sou · GZB362 · 2011-10-10 00:00:00 — Underhållskostnaden för dessa elva anläggningar kan uppskattas till , ett begränsat belopp i förhållande till den totala kostnaden för underhållet. Utredningen kan dock konstatera att i en konkret förhandlingssituation om att överta underhållskostnaderna kan samebyarna Utredningens överväganden och förslag komma till en annan bedömning om anläggningarnas betydelse för renskötseln. Det har påtalats för utredningen i samtal med företrädare för samebyarna att det då kan bli frågan om en skarpare prioritering om vilka anläggningar som är nödvändiga för renskötseln. En viktig fråga i sammanhanget blir hur det, enligt samebyarnas uppfattning, eftersatta underhållet för anläggningarna kommer att hanteras i ett eventuellt avtal om övertagandet. Ett övertagande av underhållsansvaret för anläggningarna innebär ökade kostnader för samebyarna. Utredningen har i beräkningen av kostnadsökningar utgått från att samebyarna tar över underhållsansvaret för samtliga 147 anläggningarna från Samefonden. Det finns 36 samebyar med renskötselanläggningar som underhålls med medel från Samefonden. Några av dessa byar ligger dock nedanför odlingsgränsen och ett par är koncessionsbyar. Det ligger på mark som också har andra ägare än staten. Dessa byar omfattas i princip inte av utredningsuppdraget som är begränsat till renskötselanläggningar på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen. Dessa byar är ändå med i sammanställning eftersom de får medel från Samefondens till underhållet av vissa renskötselanläggningar. En del av anläggningarna ligger på privat mark och innefattas också av det skälet inte av utredningens uppdrag. Övertar de berörda byarna underhållet för de renskötselanläggningar som Samefonden har underhållsansvaret ökar byarnas kostnaderna för renskötselanläggningarna sammanlagt med . För samebyarna på renbetesfjällen ökar kostnaderna med , med och i med . Eftersom förekomsten av renskötselanläggningar skiljer sig mellan byarna kommer också kostnaderna för underhållet att skilja sig mellan byarna. För många byar blir det frågan om en mindre kostnad medan den för andra blir betydligt högre. T.ex. skulle fyra byar i , Girjas, Lainiovuoma, Laevas och Saarivuoma, tillsammans få en ökad kostnad på vilket motsvarar i stort sett halva kostnadsökningen för samtliga berörda samebyar i länet. Vilka möjligheter har samebyarna att själva bära kostnaderna för renskötselanläggningarna om inga medel tillförs underhållet från Samefonden? Det är naturligtvis inte möjligt att ge ett entydigt Utredningens överväganden och förslag svar på frågan. En viss vägledning kan dock fås om man ställer de ökade kostnaderna i relation till byarnas huvudsakliga intäkter från renskötseln dvs. intäkter från renslakten, inklusive prisstödet och ersättningen för förekomsten av rovdjur inom renskötselområdet. En sådan jämförelse visar att för de berörda samebyar i motsvarar den ökade underhållskostnaden i genomsnitt mellan av bruttointäkten från renskötseln vilket inte är en försumbart belopp. Variationerna är dock stora mellan byar. För vissa byar med få renskötselanläggningar blir kostnaderna närmast försumbara. För andra byar med omfattande anläggningar kan underhållskostanden komma att uppgå till mellan av intäkten från renskötseln. För samebyarna och kommer underhållskostnaden i förhållande till bruttointäkten från renskötsel bli avsevärt lägre. I båda länen blir kostnaden för underhållet genomsnitt av byarnas intäkter från renslakt, prisstöd och ersättningen för förekomsten av rovdjur. Inte för någon by blir kostnaden av intäkten. Utredningens kartläggning och beräkning av kostandsökningen för samebyarna visar att en övervältring av Samefondens kostnader för underhållet av renskötselanläggningarna på samebyarna i första hand blir ett kostnadsproblem för samebyarna . Även vissa samebyar på renbetesfjällen och i kan få inte obetydliga kostnadsökningar men de mer betydande kostnadsökningar träffar samebyarna och framför allt vissa byar i länet. I utredningens direktiv nämns Rennäringspolitiska kommitténs förslag om att samtliga intrångsersättningar bör tillfalla berörd sameby och inte som delas mellan samebyn och Samefonden. Det ingår inte i utredningens uppdrag att lämna förslag med den innebörden eller att lämna förslag i övrigt som avser Samefondens intäkter. Utredningen har dock genomfört en beräkning för att visa hur samebyarnas ekonomiska situation påverkas av att byarna både tar över Samefondens underhållsansvar för vissa renskötselanläggningar och att samtliga intrångsersättningar tillfaller berörd sameby. Det finns dock skäl att understryka att det finns inget samband mellan förekomsten av renskötselanläggningar i en sameby och den intrångsersättning som byn genererar. Om hela intrångsersättningen tillfaller berörd sameby kommer i princip samtliga byars ekonomiska situation förbättras jämfört med om de enbart övertar Samefondens underhållsansvar för renskötsel- Utredningens överväganden och förslag Undantaget är vissa byar nedanför odlingsgränsen och två koncessionsbyar som inte har ersättning för intrång. För de byar ovan odlingsgränsen och på renbetesfjällen som saknar renskötselanläggningar som underhålls med medel från Samefonden blir naturligtvis utfallet positivt. uppgår den intrångsersättning som skulle tillfalla samebyarna till vilket är något mer än den beräknade kostnaderna för underhållet. För de berörda samebyarna totalt skulle det således bli ett positivt utfall. För samebyarna och skulle det bli ett plus på 0,6 respektive 0,7 miljoner medan det för byarna skulle bli ett minus på . Men också fördelningen mellan byarna skulle bli ojämn. Flertalet samebyar skulle gynnas av förändringen även om det för många byar rör sig om begränsade belopp. För några byar skulle de bli ett mindre negativt netto men det finns också byar för vilka de behållna intrångsersättningar endast påverkar nettot marginellt jämfört med de ökade underhållskostnaderna. Det gäller framförallt några byar i – Lainiovuoma, Saarivuoma och i viss mån Baste – för vilka kostnaderna för underhållet väsentligt överstiger de ökade intrångsersättningarna. Men även andra byar i får ganska betydande negativa netton trots den ökade intrångsersättningen. Sammantaget kan utredningen konstatera att om samebyarna övertar underhållsansvaret för renskötselanläggningarna från Samefonden får byarna ökade kostnader. Hur stora kostnaderna faktiskt blir går inte att säga. Det beror på många olika faktorer, inte minst vilka anläggningar som byarna anser är så viktiga att de är beredda att svara för underhållet av dem. Kostnaderna kommer att variera kraftigt mellan byarna vilket är en direkt återspegling av förekomsten av renskötselanläggningar mellan byarna. Även kostnaden som andel av byarnas intäkter från renskötseln kommer att variera kraftigt mellan byarna, där det för vissa byar kan bli frågan om betydande kostnader i förhållande till intäkterna. Om samtliga intrångsersättningar tillfaller berörd sameby mildras följderna av ett övertagande av underhållsansvaret. Men också intrångsersättningarna varierar kraftigt mellan byarna och det finns inget samband mellan underhållskostnadernas nivå och nivån på ersättningen för intrång. För vissa byar, framförallt i , kommer underskottet vid ett övertagande av underhållet för renskötselanläggningarna likväl bli betydande. Utredningens överväganden och förslag 5.2Avtal med samebyarna om att överta underhållsansvaret Efter att utredningen gått igenom vilka renskötselanläggningar ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen som underhålls med medel från Samefonden ska utredningen inleda förhandlingar med berörda samebyar om övertagande av underhållsansvaret. Sammantaget är det som nämns 36 samebyar som får medel till underhållet av renskötselanläggningar från Samefonden. Av dessa ligger endast 27 ovanför odlingsgränsen eller på renbetesfjällen. Enligt utredningens direktiv är det endast dessa som omfattas av uppdraget. Utredningen har fört samtal med representanter med de berörda samebyarna om övertagandet av underhållsansvaret för renskötselanläggningarna. Som redovisas i det föregående anser byarna att nästan alla anläggningar är viktiga för renskötseln. Samebyarna har emellertid framfört att villkoren för ett övertagande är oklara och pekar bl.a. på utredningens direktiv där olika lösningar för Samefondens framtida intäkter redovisas. Utredningens förhandlingsmandat är också begränsat. Utredningen ska förhandla med berörda samebyar om att ta över kostnaderna för underhållet av renskötselanläggningarna. Om samebyarna inte vill ta över en anläggning ska utredningen pröva om den behövs för allmänna ändamål och i så fall föreslå hur underhållet ska finansieras. Om utredningen finner att ett anläggning saknar allmänna ändamål ska den rivas. Utredningen kan konstatera att det är ytterst få om ens någon av renskötselanläggningarna som kan motiveras av att det finns ett allmänt behov av anläggningen. Den konkreta förhandlingssituationen med samebyarna blir således den följande. En sameby anser att en anläggning behövs för renskötseln och är beredd att ta över underhållsansvaret. Samebyn kan emellertid anse att innan ett avtal kan slutas med den innebörden krävs ett klarläggande om hur Samefondens medel ska användas eller hur det bristande underhållet ska hanteras innan den kan fatta beslut i frågan. I det läget har utredningen endast att föreslå att anläggningen rivs. Förutsättningarna är således inte särskilt goda för att inleda förhandlingar och nå ett för berörda parter gott förhandlingsresultat. Direktivet säger heller inget om de rättsliga formerna för samebyarnas övertagande av anläggningarna. Utredningen har dock valt att tolka det som en öppen skrivning som tillåter utredningen att Utredningens överväganden och förslag själv tillsammans med berörda samebyar avgöra den rättsliga formen för ett övertagande. Enligt utredningens uppfattning är det mest lämpliga att, på samma sätt som FFR hanterade frågan, överlämna anläggningarna med äganderätt till samebyarna. har Samefonden använt mellan 2 och 3 miljoner av sina intäkter för underhåll av renskötselanläggningarna. Samebyarna påpekar att om byarna tar över ansvaret för underhållet är det oklart hur dessa medel kommer att användas i fortsättningen. Kommer Samefonden stödja rennäringen och i så fall på vilket sätt eller kommer medlen användas till andra verksamheter som ligger utanför rennäringens omedelbara intressen? Svaret på dessa frågor ligger utanför utredningens uppdrag men innebär en komplikation i förhandlingarna med samebyarna. En annan oklarhet som lyfts fram av representanter för samebyarna är förslaget från att samtliga intrångsersättningar bör tillfalla berörd sameby och inte som delas mellan samebyn och Samefonden. Kommitténs förslag i denna del tas upp i utredningens direktiv. Därmed kan det uppfattas som att det finns planer på att förslaget ska genomföras. Om förslaget genomförs innebär det att berörda samebyar tillförs vilket naturligtvis ger andra förutsättningar för att sluta avtal med byarna om att överta underhållsansvaret för renskötselanläggningarna. blir Samefondens framtid oklar. Om samtliga upplåtelseavgifter stannar i berörda samebyar kommer Samefonden i princip endast förfoga över av avkastningen på befintligt kapital, . Samefonden lämnar bl.a. bidrag till organisationer som är viktiga för rennäringen, som SSR , och frågan är om det kommer att vara möjligt om fonden inte får del av intrångsersättningarna. Detta är också en oklarhet som kan ha betydelse för samebyarnas inställning till olika avtalslösningar. Enligt uppgifter från såväl länsstyrelserna i de tre länen som berörda samebyar har många anläggningar allvarliga brister på grund av långvarigt eftersatt underhåll. Utredningen har inte haft möjlighet att besiktiga samtliga anläggningar men de begränsade iakttagelser som utredningen haft möjlighet att göra bekräftar uppfattningen att en del anläggningar är i dåligt skick. Utredningens genomgång ger underlag för slutsatsen att renskötselanläggningarna inte varit en prioriterad angelägenhet för Samefonden trots sitt åtagande att svara för underhållet. Utredningens överväganden och förslag består av sex ledamöter. Enligt rennäringsförordningen är det regeringen som utser ledamöterna, tre av dem på förslag av . Regeringen utser också ordföranden och vice ordföranden som vid lika röstetal har utslagsröst. Regeringen bestämmer också det högsta belopp som får delas ut på förslag av styrelsen. Det har således funnits goda möjlighet att rikta medel till underhållet av renskötselanläggningarna. har erbjudits att föreslå samtliga sex ledamöter. Det har inte inneburit att renskötselanläggningarna getts en högre prioritet. Det eftersatta underhållet av anläggningarna återkommer ständigt i samtal med samebyarna. Enligt deras uppfattning måste staten svara för att anläggningarna återställs i ursprungligt skick innan de kan tas över av samebyarna. Det är inte rimligt, menar man, att det eftersatta underhållet, som inte beror på underlåtenhet från samebyarna, ska belasta byarna. Byarna har också i vissa fall själva tagit på sig kostnaderna för underhållet trots att anläggningarna ägs av staten. Frågan om det eftersatta underhållet är ett viktigt inslag i en förhandlingsuppgörelse med samebyarna. Utredningen saknar dock mandat för att förhandla i frågan. Sammanfattningsvis kan utredningen konstatera att huvuddelen av de renskötselanläggningar för vilka Samefonden har underhållsansvaret är viktiga för renskötseln. Det gäller främst de byskiljande stängslen som i många fall är en förutsättning för en effektiv renskötsel. Men även fler andra anläggningar har stor betydelse för rennäringen. Utredningen har inte funnit att det från samebyarnas sida skulle finna några principiella hinder för att ta över underhållsansvaret för anläggningarna. Tvärtom kan samebyarna se flera fördelar med att själva ansvara för anläggningarna, bl.a. skulle det kunna ge större möjligheter att ge stängslen en mer ändamålsenlig sträckning. är det frågan om en betydande kostnad som samebyarna tar på sig. För vissa byar kan det vara frågan om en kostnadsökning på mellan av intäkten från renskötseln. Mot den bakgrunden är det närmast självklart att innan byarna kan träffa avtal om att ta över underhållsansvaret måste de ekonomiska förutsättningarna vara tydliga. Särskilt angeläget är att Samefondens framtid klarläggs där hänvisningen i utredningens direktiv till Rennäringspolitiska kommitténs förslag antyder att långtgående förändringar inte kan uteslutas. Men också ansvaret för att åtgärda det eftersatta underhållet behöver klarläggas. Mot den här bakgrunden bedömer utredningen det inte som meningsfullt att i Utredningens överväganden och förslag dagsläget inleda förhandlingar med berörda samebyar om att träffa avtal om ett övertagande av renskötselanläggningarna. Då samebyarna inte vill inleda förhandlingar om att ta över renskötselanläggningar skulle utredningen kunna föreslå att staten river sina anläggningar. Enligt utredningens beräkningar skulle en rivning av samtliga anläggningar som underhålls av Samefonden kosta . De renskötselanläggningar som utredningen omfattar är i allt väsentligt anläggningar som berörda samebyar anser viktiga för rennäringen. Utredningens uppfattning är att samebyarna är beredda att ta över underhållsansvaret för merparten av renskötselanläggningarna under förutsättningar att vissa oklarheter röjs undan. Att i det läget från statens sida bekosta en omfattande rivning av anläggningarna vore, enligt utredningens mening, en orimlig åtgärd. Från samebyarnas sida har således anförts att de är i behov av majoriteten av renskötselanläggningarna. Endast 4 båthus, 5 slaktanläggningarna, en stuga och stängsel används inte. Dessa skulle följaktligen kunna rivas. Det är dock utredningens uppfattning att om reell förhandlingar kan inledas med berörda samebyar om att överta underhållsansvaret för renskötselanläggningarna kommer det ske en skarpare prioritering från samebyars sida. Det innebär sannolikt att fler anläggningar kan behöva rivas. Inte minst kostnadsskäl talar för att rivningarna bör genomföras samordnat. En särskild utredare ska göra en genomgång av behovet av att behålla de renskötselanläggningar på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen som Samefonden har underhållsansvaret för, i de fall anläggningen bör behållas, inleda förhandlingar med berörd sameby om övertagande av underhållsansvaret, i de fall samebyn inte vill överta underhållsansvaret för anläggningen, överväga om den bör rivas om inte anläggningen behövs för allmänna ändamål och i sådana fall lämna förslag till hur det fortsatta underhållet bör finansieras. Uppdraget ska redovisas . Länsstyrelserna är ägare, huvudman, förvaltare, tillsynsansvarig eller underhållsansvarig för ett stort antal anläggningar på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen. Anläggningarna har i de flesta fall uppförts som s.k. beredskapsarbeten . Med stöd av Kungl. Maj:ts bemyndigande tillkallades sakkunniga med uppdrag att förhandla med landets samebyar om övertagande av underhållsansvaret för vissa renskötselanläggningar. De sakkunniga, som antog namnet Förhandlingsgruppen för renskötselanläggningar, redovisade uppdraget i fem delrapporter . Vissa anläggningar som samebyarna inte ville ta emot eller som förhandlingsgruppen bedömde att staten fortsatt borde vara ägare till eller huvudman för, föreslogs underhållas med medel från Samefonden. Det var främst fråga om byskiljande stängsel, stugor, slakterier, vägar, båthus och bryggor och som till största delen användes i renskötseln. Storleken på det årliga underhållet fastställdes som en procentsats av anläggningarnas anskaffningsvärde. Styrelsen för Samefonden åtog sig genom beslut att finansiera underhållet av dessa anläggningar. ansöker därför hos styrelsen för Samefonden om en ram för underhållet. beslutar sedan hur de beviljade medlen ska användas. Kostnader för underhåll av anläggningarna Kostnaden för det årliga underhållet beräknades till av återanskaffningskostnaden för anläggningarna. Styrelsen för Samefonden beviljade totalt för underhållet, vilket understiger kostnaden för det årliga underhållet. yrkade länsstyrelserna i , och att totalt skulle få användas, vilket enligt de motsvarade de verkliga underhållskostnaderna. Styrelsen för Samefonden beviljade , med åberopande av medelsbrist till följd av den allmänna nedgången på börsen, totalt för underhållet. Samefondens inkomster består huvudsakligen av avgifter för upplåtelser av nyttjanderätt på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen. Enligt 34 § rennäringslagen (1971:437) ska nämligen hälften av upplåtelseavgifterna tillfalla berörd sameby och den andra hälften Samefonden. Regeringen beslutar det högsta belopp som styrelsen för Samefonden får disponera ur fonden för den med fondmedel finansierade verksamheten. Detta belopp har varit , vilket ungefär motsvarar fondens inkomster. föreslog i betänkandet En ny rennäringspolitik – öppna samebyar och samverkan med andra markanvändare (SOU 2001:101) bland annat att samtliga intrångsersättningar bör tillfalla berörd sameby och inte som delas mellan samebyn och Samefonden. Detta skulle innebära att Samefondens inkomster minskar. En genomgång borde enligt utredningen därför göras av de anläggningar som Samefonden enligt åtagandet underhåller med målsättningen att underhållsansvaret förs över till staten eller samebyn. Någon genomgång av behovet av att behålla de anläggningar som Samefonden har underhållsansvar för har inte skett sedan styrelsen för Samefonden åtog sig ansvaret 1983. Länsstyrelserna bedömer de verkliga underhållskostnaderna till . Detta motsvarar av det belopp som står till fondstyrelsens disposition för bidragsgivning för olika ändamål. Det bör av dessa skäl ske en genomgång av Samefondens underhållsansvar för anläggningarna ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen. En särskild utredare ska göra en genomgång av vilka av de renskötselanläggningar på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen som Samefonden har det finansiella underhållsansvaret för som behövs. Finner utredaren att anläggningen bör behållas ska utredaren förhandla med berörd sameby om övertagande av underhållsansvaret. Vill samebyn inte överta underhållsansvaret för anläggningen bör den rivas om inte anläggningen behövs för allmänna ändamål. Utredaren ska i sådana fall lämna förslag till hur det fortsatta underhållet bör finansieras. Förslagen ska vara i överensstämmelse med regeringens ambition om en generell regelförenkling. En konsekvensbedömning ska göras för samtliga förslag. I bedömningen ska det, utöver de statsfinansiella konsekvenserna, också särskilt redovisas konsekvenser för företagen. utformas så att företagens administrativa kostnader hålls så låga som möjligt. För de förslag som har statsfinansiella effekter ska utredaren även lämna förslag till finansiering. Utredaren ska samråda med länsstyrelserna i , och , och andra berörda myndigheter samt och andra berörda organisationer. Uppdraget ska redovisas . 1.Svart på vitt – om jämställdhet i akademin. 2.Välfärdsstaten i arbete. Inkomsttrygghet och omfördelning med incitament till arbete. 3.Sanktionsavgifter på trygghetsområdet. 4.Genomförande av om inre vattenvägar i svensk rätt. 5.Bemanningsdirektivets genomförande i . 6.Missbruket, Kunskapen, Vården. 7.Transporter av frihetsberövade. – en likvärdig utbildning för ungdomar med utvecklingsstörning. 9.Barnen som samhället svek. Åtgärder med anledning av övergrepp och allvarliga försummelser i samhällsvården. En ny väg för arbetet mot dopning. – utvärdering av förhandlingsarbetet jämte överväganden om brukaravgifter och lånevillkor. 13.Uppföljning av signalspaningslagen. 14.Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2011 – geologin, barriärerna, alternativen. 16.Allmän skyldighet att hjälpa nödställda? 18.Strålsäkerhet – gällande rätt i ny form. 19.Tid för snabb flexibel inlärning. 20.Dataskydd vid europeiskt polisiärt och straffrättsligt samarbete. Dataskyddsrambeslutet, Europolanställdas befattning med hemliga uppgifter. 21.Utrikesförvaltning i världsklass. 22.Spirit of Innovation. 23.Revision av livsmedelskedjans kontrollmyndigheter. 24.Sänkt restaurang- och cateringmoms. 25.Utökat polissamarbete i och EU. 26.Studiemedel för gränslös kunskap. 27.Så enkelt som möjligt för så många som möjligt. – En bit på väg. 28.Cirkulär migration och utveckling –förslag och framåtblick. 29.Samlat, genomtänkt och uthålligt? En utvärdering av regeringens nationella handlingsplan för mänskliga rättigheter 2006–2009. + Lättläst + + . 30.Med rätt att välja –flexibel utbildning för elever som tillhör specialskolans målgrupp. 31.Staten som fastighetsägare och hyresgäst. 32.En ny upphovsrättslag. 33.Rapportera, anmäla och avhjälpa missförhållanden – för barns och elevers bästa. 34.Etappmål i miljömålssystemet. 35.Bättre insatser vid missbruk och beroende –Individen, kunskapen och ansvaret. 36.Forskning och utveckling samt försvarslogistik – i det reformerade försvaret. 38.Ett myndighetsgemensamt servicecenter. 39.Likvärdiga förutsättningar – Översyn av den kommunala utjämningen + Bilagor. 40.Månadsuppgifter – snabbt och enkelt. 41.Alkoholservering på särskilda boenden. 42.En reformerad domstolslagstiftning. 43.Offentlig upphandling från eget företag? –och vissa andra frågor. 44.Fjärrvärme i konkurrens. –objektivitet, beslag, dokumentation m.m. Ju. Framtida regelverk och ansvarsförhållanden på naturgasmarknaden i . 47.En samlad ekobrottsbekämpning. 48.Vård efter behov och på lika villkor –en mänsklig rättighet. –Ett nytt system för den långsiktiga planeringen av transportinfrastruktur samt riktlinjer och processer för medfinansiering. 50.Kärnavfallsrådets yttrande över SKB:s Fud-program 2010. 51.Fortsatt föräldrar - om ansvar, ekonomi, och samarbete för barnets skull. 52.Uppdragstagare i arbetslöshetsförsäkringen.