bestämmelsen i 9 b § LSU kan dock inte någon annan polismyndighet än Säkerhetspolisen bli handläggande myndighet. Motsvarande problem torde dock inte Ärenden som prövas av regeringen uppstå när beslutat att en polismyndighet ska ombesörja verkställigheten av ett beslut om utvisning. I de fall torde kvarstå som handläggande myndighet till dess utlänningen lämnat landet. Bestämmelsen i 9 b § LSU innebär vidare att Säkerhetspolisen alltid är handläggande myndighet efter att myndigheten tagit emot ett beslut om utvisning för verkställighet. Oavsett om ett beslut om inhibition eller ett tidsbegränsat uppehållstillstånd meddelas av eller regeringen kvarstår alltså Säkerhetspolisen som handläggande myndighet om den tagit emot beslutet om utvisning för verkställighet. Samma sak gäller om en utlänning har ansökt om rättsprövning (se prop. 2009/10:31 s. 297). hänvisade 5 § LSU till 10 kap. 13 § UtlL, vilket innebar att Säkerhetspolisen inte var handläggande myndighet ett utvisningsbeslut inte fick verkställas på grund av ett beslut om inhibition. Någon närmare kommentar till den förändrade roll Säkerhetspolisen fått i verkställighetsärendena i och med de nya reglerna lämnas inte i förarbetena (se prop. 2009/10:31 samma sida). I praktiken leder reglerna bland annat till att Migrations- verket och regeringen i vissa fall inte kan upphäva ett beslut om förvar eller uppsikt som de beslutar om inhibition eller ett tidsbegränsat uppehållstillstånd, utan det får Säkerhetspolisen göra i verkställighetsärendet. I vissa fall torde detta även leda till att reglerna om förvar och uppsikt är oförenliga med reglerna om anmälningsplikt. Om regeringen t.ex. meddelar inhibition i ett ärende om verkställighetshinder avseende en utlänning som tagits i förvar eller som står under uppsikt kan regeringen inte, i de fall beslutet om utvisning lämnats över till Säkerhetspolisen för verkställighet, upphäva beslutet om förvar eller uppsikt, men väl förordna att utlänningen ska åläggas anmälningsplikt. Enligt 9 b § LSU blir Säkerhetspolisen och Migrationsöver- domstolen vidare i vissa fall även handläggande myndigheter . I verkställighetsärenden är Säkerhetspolisen som nämnts alltid handläggande myndighet från det att myndigheten tar emot ett beslut om utvisning för verkställighet till dess verkställighet skett. Migrationsöverdomstolen är dock också alltid handläggande myndighet från det att domstolen tar emot ett ärende till dess att ansvarigt departement tar emot det, vilket således även gäller de verkställighetsärenden som domstolen handlägger. Ett yttrande ska bland annat inhämtas från domstolen när beslut om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd överklagats. Ärenden som prövas av regeringen de fall regeringen är beslutande myndighet ska även ett yttrande inhämtas innan regeringen prövar om ett beslut om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd ska meddelas eller när regeringen överväger att upphäva ett beslut om inhibition. Både Säkerhets- polisen, som ska verkställa utvisningsbeslutet, och Migrationsöver- domstolen, som ska uttala sig i frågan om verkställighetshinder, blir alltså handläggande myndigheter. Som vi nämnt tidigare uppkommer liknande situationer enligt UtlL och Migrationsöverdomstolen har därför meddelat ett vägledande avgörande om att förvarsfrågan i de här fallen ska handläggas av den verkställande myndigheten (se MIG 2007:22). Rättsfallet torde vara tillämpligt även på de nya reglerna i LSU och Säkerhetspolisen torde därför få anses vara handläggande myndighet i de angivna situationerna. Utöver bestämmelserna i 9 a och b §§ LSU finns även en bestämmelse i 9 c § LSU om ansvarsfördelningen mellan regeringen och ansvarigt statsråd när regeringen är handläggande myndighet. På samma sätt som enligt UtlL har ansvarigt statsråd enligt 9 c § LSU bemyndigats att fatta beslut i frågor om förvar och uppsikt när regeringen är handläggande myndighet. Regeringen får enligt samma bestämmelse inte besluta att ta eller hålla kvar någon i förvar eller att ställa någon under uppsikt, utan får endast upphäva sådana beslut. Bakgrunden till denna ansvarsfördelning och reglernas praktiska tillämpning har vi redogjort för i avsnitt 9.1.2. Här kan dock tilläggas att bestämmelsen i 9 c § LSU innebär att bestämmelsen i 9 a andra stycket LSU som stadgar att den myndighet som utvisar en utlänning som har tagits i förvar eller som står under uppsikt ska vidare pröva om en utlänning fort- farande ska hållas kvar i förvar eller stå under uppsikt inte gäller regeringen. Bestämmelsen i 9 a LSU gäller alltså endast , eftersom det är den enda myndighet som förutom regeringen kan meddela ett beslut om utvisning enligt LSU. För en enskild som från början inte är väl insatt i LSU torde detta dock vara svårt att få klart för sig. Enligt 5 § LSU gäller slutligen 10 kap. 17 § UtlL i tillämpliga delar. Av 10 kap. 17 § UtlL framgår bland annat att en polis- myndighet får fatta ett beslut om förvar eller uppsikt, även om den inte är handläggande myndighet, om det inte finns tid att avvakta den handläggande myndighetens beslut. I avsnitt 6.2 har vi redogjort för vilken behörighet eller skyldighet en handläggande myndighet har. Här kan dock nämnas Ärenden som prövas av regeringen att det finns ett rättsfall som handlar om ett säkerhetsärende och om skyldigheten att under en löpande tidsfrist ompröva ett förvarsbeslut (se MIG 2006:6). I det fallet hade ett säkerhetsärende lämnats över till regeringen från . Trots att det inte var nödvändigt fattade regeringen ett formellt beslut om att beslut om förvar skulle bestå. Migrations- överdomstolen uttalade att regeringens beslut inte utgjorde något nytt beslut om förvar och att det därmed inte heller var det beslut som var bärare av tvångsåtgärden. Rättsfallet handlade visserligen om ett säkerhetsärende som lämnats över till regeringen enligt de tidigare gällande reglerna i UtlL, men eftersom reglerna om vilken behörighet eller skyldighet en handläggande myndighet har alltjämt är de samma i UtlL och LSU är rättsfallet fortfarande av intresse. 9.2.6Överklagande av beslut om förvar och uppsikt Regler om överklagande av beslut om förvar och uppsikt i ett säkerhetsärende som handläggs enligt UtlL finns i 14 kap. 9 § och 11 § samt 16 kap. 9 § och 11 § UtlL. Frågan om överklagande av ett beslut om förvar och uppsikt som fattats enligt LSU reglerades tidigare genom en hänvisning till bestämmelserna i . regleras frågan i stället i 9 d § LSU. Enligt första stycket i den bestämmelsen får Säkerhetspolisens beslut om förvar, i andra fall än som avses i 9 § LSU, och beslut om förvar överklagas till Migrationsöverdomstolen. När det gäller ett statsråds beslut om förvar gäller andra regler. Enligt andra stycket i samma bestäm- melse prövar i stället på fram- ställning av utlänningen om åtgärden ska bestå. Ett beslut om uppsikt enligt LSU kan enligt lagtexten inte överklagas. kunde inte heller beslut om uppsikt enligt lagtexten i UtlL överklagas men 2007 kom ett vägledande avgörande av Migrationsöverdomstolen om att de besluten är överklagbara (se MIG 2007:41). ändrades även 14 kap. 9 § UtlL för att klargöra detta. klargjordes i 14 kap. 9 § tredje stycket UtlL att Högsta förvaltningsdomstolens prövning av om ett statsråds beslut om uppsikt ska bestå även kan avse ett beslut om uppsikt (se prop. 2009:10:31 s. 284). Motsvarande förändringar när det gäller Ärenden som prövas av regeringen överklagande av ett beslut om uppsikt som meddelats enligt LSU infördes dock inte. 9.2.7Verkställighet av ett beslut om förvar och placeringen av förvarstagna utlänningar ansvarar enligt 10 kap. 18 § UtlL för att ett beslut om förvar i ett säkerhetsärende enligt UtlL verkställs medan Säkerhetspolisen enligt 8 a § LSU ansvarar för att ett beslut om förvar enligt LSU verkställs. Några särskilda regler om var förvarstagna utlänningar i säkerhetsärenden som handläggs enligt UtlL ska placeras finns inte. Huvudregeln i 11 kap. 2 § första stycket UtlL om att en utlänning ska placeras i ett förvar som drivs av är därför tillämplig. Om förutsättningarna i 10 kap. 20 § UtlL är uppfyllda kan utlänningen på samma sätt som i andra ärenden enligt UtlL placeras i en kriminalvårdsanstalt, ett häkte eller en polisarrest. Sådan placering kan bland annat ske om utlänningen hålls avskild enligt 11 kap. 7 § UtlL och av säkerhetsskäl inte kan vistas i förvarslokalerna eller om det annars finns synnerliga skäl. Av avgörandet MIG 2006:3 framgår att synnerliga skäl för att placera en utlänning i t.ex. ett häkte kan finnas när det utvisningsbeslut som ska verkställas har fattats med stöd av LSU. I rättsfallet hade en utlänning som utvisats enligt LSU återvänt till . Utlänningen togs i förvar med stöd av UtlL, vilket gjorde att 10 kap. 20 § UtlL blev tillämplig. En utlänning som fyllt och som hålls i förvar med stöd av LSU ska däremot alltid placeras i en kriminalvårdsanstalt, ett häkte eller en polisarrest (se 8 a § LSU). Om utlänningen är ska han eller hon i första hand placeras i ett förvar och en placering hos eller Polisen får ske endast om det finns synnerliga skäl. Av förarbetena framgår att synnerligt skäl kan finnas när ett barn tas i förvar med sin ende vårdnadshavare eller när ett barn, som åldersmässigt närmar sig vuxengränsen, misstänks för mycket allvarliga brott mot rikets säkerhet (se prop. 2004/05:170 s. 319). För behandlingen av en utlänning som placerats i Migrations- verkets lokaler gäller bestämmelserna om behandling av förvarstagna i 11 kap. UtlL. När det gäller behandlingen av en utlänning som placerats i kriminalvårdsanstalt, Ärenden som prövas av regeringen häkte eller polisarrest gäller lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. i tillämpliga delar. Utöver vad som följer av den sist nämnda lagen ska en utlänning enligt 8 a § tredje stycket LSU beviljas de lättnader och förmåner som kan medges med hänsyn till ordningen och säkerheten i anstalten. I 8 a § LSU preciseras inte vilken myndighet som beslutar var ett barn som hålls i förvar ska placeras. Eftersom det är Säkerhets- polisen som ansvarar för att ett beslut om förvar enligt LSU verkställs ligger det nära till hands att tro att det är Säkerhetspolis- en som fattar dessa beslut. Av 9 d § tredje stycket LSU framgår dock indirekt att det är som fattar dessa beslut. Av bestämmelsen framgår nämligen att beslut i särskilda fall i frågor om behandlingen eller placeringen av en utlänning som hålls i förvar får överklagas till Migrations- överdomstolen. I fråga om säkerhetsärenden som handläggs enligt UtlL hänvisar vi till de förslag om förändrade regler i UtlL som vi lämnat tidigare i betänkandet. Beträffande säkerhetsärenden som handläggs enligt LSU är det enligt våra förslag meningen att flera av de bestämmelser i 10 kap. UtlL som gäller i tillämpliga delar enligt LSU ska tas bort och ersättas med andra regler. Samma sak gäller bestämmelsen i 13 kap. 2 § UtlL om muntlig handläggning i ett ärende om förvar eller uppsikt. Vi har bland annat föreslagit att reglerna om ny prövning av ett beslut om förvar eller uppsikt ska ersättas med bestämmelser om en obligatorisk domstolsprövning av myndigheternas beslut. Vi har även föreslagit att reglerna om att det krävs synnerliga skäl för en förlängning av den tid en utlänning får hållas kvar i förvar ska tas bort och ersättas med en uttrycklig proportionalitetsregel. Om våra förslag avseende UtlL genomförs är det därför nödvändigt med förändringar även i LSU. Även av andra skäl bör vissa av reglerna om förvar i LSU ändras. I stort sett samma brister i UtlL:s regler om förvar finns nämligen också i . Reglerna är lika svårtillgängliga som i UtlL och i vissa fall är de ofullständiga eller oförenliga med varandra. Det kan t.ex. uppstå situationer enligt LSU när det inte finns någon handläggande myndighet utpekad eller när två Ärenden som prövas av regeringen myndigheter pekas ut som handläggande myndighet. Vidare är begreppet handläggande myndighet lika intetsägande och missvisande i LSU som i UtlL. Frågan är då vilka lösningar som kan komma i fråga när det gäller LSU. Ett alternativ är att införa samma processuella regler i LSU som de vi föreslagit ska införas i UtlL. Det skulle bland annat innebära att det införs en obligatorisk domstolsprövning av ett beslut om förvar enligt LSU. Ett annat alternativ är att föra över reglerna om en ny prövning av ett beslut om förvar eller uppsikt från UtlL till LSU och att föreslå vissa förbättringar i de reglerna. I denna del vill utredningen först anmärka att utredningens uppdrag primärt har varit att göra en översyn av UtlL:s regler om förvar, inte . Mandatet att föreslå stora förändringar när det gäller LSU får därför anses vara mer begränsat än när det gäller UtlL.