sou · GZB348 · 2011-06-01 00:00:00 — Den slutna och öppna vården för bosatta finansieras i huvudsak av landstingsskatten men även genom statsbidrag.111 De läkemedel som skrivs ut av bl.a. läkare inom den öppna vården och som om- fattas av subventionen ersätts på samma vis genom den s.k. läke- medelsförmånen.112 Läkemedel som ges i den slutna vården är en del av den vården och behandlingen och ingår därför inte i läke- 105Vården subventioneras genom landstingsskatten och statsbidrag. 106För vuxna subventioneras tandvården enligt bestämmelserna i lagen (2008:145) om stat- ligt tandvårdsstöd. För barn och ungdomar till och med det år de fyller subventioneras tandvården genom landstingsskatten och statsbidrag. 107Vården subventioneras genom lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård till asylsökande m.fl. och till den hörande föreskrifter som t.ex. förordningen (1996:1357) om statlig er- sättning för hälso- och sjukvård till asylsökande samt olika föreskrifter utfärdade av Migra- tionsverket. 108Se not nr. 109Se not nr. 110Se not nr. 111Förordningen (1984:908) om vissa statsbidrag och försäkringsersättningar för sjukvård m.m. 112Lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner m.m. medelsförmånen utan finansieras som en följd av detta av lands- tingsskatt och statsbidrag.113 Detsamma gäller för den vård och be- handling som ges med anledning av att en sjukdom faller under smittskyddslagen (2004:168). Bosatta patienter betalar en vårdavgift för sin hälso- och sjuk- vård.114 För den slutna och öppna vården samt för läkemedel finns det ett högkostnadsskydd som innebär att patienten vid en viss kost- nadsnivå inte längre behöver betala för kostnaderna utan de finan- sieras genom subventionen.115 Nivåerna är olika beroende på om det rör sig om sluten och öppen vård eller läkemedel. I fråga om öppen- och slutenvården bestämmer dessutom respektive landsting nivå- erna. Några landsting har bestämt att barn och ungdomar inte ska betala någon vårdavgift. För den ordinarie vuxentandvården gäller att patienten är berät- tigad till statligt tandvårdstöd från Försäkringskassan.116 Tand- vårdsstödet är uppdelat i ett tandvårdsbidrag och ett högkostnads- skydd och kan användas till alla ersättningsberättigande åtgärder. () fastställer i en refe- rensprislista både vilka åtgärder som kan ersättas av staten och med hur mycket.117 Det är vårdgivaren (den offentliga eller privata ut- föraren) som ansöker om tandvårdsstöd hos . Er- sättningen betalas direkt till vårdgivaren. Högkostnadsskyddet inom tandvårdsstödet innebär inte – såsom fallet är i sluten- och öppenvården samt med läkemedel – att pati- enten vid en viss patientkostnad är befriad från att erlägga vård- avgift. Högkostnadsskyddet innebär i stället att del av kostnaden som patienten ska betala minskar vid vissa uppnådda prisintervaller. Eftersom det i princip råder fri prissättning för tandvård blir vård- avgiften för patienten i praktiken skillnaden mellan vårdgivarens pris för åtgärden och det tandvårdsstöd som utgår.118 Om vårdgivarens pris för åtgärden är lägre än referenspriset baserar sig ersättningen på det faktiska priset. 113Angående begreppet sluten vård se vidare avsnitt 3.5.2. 11426–26 a §§ HSL och 8–17 §§ förordningen (1994:908) om vissa statsbidrag och försäk- ringsersättningar för sjukvård m.m. 11526–26 a §§ HSL angående sluten och öppenvården och 5 § Lagen (2002:160) om läke- medelsförmåner m.m. gällande läkemedel som skrivs ut av läkare. 116Tandvårdslagen (1985:125) och lagen (2008:145) om statligt tandvårdstöd. 1176 § lagen (2008:145) om statligt tandvårdstöd. 118Jfr 4 § första stycket tandvårdslagen (1985:125) där det beskrivs att ersättningen ska vara skälig. Om patienten anser att priset är oskäligt kan han eller hon stämma vårdgivaren till allmän domstol och yrka att priset ska justeras ner. Tandvården till barn och ungdomar t.o.m. det år de fyller är kostnadsfri för patienten och finansieras därför helt genom lands- tingsskatt och statsbidrag.119 Om en patient saknar medel för att betala sin tandvårdsavgift kan han eller hon ansöka hos socialnämnden om bistånd enligt socialtjänstlagen (2001:453; SoL) för att kunna betala avgiften. Om det efter utredning står klart att behovet inte kan tillgodoses på annat sätt och att vården är en förutsättning för att han eller hon ska uppnå skälig levnadsnivå, beviljas biståndet normalt. I detta sammanhang kan påpekas att EES-medborgare med uppe- hållsrätt enligt 3 a kap. utlänningslagen (2005:716) som ska vistas i landet , folkbokförs här och omfattas därmed av de regler inom hälso- och sjukvården som gäller för bosatta personer. Samma villkor gäller för de EES-medborgare som omfattas av 3 c § HSL (se vidare avsnitt 2.1). Det är bl.a. studenter och arbetstagare i landet som inte är folkbokförda här. 2.4.4.3De som vistas i ett landsting utan att vara bosatta där De personer som vistas i ett landsting utan att vara bosatta där kan bl.a. vara personer som är bosatta i men i ett annat landsting än det som vårdbehovet uppstått i (s.k. utomlänspatienter) eller utlän- ningar. De senare kan vistas i ett landsting tillfälligt eller för , några med stöd i lag, t.ex. turister eller ambassadpersonal, och andra utan sådant stöd. De kan exempelvis vara s.k. overstayers (se vidare avsnitt 2.3). De som vistas i utan nödvändigt till- stånd för att vistas här kallas för papperslösa personer (se vidare av- snitt 2.1). Samtliga personer i dessa persongrupper ska erbjudas ome- delbar vård av vistelselandstinget (angående betydelsen av begreppet omedelbar vård se vidare avsnitt 2.5). Utomlänspatienter får den vård av det landsting de vistas i när behovet uppstår enligt vad som framgår av Riksavtalet.120 De be- talar samma vårdavgift som de bosatta patienterna. Den eventuella efterföljande vården ges av hemlandstinget sedan de kommit hem. Personen får samma subvention och är skyldig att betala patient- avgift som om behandlingen gjorts av hemlandstinget. Hur kost- naderna fördelas mellan landstingen följer av . 119Förordningen (1984:908) om vissa statsbidrag och försäkringsersättningar för sjukvård m.m. jfr med 7 § första stycket 1samt det riktade statsbidraget och 15 a § första stycket tand- vårdslagen. 120http:///web/_for_utomlansvard.aspx. Papperslösa personer får själva betala kostnaden för den hälso- och sjukvård de fått. Den kostnad för den slutna och öppna vården som de ska betala framgår av . För tandvården saknas ett motsvarande avtal. I stället gäller det pris respektive landsting har för tandvård. För läkemedlen gäller det pris som apoteken tar. Alla som vistas i en kommun har rätt att ansöka om bistånd enligt socialtjänstlagen (2001:453; SoL) och få sitt ärende individuellt prövat. Det har dock visat sig oklart i vilken mån papperslösa personer har rätt till bistånd enligt socialtjänstlagen för t.ex. vårdavgifter. Av praxis synes det framgå att personer som inte är bosatta i men som har sin egentliga hemvist i landet, dvs. då vistelsen inte har karak- tären av besök, har rätt till bistånd enligt SoL. En utgångspunkt för bedömningen har varit att utländska medborgare som befinner sig tillfälligt i , t.ex. turister eller affärsresande, har rätt till bi- stånd enbart i akuta situationer.121 Här uppstår alltså en diskussion om papperslösa personer kan anses ha sin egentliga hemvist i en kom- mun i trots att han eller hon inte är folkbokförd där. Det är dock inte en fråga för utredningen att klarlägga huruvida pap- perslösa personer kan få ett positivt beslut om bistånd enligt social- tjänstlagen för att uppnå skälig levnadsnivå. I avsnitt 2.4.7 beskrivs närmare hur många landsting som genom egna lokala riktlinjer försöker hitta en ordning för att praktiskt han- tera det behov av hälso- och sjukvård papperslösa personer har. Det handlar om att reglera både tillgången till själva vården och hur den ska finansieras. Reglerna om asylsökande personers hälso- och sjukvård samt tand- vård finns i lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. (lag). Asylsökande personer som har fyllt ska erbjudas hälso- och sjukvård och tandvård som inte kan anstå samt mödrahälsovård, vård vid abort och preventivmedelsrådgivning.122 Det gäller även om de har meddelats beslut om avvisning eller utvisning, men inte om de håller sig undan verkställighet av beslutet.123 Vad som avses med vård som inte kan anstå beskrivs närmare nedan. 121RÅ 1995 ref. 70, se också SOU 2005:34, s. 99 f. 1226 § jfr med 1–3 och 4 §§ första stycket 1 lag. 1234 § andra stycket lag. Asylsökande personer som inte har fyllt ska erbjudas hälso- och sjukvård i samma omfattning som erbjuds den som är bosatt inom , dvs. fullständig sjukvård och regelbunden fullständig tandvård.124 Detta gäller även om de håller sig undan verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning.125 I förordning (1994:362) om vårdavgifter m.m. för vissa utlänningar finns bestämmelser om den vårdavgift som bl.a. asylsökande per- soner själva ska betala. Av förordningen framgår att asylsökande personer ska betala för läkarvård och för annan sjuk- vårdande behandling. Asylsökande personer betalar för recept- förskrivet läkemedel och för sjukresor är avgiften högst . I de fall en asylsökande person inte kan betala sina vårdavgifter kan han eller hon ansöka om bistånd till detta enligt reglerna i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. (LMA). administrerar det högkostnadsskydd som finns för vårdavgifter som de asylsökande personerna betalar för sjuk-, tandläkar- och apoteks- besök.126 Om barn och ungdomar som är bosatta inom ett landsting är be- friade från att betala vårdavgift ska även asylsökande barn och ung- domar vara befriade från att betala vårdavgift. Asylsökande personer ska inte heller betala vårdavgift för förebyggande barn- och mödra-, förlossnings- eller smittskyddsvård.127 Bestämmelserna i smittskyddslagen (2004:168) syftar till att tillgodose befolkningens behov av skydd mot spridning av smittsamma sjuk- domar (1 kap. 1 §) och gäller för alla personer som vistas i . Den som bär på en allmänfarlig sjukdom ska av behandlande läkare erbjudas den vård och behandling som behövs för att förebygga eller minska risken för smittspridning. Om det finns behov av särskilda behandlingsinsatser för att förändra ett smittfarligt beteende ska detta också erbjudas den enskilde (4 kap. 6 §). Den som vet eller har anledning att misstänka att han eller hon bär på en allmänfarlig sjukdom eller en annan smittspårningspliktig 1245 § första stycket jfr med 1–3 och 4 §§ första stycket 1 lag. 1255 § första stycket jfr med 4 § andra stycket lag. 126Se 18 § lagen (1994:137) om mottagande av asylsökanden m.fl., 7 § andra stycket förord- ningen (1994:361) om mottagande av asylsökanden m.fl. samt 5, 7 och 9–10 §§ förordningen (1994:362) om vårdavgifter m.m. för vissa utlänningar, den s.k. vårdavgiftsförordningen. 1274 § förordningen (1994:362) om vårdavgifter m.m. för vissa utlänningar. sjukdom är skyldig att utan dröjsmål söka läkare och låta läkaren göra de undersökningar och ta de prover som behövs för att konsta- tera om smittsamhet föreligger. En läkare som misstänker att en patient bär på en sådan sjukdom ska skyndsamt undersöka patienten och ta de prover som behövs. Om patienten misstänks bära på en allmänfarlig sjukdom och inte samtycker till undersökning och prov- tagning ska läkaren utan dröjsmål anmäla detta till smittskyddsläkaren (3 kap. 1 § smittskyddslagen). Det finns också under särskilda förut- sättningar möjlighet för läkare att genomföra tvångsundersökningar (3 kap. 2 §). Läkemedel som har förskrivits enligt smittskyddslagen mot en allmänfarlig sjukdom och som läkaren bedömer minska risken för smittspridning är kostnadsfria för bl.a. bosatta och asylsökande per- soner.128 Denna kostnad ingår inte i läkemedelsförmånen. Papperslösa personer får betala hela kostnaden själv. Ett landsting ska, om det inte är uppenbart obehövligt erbjuda, bl.a. asylsökande personer en hälsoundersökning.129 Undersökningen motiveras både av individuella hälsoskäl och smittskyddsskäl. Social- styrelsen har tagit fram allmänna råd om hälsoundersökning (1995:4).130 Dessa kommer att ersättas av föreskrifter och allmänna råd om hälsoundersökning till asylsökande m.fl. Landstingen får ersättning för de hälsoundersökningar man utfört med en schablon som utbetalas av Migrationsverket.131 2.4.7Särskilda lokala riktlinjer för hälso- och sjukvård åt papperslösa personer Av hälso- och sjukvårdslagen (HSL) framgår, som nämnts tidi- gare, att huvudregeln är att är skyldigt att erbjuda vård till den som vistas där och som behöver omedelbar hälso- och sjukvård. finns reglerna i bl.a. lag om hälso- och 1287 kap. 1–3 §§ smittskyddslagen och 4 § förordningen (1994:362) om vårdavgifter m.m. för vissa utlänningar. 1297 § lag. 130Ingår som i en del av Allmänna råd från (1995:4) Hälso- och sjukvård för asylsökande och flyktingar. 1318–8a §§ förordningen (1996:1357) om statlig ersättning för hälso- och sjukvård till asylsö- kande. sjukvård åt asylsökande m.fl. och när det gäller papperslösa personer så finns ingen särskild lagstiftning alls. Sammantaget gör detta att den samlade lagstiftningen upplevs som otydlig och ställer vårdpersonalen inför juridiska tolkningar och avvägningar som är svåra för dem att göra och som de upplever kommer i konflikt med de etiska principer som gäller inom svensk hälso- och sjukvård. Nästan alla landsting i har, bl.a. mot bakgrund av att vårdpersonalen upplever en osäkerhet i vardagsarbetet om vilken vård som de ska eller kan ge till papperslösa personer och på vilka vill- kor, tagit fram riktlinjer för hur vård- och ersättningsfrågan för bl.a. dessa personer i praktiken ska hanteras inom (jfr exem- pel i bilagorna 3–7).132 Utredningen har tagit del av de flesta av dessa lokala riktlinjer och har kunnat konstatera att utformningen av och innehållet i dem vari- erar mellan landstingen. Utredningen har dock kunnat konstatera att det gemensamma för de flesta av dem är att de förespråkar en ordning i förhållande till papperslösa personer som innebär att lands- tinget ska erbjuda omedelbar hälso- och sjukvård och att kostnaden för den givna vården är något som ska regleras i efterhand. Vissa lands- ting har också valt att gå längre än vad lagstiftningen föreskriver när det gäller skyldigheten att erbjuda vård. Motivet för dessa lokala rikt- linjer är, enligt vad som uppgivits för utredningen, ett försök från landstingens sida som arbetsgivare att förtydliga situationen så att vårdpersonalen i sitt vardagsarbete inte ska behöva känna sig osäkra över sina skyldigheter eller möjligheter att ge vård. Som ett exempel på en sådan riktlinje som utredningen tagit del av kan nämnas riktlinjerna i läns landsting (se bilagorna 5 och 6). Genom en beslutad policy ska vuxna tidigare asylsö- kande personer som fyllt och som håller sig undan verkstäl- lighet av beslut om avvisning eller utvisning erbjudas samma vård och erlägga samma patientavgifter som asylsökande personer, vilket gäller både hälso- och sjukvård och tandvård. Beslutets laglighet har prövats av Länsrätten i län.133 Eftersom är skyl- digt att erbjuda vård till den som vistas där och som behöver omedelbar hälso- och sjukvård konstaterade länsrätten att beslutet inte står i strid med lokaliseringsprincipen i 2 kap. 1 § kommunal- lagen (1991:900). När det gäller frågan om hur likabehand- 132Sigvardsdotter, : Vård för papperslösa i landsting – lokala riktlinjer och tillämpningsanvisningar, , , publicerad på . 133Dom , mål nr 5184-08. lingsprincipen hade beaktats (att landstingsmedlemmar enligt 2 kap. 2 § kommunallagen ska behandlas lika) menade länsrätten att för- farandet inte stred mot denna princip eftersom vården inte är kost- nadsfri utan de gömda patienterna ska erlägga patientavgift med samma belopp som andra patienter. Domstolen förklarade också att den omständigheten att vissa individer inte kan betala för vården inte förändrar det faktum att beslutet innebär att landstings- medlemmarna behandlas lika. I en dom i Länsrätten i har det emellertid bedömts olagligt för ett landsting att fatta ett beslut om att avskriva papperslösas vårdskulder.134 Ingen av domarna har överklagats. Något prejudicerande avgörande föreligger således inte (se vidare avsnitten 6.1 och 6.2). Ett annat exempel på en lokal riktlinje som utredningen har tagit del av är det verkställighetsbeslut som gäller i (se bilaga 3). klargör i beslutet bl.a. att pap- perslösa personer ska erhålla behövlig vård för akutsjukdom, medi- cinskt nödvändiga återbesök samt omedelbar nödvändig vård för destruktiva, progredierande sjukdomar. Bedömningen görs av vård- ansvarig läkare i enlighet med förarbetena och All- männa råd 1995:4. Förlossningsvård och mödravård hänförs till omedelbar vård/vård som inte kan anstå. Verkställighetsbeslutet inne- bär också att det i praktiken finns samma tillämpning gällande smittskydd för vård och behandling av allmänförlig sjukdom för denna målgrupp som för asylsökande personer inom landsting.135 2.4.8Fullständig hälso- och sjukvård och regelbunden fullständig tandvård åt bosatta personer m.fl. Som nämns i bl.a. avsnitt 2.4.1 har rätten till hälsa i hälso- och sjuk- vårdslagstiftningen kommit till uttryck inte som en rättighet för enskilda patienter utan som en skyldighet för att erbjuda god hälso- och sjukvård respektive god tandvård. Patienter, vare sig de är bosatta i landet eller inte, har ingen legal möjlighet att kräva en viss typ av vård eller behandling. Eftersom HSL är en s.k. ramlag anges det inte konkret i lagen vilken vård och behandling som ska 134Dom , mål nr 19206-06. 135Av verkställighetsbeslutet följer bl.a. att: Smittskyddspatienter betalar inte men vi måste debitera vårdkostnaden. Gäller både sluten- och öppenvården. Alltså samma regler som för alla andra patienter. (Jfr 4 § förordningen (1994:362) om vårdavgifter m.m. för vissa ut- länningar). erbjudas i varje enskilt fall. Vilken vård och behandling som är lämplig och motiverad att sätta in för att medicinskt förebygga, ut- reda och behandla sjukdomar och skador avgörs utifrån ett förhål- landevis komplext och svåröverblickbart system. Ytterst avgörs det av medicinskt ansvarig behandlande personal. Av patientsäkerhets- lagen (2010:659) framgår bl.a. att hälso- och sjukvårdens personal ska utföra sitt arbete i överensstämmelse med vetenskap och beprö- vad erfarenhet samt att en patient ska ges sakkunnig och omsorgs- full hälso- och sjukvård som uppfyller dessa krav.136 Härutöver ska personalen beakta bl.a. de prioriteringar lands- tingen och kommunerna ska göra inom vården.137 har utarbetat nationella riktlinjer som ett stöd vid prioriteringar och som ger vägledning om vilka behandlingar och metoder som olika verksamheter i vård och omsorg bör satsa resurser på.138 Sammantaget har detta när det gäller vård enligt HSL beskrivits som fullständig sjukvård. I fråga om tandvård handlar det om samma nivå för vuxna (5 § tandvårdslagen) samt regelbunden och full- ständig tandvård åt barn och ungdomar t.o.m. det år de fyller (7 § 1 tandvårdslagen). 2.4.9Omedelbar vård åt papperslösa personer m.fl. Om någon vistas inom ett landsting utan att vara bosatt där och be- höver omedelbar hälso- och sjukvård, inklusive tandvård, ska lands- tinget erbjuda sådan vård.139 Det gäller bl.a. s.k. utomlänspatienter, turister och de papperslösa personer som inte har fyllt och som inte ansökt om tillstånd för att vistas här.140 Av förarbetena till HSL framgår bl.a. följande i fråga om omedel- bar vård.141 136Den upphävdes lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvår- dens område (LYHS). Lagen har ersatts av en ny patientsäkerhetslag (2010:659), som trädde ikraft , och motsvarande regel som i LYHS finns nu intagen i lagens 6 kap. Se vidare prop. 2009/10:210. 137Av 2 § andra stycket sista punkten HSL framgår att den av landstingen erbjudna hälso- och sjukvården ska organiseras så att den som har det största behovet ska ges företräde till vården. Genom förarbetena till bestämmelsen (prop. 1996/97:60; den s.k. prioriteringspro- positionen) framgår det närmare hur de här prioriteringar inom vården är tänkta att tillämpas. har också givit ut olika föreskrifter och allmänna råd om prioriteringar inom vården. 138Nationella riktlinjer (). 1394 § första stycket HSL och 5 § tandvårdslagen. 1981/82:97, s. 119 f. och prop. 1984/85:79 s. 27 ff. 1981/82:97, s. 119 f. Huvudprincipen i 3 § HSL, att vårdskyldigheten ska omfatta en- dast de som är bosatta inom , måste kompletteras med bestämmelser för de fall då behovet av omedelbar vård uppkommer. Det är självklart att den som har ett akut behov av vård ska tas om hand på närmaste sjukhus eller annan mottagning där adekvat vård kan ges oavsett var han eller hon är folkbokförd. Avgörande för vårdskyldigheten i dessa fall måste alltid vara den faktiska vistelse- orten. Bestämmelsen innehåller därför en regel om att är skyldigt att tillhandahålla också dem som inte är bosatta inom omedelbar hälso- och sjukvård. Skyldigheten omfattar såväl den som är bosatt i ett annat landsting som den som inte är bosatt i landet, t.ex. en utlänning på tillfälligt besök i landstings- kommunen. Någon närmare precisering av gränserna för vad som ska anses som omedelbar vård ges inte i förarbetena till HSL – detta ska prö- vas från fall till fall. Ett försök att definiera begreppet omedelbar vård har i förarbetena gjorts enligt följande. Läkaren eller annan som svarar för vården ska liksom dittills varit fallet avgöra om en vård- sökande behöver omedelbar vård eller om vården kan anstå till dess den vårdsökande kommer till sitt eget län eller där han eller hon annars har att söka vård. Skyldigheten att ombesörja vård gäller dock i princip endast så länge den vårdbehövande inte utan men kan flyttas till t.ex. det egna sjukhus. I de flesta fall torde det sannolikt inte bli aktuellt att förflytta patienten men i vissa fall kan vårdbehovet bli långvarigt och då bör patienten också förflyttas. Eftersom den vårdskyldighet det är fråga om är betingad av ett akut vårdbehov bör skyldigheten inte gälla längre än vad som från saklig synpunkt är motiverat. Något hinder för att huvudmannen bereder vård i större omfattning finns inte. är det kanske med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet både önsk- värt och lämpligt att så sker. Det bör dock understrykas att skyl- digheten för landstingen att erbjuda omedelbar hälso- och sjukvård avser endast skyldigheten att svara för att lokaler, personal och ut- rustning står till förfogande, men inte att tillhandahålla vården kost- nadsfritt eller till ett särskilt lågt pris. Det bör också erinras att lands- tingen genom det s.k. har åtagit sig att ge utomläns- patienter mer än bara akut hälso- och sjukvård. Av förarbetena till tandvårdslagen framgår bl.a. följande i fråga om omedelbar vård.142 1984/85:79, s. 64. Det är självklart att den som har ett akut behov av tandvård ska tas om hand på en närbelägen tandläkarmottagning där adekvat tand- vård kan ges, oavsett var han eller hon är folkbokförd. Avgörande för vårdskyldigheten i dessa fall måste alltid vara den faktiska vistelse- orten. Bestämmelsen innehåller därför en föreskrift om att är skyldigt att erbjuda också dem som inte är bosatta i omedelbar tandvård. Skyldigheten omfattar såväl den som är bosatt i ett annat landsting som den som inte är bosatt i landet, t.ex. en utlänning på tillfälligt besök inom område. Någon när- mare precisering av gränserna för vad som ska anses som omedelbar vård kan inte anges här. Det får prövas från fall till fall. Tandläkaren får avgöra om en vårdsökande behöver omedelbar tandvård eller om vården kan anstå till dess den vårdsökande kommer till sitt eget län eller där han eller hon annars har att söka vård. Skyldigheten att erbjuda tandvård avser dock endast den akuta vård och behandling som behövs.