sou · GYB322d2 · 2011-01-01 00:00:00 — 3.Var och en som är arresterad eller på annat sätt berövad friheten i enlighet med vad som sagts under punkt 1.c skall utan dröjsmål ställas inför domare eller annan ämbetsman, som enligt lag får fullgöra dömande uppgifter, och skall vara berättigad till rättegång inom skälig tid eller till frigivning i avvaktan på rättegång. För frigivning får krävas att garantier ställs för att den som friges inställer sig till rättegången. 4.Var och en som berövas friheten genom arrestering eller på annat sätt skall ha rätt att påfordra att domstol snabbt prövar lagligheten av frihetsberövandet och beslutar att frige honom, om frihetsberövandet inte är lagligt. 5.Var och en som arresterats eller på annat vis berövats friheten istrid med bestämmelserna i denna artikel skall ha rätt till skadestånd. Artikel 6 Rätt till en rättvis rättegång 1.Var och en skall, vid prövningen av hans civila rättigheter och skyldigheter eller av en anklagelse mot honom för brott, vara berättigad till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol, som upprättats enligt lag. Domen skall avkunnas offentligt, men pressen och allmänheten får utestängas från förhandlingen eller en del därav av hänsyn till den allmänna moralen, den allmänna ordningen eller den nationella säkerheten i ett demokratiskt samhälle, eller då minderårigas intressen eller skyddet för parternas privatliv så kräver eller, i den mån domstolen finner det strängt nödvändigt, under särskilda omständigheter när offentlighet skulle skada rättvisans intresse. 2.Var och en som blivit anklagad för brott skall betraktas som oskyldig till dess hans skuld lagligen fastställts. 3.Var och en som blivit anklagad för brott har följande minimirättigheter a)att utan dröjsmål, på ett språk som han förstår och i detalj, underrättas om innebörden av och grunden för anklagelsen mot honom, b)att få tillräcklig tid och möjlighet att förbereda sitt försvar, c)att försvara sig personligen eller genom rättegångsbiträde som han själv utsett eller att, när han saknar tillräckliga medel för att betala ett rättegångsbiträde, erhålla ett sådant utan kostnad, om rättvisans intresse så fordrar, d)att förhöra eller låta förhöra vittnen som åberopas mot honom samt att själv få vittnen inkallade och förhörda under samma förhållanden som vittnen åberopade mot honom, e)att utan kostnad bistås av tolk, om han inte förstår eller talar det språk som begagnas i domstolen. Artikel 7 Inget straff utan lag 1.Ingen får fällas till ansvar för någon gärning eller underlåtenhet som då den begicks inte utgjorde ett brott enligt nationell eller internationell rätt. Inte heller får ett strängare straff utmätas än som var tillämpligt då brottet begicks. 2.Denna artikel skall inte hindra lagföring och bestraffning av den som gjort sig skyldig till en handling eller underlåtenhet som då den begicks var brottslig enligt de allmänna rättsprinciper som erkänns av civiliserade stater. Artikel 8 Rätt till skydd för privat- och familjeliv 1.Var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. 2.Offentlig myndighet får inte inskränka åtnjutande av denna rättighet annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. Artikel 9 Tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet 1.Var och en har rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet; denna rätt innefattar frihet att byta religion eller tro och frihet att ensam eller i gemenskap med andra, offentligt eller enskilt, utöva sin religion eller tro genom gudstjänst, undervisning, sedvänjor och ritualer. 2.Friheten att utöva sin religion eller tro får endast underkastas sådana inskränkningar som är föreskrivna i lag och som i ett demokratiskt samhälle är nödvändiga med hänsyn till den allmänna säkerheten eller till skydd för allmän ordning, hälsa eller moral eller till skydd för andra personers fri- och rättigheter. Var och en har rätt till yttrandefrihet. Denna rätt innefattar åsiktsfrihet samt frihet att ta emot och sprida uppgifter och tankar utan offentlig myndighets inblandning och oberoende av territo- Denna artikel hindrar inte en stat att kräva tillstånd för radio-, televisions- eller biografföretag. Eftersom utövandet av de nämnda friheterna medför ansvar och skyldigheter, får det underkastas sådana formföreskrifter, villkor, inskränkningar eller straffpåföljder som är föreskrivna i lag och som i ett demokratiskt samhälle är nödvändiga med hänsyn till statens säkerhet, till den territoriella integriteten eller den allmänna säkerheten, till förebyggande av oordning eller brott, till skydd för hälsa eller moral eller för annans goda namn och rykte eller rättigheter, för att förhindra att förtroliga underrättelser sprids eller för att upprätthålla domstolars auktoritet och opartiskhet. Artikel 11 Frihet att delta i sammankomster och föreningsfrihet 1.Var och en har rätt till frihet att delta i fredliga sammankomster samt till föreningsfrihet, inbegripet rätten att bilda och ansluta sig till fackföreningar för att skydda sina intressen. 2.Utövandet av dessa rättigheter får inte underkastas andra inskränkningar än sådana som är föreskrivna i lag och som i ett demokratiskt samhälle är nödvändiga med hänsyn till statens säkerhet eller den allmänna säkerheten, till förebyggande av oordning eller brott, till skydd för hälsa eller moral eller till skydd för andra personers fri- och rättigheter. Denna artikel hindrar inte att det för medlemmar av de väpnade styrkorna, polisen eller den statliga förvaltningen görs lagliga inskränkningar i utövandet av de nämnda rättigheterna. Artikel 12 Rätt att ingå äktenskap Giftasvuxna män och kvinnor har rätt att ingå äktenskap och bilda familj i enlighet med de nationella lagar som reglerar utövandet av denna rättighet. Artikel 13 Rätt till ett effektivt rättsmedel Var och en, vars i denna konvention angivna fri- och rättigheter kränkts, skall ha tillgång till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet och detta även om kränkningen förövats av någon under utövning av offentlig myndighet. Artikel 14 Förbud mot diskriminering Åtnjutandet av de fri- och rättigheter som anges i denna konvention skall säkerställas utan någon åtskillnad såsom på grund av kön, ras, hudfärg, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationellt eller socialt ursprung, tillhörighet till nationell minoritet, förmögenhet, börd eller ställning i övrigt. Artikel 15 Avvikelse från konventionsförpliktelse vid nödläge 1.Under krig eller i annat allmänt nödläge som hotar nationens existens får en hög fördragsslutande part vidta åtgärder som innebär avvikelser från dess skyldigheter enligt denna konvention i den utsträckning som det är oundgängligen nödvändigt med hänsyn till situationens krav, under förutsättning att dessa åtgärder inte strider mot landets övriga förpliktelser enligt den internationella rätten. 2.Inga inskränkningar får med stöd av denna bestämmelse göras iartikel 2, utom i fråga om dödsfall till följd av lagliga krigshandlingar, eller i artiklarna 3, 4 (punkten 1) och 7. 3.En hög fördragsslutande part som begagnar sig av rätten att göra avvikelse från denna konvention skall hålla generalsekreterare fullt underrättad om de åtgärder som vidtagits i sådant hänseende och om skälen för dessa. Den höga fördragsslutande parten skall också underrätta generalsekreterare om när dessa åtgärder har upphört att gälla och konventionens bestämmelser åter blivit fullt tillämpliga. Artikel 16 Inskränkningar i utlänningars politiska verksamhet Ingenting i artiklarna 10, 11 och 14 får anses hindra de höga fördragsslutande parterna från att införa inskränkningar i utlänningars politiska verksamhet. Artikel 17 Förbud mot missbruk av rättigheter Ingenting i denna konvention får tolkas så att det medför en rätt för någon stat, grupp eller person att bedriva verksamhet eller utföra handling som syftar till att utplåna någon av de fri- och rättigheter som angetts i konventionen eller till att inskränka dem i större utsträckning än vad som medgetts där. Artikel 18 Begränsning av användningen av inskränkningar i rättigheter De inskränkningar som medgetts enligt denna konvention beträffande de där upptagna fri- och rättigheterna får inte tillämpas annat än i de syften för vilka de medgetts. Protokoll nr 6 till konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, avseende avskaffande av dödsstraffet (1983) UTDRAG - Artiklarna 1-4 medlemsstater, som undertecknat detta protokoll till den i undertecknade konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (nedan kallad "konventionen"), som beaktar att den utveckling som skett i flera av medlemsstater kännetecknas av en allmän tendens till avskaffande av dödsstraffet, har kommit överens om följande: Artikel 1 Avskaffande av dödsstraffet Dödsstraffet skall vara avskaffat. Ingen får dömas till ett sådant straff eller avrättas. Artikel 2 Dödsstraff under krigstid En stat kan i sin lag föreskriva dödsstraff för handlingar som begåtts under krigstid eller under överhängande krigshot; ett sådant straff skall tillämpas endast i de fall som anges i lagen och i enlighet med dess föreskrifter. Staten skall underrätta generalsekreterare om de ifrågavarande föreskrifterna i lagen. Protokoll nr 6 () Artikel 3 Förbud mot avvikelser Avvikelser enligt artikel 15 i konventionen får inte ske från bestämmelserna i detta protokoll. Artikel 4 Förbud mot förbehåll Förbehåll enligt artikel 57 i konventionen får inte göras beträffande bestämmelserna i detta protokoll. Protokoll nr 13 till konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, avseende avskaffande av dödsstraffet under alla omständigheter (2002) UTDRAG - Artiklarna 1-3 medlemsstater, som har undertecknat detta protokoll, som är övertygade om att allas rätt till liv är ett grundläggande värde i ett demokratiskt samhälle och att avskaffandet av dödsstraffet är nödvändigt för skyddet av denna rättighet och för det fulla erkännandet av alla människors inneboende värdighet, som önskar stärka det skydd av rätten till livet som garanteras av konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, vilken undertecknades i (nedan kallad konventionen), som beaktar att protokoll nr 6 till konventionen om avskaffande av dödsstraffet, som undertecknades i , inte utesluter dödsstraff för handlingar som begåtts under krigstid eller under överhängande krigshot, som är fast beslutna att ta det avgörande steget för att avskaffa dödsstraffet under alla omständigheter, har kommit överens om följande. Protokoll nr 13 () Artikel 1 Avskaffande av dödsstraffet Dödsstraffet skall vara avskaffat. Ingen får dömas till ett sådant straff eller avrättas. Artikel 2 Förbud mot avvikelser Avvikelser enligt artikel 15 i konventionen får inte ske från bestämmelserna i detta protokoll. Artikel 3 Förbud mot förbehåll Förbehåll enligt artikel 57 i konventionen får inte göras beträffande bestämmelserna i detta protokoll. Konvention angående flyktingars rättsliga ställning, protokoll angående flyktingars rättsliga ställning, godkände en speciell i en konvention om flyktingars rättsliga ställning (flyktingkonventionen). Det är den första internationella överenskommelsen som täcker de viktigaste aspekterna av en flyktings liv. Flyktingkonventionen definierar vem som är flykting och vilka flyktingars rättigheter och staters skyldigheter är. Med flykting avses en person som i anledning av välgrundad fruktan för förföljelse på grund av sin ras, religion, nationalitet, tillhörighet till viss samhällsgrupp eller politisk åskådning befinner sig utanför det land, vari han är medborgare, samt är ur stånd att eller på grund av sådan fruktan som ovan sagts, inte önskar begagna sig av sagda lands skydd. Den kanske viktigaste följden av flyktingstatus är det s.k. återförvisningsförbudet (nonrefoulement), enligt vilket en stat inte får utvisa eller återsända en flykting till ett sådant område där han riskerar förföljelse. Personer som gjort sig skyldiga till brott mot freden, krigsförbrytelse, brott mot mänskligheten eller gjort sig skyldiga till grovt icke-politiskt brott utanför asyllandet, omfattas inte av konventionen. Dessa personer omfattas dock av den nonrefoulement princip som återfinns i tortyrkonventionen och . Konventionen är, mot bakgrund av , begränsad till att främst ge skydd åt europeiska flyktingar, men genom antagandet av ett protokoll 1967 utvidgades konventionens räckvidd till omfatta människor på flykt världen över. Genom att ansluta sig till protokoll förbinder sig alltså stater att tillämpa konventionen utan temporära eller geografiska begränsningar. I denna samling återges endast ett urval av konventionens och protokollets artiklar. Konventionen trädde i kraft och ratificerades av . Riksdagsbehandling: prop. 1954:134, bet. 1954:UU3, rskr. Publicering: SÖ 1954:55 Protokollet trädde i kraft och ratificerades av . Publicering: SÖ 1967:45 UTDRAG - Artiklarna 1, 8, 9, 27 och 33 Artikel 1 Definition av uttrycket flykting I denna konvention avses med uttrycket flykting följande personer, nämligen 1)den som blivit att anse såsom flykting jämlikt överenskommelserna av eller , konventionerna av eller , protokollet av eller stadga, varvid märkes, att av Internationella under dess verksamhetstid fattade beslut om att vissa personer icke skola erkännas såsom flyktingar icke skola utgöra hinder för att ställning såsom flykting tillerkännes personer, vilka uppfylla de under 2) här nedan angivna villkoren; 2)den som till följd av händelser, som inträffat före , och i anledning av välgrundad fruktan för förföljelse på grund av sin ras, religion, nationalitet, tillhörighet till viss samhällsgrupp eller politisk åskådning befinner sig utanför det land, vari han är medborgare, samt är ur stånd att eller på grund av sådan fruktan, som sagts, icke önskar att begagna sig av sagda lands skydd, eller den som, utan att vara medborgare i något land, till följd av händelser som förut sagts befinner sig utanför det land, vari han tidigare haft sin vanliga vistelseort, samt är ur stånd att eller på grund av sådan fruktan, som sagts, icke önskar att återvända dit. Beträffande den som är medborgare i mera än ett land avses med uttrycket land vari han är medborgare varje land, vari han är medborgare; ingen skall anses vara i avsaknad av det lands skydd, vari han är medborgare, därest han utan bärande skäl grundat på berättigad fruktan underlåtit att begagna sig av något av de länders skydd, i vilka han är medborgare. 1) I denna konvention skall med det i artikel 1 A förekommande uttrycket händelser som inträffat före kunna förstås antingen a)händelser som inträffat i före eller b)händelser som inträffat i eller annorstädes före , och skall envar fördragsslutande stat vid undertecknandet av eller ratifikationen av konventionen eller vid anslutningen till densamma avgiva en förklaring angående vilkendera av dessa båda betydelser som staten i fråga inlägger i förevarande uttryck med hänsyn till de förpliktelser, som den åtager sig i enlighet med konventionen. 2)Fördragsslutande stat, som valt alternativet a) ovan, äger när som helst medelst ett till generalsekreterare riktat meddelande utvidga sina förpliktelser genom att antaga alternativet b). Denna konvention skall upphöra att vara tillämplig på den som omfattas av bestämmelserna under A ovan men som 1)av fri vilja på nytt begagnar sig av det lands skydd, vari han är medborgare; eller 2)efter att hava förlorat sitt medborgarskap, av fri vilja återförvärvar detsamma; eller 3)förvärvar medborgarskap i ett nytt land och kommer i åtnjutande av detta lands skydd; eller 4)av fri vilja återvänder för att bosätta sig i det land, som han lämnat eller utanför vilket han fortsatt att uppehålla sig på grund av fruktan för förföljelse; eller 5)icke kan fortfara att vägra begagna sig av det lands skydd, vari han är medborgare, enär de omständigheter, till följd av vilka han blivit erkänd såsom flykting, icke längre föreligga, dock att denna bestämmelse icke avser flykting hänförlig under A 1) ovan, som kan åberopa på tidigare förföljelse grundade, tungt vägande skäl för vägran att begagna sig av det lands skydd, vari han är medborgare; eller 6)utan att äga medborgarskap i något land kan återvända till det land, vari han tidigare hade sin vanliga vistelseort, enär de omständigheter, till följd av vilka han blivit erkänd såsom flykting, icke längre föreligga, dock att denna bestämmelse icke avser flykting hänförlig under A 1) ovan, som kan åberopa på tidigare förföljelse grundade, tungt vägande skäl för vägran att återvända till det land, vari han tidigare hade sin vanliga vistelseort. D.Denna konvention är icke tillämplig på dem som åtnjuta beskydd eller bistånd av andra organ eller institutioner än Höge Kommissarie för flyktingar. Därest sådant beskydd eller bistånd, av vilken anledning det vara må, skulle upphöra utan att ifrågavarande personers ställning blivit slutgiltigt reglerad enligt tillämpliga, av generalförsamling antagna resolutioner, skola vederbörande utan vidare äga åtnjuta de i denna konvention stadgade förmånerna. E.Denna konvention äger icke tillämpning på den som av vederbörliga myndigheter i det land, vari han bosatt sig, erkännes hava de rättigheter och skyldigheter, som äro förbundna med innehav av medborgarskap i sagda land. F.Stadgandena i denna konvention äga icke tillämpning på den beträffande vilken föreligga allvarliga skäl antaga, att han a)förövat brott mot freden, krigsförbrytelse eller brott mot mänskligheten, sådana dessa brott blivit definierade i de internationella överenskommelser, som tillkommit för att meddela bestämmelser angående sådana brott; eller b)förövat grovt ickepolitiskt brott utanför tillflyktslandet, innan han erhöll tillträde till detsamma såsom flykting; eller c)gjort sig skyldig till gärningar, stridande mot syften och grundsatser. Artikel 8 Befrielse från undantagsåtgärder I fråga om undantagsåtgärder som må vidtagas mot någon viss främmande stats medborgare med avseende på deras personer, egendom eller intressen, gäller att fördragsslutande stat icke äger gentemot flykting som formellt är medborgare i den ifrågavarande främmande staten tillämpa sådana åtgärder allenast på grund av detta flyktingens medborgarskap. Fördragsslutande stat, som på grund av den egna lagstiftningen är förhindrad att tillämpa den i denna artikel fastslagna allmänna grundsatsen, skall i därför ägnade fall medgiva undantag för flyktingar, som sagts. Artikel 9 Tillfälliga åtgärder Bestämmelserna i denna konvention utgöra icke hinder för fördragsslutande stat att i krigstid eller under andra allvarliga och utomordentliga förhållanden gentemot någon bestämd person provisoriskt vidtaga åtgärder, som staten ifråga finner oundgängligen erforderliga för den nationella säkerheten, i avvaktan på utredning genom statens försorg, huruvida vederbörande verkligen är flykting samt huruvida i hans fall upprätthållandet av åtgärderna är nödvändigt i den nationella säkerhetens intresse. Fördragsslutande stat skall utfärda identitetshandlingar till flykting, som befinner sig inom statsområdet och som icke är i besittning av giltigt resedokument. Artikel 33 Förbud mot utvisning och avvisning 1.Fördragsslutande stat må icke, på vilket sätt det vara må, utvisa eller avvisa flykting till gränsen mot område varest hans liv eller frihet skulle hotas på grund av hans ras, religion, nationalitet, tillhörighet till viss samhällsgrupp eller politiskt åskådning. 2.Denna bestämmelse må likväl icke åberopas av flykting, vilken det föreligger skälig anledning att betrakta som en fara för det lands säkerhet i vilket han uppehåller sig eller vilken, med hänsyn till att han genom lagakraftägande dom har dömts för synnerligen grovt brott, utgör en samhällsfara i sagda land. Protokoll (Flyktingkonventionen) Protokoll angående flyktingars rättsliga ställning, UTDRAG - Artikel 1 Artikel 1 Allmän bestämmelse 1.De stater som är anslutna till detta protokoll förpliktar sig att tillämpa artiklarna 2 till och med 34 av konventionen på flyktingar, sådant detta begrepp definieras härnedan. 2.I detta protokoll skall, utom vid tillämpningen av moment 3 av denna artikel, med flykting förstås varje person, som omfattas av definitionen i artikel 1 av konventionen som om orden ... till följd av händelse, som inträffat före , och ... samt orden ... till följd av händelser som förut sagts ... i artikel 1 A 2) var utelämnade. 3.Detta protokoll skall tillämpas av stater, som är anslutna till detsamma, utan någon begränsning från geografisk synpunkt; förklaringar som angivits enligt artikel 1 B 1) a) av konventionen av stater, som redan tillträtt densamma, skall dock gälla även i förhållande till detta protokoll, med mindre dessa förklaringar utvidgas enligt artikel 1 B 2) av konventionen. Konvention om skydd för kulturegendom i händelse av väpnad konflikt, (Kulturkonventionen) tillämpningsföreskrifter, tilläggsprotokoll I , tilläggsprotokoll II Konventionen om skydd för kulturegendom i händelse av väpnad konflikt, kulturkonventionen, upprättades i . Konventionen, som antogs inom ramen för (United Nations Educational, Scientific and ), är avsedd att utgöra ett komplement till tidigare överenskommelser, särskilt Haagkonventioner och Genèvekonventioner, i vilka vissa regler till skydd av kulturegendom finns. Genom att ansluta sig till kulturkonventionen förbinder sig parterna att både skydda och respektera kulturegendom under såväl internationella som icke-internationella väpnade konflikter samt under ockupation. I fredstid ska parterna även förbereda skyddet för kulturegendom. Konventionen identifierar även ett karaktäristiskt emblem som kan användas för att utmärka kulturegendom. Det finns i konventionen två graderingar av skyddet av kulturegendom. Ett allmänt skydd (art. 4–6) där respektive stat avgör vad som är viktigt för landets kulturella arv och ett speciellt skydd (art. 8–11) som avser kulturvärden som är av sådan vikt att de betraktas som särskilt värdefulla för världskulturarvet. Undantag från skyddet av kulturegendom kan göras med åberopande av militär nödvändighet i vissa fall. Detta undantag gäller dock bara kulturegendom med det allmänna skyddet (art. 4). Det kan inte göras undantag från skyddet av speciellt skyddad kulturegendom. Kulturkonventionens regler har senare bekräftats genom bestämmelserna tilläggsprotokoll I och II till art. 53 respektive 16 om skydd för bl.a. kulturell egendom som förbjuder fientlig handling riktad mot historiska minnesmärken, konstverk eller platser avsedda för religiösa ändamål, vilka utgör folkens kulturella eller andliga arv. Till konventionen hör också två protokoll. Tilläggsprotokoll I är inriktat på att förhindra att kulturegendom förs ut från ett territorium. Om egendom ändå förts från en stat i samband med ockupation ska den förvaras och vid krigsslutet föras tillbaka. Tilläggsprotokoll II kompletterar kulturkonventionen ytterligare och medför ett antal förbättringar av skyddet för kulturegendom. Bland annat definieras ett antal förfaranden som brott mot konventionen och protokollet. I protokollet ställs även vissa krav på kriminalisering av sådana brott. har undertecknat detta protokoll, men ännu inte () ratificerat det. I Totalförsvarets folkrättsförordning (1990:12) finns föreskrifter till ledning för tolkningen och tillämpningen för svensk del av kulturkonventionen. Konventionen och tilläggsprotokoll I trädde i kraft och ratificerades av . Riksdagsbehandling: prop. 1983:84:108, bet. 1983/84:KU16, rskr. Publicering: SÖ 1985:7 Tilläggsprotokoll II trädde i kraft .