sou · GYB323d2 · 2011-01-01 00:00:00 — Direktivet syftar till att förbättra sjösäkerheten och att förhindra förorening från fartyg, samt att minska risken för framtida sjö– olyckor genom underlättande av ett snabbt genomförande av olycksfallsutredningar och en ordentlig analys av sjöolyckor och tillbud till sjöss i syfte att fastställa deras orsaker. Ett snabbt förfarande för fastställande av orsaker och förslag på korrigerande åtgärder möjliggör åtgärder i syfte att minska riskerna för framtida sjöolyckor. Förslaget följer till stora delar det regelverk om harmonisering av tekniska utredningar som IMO redan beslutat, se vidare nedan. Genom direktivet införs bl.a. en skyldighet för medlemsstaterna att genomföra säkerhetsutredningar efter sjöolyckor, tillbud och nödanrop. Vidare säkerställs genom direktivet de utredande organens oberoende samt samarbete mellan medlemsstaterna och mellan medlemsstaterna och tredje land. (, MSC) och (, MEPC) antog i samband med sin 83:e respektive 57:e session en kod innehållande en internationell standard och rekommendationer för olycksfallsutredningar vid sjöolyckor. I samband med sjösäkerhetskommitténs 84:e möte antogs dessutom en kod för undersökning av dödsfall i samband med olyckor genom resolution MSC. 255(84). En ny regel infördes i sjösäkerhetskonventionens (SOLAS) kapitel XI. Änd-ringen innebär att koden görs obligatorisk för samtliga stater anslutna till . Införandet av försäkringsdirektivet och passagerarförordningen syftar bl.a. till att förbättra ersättningsskyddet för dem som drabbas av skador till följd av olyckor till sjöss. Som ovan påpekats har sedan ansvarsdirektivet reducerats till att endast omfatta frågan om försäkring av redareansvaret. Direktivet benämns numera försäkringsdirektivet. En särskild utredare ska föreslå hur flaggstatsdirektivet, klassdirektivet, övervakningsdirektivet, hamnstatskontrolldirektivet, olycksutredningsdirektivet samt IMO:s kod avseende internationell standard och rekommendationer för olycksfallsutredningar vid sjöolyckor kan genomföras i svensk rätt. Utredaren ska redovisa i vilken mån svensk rätt överensstämmer med direktivens och IMO:s regelverks innehåll och i förekommande fall lämna förslag till de författningsändringar som är nödvändiga för genomförande i svensk rätt. Utredaren ska också se över om klassförordningen behöver kompletteras med nationella föreskrifter. I fråga om genomförandet av regelverket kring skyddade platser i enlighet med övervakningsdirektivet ska utredningen särskilt beakta hur möjligheterna att handla effektivt i samband med mottagande av fartyg i nöd kan förbättras. I den mån oklarheter kan komma att uppstå om ansvarsfördelningen mellan olika myndigheter till följd av direktivens och bör utredaren lämna förslag på hur ansvaret mellan myndigheterna bör fördelas och regleras. I detta sammanhang ska utredaren särskilt se över ansvarsfördelningen mellan Transportstyrelsen och i fråga om ansvaret för SafeSeaNet. Frågan om vilken myndighet som bör vara Nationell kontaktpunkt ska belysas. Förslag till sådana författningsändringar som utredaren anser nödvändiga för att åstadkomma önskad effektivisering ska redovisas. Vidare ska utredaren se över hur ansvaret för den rapportering som ska ske enligt de aktuella direktiven bör regleras. I fråga om kompletterande lagstiftning till passagerarförordningen och genomförandet av försäkringsdirektivet kommer detta att övervägas i särskild ordning och innefattas således inte i uppdraget. Utredaren ska i sitt arbete samråda med Transportstyrelsen, , , , samt övriga berörda myndigheter och organisationer. Utredaren ska även samråda med Statskontoret som har regeringens uppdrag att analysera Statens verksamhet och finansiering (Fö2009/477/SSK). I utredningen ska särskild vikt läggas vid regelförenkling. Utredaren ska lämna en konsekvensbedömning av föreslagna åtgärder. Om de föreslagna åtgärderna innebär kostnader för stat eller kommuner ska finansieringsförslag lämnas. åtgärderna innebär kostnader för privata företag ska samråd ske med . Utredaren ska redovisa sitt uppdrag . Tilläggsdirektiv till utredningen om genom- förande av tredje sjösäkerhetspaketet (N 2009:05) Beslut vid regeringssammanträde . Utredningen ska i fråga om direktiv /17/EG och direktiv /16/EG samt därtill relaterade frågor lämna in ett delbetänkande . Övriga delar i utredningens uppdrag ska redovisas . Med stöd av regeringens bemyndigande har statsrådet tillkallat en särskild utredare med uppdrag att bl.a. föreslå hur tredje sjösäkerhetspaketet ska genomföras i svensk rätt (kommittédirektiv 2009:42). Rättsakterna hade vid tiden för beslutet av kommittédirektiven ännu inte publicerats i Europeiska unionens tidning (EUT). Det var således vid beslutet av direktiven oklart när medlemsstaterna skulle genomföra direktiven, varför utredningstiden inte kunde sättas längre än till . Rättsakterna har publicerats i EUT och tidpunkten för genomförandet därmed fastställts till för direktiv /17/EG och till för direktiv /16/EG. I fråga om dessa direktiv samt därtill relaterade frågor kvarstår således behovet av en redovisning . Utredningen ska därför inkomma med ett delbetänkande med redovisning av dessa direktiv och därtill relaterade frågor. För direktiv /21/EG, 2009/15/EG och 2009/18/EG har tidpunkten för genomförande emellertid fastställts till . I fråga om dessa direktiv och övriga frågor som utredningen har att hantera är det tillräckligt om utredningen redovisar dessa . Europeiska unionens officiella tidning L 131/47 OCH RÅDETS DIREKTIV 2009/15/EG av om gemensamma regler och standarder för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg och för sjöfartsadministrationernas verksamhet i förbindelse därmed (Text av betydelse för EES) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 80.2, med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit téns yttrande (1), med beaktande av yttrande (2), i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget, på grundval av det gemensamma utkast som förlikningskommittén god kände (3), och av följande skäl: (1)Rådets direktiv /57/EG av om gemensamma regler och standarder för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg och för sjöfartsadministrationernas verksamhet i förbindelse därmed (4) har ändrats på väsentliga punkter. Eftersom ytterligare ändringar ska göras bör direktivet omarbetas av tydlighetsskäl. (1) EUT C 318, 23.12.2006, s. 195. (2) EUT C 229, 22.9.2006, s. 38. (3) yttrande av (EUT C 74 E, 20.3.2008, s. 633), rådets gemensamma ståndpunkt av (EUT C 184 E, 22.7.2008, s. 11), stånd punkt av (ännu ej offentliggjord i EUT), rådets beslut av och lag stiftningsresolution av (ännu ej offentliggjord i EUT). (4) EGT L 319, 12.12.1994, s. 20. (2)Med hänsyn till arten av bestämmelser i direktiv /57/EG förefaller det lämpligt att dessa omarbetas i form av två olika gemenskapsrättsakter, nämligen ett di rektiv och en förordning. (3)I sin resolution av om en gemensam politik för säkerheten till sjöss satte rådet upp målet att få bort alla undermåliga fartyg från gemenskapens vatten, och prioriterade gemenskapsåtgärder för att säkerställa ett effektivt och enhetligt genomförande av internationella regler genom att utarbeta gemensamma standarder för klassificeringssällskap. (4)Säkerheten och förhindrandet av föroreningar till sjöss kan effektivt förbättras genom en strikt tillämpning av internationella konventioner, koder och resolutioner sam tidigt som friheten att tillhandahålla tjänster främjas. (5)Det åligger flaggstaterna och hamnstaterna att kontrollera att fartygen uppfyller de enhetliga internationella standar derna för säkerhet och förhindrande av förorening till sjöss. (6)Medlemsstaterna är ansvariga för utfärdandet av interna certifikat rörande säkerhet och förhindrande av förorening som föreskrivs i sådana konventioner som den internationella konventionen om säkerheten för människoliv till sjöss av (Solas 74), den internationella lastlinjekonventionen av och den internationella konventionen till förhindrande av förorening från fartyg av (Marpol), samt för genomförandet av bestämmel serna i dessa konventioner. (7)I överensstämmelse med sådana konventioner får alla medlemsstater i varierande omfattning bemyndiga er kända organisationer att bestyrka att bestämmelserna i fråga följs och de får delegera utfärdandet av motsva rande certifikat rörande säkerhet och förhindrande av förorening. L 131/48 Europeiska unionens officiella tidning (8)Ett stort antal av de nuvarande organisationer som är erkända av Internationella sjöfartsorganisationens (IMO) parter världen över kan inte säkerställa vare sig ett kor rekt genomförande av reglerna eller tillräcklig tillförlitlig het när de agerar på uppdrag av de nationella administ rationerna, eftersom de saknar den tillförlitliga och nöd vändiga struktur och erfarenhet som krävs för att de ska kunna utföra sina uppgifter på ett verkligt professionellt sätt. (9)I enlighet med Solas 74 kapitel II-1 del A-1 regel 3-1 är medlemsstaterna ansvariga för att säkerställa att fartyg som för deras flagg är konstruerade, byggda och under hållna i överensstämmelse med de strukturella, meka niska och elektriska krav som ställs av organisationer som erkänts av administrationerna. Dessa organisationer har därför uppgiften att utforma och genomföra regler för konstruktion, byggande, underhåll och inspektion av fartyg och är ansvariga för att inspektera fartyg på flagg statens vägnar och intyga att dessa fartyg följer de inter nationella konventionernas bestämmelser för utfärdande av relevanta certifikat. För att de ska kunna utföra denna uppgift måste de vara oavhängiga och ha en högt speci aliserad teknisk kompetens och ett krävande kvalitetssys tem. (10)Organisationer som inspekterar och besiktigar fartyg spe lar en viktig roll i gemenskapslagstiftningen om sjösäker het. (11)Organisationer som inspekterar och besiktigar fartyg bör kunna erbjuda sina tjänster i hela gemenskapen under konkurrens, som de olika organisationernas tjänster ger ett likvärdigt säkerhets- och miljöskydd. De nödvändiga branschstandarderna bör alltså vara enhetliga och tillämpas i hela gemenskapen. (12)Utfärdandet av radiosäkerhetscertifikatet för lastfartyg kan anförtros privata organ som har tillräcklig sakkunskap och kvalificerad personal. (13)En medlemsstat får på objektiva och klara grunder be gränsa antalet erkända organisationer som den bemyn digar i enlighet med sina behov under kommissionens översyn i enlighet med ett kommittéförfarande. (14)Detta direktiv bör säkerställa friheten att tillhandahålla tjänster i gemenskapen och gemenskapen bör följaktligen komma överens med de tredjeländer där vissa av de erkända organisationerna har sin hemvist för att säker ställa en likvärdig behandling för erkända organisationer som har sin hemvist i gemenskapen. (15)Det är nödvändigt att de nationella administrationerna är djupt delaktiga i fartygsbesiktningar och i utfärdandet av certifikat i samband därmed, för att säkerställa att de internationella säkerhetsreglerna följs noggrant även när medlemsstaterna anförtror åt utomstående erkända orga nisationer att utföra myndighets uppgifter. Det är därför lämpligt att upprätta ett nära samarbete mellan administ rationerna och de erkända organisationer som de bemyn digar, vilket kan kräva att de erkända organisationerna har en lokal representant på den medlemsstats område på vilkens vägnar de utför uppgifterna. (16)När en erkänd organisation, dess inspektörer eller tek niska personal utfärdar relevanta certifikat för administ rationens räkning, ska medlemsstaterna beakta möjlighe ten att, när det gäller denna delegerade verksamhet, låta dem omfattas av proportionerliga rättsliga garantier och skydd, inklusive skälig rätt till försvar, med undantag för immunitet, som är ett privilegium som enbart kan åb eropas av medlemsstater, som en rättighet som inte kan skiljas från suveräniteten och som därför inte kan dele geras. (17)Skillnader i systemen för ersättningsansvar mellan de er kända organisationer som agerar för medlemsstaternas räkning skulle kunna hindra ett riktigt genomförande av direktivet. För att bidra till att lösa detta problem är det lämpligt att införa en viss grad av harmonisering på gemenskapsnivå av det ersättningsansvar som uppstår vid en sjöolycka som förorsakas av en erkänd organisation, enligt beslut i domstol – inbegripet tvistlösning genom skiljedomsförfaranden. (18)De åtgärder som är nödvändiga för att genomföra detta direktiv bör antas i enlighet med rådets beslut /468/EG av om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens ge nomförandebefogenheter (1). (19)Kommissionen bör särskilt ges befogenhet att ändra detta direktiv för att införliva senare ändringar av internatio nella konventioner, protokoll, koder och resolutioner med anknytning till direktivet. Eftersom dessa åtgärder har en allmän räckvidd och avser att ändra icke väsent liga delar av detta direktiv, bland annat genom att kom plettera det med nya icke väsentliga delar, måste de antas ienlighet med det föreskrivande förfarandet med kontroll iartikel 5a i beslut /468/EG. (20)Medlemsstaterna bör emellertid fortfarande ha möjlighet att upphäva eller återkalla det bemyndigande som de gett en erkänd organisation, varvid de ska underrätta kom missionen och de andra medlemsstaterna om sitt beslut, och ange de skäl som ligger till grund för beslutet. (1) EGT L 184, , s. 23. Europeiska unionens officiella tidning L 131/49 (21)Medlemsstaterna bör regelbundet bedöma hur de erkända organisationer som arbetar för dem presterar och de bör tillhandahålla kommissionen och alla andra medlemssta ter exakt information om prestationerna. (22)I egenskap av hamnmyndigheter är medlemsstaterna skyldiga att främja säkerheten på och förhindra förore ningen av gemenskapens vatten genom att prioritera in spektion av fartyg med certifikat från organisationer som inte uppfyller de gemensamma kriterierna, och därige nom säkerställa att fartyg som seglar under tredjelands flagg inte åtnjuter en förmånligare behandling. (23)finns det inga enhetliga internationella standarder för fartygsskrov, maskineri samt el- och kon trollinstallationer som alla fartyg måste följa antingen på byggnadsstadiet eller under hela sin livstid. Sådana stan darder får fastställas i enlighet med erkända organisatio ners regler eller i enlighet med likvärdiga standarder som ska beslutas av de nationella administrationerna i enlighet med det förfarande som fastställs i och rådets direktiv /34/EG av om ett informationsförfarande beträffande tekniska standar der och föreskrifter och beträffande föreskrifter för infor mationssamhällets tjänster (1). (24)Eftersom målet för detta direktiv, nämligen att fastställa åtgärder som medlemsstaterna ska följa i sina förbindel ser med de organisationer som inom gemenskapen om besörjer inspektion, besiktning och certifiering av fartyg, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemssta terna och de därför, på grund av åtgärdens omfattning, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i ar tikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprin cipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. (25)Skyldigheten att införliva detta direktiv med nationell lagstiftning bör endast gälla de bestämmelser som utgör en innehållsmässig ändring i förhållande till direktiv /57/EG. Skyldigheten att införliva de oförändrade be stämmelserna följer av det direktivet. (26)Detta direktiv bör inte påverka medlemsstaternas skyldig heter när det gäller tidsfristerna för införlivande med nationell lagstiftning av de direktiv som anges i bilaga I del B. (27)I enlighet med punkt 34 i det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning (2) uppmuntras medlemsstaterna (1) EGT L 204, 21.7.1998, s. 37. (2) EUT C 321, 31.12.2003, s. 1. att för egen del och i gemenskapens intresse upprätta egna tabeller som så vitt det är möjligt visar överens stämmelsen mellan direktivet och införlivandeåtgärderna samt att offentliggöra dessa tabeller. (28)Åtgärder som ska följas av organisationer som utför in spektioner och utövar tillsyn av fartyg fastställs i parlamentets och rådets förordning (EG) nr 391/2009 av om gemensamma regler och standar der för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg (omarbetning) (3). HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. I detta direktiv fastställs åtgärder som medlemsstaterna ska följa i sina förbindelser med de organisationer som ombesörjer in spektion, besiktning och certifiering av fartyg, för uppfyllande av de internationella konventionerna om säkerheten till sjöss och förhindrande av havsförorening, som friheten att tillhandahålla tjänster främjas. Detta inkluderar utarbetandet och genomförandet av säkerhetskrav för skrov, maskineri samt el- och kontrollinstallationer på fartyg som omfattas av de inter nationella konventionerna. I detta direktiv gäller följande definitioner: a)fartyg: fartyg som omfattas av de internationella konventio nerna. b)fartyg som seglar under en medlemsstats flagg: fartyg som är registrerade i en medlemsstat och som seglar under dess flagg i enlighet med dess lagstiftning. Fartyg som inte mot svarar denna definition likställs med fartyg som seglar under tredjelands flagg. c)inspektioner och besiktningar: inspektioner och besiktningar som är obligatoriska enligt de internationella konventio nerna. d)internationella konventioner: den internationella konventionen om säkerhet för människoliv till sjöss av (Solas 74) utom kapitel XI-2 i dess bilaga, den inter nationella lastlinjekonventionen av och den internationella konventionen till förhindrande av förorening från fartyg av (Marpol), inklusive protokoll och ändringar till dessa, samt därmed förknippade koder av tvingande karaktär i alla medlemsstater, i uppdate rad version. (3) Se sidan 11 i detta nummer av EUT. L 131/50 Europeiska unionens officiella tidning e)organisation: en rättslig enhet, dess dotterbolag och andra organ under dess kontroll, som i samarbete eller enskilt utför uppgifter som omfattas av detta direktivs tillämpningsom råde. f)kontroll: vid tillämpningen av e) avses med kontroll rättigheter, avtal eller andra rättsliga eller praktiska medel som enskilt eller i kombination ger möjlighet att utöva ett avgörande inflytande över en juridisk person eller bemyndigar en juri disk person att utföra uppgifter som omfattas av detta direkt ivs tillämpningsområde. g)erkänd organisation: en organisation som har erkänts i enlighet med förordning (EG) nr 391/2009. h)bemyndigande: ett förfarande genom vilket en medlemsstat ger ett bemyndigande eller delegerar befogenheter till en erkänd organisation. i)föreskrivet certifikat: ett certifikat utfärdat av en flaggstat eller på dess vägnar i enlighet med internationella konventioner. j)regler och förfaranden: de krav som en erkänd organisation ställer på hur fartygen ska vara konstruerade, byggda, utrus tade, underhållna och besiktigade. k)klasscertifikat: ett av en erkänd organisation utfärdat doku ment som intygar ett fartygs lämplighet för en viss använd ning eller tjänst i enlighet med de regler och förfaranden som organisationen har fastställt och offentliggjort. l)radiosäkerhetscertifikat för lastfartyg: det certifikat som infördes genom protokoll om ändring av Solas antaget av Internationella sjöfartsorganisationen (IMO). 1.När medlemsstaterna tar på sig ansvar och förpliktelser inom ramen för de internationella konventionerna, ska de se till att deras behöriga administrationer kan säkerställa att be stämmelserna i dessa tillämpas på ett effektivt sätt, särskilt av seende inspektion och besiktning av fartyg samt utfärdandet av föreskrivna certifikat och dispenscertifikat i enlighet med de internationella konventionerna. Medlemsstaterna ska agera i en lighet med tillämpliga bestämmelser i bilagan och i bihanget till IMO:s resolution A.847(20) om riktlinjer för att bistå flaggstater vid genomförandet av IMO:s instrument. 2.När en medlemsstat vid tillämpningen av punkt 1 beslutar att med avseende på fartyg som seglar under dess flagg i)bemyndiga organisationer att helt eller delvis utföra inspek tioner och besiktningar avseende föreskrivna certifikat, inklu sive sådana som gör det möjligt att bedöma om de regler som avses i artikel 11.2 efterlevs samt, i tillämpliga fall, att utfärda eller förnya därtill hörande certifikat, eller ii)att helt eller delvis överlåta de inspektioner och besiktningar som avses i led i på organisationer, ska den anförtro dessa uppgifter endast åt erkända organisatio ner. Den behöriga administrationen ska i samtliga fall godkänna det första utfärdandet av dispenscertifikat. För radiosäkerhetscertifikatet för lastfartyg får emellertid dessa uppgifter anförtros åt ett privat organ som har erkänts av en behörig administration och som har tillräcklig sakkunskap och kvalificerad personal för att på administrationens vägnar utföra särskilda säkerhetsbedömningar rörande radiokommunikation. Denna artikel avser inte certifiering av specifika delar av marin utrustning på ett fartyg. Vid tillämpningen av artikel 3.2 ska medlemsstaterna i princip inte vägra att bemyndiga någon av de erkända organi sationerna att åta sig uppgifterna, om inte annat följer av be stämmelserna i punkt 2 i den här artikeln samt i artiklarna 5 och 9. De får emellertid begränsa det antal organisationer som de bemyndigar i enlighet med sina behov, förutsatt att det finns klara och objektiva skäl till att göra så. På en medlemsstats begäran ska kommissionen anta lämpliga åtgärder i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 6.2 för att säkerställa en korrekt tillämpning av första stycket i den här punkten beträffande vägran av ett bemyndi gande och av artikel 8 beträffande de fall där ett bemyndigande tillfälligt dras in eller återkallas. För att en medlemsstat ska godta att en erkänd organisa tion som har sin hemvist i ett tredjeland helt eller delvis utför de uppgifter som anges i artikel 3 får den begära att tredjelandet i fråga beviljar en motsvarande behandling av de erkända orga nisationer som har sin hemvist i gemenskapen. Dessutom får gemenskapen begära att ett tredjeland där en erkänd organisation har sin hemvist beviljar en motsvarande behandling av de erkända organisationer som har sin hemvist inom gemenskapen. Europeiska unionens officiella tidning L 131/51 1.Medlemsstater som beslutar i enlighet med artikel 3.2 ska upprätta en arbetsförbindelse mellan sin behöriga administra tion och de organisationer som agerar för deras räkning. 2.Arbetsförbindelsen ska regleras genom ett formaliserat, skriftligt och icke-diskriminerande avtal eller ett likvärdigt rätts ligt arrangemang som fastställer de särskilda uppgifter och funk tioner som organisationerna har åtagit sig och som åtminstone omfattar följande: a)Bestämmelserna i bihang II till IMO:s resolution A.739(18) om riktlinjer för bemyndigande av organisationer som agerar för administrationens räkning, med beaktande av bilagan, bihangen och tillägget till IMO:s MSC/cirkulär 710 och MEPC/cirkulär 307 om avtalsmall för bemyndigande av er kända organisationer som agerar för administrationens räk ning. b)Följande bestämmelser om ekonomiskt ansvar: