sou · GZB332 · 2011-04-15 00:00:00 — Bestämmelsen i 40 a § om arbetsgivares rätt till datorprogram i anställningsförhållanden tillkom . infördes i lagen nuvarande 29 §, vilken innehåller en tvingande rätt till ersättning för upphovsmannen i vissa fall vid överlåtelse av uthyrningsrätten till verket. I samband med genomförandet av och rådets direktiv /29/EG av om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället gjordes vissa ändringar i nuvarande 30 § om avtal om offentligt framförande m.m. Därutöver har vissa andra mindre ändringar gjorts. 7.2Delbetänkandet Avtalad upphovsrätt (SOU 2010:24) Jag fick uppdraget att bl.a. göra en allsidig översyn av bestämmelserna om upphovsrättens övergång i 3 kap. URL i huvudsakligt syfte att modernisera dem, men också för att utreda och överväga om upphovsmannens ställning som avtalspart behövde stärkas, liksom att pröva behovet av en så kallad arbetsgivarregel m.m. fick jag uppdraget att i ett slutbetänkande göra en redaktionell och språklig översyn av hela lagen. Den allsidiga översynen av Upphovsrättens övergång till annan SOU 2011:32 3 kap. redovisades i delbetänkandet Avtalad upphovsrätt (SOU 2010:24) . I delbetänkandet lämnade jag alltså förslag till nya bestämmelser i 3 kap. URL. I huvudsak innebär förslaget att det införs flera nya såväl allmänna som speciella bestämmelser om avtal. tas de särskilda bestämmelserna om förlagsavtal bort. Bland de allmänna bestämmelserna införs en bestämmelse om tolkning av avtal som innebär en kodifiering och precisering av den s.k. specifikationsgrundsatsen och det införs en hänvisning till 36 § AvtL jämte en anvisning om den paragrafens tillämplighet även för avtal om ideella rättigheter, samt en allmän bestämmelse om skyldighet att nyttja rättigheter som förvärvats med ensamrätt. Vidare föreslås bestämmelser som tydliggör upphovsmannens rättigheter vid överlåtelse eller upplåtelse av upphovsrättsliga verk. Således föreslås en bestämmelse som innebär en presumtion för att upphovsmannen har rätt till skälig ersättning när han eller hon överlåter eller upplåter sin rätt att förfoga över verket till någon som avser att utnyttja rätten i förvärvsverksamhet. Dessutom föreslås en bestämmelse som ger upphovsmannen rätt att vid s.k. royaltyavtal få en avräkning en gång samt rätt att kontrollera underlaget för ersättningen. Bland de speciella avtalsregler som föreslås, vid sidan av de allmänna, finns en bestämmelse om arbetsgivares rätt till verk skapade i anställningsförhållanden. Den innebär en kodifiering av den s.k. tumregeln, så som den utvecklats i praxis och doktrin, men densamma preciseras också till att vara något mer än bara en tumregel. Enligt bestämmelsen har arbetsgivaren under vissa förutsättningar en begränsad men exklusiv nyttjanderätt till verk som skapats i anställningsförhållanden. Förslag: Bestämmelserna om upphovsrättens övergång till annan tas in i 5 kap. i den nya upphovsrättslagen. Förslaget baseras på utredningens delbetänkande Avtalad upphovsrätt (SOU 2010:24). Vissa språkliga och redaktionella ändringar införs i förhållande till förslaget i delbetänkandet. Upphovsrättens övergång till annan Språkliga och redaktionella ändringar I delbetänkandet Avtalad upphovsrätt lämnas förslag bl.a. till nya och ändrade bestämmelser om upphovsrättens övergång. Det uppdraget tog sikte på att dels göra en allsidig översyn av bestämmelserna i nuvarande 3 kap. URL i syfte att modernisera dem, dels utreda och ta ställning till om en s.k. arbetsgivarregel borde införas och dels utreda och ta ställning till om upphovsmannens ställning som avtalspart behövde stärkas. I detta slutbetänkande är uppdraget att göra en språklig och redaktionell översyn av hela lagen i syfte att dels modernisera den, dels göra den mer lättillgänglig. Redan i delbetänkandet föreslås språkliga och redaktionella förändringar i bestämmelserna. Efter den genomgång jag nu gjort av hela lagen kan dock konstateras att det framträder ytterligare behov av några förändringar i de aktuella bestämmelserna för att modernisera lagen och för att erhålla ett homogent resultat vid lagrevisionen. Exempelvis bör fler rubriker införas. De förslag till förändringar som gjorts i övriga delar av lagen kräver således vissa följdändringar i detta kapitel för att lagen ska få en enhetlig utformning. Detta innebär alltså att jag nu föreslår vissa språkliga och redaktionella ändringar också i förhållande till det förslag jag lämnat i delbetänkandet. I detta förslag benämns konsekvent upphovsmannens förfoganderätt som en ensamrätt att framställa exemplar av verket och att göra det tillgängligt för allmänheten. Detta påverkar även utformningen av detta kapitel. Vidare bör, som en följd av förslaget till ändring av nuvarande 3 § om ideell rätt, ordet efterge ersättas med ordet avstå. Jag har även i tidigare avsnitt resonerat om huruvida och i förekommande fall hur det kan tydliggöras att den som innehar rätten har samma ställning som upphovsmannen själv (se avsnitt 4.1). Jag har föreslagit att sådana paragrafer som helt klart endast omfattar upphovsmannen själv bör ge uttryck för detta direkt i lagtexten. Bestämmelsen om utmätning är redan i nuvarande lagtext utformad på det sättet. I de bestämmelser som föreslås tas in i 5 kap. 4 och 5 §§ bör detta däremot tydliggöras. Bestämmelsen om arbetsgivares rätt bör vidare göras språkligt mer överensstämmande med bestämmelsen om arbetsgivares rätt till datorprogram. Upphovsrättens övergång till annan Slutligen bör vissa språkliga förändringar, i förtydligande och moderniserande syfte, göras av bestämmelsen om förbud i vissa fall mot utmätning av upphovsrätt (13 § i förslaget). I syfte att klargöra att det endast är de ekonomiska rättigheterna som alls kan bli föremål för utmätning bör ensamrättigheterna preciseras i stället för att ordet upphovsrätt används i bestämmelsen. I detta sammanhang har jag också övervägt att införa en hänvisning till de allmänna bestämmelserna om utmätning i utsökningsbalken (UB). Där finns bl.a. den viktiga bestämmelsen i 5 kap. 5 § UB om utmätningsförbud i vissa fall för egendom som inte är överlåtbar. Bestämmelsen har en koppling till nuvarande 28 § URL (5 kap. 2 § i förslaget till ny upphovsrättslag), som i princip ger ett vidareöverlåtelseförbud för förvärvare av upphovsrätt, om inget annat avtalats. En förtydligande hänvisning till den bestämmelsen skulle därför kunna övervägas. Å andra sidan bör det inte råda någon tveksamhet om att även utsökningsbalkens bestämmelser är tillämpliga. Jag bedömer därför att en sådan hänvisning skulle bli överflödig. Vidare skulle en hänvisning till bestämmelsen om vidareöverlåtelseförbud kunna bli missvisande på det sättet att ett överlåtelseförbud enligt bestämmelsen, eller enligt avtal, inte per automatik innebär utmätningsfrihet. En bedömning i varje enskilt fall måste ändå göras, varvid samtliga omständigheter ska beaktas (se , Något om författares rätt vid utmätning och konkurs, , 50 Uppsatser tillägnade på ; dens. Upphovsrättens avtal, tredje upplagan, 2006, s. 190 ff.). Vidare kan övervägas om bestämmelserna om utmätning av upphovsrätt lämpligen borde placeras på något annat ställe i lagen. De gäller ju inte i fråga om upphovsrättens övergång till annan i en vanligen använd mening, såsom vid licensiering och liknande transfer av rättigheter av kommersiella skäl. Jag anser trots allt att bestämmelsernas nuvarande placering ter sig naturlig, eftersom de, liksom bestämmelserna om rättens övergång vid upphovsmannens död, onekligen djupt berör de särskilda förhållanden som karaktäriserar övergång av upphovsrätt. Paragrafens historiska placering i detta kapitel talar också för att den bör vara kvar där. Sammanfattningsvis bör bestämmelserna om utmätning av upphovsrätt alltså vara kvar i kapitlet om upphovsrättens övergång. Bestämmelserna om avtalslicens finns samlade i 3 a kap. URL. Kapitlet innehåller dels gemensamma bestämmelser om avtalslicenser (42 a §), dels särskilda bestämmelser om de specifika situationer då verk får nyttjas med stöd av avtalslicens (42 b–§§). Avtalslicensbestämmelserna innebär att ett avtal om nyttjanderätt till verk som avser de situationer som beskrivs i lagen och ingås med en organisation som är representativ för upphovsmännen på ett visst område ger rätt att använda även verk av upphovsmän som inte företräds av organisationen, om verken är av det slag som avses med avtalet. En sådan utsträckt verkan av ett avtal brukar benämnas avtalslicensverkan. Detta uttryck förekommer dock inte i lagtexten . Kravet på att organisationen ska vara representativ uttrycks i lagen så att organisationen ska företräda ett flertal svenska upphovsmän på området (42 a §). I delbetänkandet Avtalad upphovsrätt (SOU 2010:24) föreslog utredningen emellertid att kravet i stället ska uttryckas så att endast den organisation som är mest representativ och bäst företräder upphovsmännen på ett visst område ska ha behörighet att ingå avtal med avtalslicensverkan. Det föreslogs vidare att uttrycket avtalslicensverkan skulle finnas med i lagtexten. Utredningen föreslog dessutom ett antal ändringar i de specifika avtalslicensbestämmelserna i 42 b §, 42 d § och 42 e § URL. Slutligen föreslog utredningen att en ny särskild avtalslicensbestämmelse skulle införas i lagen i ett andra stycke i 42 a § URL. Enligt förslaget ska det vara möjligt att under vissa angivna förutsättningar ingå avtal med avtalslicensverkan avseende annat nyttjande än sådant som definieras i lagen, om avtalet gäller nyttjande inom ett avgränsat och väl definierat område samt avtalslicensen utgör en förutsättning för nyttjandet. Den senaste förändringen i kapitlet om avtalslicenser genomfördes då en ny paragraf, §, infördes. Den avser möjligheten att ingå avtal med avtalslicensverkan avseende återanvändning av egenproducerat material i radio och tv (se prop. 2010/11:33). Förslag: Bestämmelserna om avtalslicens tas in 6 kap. i den nya upphovsrättslagen. Förslaget baseras på utredningens delbetänkande Avtalad upphovsrätt (SOU 2010:24). De grundläggande förutsättningarna för avtalslicens anges i 1 §. I paragrafen förklaras vad bestämmelser om avtalslicens innebär. Uttrycket avtalslicensverkan definieras i paragrafen. Skyddsregler till förmån för sådana upphovsmän som inte företräds av den avtalsslutande organisationen och bestämmelser om ersättning och offentliggörande av ett avtalslicensavtal tas in i 6 kap. 2 § i den nya upphovsrättslagen. De specifika avtalslicensbestämmelserna tas in i 3–8 §§. Bestämmelserna om särskild avtalslicens tas in i 9 §. Bestämmelserna om avtalslicens bör i den nya upphovsrättslagen, precis som , samlas i ett eget kapitel. Det är naturligt att detta kapitel kommer direkt efter bestämmelserna om upphovsrättens övergång. Avtalslicenssystemet har visat sig vara ett välfungerande och praktiskt sätt att lösa frågan om rättighetsklarering, framförallt i sådana situationer där utnyttjanden av en stor mängd skyddade verk eller prestationer förekommer. Behovet av att på ett enkelt sätt lösa frågor om rättighetsklarering ökar kontinuerligt och avtalslicenssystemet betraktas i allmänhet av såväl rättighetshavare som användare som en bra lösning som är till fördel för alla involverade parter. är bestämmelserna, och särskilt den allmänna bestämmelsen, språkligt sett svårtillgängliga. Det finns ingen förklaring till vad bestämmelserna innebär. Det skulle vara pedagogiskt värdefullt om bestämmelserna kunde få en tydligare presentation i lagen. Jag föreslår därför att det i den inledande paragrafen förklaras vad bestämmelserna innebär. Även uttrycket avtalslicensverkan bör av pedagogiska skäl förklaras i lagen. För att förbättra strukturen i kapitlet och underlätta läsningen av bestämmelserna bör vidare paragrafen om de gemensamma bestämmelserna om avtalslicens delas upp i två paragrafer. I den första paragrafen bör de grundläggande förutsättningarna för avtalslicens tas in och i den andra bör reglerna till skydd för sådana upphovsmän som inte företräds av organisationen tas in. Paragraferna bör förses med klargörande rubriker. Med den nu föreslagna strukturen passar det mindre bra att de i delbetänkandet Avtalad upphovsrätt (SOU 2010:24) föreslagna bestämmelserna om särskild avtalslicens tas i första paragrafen. De bör i stället i tas in i en egen paragraf sist i kapitlet. I detta avseende föreslås alltså en strukturell förändring i förhållande till förslagen i delbetänkandet. I övrigt bör de specifika avtalslicensbestämmelserna justeras språkligt till följd av den nya terminologi som föreslås i slutbetänkandet. 9 Rätt till särskild ersättning I nuvarande 2 a kap. URL finns bestämmelser om rätt till särskild ersättning. Bestämmelserna avser dels rätten till ersättning vid tillverkning och införsel av anordningar för ljud- eller bildupptagning, (s.k. kassettersättning, se 26 k–26 m §§) och dels rätten till ersättning vid vidareförsäljning av originalkonstverk (följerätt, se 26 n– 26 p §§). Bestämmelserna om kassettersättning infördes . Saken hade dock behandlats redan av (SOU 1956:25) och därefter i ett flertal lagstiftningsärenden, varvid införandet av en kassettersättningsrätt förordats, dock utan att några bestämmelser införts (se bl.a. SOU 1983:65 och prop. 1992/93:214). Frågan togs upp igen något senare och dåvarande bestämmelsen i 26 k § infördes (Ds 1996:61, prop. 1997/98:156, SFS 1998:1552). I samband med genomförandet av och rådets direktiv /29/EG om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället (EG- direktivet om upphovsrätten i informationssamhället) gjordes flera förändringar i bestämmelserna. Direktivet anger att medlemsstaterna får tillåta kopiering för privat bruk under förutsättning att rättighetshavarna får rimlig kompensation (artikel 5.2.b). Bestämmelserna utvidgades därmed bl.a. genom att beräkningsgrunderna delades upp på analoga respektive digitala upptagningar. Vidare infördes en möjlighet till nedsättning av beloppen för kassettersättningen. Bestämmelserna delades upp i tre paragrafer, 26 k–26 m §§ URL. I huvudsak innebär bestämmelserna följande. Kassettersättningen ska betalas av näringsidkare som i sin yrkesmässiga verksamhet till- Rätt till särskild ersättning verkar eller importerar anordningar på vilka ljud eller rörliga bilder kan tas upp och som är särskilt ägnade för kopiering av skyddade verk för privat bruk. Ersättningen syftar till att i viss mån kompensera upphovsmännen för den i och för sig tillåtna privatkopieringen. Detta mot bakgrund av att den moderna kopieringstekniken gjort det möjligt att snabbt och billigt framställa kopior av mycket hög kvalitet och att detta medfört en ökad privatkopiering som kommit att påverka rättighetshavarnas situation ekonomiskt (prop. 1997/98:156 s. 10 ff.). Bestämmelserna som rör ersättning avseende digitala upptagningar, och som alltså infördes i samband med genomförandet av EG- direktivet om upphovsrätten i informationssamhället, finns i 26 l § första stycket 2–3. I förarbetena anfördes att den tidigare bestämmelsen, som endast avsåg en viss ersättning , inte var anpassad till digitala medier för kopiering. Det framhölls att hur många minuter som kan tas upp på t.ex. en inspelningsbar CD-skiva eller varierar beroende på vilken kvalitet som önskas på det lagrade materialet. Därför föreslogs att ersättningen på digitala medier skulle relateras till lagringsutrymmet för anordningen uttryckt i megabyte. Förslaget tillstyrktes eller lämnades utan erinran av samtliga remissinstanser (Ds 2003:35 s. 165 ff., prop. 2004/05:110 s. 132). Ersättningen för analoga upptagningar är två och ett halvt öre för varje möjlig upptagningsminut (26 l § första stycket 1). För anordningar där digitala upptagningar kan ske upprepade gånger är ersättningen per megabyte lagringsutrymme och där andra anordningar där digital upptagning kan ske per megabyte lagringsutrymme (26 l § första stycket 2–3). Bestämmelser om rätt till ersättning vid vidareförsäljning av konstverk, s.k. droit de suite eller följerätt, infördes i svensk rätt 1996. De var då placerade i 26 j § URL. genomfördes och rådets direktiv /84/EG om upphovsmannens rätt till ersättning vid vidareförsäljning av originalkonstverk (följerätt) (se prop. 2006/07:79). Det innebar bl.a. att bestämmelserna delades upp i tre paragrafer, 26 n–26 p §§ URL, varvid 26 j § upphävdes. Bestämmelserna innebär i huvudsak att upphovsmannen har rätt till särskild ersättning när exemplar av hans eller hennes originalkonstverk säljs vidare inom upphovsrättens giltighets- Rätt till särskild ersättning tid, om någon som är yrkesmässigt verksam på konstmarknaden är säljare, förmedlare eller köpare vid försäljningen. Grunden för bestämmelserna om följerättsersättning är att bildkonstnärer ansågs hårt drabbade av bestämmelsen om konsumtion av spridningsrätten. Andra än upphovsmännen kan tjäna mycket pengar på att verken säljs vidare till höga priser medan de själva oftast inte kan utnyttja den ekonomiska delen av upphovsrätten annat än till överlåtelsen av själva originalexemplaret (prop. 1994/95:151 s. 16 f.). Förslag: Bestämmelserna om rätt till särskild ersättning (26 k– 26 p §§ URL) tas in i 7 kap. i den nya upphovsrättslagen samt ändras språkligt och redaktionellt. Ersättningen som anges i 7 kap. 2 § första stycket 1–3 p i den nya lagen (26 l § första stycket 1– 3 p URL) uttrycks i kronor i stället för i ören. Bedömning: Storheten för den lagringskapacitet, som ersättningen baseras på i 7 kap. 2 § första stycket 1–3 p i den nya upphovsrättslagen (26 l § första stycket 1–3 p URL), som uttrycks i megabyte, bör inte ändras. Skälen för förslaget och bedömningen Bestämmelserna i nuvarande 26 k–26 p §§ URL om ersättning vid tillverkning och införsel av anordningar för ljud- eller bildupptagning samt ersättning vid vidareförsäljning av originalkonstverk (följerätt) är samlade i 2 a kap. om rätt till särskild ersättning. Bestämmelserna har ett samband eftersom de rör just en särskild ersättningsrätt för upphovsmännen. Jag anser därför att de även fortsättningsvis ska finnas samlade i ett särskilt kapitel. Dock bör de placeras senare i lagen än , lämpligen i 7 kap i den nya upphovsrättslagen. Dessutom bör vissa redaktionella ändringar göras i syfte att göra lagen mer lättillgänglig. Några av paragraferna är ganska långa och bör delas upp. Varje paragraf bör även förses med en egen rubrik. Rätt till särskild ersättning 7 kap. 1–3 §§ i den nya upphovsrättslagen bör alltså avse den s.k. kassettersättningen, dvs. bestämmelser om förutsättningar för rätten till ersättning, ersättningens storlek och behörig organisation. Därefter bör bestämmelserna om följerätt tas in. Nuvarande 26 n § URL är förhållandevis lång och bör lämpligen delas upp i tre paragrafer. Bestämmelserna i nuvarande första stycket om förutsättningarna för rätten till ersättning tas alltså i 4 § i förslaget till ny upphovsrättslag. I den paragrafens tredje stycke bör dessutom lämpligen tas in den i formellt hänseende viktiga bestämmelsen i nuvarande 26 o § fjärde stycket URL om ersättningen vid upphovsmannens död m.m. Bestämmelsen hör naturligt ihop med bestämmelserna om förutsättningar för ersättning och framträder alltså tydligare med den placeringen. Sedan följer bestämmelserna som rör undantagen från ersättningsrätten respektive betalning av ersättningen, dvs. 26 n § andra–tredje stycket URL. Dessa bestämmelser bör alltså tas in i 7 kap. 5–6 §§ i den nya upphovsrättslagen. Därefter kvarstår bestämmelserna i 26 o och 26 p §§ URL om bl.a. ersättningens storlek och behörig organisation som bör tas in i 7 kap. 7–8 §§ i den nya lagen. Något särskilt bör nämnas om de storheter som används i bestämmelsen om ersättningens storlek i nuvarande 26 l § första stycket, dvs. 7 kap. 2 § första stycket i förslaget. Under utredningen har det framförts, från företrädare för elektronikbranschen, att bestämmelserna som anger kassettersättningarnas storlek bör moderniseras så att ören ersätts med kronor och megabyte ersätts med gigabyte. Eventuellt skulle även timmar kunna användas i stället för minuter. Det har därvid anförts att det vore bättre att uttrycka ersättningen i kronor, eftersom ören i princip är på väg att försvinna i praktiken. Dessutom finns det inga andordningar som marknadsförs med megabyte utan alla avtal på området anges i kronor och gigabyte. Mot dessa synpunkter har från annat håll framförts att det visserligen finns många områden där gigabyte är det som används mest men att det även finns andra områden än just de inom elektronikbranschen där lagtextens nuvarande utformning fungerar bra. Dessutom, har det anförts, är det enkelt att omvandla storheterna vid behov. I samband med det har det även påpekats att det finns ytterligare ett enhetssystem för att uttrycka lagringskapacitet på dator- Rätt till särskild ersättning området och att det därför är viktigt att det tydligt framgår av bestämmelserna vilket som avses. Mitt uppdrag är att föreslå förändringar som bl.a. gör lagen mer lättillgänglig. Jag anser att den här typen av bestämmelse bör utformas så att den är enkel att tillämpa i praktiken. Frågan är alltså om det finns ett behov av att ändra bestämmelsen i något av de avseenden som diskuterats, för att göra den mer lättillämpad. När det gäller användningen av ören i bestämmelsen anser jag att de synpunkter som framförts till utredningen har fog för sig. Användningen av ören i samband med att ersättningar fastställs bör vara i princip obefintlig. Enklast för den som använder bestämmelsen är alltså att ersättningen uttrycks i kronor, om än i ett lågt decimaltal. Det bör också vara enklare att använda minuter än timmar. Jag föreslår alltså att ersättningen i 7 kap. 2 § första stycket p 1–3 uttrycks i kronor. När det gäller storheterna megabyte respektive gigabyte framträder argumenten inte som lika självklara. I datatekniska sammanhang används ofta storheterna kilo, mega, giga osv. vilket är baserat på det enhetssystem som fastställts genom , . Frågan om val av storhet kompliceras dock av att det även finns ett annat enhetssystem på området, utarbetat inom International Electrotechnical Commission, IEC, och som fastställts som svensk standard (SS-EN 60027-3 Letter symbols to be used in electrical technology – Part 3: Logarithmic and related quantities, and their units). Medan SI:s enhetssystem är baserat på decimaler är IEC:s enhetssystem ett binärt system. I IEC:s enhetssystem används storheterna kibi (kilobinary), mebi (megabinary), gibi (gigabinary) osv. Antal bytes i lagringskapacitet kan alltså uttryckas genom två olika enhetssystem. De har ett samband med varandra så att antal bytes kan omvandlas från det ena systemet till det andra och vice versa. Frågan som alltså först måste ställas är om det finns anledning att ändra enhetssystem i lagtexten. Mycket talar för att det trots allt är det av SI fastställda enhetssystemet som är det mest vanligen förekommande. Annat har inte framkommit än att nuvarande system är inarbetat och verkar fungera bra. Något särskilt behov av att ändra enhetssystem verkar alltså inte finnas. Jag föreslår därför ingen ändring av lagtexten i det avseendet. I fråga om valet av storhet som lagringskapaciteten ska uttryckas i har, som framgått tidigare, den praktiska tillämpningen stor betydelse. Som har påtalats till utredningen är det troligt att den tekniska utvecklingen har lett till att gigabyte är den storhet som används mest i flera sammanhang. Rätt till särskild ersättning Det förhållandet skulle tala för en ändring av lagtexten till gigabyte. En ändring i förenklande och moderniserande syfte måste dock också vara långsiktig. Utvecklingen kommer troligen att leda till att lagringskapacitet framöver allt oftare kommer att uttryckas i terabyte eller petabyte. Det skulle kunna innebära att det skulle finnas ett behov av att ändra lagtexten igen. Vilken lösning blir då mest praktisk och långsiktig?