sou · GZB326 · 2011-04-07 00:00:00 — Som krav gäller också att utlandsvistelsen måste vara till- fällig och i det närmaste föranledd av studierna. Medborgare i andra länder ska dessutom uppfylla vissa EU-bestämmelser. Bidragsbeloppet är detsamma för utlandsstuderande som för studerande i . Borgensbeloppet för lån möjliggör dock ett högre studielån för utlandsstuderande än för studerande i . För studier på högskolenivå i är borgensbeloppet och för högskolestuderande utomlands är borgensbeloppet . För annan än högskolestuderande är skillnaden inte lika stor. Då är borgensbeloppet för utlandsstudier endast högre än för motsvarande studier i . I studiestödet ingår som nämnts ovan förutom bidrag och låne- del även bostadstillägg. För studerande i är beloppet av bostadstillägget av de godtagbara boendekostnaderna. Boendekostnader som överstiger beaktas dock inte. Om boendekostnaderna är betalas inget bostadstillägg. Bostadstillägget är alltså 26,90–201,. För studier utomlands utgår bostadstillägget som ett standard- belopp om som inte påverkas av boendekostnaderna. Där- emot är bostadstillägget i länder med låg hyresnivå, som t.ex. , och , lägre än standardbeloppet om den Jämförelse med andra länder studerande inte kan visa att den faktiska hyran är högre. Liksom vid studier i betalas dock inte bostadstillägg om boendekost- naderna är . Detta innebär att bo- stadstillägget för utlandsstuderande som huvudregel är något högre än för studier i . Bidrag till terminsavgifter eller resekost- nader lämnas inte vid utlandsstudier. Studiestödet utbetalas månatligen till bankkonto i även vid utlandsstudier. Det finns möjlighet att få stödet utbetalat till konto i bank utomlands, men då får stödmottagaren stå för de even- tuella kostnader som utlandsbetalningen medför. I administreras studiestödets bidrag, studiepenning och bostadstillägg av Folkpensionsanstalten (FPA) som även sköter administrationen av socialförsäkringar och pensioner. På högskolorna sköter studiestödsnämnderna det mesta av dessa uppgifter på FPA:s uppdrag och mot ekonomisk ersättning. FPA:s studiestödscentral ansvarar för studiestödet till yrkeshögskolor och för studier utom- lands. FPA beviljar även statsborgen för studielån men lånen sköts i övrigt av bankerna. Det norska studiestödet utbetalas till en början helt som lån, men omvandlas till bidrag (stipendium) om den studerande klarar sitt studieåtagande. Den som under två normala terminer ska studera 60 poäng får till en början studiestöd enbart i form av lån under ett studieår. Om den studerande klarar 60 poäng omvandlas av lånet till stipendium. Även för lägre studieresultat konverteras en mindre andel. Klarar den studerande mer så samlas dessa poäng i ett sparkonto som kan utnyttjas senare under ut- bildningen. Även om en studerande inte uppnått tillräckliga studieresultat kan en del av lånet göras om till bidrag om en studerande eller stu- derandes barn varit sjuka (efter en 14 dagars karensperiod görs hela lånet om till stipendium). Detsamma gäller om den studerande fått det särskilda födelsestipendium (stipendium som utgår om stu- denten får barn ) som också ingår i det norska studiestödet. Dessutom kan konvertering medges om en studerande blivit försenad i studierna på grund av funktionshinder eller arbetat på heltid inom en studerandeorganisation Jämförelse med andra länder eller annat organ vid högskolan. Studiestöd lämnas maximalt . Vanligen lämnas stöd . Förutom det tidigare nämnda systemet med konvertering av lån till bidrag, finns ytterligare krav på studieresultat för att bli beviljad nytt studiestöd. Utgångspunkten är att den studerande får studie- stöd för en utbildning. Resultatkravet innebär att den studerande får släpa efter med upp till gentemot den normerade studietiden och ändå få studiestöd. Studiestöd kan ges igen fr.o.m. terminen efter den termin då den studerande tagit igen resterande kurser. En studerande som släpar efter med studierna kan ändå få nytt stöd. Det kan bl.a. gälla om eftersläpningen beror på funktionshinder med ersättning från , barnafödsel eller på grund av sjukdom. Totalbeloppet är detsamma oavsett om den studerande bor till- sammans med sina föräldrar eller på egen hand. För studerande som bor tillsammans med sina föräldrar utgörs dock hela studie- stödet av lån. För en ensamboende studerande utgör bidragsdelen av stödet () och lånedelen uppgår till . Även i finns möjlighet till studiestöd för studier utom- lands. Reglerna skiljer sig något åt mellan studier i och i övriga länder. Till utbildning i ett annat nordiskt land ges studiestöd efter samma regler som i oavsett om utbildningen är på motsvarande gymnasial nivå eller på eftergymnasial nivå. Till utbildning utanför på eftergymnasial nivå kan stöd ges när utbildningen är jämngod med, eller kan ingå i, en norsk examen. Utlandsstudiestöd ges inte till annat än heltidsstudier. Det är möjligt att få studiestöd för förberedande språkkurser i länder utanför då undervis- ningsspråket inte är engelska. Studiestöd lämnas inte för distans- studier utomlands. För studier på motsvarande gymnasial nivå utanför finns vissa möjligheter att få studiestöd. En möjlighet är utbytesstudier. För utbytesstudier utanför ges vanligtvis bara stöd till Vg2, motsvarande andra ring. Man kan få stöd till utbytesprogram i regi av en godkänd organisation. Exempel på godkända utbytesorgani- sationer –2011 är (), Aspect Education , EF , Explorius/Explorica, Into Education, , Speak , Steinerskolen på Hedmarken, , Youth Jämförelse med andra länder for Understanding (YFU), /Amicus, . Även elever som deltar i godkända samarbetsprojekt mellan norska videregående skoler (gymnasienivå) och utländska skolor kan få stöd. Projektet måste dock vara godkänt av Kunnskapsdeparte- mentet (norska motsvarigheten till ). Stöd ges också till studieuppehåll genom LEONARDO-programmet. Om uppehållet är kortare än tre måna- der kan den studerande behålla det stöd han eller hon har för sin utbildning i , och behöver inte söka särskilt stöd för utlands- studierna. Elever i yrkesfackskola som tar utlandsuppehåll under , och som får godkänt utbildningen, får också stöd. Det ges däremot inte stöd till kurs på Vg1-nivå (motsvarande första ring). Om man beviljas stöd får man samma grundstipen- dium och lån som en studerande i och har också möjlighet att få boende- och resestipendium. Som huvudregel ges inte stöd till andra studier på gymnasial nivå utanför , som t.ex. . Dock kan stöd ges under vissa förutsättningar. För vanlig gymnasieutbildning ges stöd till elever som är bosatta utomlands på grund av sjukdom eller som medföljer föräldrar som är bosatta utomlands av olika orsaker. För studier vid United World Colleges, för studier vid vissa franska lycéer, och för yrkesfackupplärning om motsvarande utbildning saknas i ges också stöd. Utbildning- en måste då vara offentlig eller ha motsvarande godkännande i studie- landet. Stödet motsvarar det som ges i och den studerande kan även ha rätt till resestipendium. På eftergymnasial nivå gäller, givet vissa förutsättningar, att ut- landsstuderande har rätt till grundstöd som ska täcka levnadsomkost- naderna, på samma nivå som de som studerar i . Grundstödet utgår alltså med samma belopp, och under samma förutsättningar om omvandling till bidrag, för alla högskolestuderande. För utlandsstuderande finns också andra former av studiestöd. Det finns ett särskilt stöd för undervisningsavgifter. Stöd för under- visningsavgifter lämnas i form av bidrag med mellan 0 och 70 pro- cent av undervisningsavgiften beroende på utbildningsnivån. Utan- för kan en studerande få upptill i undervisningsavgiftsstöd . På bachelornivå ges stödet till 50 pro- cent som lån och till som bidrag för undervisningsavgifter upptill . Är undervisningsavgiften högre än detta belopp ges resterande del som lån. På mastersnivå ges som lån och som bidrag för undervisningsavgifter upp- till . Är undervisningsavgiften högre än detta Jämförelse med andra länder belopp ges resterande del som lån. För doktorandstudier ges hela undervisningsavgiften som lån. För vissa lärosäten med särskilt höga undervisningsavgifter ges även ett tilläggsstipendium. Kunnskaps- departementet beslutar om föreskrifterna för detta tilläggssti- pendium och dessa revideras . De lärosäten som är utvalda till att berättiga till tilläggsstipendium finns i , , och . Stipendiet utgår för –2011 med , och utgår för den del av undervisningsavgifterna som överstiger det belopp som det vanliga tilläggsstödet uppgår till. Undervisningsavgifter som överstiger 111 710+60 390 norska kronor får den studerande bekosta ur egen ficka. Inom kan en studerande låna maximalt till undervisningsavgifter. Studerande kan också få resetillägg för en resa tur och retur till om vistelsen understiger och för två tur och retur resor om vistelsen överstiger . Resetillägget ges som stipendium och lån. Utlandsstudiestöd lämnas till norska medborgare och vissa EES- medborgare. För att få utlandsstöd måste den studerande normalt ha bott i under minst två av . Utbetalning- en sker två gånger per studieår dvs. en utbetalning vid varje termins- start. Det norska studiestödet hanteras av Statens lånekasse for ud- danning (Lånekassen) med cirka 350 anställda, med huvudkontor i och lokalkontor på fem platser i landet. Lånekassen har genomgått och genomgår fortfarande betydande föränd- ringar, där verksamheten koncentreras till kärnuppgifter och vissa stödverksamheter läggs ut på andra organ. Lånekassen sköter även återbetalningen av lån, bortsett från kravverksamheten som sköts av Statens innkrevningssentral. 6.3Analys och avslutande reflektioner Merparten av de europeiska länderna har någon form av studiestöd för utlandsstudier. Den största skillnaden mellan de nordiska länder- na och övriga europeiska länder är att studiestödet i länder utanför i högre utsträckning riktar sig mot de studenter som kom- mer från hem med lägre inkomster. I påverkas inte studie- stödet av om den studerande bor hemma hos sina föräldrar eller inte. Det gör det i de andra länder vi har tittat närmare på. Jämförelse med andra länder I tas endast hänsyn till vad den studerande själv har för inkomster när det avgörs om det finns rätt till studiestöd. I de flesta andra länder påverkar föräldrars eller make/makas inkomster den studerandes möjlighet till studiestöd. Även i de andra nordiska länderna är dock studiestödet oberoende av föräldrarnas inkomst så länge den studerande är ensamboende. I övriga är föräld- rarnas försörjningsansvar för sina barn betydligt större och det verkar ses som en självklarhet att det är dessa som ska bekosta en högre utbildning om möjlighet finns. I ses i stället den studerande på högskolenivå som en vuxen självständig individ med eget för- sörjningsansvar. Följaktligen har också alla studenter, som inte har för hög inkomst, rätt till studiestöd i . När det specifikt gäller rätt till studiestöd för utlandsstudier på- verkas dessa av den syn på studiestöd som finns i varje land. Här känns de system som finns i de nordiska länder som vi har tittat närmare på, , och , som de system som mest kan vara till hjälp vid utformningen av det svenska systemet. Att notera är att det studiestöd som en utlandsstudent får i och är detsamma som studenten hade fått om den hade studerat i hemlandet. har dock ett system som ger möj- lighet till högre lån om studierna sker utomlands. Detta genom att borgensbeloppet för lån möjliggör ett högre studielån för utlands- studerande än för studerande i . Bostadstillägget är också högre för studier utanför och utgår då med ett schablon- belopp till skillnad mot vid studier i då det utgår av den verkliga boendekostnaden. För utlandsstuderande i lågkostnadsländer finns dock i det finska systemet angett ett lägre schablonbelopp, om inte den studerande visar att den faktiska hyran är högre. Det finns ingen möjlighet att få extra stöd för under- visningsavgifter eller resekostnader i . Möjligen kan man tänka sig att den ökade möjligheten till lån finns för att viss del av finansieringen av sådana utgifter ska kunna lösas. I och finns möjlighet till stöd för undervisnings- avgifter. I lämnas detta stöd som ett bidrag med mellan av avgiften. Tilläggslån kan också lämnas för att täcka res- terande del. Här ges också resetillägg, som bidrag och som lån. I finns också ett tilläggsstipendium som riktar sig mot undervisningsavgifter vid vissa särskilt utvalda skolor. I finns det tidigare beskrivna utlandsstipendiet som ger stöd för undervisningsavgifter upp till det belopp som motsvarande utbildning hade kostat i . Jämförelse med andra länder utlandsstipendiet är dock begränsat till vissa utbildningsanstalter och är inte generellt. Studiestödet för utlandsstudier i täcker inte resor. Den största skillnaden mellan och de övriga nordiska länderna som studerats, och för den delen även övriga europeiska länder, är att har differentierade skalor för lånedelen vid ut- landsstudier. Att lånebeloppet varierar så kraftigt mellan vilket land man väljer att studera i är så vitt vi kunnat se unikt för . Möjligheten till extralån för undervisningsavgifter och resor är där- emot inget unikt utan förekommer även i andra länder. En annan skillnad om vi ser till de nordiska länder vi har tittat närmare på är att dessa, bortsett från viss möjlighet i , inte ger studiestöd för språkstudier. Inte heller ges stöd för distansstudier i utlandet i något av dessa nordiska länder. Möjligheten till studiestöd för utbildningar på gymnasial nivå varierar i de nordiska länderna. Gemensamt är dock att de samtliga ger samma rätt till studier inom som i det egna landet. Utanför skiljer det sig åt. I är rätten mycket be- gränsad och ges endast till sista åren på vissa uppräknade utbild- ningar. Av de nordiska länder som vi har tittat närmare på är mest generöst när det gäller studiestöd för studier på gymnasial nivå utomlands. Här kan studiestöd beviljas för studier utomlands om de motsvarar stödberättigade studier i eller ingår i en finländsk examen, dvs. enligt samma förutsättningar som stöd lämnas för studier på eftergymnasial nivå. utgör ett mellanting mellan och . I finns en relativt stor möjlighet att få stöd för utbytesstudier om dessa ligger på nivå som motsvarar andra ring i . Då ges t.ex. stöd för utbytesstudier via de van- ligaste utbytesorganisationerna som EF (Europeiska Ferieskolan), STS, osv. För andra studier på gymnasial nivå utanför är det svårare att få stöd. Sådant stöd lämnas endast under vissa förutsättningar, som påminner om de svenska, t.ex. medföljer för- älder som arbetar utomlands, eller vid vissa skolor. Sammanfatt- ningsvis kan sägas att när det gäller studiestöd för studier på gym- nasial nivå utanför är mera generöst än , mindre generöst och i vart fall inte mindre gene- röst. 7EU-rätten och det svenska studiemedlet för utlandsstudier Vårt uppdrag innefattar att göra en unionsrättslig översyn, dels över vilka krav som ska gälla för att en utbildning utomlands ska ge rätt till studiemedel, och dels om nuvarande regler är förenliga med unionsrätten. I detta avsnitt går vi inledningsvis igenom aktuell EU-rätt på området. Därefter följer en redogörelse över de syn- punkter på de svenska reglernas förenlighet med som har framförts vid tidigare tillfällen, till exempel av Studiesociala kom- mittén och av CSN. Slutligen analyseras de gällande nationella be- stämmelserna i ljuset av för att se om de är förenliga med denna. För en genomgång av de nationella bestämmelserna om studie- medel hänvisas till kapitel 4. För en redogörelse av vilka krav som kan ställas på en utbildning utomlands, se kapitel 2. Lissabonfördraget om ändring av fördraget om Europeiska unionen och fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (Lissa- bon-fördraget) undertecknades i och trädde i kraft . Lissabonfördraget inne- håller ändringar i och tillägg till de grundläggande fördragen och vissa protokoll som hör till dem. Fördraget om Europeiska unionen () kvarstår i modifierad form, medan fördraget om upp- rättandet av Europeiska gemenskapen (EG-fördraget) byter namn till fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-för- draget eller FEUF). Artiklarna i fördragen numreras om. Euro- peiska unionen (EU) ersätter och efterträder vidare Europeiska ge- menskapen (EG) som juridisk person. och det svenska studiemedlet för utlandsstudier En grundläggande princip för EU-samarbetet är förbudet mot diskri- minering på grund av nationalitet. I artikel 18 FEUF (f.d. artikel 12 EG) stadgas följande. Inom fördragens tillämpningsområde och utan att det påverkar tillämp- ningen av någon särskild bestämmelse i fördragen, ska all diskriminering på grund av nationalitet vara förbjuden. Detta är den så kallade likabehandlingsprincipen. Bestämmelsen är grundläggande för all gemenskapslagstiftning. Artikeln täcker enligt ordalydelsen endast diskriminering på grund av nationalitet. EU- domstolen har vidgat tolkningen av artikeln till en allmän likabe- handlingsprincip. Likabehandlingsprincipen kan dock endast få självständig betydelse i de fall där EUF-fördraget inte innehåller någon särskild bestämmelse för situationen ifråga. Artikel 18 FEUF kan åberopas tillsammans med andra grundläggande artiklar i EUF- fördraget t.ex. artikeln om unionsmedborgarskap. Förutom i arti- kel 18 FEUF finns likabehandlingsprincipen uttryckt i ett antal sär- skilda artiklar i fördraget bl.a. i artikel 45 FEUF (f.d. artikel 39 EG) där den fria rörligheten för arbetstagare regleras, i artikel 49 FEUF (f.d. artikel 43 EG) rörande etableringsfriheten samt i artiklarna 56 och 57 FEUF (f.d. artiklarna 49 EG och 50 EG) beträffande fri- heten att tillhandahålla tjänster. Principen finns även intagen i olika rättsakter. Som tidigare nämnts har likabehandlingsprincipen genom rätts- praxis vidgats till en allmän likabehandlingsprincip. Detta innebär att likabehandlingsprincipen inte bara förbjuder direkt diskriminering utan även indirekt diskriminering. En diskriminerande behandling är endast tillåten om den kan motiveras på objektiva grunder. Med detta avses att diskrimineringen kan vara tillåten om den är grundad på objektiva hänsyn som är oberoende av de berörda personernas nationalitet och som står i proportion till det legitima syfte som efter- strävas.1 Enligt praxis innebär direkt diskriminering att olika regler tillämpas i jämförbara situationer eller att samma regler tillämpas i olika situationer.2 När en skenbart neutral bestämmelse, dvs. regler som ställer upp andra kriterier än nationalitet, får samma 1Se dom av i mål C-274/96, 1998, s. I-7637, Bickel och , punkt 27, av i mål C-224/98, D´Hoop, 2002, s. I-6191, punkt 36 och av i mål C-148/02, Garcio Avello, 2003, s. I-11613, punkt 31. 2Se dom av i mål C-279/93, , 1995, s. I-225, punkt 30. och det svenska studiemedlet för utlandsstudier effekt som en direkt diskriminering talar man om indirekt diskri- minering. Det är således inte tillåtet att förvandla ett krav på natio- nalitet till t.ex. ett krav på bosättning i värdmedlemsstaten som får samma faktiska resultat som ett krav på nationalitet, om inte detta kan motiveras på sakliga grunder. I varje situation måste dock verk- ligen undersökas om det är fråga om liknande eller jämförbara situa- tioner. Hur den person som menar sig ha blivit diskriminerad har behandlats måste jämföras med hur någon eller några andra per- soner behandlas, har blivit behandlade eller skulle ha behandlats. Endast om jämförelsen visar en avvikelse därvidlag kan det vara fråga om diskriminering. 7.1.2Principen om fri rörlighet för personer och Unionsmedborgarskapet Ett av EU:s huvudmål är att avskaffa hindren för personers fria rör- lighet. Frågan om personers fria rörlighet inom Unionen gällde ur- sprungligen endast arbetstagare, men begreppet har utvidgats bit för bit. I vitboken 1985 som rörde den inre marknaden användes genom- gående begreppet personer. Utvidgningen har sedan påverkats av Unionens satsning på olika utbildningsprogram som t.ex. . Det blev då angeläget att underlätta för studerande att uppehålla sig i andra medlemsstater. Även andra regler har därefter tillkommit som berör pensionärer och andra icke yrkesverksamma. Utveck- lingen har allt mer gått mot en koppling mellan begreppet unions- medborgare och personers fria rörlighet inom EU.3 En unionsmedborgare är varje person som är medborgare i en medlemsstat. Unionsmedborgarskapet ska komplettera och inte er- sätta det nationella medborgarskapet. Unionsmedborgaren ska ha de rättigheter och skyldigheter som föreskrivs i fördragen. De ska bland annat ha rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom med- lemsstaternas territorier.4 I artikel 21 i FEUF (f.d. artikel 18 EG) stadgas att Varje unionsmedborgare ska ha rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier, om inte annat följer av de begrän- ningar och villkor som föreskrivs i fördragen och i bestämmelserna om genomförande av fördragen. 3Allgårdh O och , EU och EG-rätten, 2004, s. 293 f. Prop. 2009/10:141 s. 41 f. 4Artikel 20 FEUF, f.d. artikel 17 i EG. och det svenska studiemedlet för utlandsstudier har som medlemmar i åtagit sig att behandla med- borgare från andra medlemsländer på samma sätt som svenska med- borgare. Rätten till likabehandling gäller i fråga om bestämmelser om fri rörlighet även medborgare från , och Liechten- stein. Detta på grund av att gör att de omfattas av den inre markandens lagstiftning avseende fri rörlighet för varor, tjänster, personer och kapital. Med EES avses alltså medlemsländerna i Europeiska unionen samt genom , och . Frihandelsområdet Efta består av , , och . har valt att stå utanför EES- avtalet och ingår därför inte i EES. har dock ingått en rad bilaterala avtal med EU på många av de områden som omfattar. Även avtalet mellan Europeiska unionen och dess med- lemsstater å ena sidan och å den andra sidan när det gäller rörlighet för personer innehåller ett förbud mot diskriminering på grund av nationalitet.5 7.1.3Principen om fri rörlighet för tjänster En tredje grundläggande EU-rättslig princip som kan ha betydelse är principen om fri rörlighet för tjänster. I artikel 56 FEUF första stycket (f.d. artikel 49 EG) stadgas följande. Inom ramen för nedanstående bestämmelser ska inskränkningar i fri- heten att tillhandahålla tjänster inom unionen förbjudas beträffande medborgare i medlemsstater som har etablerat sig i en annan medlems- stat än mottagaren av tjänsten. Fri rörlighet för tjänster innebär en rätt för tjänsteutövare att till- handahålla tjänster inom unionen. All tillämpning av nationella bestämmelser som innebär ett hinder mot att utföra tjänster i en annan medlemsstat än den man är etablerad i, står i strid med arti- kel 56 FEUF. Även rätten att ta emot tjänster är en del av den fria rörligheten för tjänster. En tjänst är en prestation som utförs mot betalning, och som inte ingår i den fria rörligheten för varor, kapi- tal eller personer. Alla inskränkningar mot den fria rörligheten för tjänster är som huvudregel förbjudna. fastställde domstolen i de förenade målen m.fl. mot van Wesemael6, att friheten 2009/10:141 s. 42. 6Målen 110 och 111/78, m.fl. mot van Wesemael, 1979, s. 35, punkterna 26-8; svensk specialutgåva, volym 4, s. 263. och det svenska studiemedlet för utlandsstudier att tillhandahålla tjänster är en grundläggande princip i fördraget. Även om någon harmonisering inte har genomförts på området, kan den därför bara inskränkas genom regler som grundas på tving- ande hänsyn till allmänintresset och som gäller för alla personer och företag som utövar verksamhet i värdmedlemsstaten, i den mån inte samma intresse skyddas genom de regler vilka tjänsteleveran- tören är underkastad i etableringsstaten. Även principen om fri rörlighet för tjänster aktualiseras när det gäller det svenska studiestödet.7 Enligt rättspraxis är nämligen utbildning som huvudsakligen finansieras av privata medel tjänster i fördragets mening.