sou · GZB346 · 2011-05-18 00:00:00 — 4.främja forskning, utveckling och demonstration av ny teknik av betydelse för verksamheten, 5.svara för beredskapsplaneringen inom sitt verksamhetsområde under kris- eller krigsförhållanden, 6.bedriva tjänsteexport inom sitt verksamhetsområde, 7.främja dammsäkerheten i landet, 8.bygga ut, installera och förvalta ledningar för elektronisk kom- munikation, främst på stamnätet, samt upplåta nätkapacitet i dessa, 9.svara för uppgifter som följer av att verket är kontoförande myndighet enligt lagen (2003:113) om elcertifikat, 10.som kontoföringsmyndighet handlägga frågor om ursprungs- garantier enligt lagen (2010:601) om ursprungsgarantier för el, 11.bevaka tillgången på höglastkapacitet i det svenska elsystemet och löpande förmedla information om effekttillgång till marknadens aktörer, 12.inom sitt verksamhetsområde se till att möjligheterna att bygga ut förnybar elproduktion underlättas, 16.årligen , , samt den 10oktober redovisa statistiska uppgifter om elimport från tredje land enligt och rådets direktiv 2009/72/EG av om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphävande av direktiv /54, till att de regelverk och rutiner som affärsverket disponerar över är kostnadseffektiva och enkla för medborgare och företag, 19.delta i utvecklingen av regionala marknader för el inom och EU, 20.ska delge resultatet av sin tillsyn över det nationella elsystemet driftssäkerhet, och 21.utföra de uppgifter som åligger den systemansvariga för över- föringssystem för el i och rådets förordning (EG) nr 2009/714/EG av om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel. Som en följd av att inte längre ska vara system- ansvarig myndighet för gas görs också ändringar i 3 §. Punkterna 13, 14 och 15 tas bort då de är aktuella då punkterna rör gas. 7.7Förslag till förordning om ändring i förordningen (2007:1153) med instruktion för 1.verka för rationell tillförsel, omvandling, distribution och användning av energi, 2.samordna arbetet med omställningen av energisystemet och verka för en ökad användning av förnybara energikällor, särskilt vindkraft, 3.inom sitt verksamhetsområde främja forskning, utveckling, demonstration, innovation, affärsutveckling och kommersialisering, marknadsintroduktion av ny teknik och nya tjänster samt nyttiggörande av resultat från sådan verksamhet, 4.vara behörig myndighet enligt och rådets förordning (EU) nr 994/2010 av om åtgärder för att trygga naturgasförsörjningen och om upphävande av rådets direktiv /67/EG och fullgöra de uppgifter som följer av förordningen, ansvara för att de marknadstester som avses i artikel 6.10 i förordning (EU) nr 994/2010 genomförs, 5.utarbeta underlag för utvärdering och omprövning av de samlade energipolitiska programmen, 6.bevaka energimarknadernas och energisystemets utveckling och särskilt energiomvandlingens och energianvändningens inverkan på och betydelse för miljö och klimat samt näringslivets konkurrenskraft och den ekonomiska tillväxten, 7.följa den internationella utvecklingen inom verksamhetsområdet och främja svenskt deltagande i internationellt samarbete, 8.ansvara för officiell statistik i enlighet med vad som anges i förordningen (2001:100) om den officiella statistiken, 9. bevaka att och rådets förordning (EG) nr 106/2008 av om ett gemenskapsprogram för energieffektivitetsmärkning av kontorsutrustning följs, 10.för räkning, som nationell expertmyndighet för de projektbaserade mekanismerna gemensamt genomförande och ren utveckling, ansvara för att formellt godkänna klimatprojekt i enlighet med beslut 16/CP.7 och 17/CP.7 under ram- konvention om klimatförändring, 11.inom sin verksamhet för en effektiv energianvändning, beakta behoven av funktionalitet, hanterbarhet och andra konsumentaspekter vid utformning av märkning och tekniska standarder samt vid provning av energianvändande utrustning, 12.ha ett särskilt sektorsansvar för miljömålsarbetet, 13.tillsammans med delta i arbetet med att genomföra och föreslå förbättringar av systemet för handel med utsläppsrätter, 14.medverka i och förvärva utsläppsenheter från projekt inom ramen för Kyotoprotokollets projektbaserade flexibla mekanismer JI och CDM samt liknande marknadsbaserade flexibla mekanismer upp- rättade under ramkonvention om klimat- förändring eller inom ramen för beslutet om ansvarsfördelning inom EU, 15.medverka i genomförandet av det regionala tillväxtarbetet med utgångspunkt i förordningen (2007:713) om regionalt tillväxtarbete och i enlighet med prioriteringarna i En nationell strategi för regional konkurrenskraft, entreprenörskap och sysselsättning 2007–2013, till att de regelverk och rutiner som myndigheten disponerar över är kostnadseffektiva och enkla för medborgare och företag, och 17.ha ett samlat ansvar för information och för att ta fram underlag i enlighet med vad som anges i och rådets direktiv /28/EG om främjande av användningen av energi från förnybara energikällor och om ändring och ett senare upphävande av direktiven /77/EG och 2003/30/EG. Paragrafens punkt 4 ändras så att pekas ut som behörig myndighet för gasförsörjningsförordningen och är ansvarigt för att fullgöra de uppgifter som följer av gasförsörj- ningsförordningen. Enligt övergångsbestämmelsen kan punkten 4 träda i kraft . Paragrafen får också en ny punkt, 4 a, vari det framgår att har i uppdrag att ansvara för att de marknad- stester som avses i artikel 6.10 i förordning (EU) nr 994/2010 genomförs. 17 § ska bistå regeringen med att ta fram underlag till sådan rapportering som faller inom myndighetens ansvarsområde. Myndigheten ska i fråga om sitt miljöarbete rapportera till och samråda med verket om vilken rapportering som behövs. Paragrafens tredje stycke handlar om en årlig rapport som följer av gasmarknadsdirektivet. Eftersom gasförsörjningsförordningen upphäver nämnda direktiv och inte innehåller något krav på någon årlig rapport om naturgasförsörjningen utgår tredje stycket. Denna förordning träder i kraft den x x 2012 utom i fråga om 2 § 4, som träder i kraft . Till följd av att gasförsörjningsförordningen kräver att utser en behörig myndighet införs en övergångsbestämmelse. 2 § punkten 4 föreslås träda i kraft . Övriga bestämmelser träder i kraft i samband med lagen (2012:xx) om trygg naturgasförsörjning. 7.8Förslag till förordning om ändring i förordningen (2008:1330) om vissa avgifter på naturgasområdet 1 § Denna förordning innehåller bestämmelser om avgifter för att finansiera den del av verksamheten vid som sker enligt naturgaslagen (2005:403) (tillsynsavgift) samt den del av verksamheten vid () som sker enligt lagen (2012:xx) om trygg naturgasförsörjning (försörjningstrygghetsavgift). Eftersom inte längre ska vara involverad när det gäller naturgas tas bort från paragrafen. Kvar blir då beträffande tillsynsavgift respek- tive beträffande försörjningstrygghetsavgiften. Avseende försörjningstrygghetsavgiften hänvisas istället för naturgaslagen 8 a kap. nu till lagen om trygg naturgasförsörjning. 8 § Försörjningstrygghetsavgiften ska betalas till . ska lämna uppgift till den avgiftsskyldige om storleken av den försörjningstrygghetsavgift som ska betalas vid varje betalningstillfälle. Som en följd av Svenska kraftnäts ändrade uppdrag måste även 8 § ändras. Försörjningstrygghetsavgiften ska istället betalas till . delade och avgiften lika. Eftersom inte längre kommer att ha någon uppgift på den svenska naturgas- marknaden, bör försörjningstrygghetsavgiften justeras och oav- kortat gå till . Avgiftens storlek får regeringen efter äskande från ta ställning till. Paragrafens andra stycke ändras på så sätt att Energi- myndigheten ska lämna de uppgifter till den avgiftsskyldige om storleken på försörjningstrygghetsavgiften som tidigare skulle lämna. Då Energimyndigheten inte förfogar över några naturgas- ledningar är inte volymerna överförd gas, som försörjnings- trygghetsavgiften baseras på, känd för . Upp- gifter om volym överförd gas får från enligt förordningens 10 §. Energi- myndighetens möjligheter att meddela föreskrifter om hur informationen ska lämnas och innehållet i det samma följer av delegeringen i 5 § förordningen om trygg naturgasförsörjning. 10 § Den som är avgiftsskyldig enligt denna förordning ska senast efter utgången av varje kvartal till Energimarknads- inspektionen rapportera den mängd naturgas som överförts i anslut- ningspunkten. ska vidarebefordra uppgifter som lämnas enligt första stycket till . Paragrafens andra stycke ändras på så sätt att uppgifterna som ska vidarebefordra, ska vidarebefordras till istället för . Genom Energimarknadsinspektionens vidarebefordrande av mängden över- förda naturgas till kan kontrollera underlaget för avgiftsskyldigheten enligt 8 §. 12 § får meddela föreskrifter om hur överföring av naturgas ska rapporteras. Samrådsskyldigheten med tas bort men rätt att meddela föreskrifter om hur överföring av naturgas ska rapporteras kvarstår. När en myndighet tar fram föreskrifter är det brukligt att de som berörs av föreskrifterna får lämna synpunkter. Det framstår därmed inte som erforderligt att kräva i förordning att ska samråda med exempelvis innan föreskrifter om hur överföring av naturgas ska rapporteras. Den absoluta merparten av betänkandets referenser utgörs av EU:s rättsakter samt svenska lagar, förordningar och föreskrifter vilka namnges i respektive avsnitt. I de fall uppgifter har erhållits muntligen från utredningens sakkunniggrupp, referensgrupp eller externa källor framgår även detta av betänkandet genom hänvisning till branschen eller specifika aktörer. Övriga referenser utgörs av följande: Uppgifter om historisk och framtida kapacitet i Exit Energiläget 2010, uppgift om total tillförd energi i Uppgifter om nätavgift avseende transmission liksom nätavgifts- bestämmelser Nätpris för naturgas för industri- respektive hushållskunder Information om Svenska kraftnäts samlade verksamhet samt nuvarande systemansvarsverksamhet för gas Information om avgiftsmodell inom ENTSOG Historiska värmevärden Samarbetsavtal mellan Energinet.dk och respektive Information om ledningslängd mellan och Fördelning av medlemsavgift till ENTSOG mellan och Överföringsavtal mellan och överföringskund med tillhörande bilagor Av sakkunnige Hans Kreisel Jag delar i stort utredningens förslag men vill lämna mitt särskilda yttrande inom följande område. Utredningen har felaktigt likställt den definition av begreppet transmission som har uppstått i samband med tariffsättningen under den gamla Naturgaslagen, med begreppet överföring i det tredje gasmarknadsdirektivet. Det förra begreppet utgår från transport av gas genom en viss typ av rör medan det senare utgår från en aktörs funktion på marknaden. Konsekvensen för utred- ningstexten är bl.a. att E.ON Gas vid ett flertal tillfällen felaktigt betecknas som transmissionsnätsoperatör. Företagets sam- lade verksamhet kommer, enligt min uppfattning, att såväl enligt direktivets definition som enligt den föreslagna svensk lagstiftningen till definitioner av transmission och distribu- tion (Certifieringslagen) sannolikt kommer att betraktas som distributionsverksamhet. Framtida hantering av systemansvaret för gas följa det pågående arbetet inom EU med att utforma gemen- samma regler för den inre marknaden för naturgas och lämna förslag till lagstiftning och de regelverk i övrigt som krävs för att genomföra det reviderade kapitel 3 i bilaga I till Europapar- lamentets och rådets förordning om villkor för tillträde till naturgasöverföringsnäten, följa det pågående arbetet inom EU med att utforma gemen- samma regler för försörjningstrygghet och i förekommande fall föreslå anpassningar i lagstiftning och regelverk i övrigt till och rådets förordning om en trygg gasför- sörjning, identifiera nödvändiga förändringar och i förekommande fall föreslå anpassningar i lagstiftning och regelverk för att möjlig- göra ett sammanhållet systemansvar under de krav på ägarmässig åtskillnad som anges i och rådets gasmark- nadsdirektiv samt, utreda om den svenska marknadsmodellen för naturgas behöver anpassas för att harmonisera med gällande regelverk inom EU och, om utredaren finner det lämpligt, lämna förslag till sådana förändringar. Uppdraget ska redovisas . Ett gemensamt europeiskt regelverk för energimarknaderna antogs det tredje inremarknadspaketet för de europeiska energimarknaderna. Bestämmelserna följer upp den energihandlingsplan som antogs av de europeiska ministrarna . Energihandlingsplanen framhöll behovet av att fullborda liberaliseringen av den inre marknaden för el och natur- gas. Paketet bestod av och rådets direktiv /72/EG av om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphävande av direktiv /54/EG1, och rådets direktiv /73/EG av om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas och om upphävande av direktiv /55/EG2 (gas- marknadsdirektivet), och rådets förordning (EG) nr 714/2009 av om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel och om upphävande av förordning (EG) nr 1228/20033 (elförordningen), och rådets förordning (EG) nr 715/2009 av om villkor för tillträde till naturgasöverföringsnäten och om upphävande av förordning (EG) nr 1775/20054 (gasförordningen) samt Europa- parlamentets och rådets förordning (EG) nr 713/2009 av om inrättande av en byrå för samarbete mellan energi- tillsynsmyndigheter5. Direktiven ska vara genomförda i nationell lagstiftning , med undantag för frågorna som rör åtskillnad och certifiering som ska vara genomförda respektive . Förordningarna är bindande i sin helhet och direkt tillämpliga. I de fem rättsakterna anges en rad bestämmelser för att stärka konkurrensen på el- och naturgasmarknaderna. Bland de mer centrala åtgärderna återfinns bestämmelser om en effektiv åtskill- nad mellan transmissionsverksamhet respektive handel och pro- duktion, dvs. den konkurrensutsatta marknaden. De nationella till- synsmyndigheterna ska ges stärkt oberoende och mer harmonise- rade befogenheter, liksom utökade uppgifter. 1EUT L 211, , s. 55 (Celex 32009L0072) 2EUT L 211, , s. 94 (Celex 32009L0073) 3EUT L 211, , s. 15 (Celex 32009R0714) 4EUT L 211, , s. 36 (Celex 32009R0715) 5EUT L 211, , s. 1 (Celex 32009R0713) mellan energitillsynsmyndigheter ges till uppgift att stärka tillsynen över marknaderna och agera som tvistelösare i vissa frågor som rör gränsöverskridande förbindelser, dvs. ledningar som samman- kopplar minst två medlemsländer. Ytterligare åtgärder i syfte att förbättra marknadens funktion är inrättande av organ för europe- iskt samarbete mellan transmissionsföretagen dels för el (benämnt ENTSO-E), dels för naturgas (benämnt ENTSO-G). Det tredje gasmarknadsdirektivet är under genomförande. Regeringen beslutade kommittédi- rektiv till en särskild utredare med uppdrag att lämna förslag till den lagstiftning och det regelverk i övrigt som krävs för att genomföra Europeiska gemenskapens reviderade el- och gasmark- nadsdirektiv samt, i förekommande fall, lämna förslag till de anpas- sningar som föranleds av tillhörande el- och gasförordningar samt byråförordningen. Utredningen, som antagit namnet Nya el- och gasmarknadsutredningen (NELGA), redovisade sina bedömningar i betänkandet Tredje inre marknadspaketet för el och naturgas Fortsatt europeisk harmonisering (SOU 2010:30). En sammanhållen lösning för hantering av systemansvar och transmission I sitt betänkande har NELGA lämnat förslag till de förändringar av regelverket som följer av det tredje inremarknadspaketet för energi. Vad gäller systemansvaret på gasmarknaden och de åtskillnads- alternativ som gasmarknadsdirektivet medger för transmission anger utredningen att en lösning där systemansvaret i det svenska transmissionssystemet hanteras av en aktör skulle effektivisera den svenska naturgasmarknaden och överensstämma med gasmarknadsdirektivets s.k. TSO-lösning. Även om utredningen bedömer att nuvarande ordning i , i vilken systemansvaret för naturgas hanteras av flera än en aktör, är förenlig med , anser utredningen att en sammanhållen lösning är den mest rationella och transparenta i strävan att finna en effektiv och långsiktigt hållbar hantering av systemansvaret för naturgas. En sådan lösning är enligt utredningens mening både motiverad och önskvärd. Med transmission avses överföring av naturgas genom ett nät som i huvudsak består av högtrycksledningar. Det svenska transmissions- systemet för naturgas består av en stamledning och ett antal gren- ledningar. Stamledningen utgår från gränspunkten mellan det svenska och danska naturgassystemet i . Nuvarande ägarförhållanden i det svenska transmissionssystemet Det svenska transmissionssystemet för naturgas ägs av två aktörer. När transmissionssystemet ursprungligen byggdes ägdes det av en aktör. Utvecklingen har emel- lertid inneburit att ägandet delats och ägs stamledningen av , medan flertalet av de grenledningar som via mät- och reglerstationer förser de underliggande distributionsnäten med naturgas, ägs av . som kan betraktas som systemansvariga för transmissionssystem (TSO). torde emellertid inte uppfylla det nya gas- marknadsdirektivets krav på ägarmässig åtskillnad. Detta innebär att , till skillnad från och givet att omständigheterna i stort är desamma, sannolikt inte kommer att uppfylla kraven för certifiering och därmed inte kommer att kunna agera som TSO inom ramen för det framtida regelverket. Det delade ägandet av transmissionssystemet bedöms dessutom bidra till att skapa strukturella problem på den svenska naturgas- marknaden. Dubblerade funktioner, delat ansvar, parallella relatio- ner till () som har systemansvaret (balanshållningen i naturgasnäten), liksom flera led i överföringen av naturgas bidrar till ineffektivitet och en otydlig rollfördelning. Den nuvarande svenska systemansvarslösningen Regeringen uppdrog åt att göra de förberedelser som krävdes för att kunna fungera som systemansvarig för den svenska naturgasmarknaden. Svenska kraft- nät trädde formellt in i rollen som systemansvarig i samband med den partiella marknadsöppningen som ägde rum . Lösningen ansågs som långsiktig och stabil samt mer neutral än en lösning med en privat aktör i rollen som systemansvarig. Olika lösningar för transmissions- och systemansvar I relation till gasmarknadsdirektivets möjliga lösningar för åtskill- nad mellan överföring respektive produktion och handel avviker den svenska systemansvarslösningen från . Av artikel 1 sista stycket gasförordningen framgår att medlemsstaterna får inrätta ett organ i enlighet med gasmarknadsdirektivet, vilket ska genomföra en eller flera av de uppgifter som brukar handhas av den systeman- svariga för överföringssystemet. Väljer en medlemsstat att lyfta ut en eller fler uppgifter ur systemansvaret för att lägga dessa på ett annat organ, gäller motsvarande krav på detta organ. Organet ska vara föremål för certifiering enligt artikel 3 i gasförordningen och utses i enlighet med artikel 10 i gasmarknadsdirektivet. kan således välja att fortsätta tillämpa en ordning som innebär att systemansvaret för naturgas hanteras av fler än en aktör. Mot bakgrund av de nackdelar som denna systemansvarslösning innebär betraktar emellertid NELGA en sådan ordning som pro- blematisk på . Det delade systemansvaret bedöms av NELGA i viss mån bidra till att skapa strukturella problem, i likhet med det delade ägandet av transmissionssystemet. Även om det delade systemansvaret kan bidra till åtskillnad och oberoende, bidrar det till en form av åtskillnad som inte är önskvärd. En åtskillnad i ansvar mellan de aktörer som tillsammans ska hantera det övergripande ansvaret bidrar till en oklarhet om vem som faktiskt har ansvaret i varje given situation. En konsekvens av den nuvarande lösningen är att ingen av de tre aktörer som utför delar av den systemansvariges upp- gifter har det mandat som krävs för att fullt ut agera som en TSO. Detta förhållande bidrar till att skapa en otydlighet för i landets relation till övriga medlemsstater inom EU. Denna otydlig- het ställs sannolikt på sin spets i situationer som kräver snabba beslut, t.ex. nödförsörjningslägen. I dessa situationer kan ett tydligt mandat och korta beslutsvägar vara avgörande för den svenska för- sörjningstryggheten för naturgas. I 8 a kap. naturgaslagen (2005:403) finns bestämmelser enligt rådets direktiv /67/EG av om åtgärder för att säkerställa en tryggad naturgasförsörjning6 (gasförsörjningsdirektivet) vars syfte är att trygga naturgasförsörjningen. Bestämmelserna syftar till att tydlig- göra uppgifter och rollfördelning mellan marknadens aktörer i händelse av en krissituation. Regelverket för detta, som för närva- rande är under revidering (se nedan), är nödvändigt oavsett vilken systemansvarslösning som tillämpas. Det är dock troligt att regler- nas tillämpning i praktiken skulle underlättas om väljer att tillämpa ett sammanhållet systemansvar. Svenska marknadsmodellen för naturgas Den svenska naturgasmarknaden öppnades successivt för konkur- rens . Inför skapandet av den nya mark- nadsplattformen för naturgas diskuterades två olika marknadsmo- deller. Den ena, som har stora likheter med den modell som tilläm- pas på den svenska elmarknaden, har kommit att kallas elmodellen. Den andra modellen, som i olika varianter tillämpas i de flesta av EU:s medlemsstater, kallas i för shippermodellen. Båda marknadsmodellerna inrymmer såväl fördelar som nackde- lar för marknadens funktion. Inför öppningen av den svenska naturgasmarknaden ansågs emellertid elmodellen vara det mest rationella valet för den svenska naturgasmarknaden. Avregleringen av den svenska elmarknaden genomfördes . Elmodellen var därför väl känd hos såväl myndigheter som branschaktörer vid tiden för naturgasmarknadens avreglering. Elmodellen ansågs dessutom fungera väl. Flertalet av de svenska naturgasföretagen var, och är fortfarande, verksamma även på den svenska elmarknaden. Sammantaget bidrog detta till ett brett stöd för elmodellen. En av de grundläggande skillnaderna mellan modellerna är han- teringen av kapacitetsbokningar i transmissionsnätet. Enligt den svenska naturgasmarknadens elmodell sker all bokning av kapacitet av slutförbrukarna genom nätägarnas försorg, dvs. inom ramen för den reglerade monopolverksamheten. I shippermodellen görs kapa- citetsbokningar i transmissionsnätet av s.k. , dvs. gashan- delsföretag, inom ramen för den konkurrensutsatta handelsverk- samheten. 6 EUT L 127, 29.4.2004, s.92 (Celex 32004L0067) Ur ett nationellt svenskt perspektiv anses den svenska mark- nadsmodellen för gas fungera väl. För de naturgasföretag som är aktiva även på den svenska elmarknaden finns tydliga fördelar med att samma marknadsmodell tillämpas på bägge marknaderna. Likaså finns tydliga samordningsvinster för den nuvarande systemansva- riga myndigheten , som innehar motsvarande roll på den svenska elmarknaden. Det tredje inremarknadspaketet för energi innebär dock än tyd- ligare krav på harmonisering mellan medlemsstaternas regelverk i syfte att fullborda den inre marknaden. Att nuvarande marknads- modell bedöms fungera väl ur ett svenskt perspektiv innebär inte per definition att den är optimal sett ur ett vidare perspektiv. Med ett ökat fokus på regionalt och internationellt samarbete, inrättan- det av byrån för samarbete mellan tillsynsmyndigheterna () och samarbetsorganisationerna för de systemansvariga organen Entso för gas (ENTSO-G) såsom följer av det tredje inremark- nadspaketet för energi kan det tänkas vara till nackdel för att tillämpa en marknadsmodell som i vissa delar inte harmoniserar med de modeller som tillämpas inom gemenskapen i övrigt. Ett exempel på detta är det kommande arbetet med att ta fram gemen- samma nätföreskrifter inom ENTSO-G, där det för svensk del kan uppstå problem genom tillämpningen av en marknadsmodell som inte tillåter tillträde till nätet på samma villkor som inom övriga EU.