sou · GZB361 · 2011-09-29 00:00:00 — Där fick jag och min syster arbeta med att flytta sten och stubbar medan de satt inne och fikade med sina släktingar. Min syster gick dit och frågade efter vatten: här får du och försvinn, sa . Min syster kom tillbaka utan vatten till mig fast jag var törstig och hon berättade vad de gjorde. Hon gick dit arg som hon var och började säga san- ningen rätt i ansiktet på alla som satt där: här sitter ni och dricker saft och äter bulle medan jag och Hans sliter med era stenar. Vi får aldrig något av er. flög upp och var som ett åskmoln och började springa efter , men är snabb i benen så hon kom aldrig nära henne. gapade och svor: kom hit ungjävel, skrek hon. Aldrig, skrek tillbaka, jag och Hans ska rymma härifrån. Då började mjukna och bönade och bad att skulle komma tillbaka till henne. Det visade sig att de skulle ha en sommarstuga på markbiten. köpte en stuga på två–tre rum och kök som de forslade dit. Jag har tänkt mycket efteråt på detta, först köpte de en ny bil sen köpte de loss en bit mark och därefter köpte de en stuga på tre rum och kök, som transporterades dit och detta på bara . Jag poängterar att endast jobbade (vid ...) och var hemma och terroriserade oss så nog utnyttjade de oss för att få gratisarbetare och tjäna pengar. sa till mig att ta med dikesspaden och följa med honom. Vi gick ut mot vägen till deras nya markbit där sade han att jag skulle gräva ett dike utefter vägen och åkern. Det ska vara spa- dens djup och 40–. Det var bara att sträckan jag skulle gräva var cirka 100–. Jag satte spaden i marken och började gräva för jag visste vad som skulle hända om jag vägrade. Övergrepp och försummelse – siffror och berättelser sa att diket skulle vara färdigt . Jag kanske kom 20–, jag var då. var sur som ättika för han fick gräva resten själv. hackade på oss, hon kallade oss ungdjävlar, era missfoster och tattardjävlar. Ni är värdelösa, kan inget och kommer inte att klara er i livet. Vår stockholmsdialekt hatade hon över allt på denna jord. Detta pågick , ständigt . Hon älskade att djävlas med oss. Jag kommer ihåg när hon fick reda på att man skulle borsta tän- derna minst . Det sa hon att vi också skulle göra. Det var bara det att de tandborstar som fanns då var stora och stenhårda. Hon stod bakom ryggen på oss och såg till att vi borstade noga med salt, ingen tandkräm här inte. Blodet rann ur munnen på oss och hon bara stod och flinade. De få gånger mor ringde oss var lätträknade. Jag minns en gång då både min syster och jag stod intill vid telefonen när hon pratade med vår mor. Mor ville prata med oss och vi med henne men då sa kärringen att de fick hon inte för barnen blir bara besvärliga efteråt. Vi vågade inte säga emot, men vad ledsna vi blev! la på luren och flinade åt oss och sa: är er mamma finska eller? med en hånfull röst. Sen gick hon ut ur rummet och skrat- tade åt oss. Jag minns en gång när vår mor och farmor var och hälsade på. Vi gick ner till sjön och badade, vi fick vara för oss själva. Jag och sa till dem att vi ville hem, men dom kunde inte göra något åt det. Vi fick frukt och godis samt lite leksaker av dem. Vi var så glada över det. Men å kvällen, när de åkt, tog allt ifrån oss, all godis, frukt och leksaker. Det här ska inte ni ha, skrek hon. Vi protesterade till ingen nytta. stal allt vad vi hade och åt upp all godis/frukt själv. Vi fick rensa hennes jordgubbsland och det var inte litet, det var både tistlar och kvickrot och mängder av ogräs. Torrt var det och solen gassade på våra ryggar men något vatten fick vi sällan. Hon njöt av att plåga oss. Två av somrarna vi var där så flyttade hon in min säng till en yttervind/garderob som var på ytterkanten av rummet, det var en långsmal garderob med ett litet enkelglasat fönster på gaveln. Där satte hon in min säng så att den precis fick plats. Hon njöt av att placera mig där för där var det flugor och spindlar som surrade och kröp. Hon trodde att jag skulle bli rädd. Övergrepp och försummelse – siffror och berättelser Jag glömmer aldrig när hon försökte ta på min penis. Jag låg i sängen och hon stod över mig och började tafsa på mig, hon sökte efter min penis och när jag förstod vad hon höll på med så slingrade jag mig ur hennes grepp och rusade ut ur rummet och skrek. när jag skulle gå in i köket så stod hon där helt naken och blottade sig för mig. Det var det äckligaste jag har sett, jag tvärstannade i dörröppningen och fick se denna tjocka kvinna med äckligt hängande stora bröst som nådde ända ner till naveln, fläsket hängde runt henne och där stod hon och log mot mig med sin äckligt stora svarta buske mellan sina fläskiga lår. Jag slängde igen dörren med en smäll. Detta hände mitt när var på jobbet och var ute någonstans. så fick hon tag på mig i köket och höll mig i ett järngrepp, hon tvingade in mitt ansikte in i hennes illaluktande svettiga armhåla, det stank gammal sur armsvett. Jag sparkade och slog allt vad jag kunde och kippade efter luft men hon höll mig i ett grepp som jag inte kunde komma loss. Först då när jag svimmade släppte hon taget så jag föll ner på golvet, jag höll på att spy rätt ut. En fruktansvärd lukt var det som var kvar i min näsa och mun. Hon bara stod där och skattade åt mig, hon njöt av det hon gjorde. Hon gjorde allt för att vi inte skulle synas för folk. När det kom folk var vi nyfikna och hungriga på socialkontakt med människor utifrån så vi kom fram . kunde hon inte säga åt oss att försvinna, då fick vi höra att vi var besvär- liga och uppkäftiga/olydiga och mycket mer. Vi var bara glada att få träffa folk, för det kunde gå innan vi såg några andra män- niskor. Platsen vi var placerade på låg långt in i skogen. Jag själv hade till närmaste kille som jag lekte med . För övrigt så var jag tvungen att vara på plats så att hon hade ögo- nen på en. Jag kommer ihåg en gång när var tvungen att köpa ett par skridskor till mig samt en ishockeyklubba. Vi var inne i T-byn och tittade på ett par skridskor och expediten tog fram ett par fina skridskor till mig som passade perfekt. Men det protesterade mot för hon ville att jag skulle ha ett par större skridskor så att jag kunde växa i dem. Men expediten protesterade och sa att det inte var bra för mina leder och risken var stor att jag skulle stuka och vricka mig . gav sig inte utan fräste till honom och sa att vi tar de som är tre nummer större, då behöver jag inte köpa några fler till honom, han kan stoppa in strumpor i skorna. Jag var tyst. Övergrepp och försummelse – siffror och berättelser Ja, det blev som expediten sa, jag vinglade där på isen och stu- kade mina leder och mina skolkamrater hade väldigt roligt åt det. När jag kom hem och sa att lärarna sagt att jag måste ha hjälm så fräste hon och sa hur mycket kostar den då. Jag visste inte det men jag sa att det var ett märke på hjälmen som var på. Då gav hon mig och sa att gå och köp hjälmen då, med ett flin på sina läppar. Jag fick åka utan hjälm på isen. var det cykeldag i skolan. Vi hade fått varsin cykel av vår mor som vi hade stor glädje av. Jag skulle gå igenom cykeln dagen innan vi skulle cykla till skolan som låg 2–3 mil från där vi bodde. kom och sa att han skulle göra i ordning cyklarna åt oss men jag ville det själv, men han sa bestämt att det skulle han göra, så jag lät honom göra det och gick därifrån. När vi kom till skolan var det en polis där och inspekterade alla cyklar som skulle rulla runt en bana i M-byn. När jag kom fram till honom så sa han att denna cykel får du inte cykla på! Han visade mig att båda muttrarna var lösa på framhjulet, om det ramlar av så kommer du att skada dig allvarligt sa han. Jag tänkte direkt på , varför han var så enträgen att få göra i ordning cykeln åt mig. Han ville helt enkelt att jag skulle ramla med fart och skada mig eller rent ut sagt omkomma i en trafikolycka. Mina aningar om påhitt besannades när vi kom hem, han såg verkligen överraskad ut när vi kom cyklande in på gården. Jag sa till honom att han inte hade dragit åt muttrarna och att jag kunnat skada mig. Hans svar var ett muttrande med röda kinder och så vände han på klacken och gick. Jag förstod då att jag måste se upp med honom . En gång var vi på en julmarknad i bygdegården det skulle vara en auktion på lite julsaker som folk hade tillverkat. Jag fastnade för en liten halmbock, det var den vackraste bock jag någonsin hade sett. Den hade ett rött sidenband runt halsen. Jag ville ge den till min mamma i julklapp. lovade oss en gång att vi skulle få vecko- peng av henne, men det hade vi aldrig fått så jag tänkte att jag hade lite pengar till godo. Det var fler som ville ha julbocken. Det var en herre intill mig som ropade på den också. 3,50 tror jag att han sa, så jag ropade ut på den med resultat att gick i taket och började gorma och skälla på mig: vad i helvete gör du ungjävel, skrek hon. Jag bara sjönk ihop av sorg. Mannen intill mig reagerade direkt och sa vad är det med dig kvinna? Låt pojken få bocken han vill ju ha den. Mannen betalde bocken den kostade och gav mig den och sa till att Övergrepp och försummelse – siffror och berättelser hon skulle lugna sig. Bygdegården var full av folk. Den kvällen var inte rolig, direkt upp i säng utan kvällsmål och vatten. När julen närmade sig så skulle vi faktiskt få resa hem till mamma i , helt underbart tyckte både jag och min sys- ter, vi trodde det inte var sant förrän vi satt på tåget. Jag packade en väska med kläder och så la jag halmbocken överst i väskan för den skulle mamma få i julklapp, jag var så glad. Då kom in i rummet och fick se halmbocken i väskan och fick ett utbrott och skrek den är inte din för den har jag betalat för. Jag skrek och protesterade hejdlöst och sa att jag hade fått den av den snälla farbrodern och att han betalat för den. Sorgen var kompakt, min halmbock som jag skulle ge till mamma till julklapp rycktes från mig av den människa som jag hatar mest av alla på denna jord, hon tog den och skrattade när hon gick ut ur rummet. När vi kom till tågstationen så råkade och jag prata med varandra så att stinsen hörde oss. Ja, det hörs var ifrån dessa barn kommer, sa han. Ja, fräste . Det ska veta den hemska dialekten får jag stå ut . Stinsen ryggade tillbaka när han hörde hennes utbrott. Jag glömmer aldrig frukosten. Hon serverade klimpig havre- grynsgröt åt oss, ibland kall, men till sig själv och var det en slät och fin gröt. Maten var rena rama katastrofen . Medan de själva fick ny och fin mat så fick vi rester. Det är mycket jag har förträngt men jag minns att jag ständigt letade efter något att äta. Jag åt växter, frukter och bär och svampar. När en myndighetsperson skulle komma på inspektion då klädde hon upp oss och sa att vi inte fick säga något. De sa: vad fint ni har det här, hur trivs ni?, medan satt intill. Ja, vad säger man, vi var skrämda till tystnad. Jag vågade inte svara utan ryckte bara på axlarna. Som jag minns så besökte de oss en gång . Så fort de åkte iväg fick vi ta av oss kläderna och ta på oss lumpen som vi ständigt gick i. satte hon på oss pjäxor sådana gamla som inte hade något foder i, bara strumpa och raggsocka hade vi. Fötterna var blåa av iskyla, jag kunde knappt stå på fötterna det värkte och stack i dem när de tinade. Men bara hånade mig för det och kallade mig vekling. när vi skulle gå och lägga oss tänkte jag på min mor och far och längtade efter dem. Varför är vi här, varför får vi inte åka hem, varför får vi inte reda på någonting, varför är det ingen som säger något till oss, varför är vi hos dessa onda människor? Övergrepp och försummelse – siffror och berättelser Dessa människor som inte tycker om oss, som jämt skäller och lju- ger om oss. Helt plötsligt kom det en familj med två döttrar på besök. Vi hade aldrig sett dem förut. Innan de kom sa att vi skulle uppföra oss och så fick vi sätta på oss de fina kläderna. Vi fick en bra kontakt med flickorna så vi passade på att gå ner och bada, när vi kom upp igen så satte vi oss på farstubron och pratade om allt och inget. Helt plötsligt så frågade den yngre av tjejerna om vi ville flytta hem till dem. Vi trodde inte våra öron, vad sa hon? Ja, vill ni flytta hem till oss och så skrattade båda två. JA skrek både jag och det vill vi. Men tyvärr så fick vi inte resa den dagen, inte förrän . Jag glömmer aldrig . Det var den längsta veckan jag har varit med om. För det första så kissade jag inte på mig i sängen efter det mötet med den nya familjen. var väldigt fundersam men hon sa inget. Det var som hela världen öppnades för oss, vi var så glada men vi var tvungna att hålla igen för var på stridshumör. Dagen kom då vi skulle därifrån för alltid. försvann ut med båten, han sa inte ens adjö. var tvungen att vara där då familjen kom för att hämta oss. Jag var och var . Det visades sig att vi skulle bo där , ingen sa varför vi inte kunde flytta hem till mor. Mannen i huset var tyst och inbunden. sa han till mig att ta traktorn och plöja södra fältet. Ja visst det gör jag gärna svarade jag. Men då måste du visa mig hur jag ska göra med traktorn och plöjningen. Va fan sa du pojke? Vet du inte hur man gör?, skrek han. Jag fick hjärtat i halsgropen för han var en stor och tung man på . Jag svarade att jag inte visste och helt plötsligt så började han rusa mot mig och svor och gormade. Jag fick fart så att han inte fick tag i mig. Efter den händelsen väg- rade han att prata med mig, jag försökte att få kontakt men gav upp. Under de år jag bodde hos dem talade han inte med mig. fick jag gå från bordet, minns inte varför. Helt plötsligt rusade gubben uppefter mig och ut på gräsmattan och fick tag i mig, han bröt ner mig över en moped som stod där och han började puckla på mig men jag lyckades att slingra mig ur hans grepp och sprang till grannen och berättade vad som hade hänt. Övergrepp och försummelse – siffror och berättelser kom som vanligt för att hämta mjölk. Hon skämdes över det som hade hänt det såg jag på henne. Trots allt var det litet lättare att bo på det nya stället. Det fanns kompisar att leka med från huset. Jag började spela fotboll och hockey. Men det var det att vi var utbölingar med en dialekt som inte var som deras. Familjen köpte en ny bil strax efter att vi hade anlänt, likadant var det som familjen . hörde min sys- ter att och pratade om oss. De sa att det snart var slut på min vistelse där. Då sa : vi begär av myndigheten för pojken när han flyttar härifrån och samma då när tösen flyttar. mötte upp mig när jag kom hem och berättade det som hon hade hört. Jag blev så arg så jag gick dagen efter till barnavårds- mannen som vi råkat få veta namnet på. Jag berättade allt jag visste och hon häpnade. Kort därefter så såg jag ett par skamsna ansikten. vi bodde där fick jag inga rena lakan . Samma var det med julaftnar, stora tjocka släkten kom dit och där satt jag och i ett hörn och väntade på julklappar som nästan aldrig kom, alla andra fick leksaker och vi fick bara en till två tråkiga mjuka klappar som för det mesta innehöll strumpor eller vantar. Så var det varje jul samt födelsedagar då vi heller inget fick medan deras flickor fick allt det dom pekade på. Jag växte ju och en gång köpte ett par svarta jeans åt mig. var jag hos grannen och tittade på TV och fastnade i et taggtrådsstängsel när jag skulle hem. Där hängde jag på magen i trådarna och som tur var så hade jag min nya skinnjacka på mig som jag har fått av min mor så jag skar inte upp magen, jackan räd- dade helt enkelt mig. Men däremot så skar jag upp mitt högra lår långt och djupt. Blodet forsade ut efter hela benet. Jag linkade hem och berättade vad som hade hänt. Jaha vad ska jag göra åt det, sa . Ska inte doktorn titta på det?, undrade jag. Nej det har vi inte tid till, gå och lägg dig. Jag fick sno en handduk runt låret så det värsta blodet stillade. Men mina nya jeans var förstörda och några nya byxor fick jag inte, så jag fick gå i de utväxta som jag hade innan. Egentligen borde jag få ersättning för det arbete jag utförde som barn. Jag fick slita som en slav hos familjen , men hos familjen var jag större och starkare, så där rådde gubben inte Övergrepp och försummelse – siffror och berättelser på mig så mycket. Fast jag fick jobba där med. Möka hos grisarna så att man luktade svinskit i skolan. Som barn tvingades jag till att anpassa mig till de olika hemmen och de vuxnas nycker. Jag var så utsatt och utlämnad och visste inget annat. Min egen utveckling hindrades och jag tappade tilliten. Jag har haft svårt att hålla fast i relationer och har varit en dålig förebild för mitt barn. Det har varit en lång kamp för mig att få ett tryggt och stabilt liv. kämpar jag med min inre oro som jag anser att min barndom är orsaken till. En invändning som har förts fram mot den här typen av utred- ningar är att de aldrig riktigt kan fånga barnets perspektiv på van- vården. Intervjupersonerna berättar om ett avlägset förflutet och minnen som har omskapats under deras vuxna liv. Det människor berättar om sin barndom påverkas av vad de som vuxna anser är värt att berätta och vad intervjuarna anser intressant att fråga om. Detta är förstås viktigt. ska vi inte underskatta män- niskors förmåga att minnas sin barndom och beskriva den som om de var barn. Det framgår av flera berättelser som har skickats in till oss. Det som av utomstående och av vuxenvärlden kan uppfattas som oviktiga detaljer har fastnat i minnet och blir betydelsebärande för vad intervjupersonerna återger. I de berättelser som presen- terats här har vi fått beskrivningar av väckarklockan som inte ringde och den fina halmbocken – minnen av saker som går och ta och känna på och fungerar som ingångar till barndomen som fanns . En person har beskrivit hur hon än kan för- nimma smaken av trä från sängkarmen som hon brukade tugga på i ren desperation då övergivenheten kändes henne för stor. Trots att det inte finns en självklar överensstämmelse mellan berättelse och det som faktiskt hände kan sådana här berättelser ge kunskap att tolka vad andra har sagt till utredningen. Ett exempel är det våta björkriset som användes till att slå barnen med. Vi har hört talas om det i många intervjuer. Av berät- telse fick vi lära att det just var vattnet som kunde öka smärtan. Att björkriset var vått eller att förövarna hällde kallt vatten på barnen mellan slagen vittnar om en utstuderad och plågsam behandling. Övergrepp och försummelse – siffror och berättelser Utan kunskap om att vatten framhävde smärtan är det lätt att vatt- nets centrala betydelse i misshandeln negligeras. Liknande händelser kan också beskrivas mycket olika. I vårt delbetänkande grupperades olika incidenter för att vi skulle kunna göra statistiska beräkningar. Det ger en typ av kunskap. En annan form av kunskap ger det sammanhang övergreppen skedde i. Detta kan inte fångas i statistik utan enbart genom berättelser. Somliga säger att de regelbundet fick stryk och kan därför inte berätta om alla gånger det skedde. De väljer ut vissa episoder och återger dem. Andra fick stryk någon enstaka gång. Men det fick omfattande konsekvenser för dem. Genom deras berättelser kan vi förstå den ständiga rädslan för att det skulle hända igen, eller det våld barnen gjorde på sig själva för att anpassa sig till de vuxnas önskemål. Det har fått konsekvenser senare i livet. En person som har skrivit till oss ser själva berättelsen om barn- domen som ett sätt att göra upp med samhället som svek henne: blev jag en ödmjuk, mycket kuvad o kränkt tjänarinna, aldrig fick jag blomma upp. I alla fall har jag kommit in ett slags försenad trotsål- der, så en väldigt försynt o försiktig men dock, civil olydnad, är vad jag vill hänge mig åt. En sorts hämnd mot samhället. Den här dokumenta- tionen är ett försök i den riktningen. (Person 985, brev till utred- ningen) I många berättelser och intervjuer framstår fosterföräldrar och per- sonal på barnhem som bestar och sadister. Någon har till och med dragit sig för att kalla fosterföräldrarna för människor och i stället använt citattecken runt ordet för att markera att hon inte kan betrakta dem som mänskliga. De demoniserande beskrivningarna är begripliga utifrån de erfa- renheter som intervjupersonerna skildrar, men det medför att vi får en endimensionell bild av förövarna. Vi är medvetna om att det finns andra röster som inte har kommit fram i den här utredningen. Vi har inte haft uppdraget att konfrontera de utpekade förövarna med uppgifterna. Ett sätt att belysa de utpekade förövarna från ett annat håll är att granska hur myndigheterna betraktade hemmen. Det gör vi delvis i kapitel 6 där myndigheternas arkivhandlingar relateras till intervju- personernas berättelser. Det finns också annat material som på sätt och vis styrker inter- vjupersonernas skildringar. Övergrepp och försummelse – siffror och berättelser att familjer efterfrågade fosterbarn för att döva en vuxens, ofta kvinnans ångest. I rådgivningsboken framgår att man kände till att fos- terbarn kunde ordineras av läkare: Det händer att människor som varit psykiskt sjuka av läkare tillrådes att ta fosterbarn; detta anses alltså påverka deras själstillstånd på ett lyckligt sätt. Mot en sådan inställning måste man bestämt reagera. Barn är ingen medicin och fosterhemmet skall väljas helt efter vad som kan vara lämpligt för barnets del.11 författare avrådde myndigheterna från att placera barn i hem där fosterbarnet skulle fungera som psyko- farmaka åt fosterföräldern eller någon i hans familj.12 Kanske var detta vanligare än vad som har varit känt. I breven till utredningen och i många intervjuer beskrivs en uppväxt i fosterhem där åtmin- stone den ena föräldern troligen var psykiskt sjuk. Utåt sett var många fosterfamiljer väl sedda. Det beskrivs i flera av berättelserna och i många intervjuer. Att anseende och god ställning inte får styra bedömning är en erfarenhet från både berättelser och intervjuer. När människor i maktställning eller med gott anseende i bygden ska utredas som fosterhem fordrar det, liksom i andra samman- hang, en saklig utredning från myndigheterna. Tyvärr visar inter- vjuer och arkivhandlingar ofta på motsatsen. Dessa familjer verkar ha haft lättare att få ta emot fosterbarn. 11Höjer, ., Samhället och barnen: svensk lagstiftning till skydd och stöd för barn och familj, 7., [omarb.] uppl., , , 1965. s. 240. 5Många har berättat om vanvård från samma plats I delrapport1 redogjorde vi översiktligt för hur olika personer beskrivit sin tid på en och samma institution. De institutioner som belystes var Vidkärrs barnhem i , pojk- hemmet Skärsbo i och Nybodahemmet i . I utredningsdirektiven anges också att rapporten bör utformas så att den ger information och underlag för dem som inte deltar i granskningens intervjuer men som varit placerade på en viss institution. Därmed blir rapporten betydelsefull för andra som inte har intervjuats.2 I detta kapitel fördjupar vi oss i beskrivningarna av de nämnda institutionerna. Dessutom har vi utökat undersökningen till att också omfatta fosterfamiljer. Vi kommer att beskriva flera personers berättelser om vanvår- den på en och samma institution eller i samma fosterfamilj. Hur beskrivs miljön, fosterfamiljen, institutionen och vanvården? Vad minns intervjupersonerna och vilka upplevelser av vistelsen redogör de för? Går det att skönja några rutiner eller strukturer? Utredningen har utgått ifrån individens resa genom den sociala barnavården, ofta via flera placeringar. skiljer sig från utredningar utomlands som har fokuserat på i förväg angivna institutioner och granskat tillvaron och förekomsten av vanvård på dessa. Flera utredningar utomlands har också aktivt sökt personer som har varit placerade vid vissa institutioner och bett dem berätta om förhållanden där. 1SOU 2009:99, Utredningen om vanvård i den sociala barnavården, Vanvård i social barna- vård : delbetänkande, , , 2009. 2Dir 2006:75. s. 5. Många har berättat om vanvård från samma plats Den svenska utredningen har haft ett individperspektiv som inneburit att det är intervjupersonens egen redogörelse som stått i fokus.