sou · GYB323 · 2011-01-01 00:00:00 — Det är således enbart i de fall där en koppling kan göras mellan driften av fartyget och dessa försvinnanden som, enligt utredningens mening, den uppkomna situationen att en eller flera människor har försvunnit från fartyget ska anses utgöra en allvarlig sjöolycka. Utredningen föreslår också en definition av begreppet annan sjöolycka. Härmed menas en sjöolycka som varken utgör en mycket allvarlig sjöolycka, en olycka som likställs härmed eller en allvarlig sjöolycka. Sistnämnda definitioner omfattar enbart de situationer som angetts ovan. Definitionen av annan sjöolycka innefattar därmed alla övriga, mindre allvarliga, sjöolyckor. I olycksutredningsdirektivets allmänna definition av sjöolycka i artikel 3.2 a), som i sin tur hänvisar till chapter 2.9 i IMO-koden, räknas en rad situationer upp som allmänt sett utgör en sjöolycka. Enligt utredningen kan övervägande delar av vad som anges i denna definition sorteras in i respektive definition angående en mycket Olycksutredningsdirektivet och IMO:s olycksutredningskod allvarlig sjöolycka, en olycka som likställs härmed eller en allvarlig sjöolycka. En situation som inte omfattas av nämnda definition är att en människa blivit allvarligt skadad. Enligt utredningen ska en sådan händelse således i stället omfattas av definitionen annan sjöolycka. I definitionen av sjöolycka anges även uttryckligen situationen att ett fartyg förmodas vara försvunnet (presumed loss of a ship). Enligt utredningens mening ska denna del läsas samman med situationen att ett fartyg verkligen har försvunnit och således ses som en mycket allvarlig sjöolycka. I paragrafen föreslås också en ändrad definition av begreppet tillbud till sjöss så att den överensstämmer med olycksutredningsdirektivets artikel 3.2 c) samt IMO-koden chapter 2.10. Tillbud till sjöss definieras som en händelse eller flera händelser som inträffar i direkt anslutning till driften av sådana fartyg som anges i 2 § 2 LUO, som inte utgör en sjöolycka, och där händelserna har utsatt eller, om händelserna inte undvikits, skulle ha utsatt fartyget, personer ombord och/eller utanför fartyget, eller miljön för fara. Till följd av den ändrade definitionen tillbud till sjöss föreslår utredningen även vissa följdjusteringar i 2 § LUO. Artikel 3 i olycksutredningsdirektivet innebär att i den nya paragrafen 2 a § införs ett allmänt stadgande där det anges att definitionerna gäller under förutsättning att händelsen eller händelserna som förorsakat olyckan eller tillbudet inte orsakats av en avsiktlig handling eller underlåtenhet i syfte att orsaka skada på fartygets säkerhet, person eller miljön. Angående artikel 3.5, avseende ro-ro-passagerarfartyg och höghastighetspassagerarfartyg, finns motsvarande bestämmelser i svensk rätt i 4 a § tredje stycket LUO. Angående definition till följd av artikel 3.2 f) stat med väsentligt intresse se avsnitt 4.6 ovan. Olycksutredningsdirektivet och IMO:s olycksutredningskod 4.8Säkerhetsutredningens status (artikel 4) Utredningens förslag: En ny bestämmelse införs i förordningen (1990:717) om undersökning av olyckor (FUO), 1 a §, där det klargörs att en undersökning av olyckor enligt lagen (1990:712) om undersökning av olyckor samt enligt förordningen knuten till lagen utgör en säkerhetsutredning enligt artikel 4 i olycksutredningsdirektivet. 8 § FUO justeras så att den hänvisning som finns i paragrafen i stället görs till den nya IMO-koden, MSC.255(84). Artikeln föranleder inte i övrigt någon ändring i lag eller förordning. Artikel 4.1–2 i direktivet anger regler om säkerhetsutredningens status. Referens i IMO-koden är chapter 8, 16 och 24. Av artikeln framgår följande. Medlemsstaterna ska i enlighet med sina rättssystem fastställa rättslig status för säkerhetsutredningen på ett sådant sätt att dessa utredningar kan genomföras så effektivt och snabbt som möjligt. Medlemsstaterna ska i enlighet med sin lagstiftning, och, vid behov, i samarbete med de myndigheter som ansvarar för den rättsliga undersökningen se till att säkerhetsutredningarna a)är oberoende av straffrättsliga eller andra parallella utredningar som genomförs för att avgöra ansvar eller skuld, och b)inte förhindras i onödan, avbryts eller försenas på grund av sådana utredningar. I svensk rätt finns motsvarande regler i 1 och 6 §§ LUO som har följande utformning. 1 § Denna lag innehåller föreskrifter om undersökning från säkerhetssynpunkt av olyckor och tillbud till olyckor. 6 § Syftet med en undersökning enligt denna lag skall vara att 1.så långt som möjligt klarlägga såväl händelseförloppet och orsaken till olyckan eller tillbudet som skador och effekter i övrigt, 2.ge underlag för beslut om åtgärder som har som mål att förebygga en upprepning av olyckan eller tillbudet eller att begränsa effekten av sådana olyckor eller tillbud, Olycksutredningsdirektivet och IMO:s olycksutredningskod 3. ge underlag för en bedömning av de insatser som samhällets räddningstjänst har gjort i samband med olyckan eller tillbudet och, om det finns skäl därtill, för förbättringar av räddningstjänsten. Utöver nämnda bestämmelser finns regler i 7–10 §§ LUO om bl.a. undersökningens genomförande m.m. För tydlighets skull införs inledningsvis en ny bestämmelse i FUO där det anges att en undersökning av olyckor enligt LUO och FUO utgör en sådan säkerhetsutredning som anges i artikel 4 i olycksutredningsdirektivet. Undersökningar som utförs enligt vad som anförs ovan ska enbart ta sikte på säkerhetsfrågor och är oberoende av parallella utredningar. Artikeln föranleder enligt utredningens mening inte något ytterligare förslag till förändring i lag eller förordning. Medlemsstaternas regler ska, i enlighet med den permanenta samarbetsstruktur som avses i artikel 10, inbegripa bestämmelser som gör det möjligt att a)samarbeta i och ge ömsesidigt bistånd till säkerhetsutredningar som leds av andra medlemsstater, eller att anförtro ledningen av en sådan utredning åt en annan medlemsstat i enlighet med artikel 7, och b)samordna deras respektive utredningsorgans verksamhet i den mån det behövs för att direktivets syften ska kunna uppnås. I svensk rätt finns motsvarande regler i 7 § LUO och 8 § FUO. Bestämmelserna har följande innehåll i relevanta delar. 7 § LUO: Den myndighet som gör en undersökning enligt denna lag skall, i den mån det är praktiskt genomförbart, underrätta dem som kan vara berörda av olyckan eller tillbudet och ge dem tillfälle att yttra sig. Dessa har rätt att närvara vid undersökning på olycksplatsen och vid utredningsarbetet i övrigt, om det kan ske utan men för utredningen. Vid tillämpningen av första stycket skall dock alltid iakttas de bestämmelser om medverkan vid undersökningar som finns i internationella överenskommelser som har biträtts av . 8 § FUO: --- Om en olycka eller ett tillbud som berör ett fartyg skall undersökas enligt lagen (1990:712) om undersökning av olyckor, skall i fråga om samarbete med utländska myndigheter beakta den av Internationella sjöfartsorganisationen Olycksutredningsdirektivet och IMO:s olycksutredningskod 1997 antagna resolutionen A.849(20) (koden för utredning av sjöolyckor), om det inte strider mot lag eller är olämpligt på annat sätt. Hänvisning sker således i paragrafen till IMO-resolution A.849(20) (jfr punkterna 5.2 och 6.5). Till övervägande delar finns således motsvarande bestämmelser redan i svensk rätt. En justering ska dock göras av nämnda paragraf i FUO där en hänvisning ska ske till den nya IMO-koden, MSC.255(84), i stället. 4.9Utredningsskyldighet (artikel 5) Utredningens förslag: I 2 § 2 första stycket lagen (1990:712) om undersökning av olyckor (LUO) förs in regler där det klargörs, –dels att vid en mycket allvarlig sjöolycka, samt vid en olycka som likställs härmed, ska en undersökning enligt lagen göras, –dels att vid en allvarlig sjöolycka samt vid annan sjöolycka, får en undersökning göras. förs i paragrafen in en regel som stadgar att vid en allvarlig sjöolycka ska inledningsvis en preliminär bedömning göras i syfte att utreda om en säkerhetsutredning sedan ska inledas eller inte. En bestämmelse förs in i paragrafen, som tydliggör att, vid sådan preliminär bedömning – och vid bedömning om en utredning angående annan sjöolycka, eller ett tillbud till sjöss, ska inledas eller inte – ska beaktas i vilken mån utredningens resultat kan förhindra framtida olyckor eller tillbud. En ny bestämmelse förs in i 2 § tredje stycket LUO angående tillbud till sjöss. I detta stycke anges, –dels att tillbud till sjöss som skulle ha kunnat leda till en mycket allvarlig sjöolycka eller en olycka som likställs härmed ska undersökas, –dels att tillbud till sjöss som skulle ha kunnat leda till en allvarlig sjöolycka eller annan sjöolycka, får undersökas. görs en följdändring i paragrafens andra stycke. I 7 § LUO förs in en bestämmelse som anger att när undersökningar av sjöolyckor enligt lagen (säkerhetsutredningar) utförs ska den gemensamma metoden för utredning av sjöolyckor till sjöss enligt förordning EG nr XX/20XX följas. SOU 2010:23 Olycksutredningsdirektivet och IMO:s olycksutredningskod Metoden kommer att antas genom en kommissionsförordning.1 En kompletterande bestämmelse införs i 13 § förordningen (1990:717) om undersökning av olyckor (FUO) som reglerar tidpunkten för inledandet och avslutandet av säkerhetsutredningen. I 13 § FUO förs också in regler om anmälningsskyldighet i enlighet med artikel 17.3 och bilaga II i olycksutredningsdirektivet. I artikel 5 i olycksutredningsdirektivet finns regler om utredningsskyldighet. Referens i IMO-koden är chapter 6. Av direktivet framgår följande. Varje medlemsstat ska se till att en säkerhetsutredning genomförs av det utredningsorgan som avses i artikel 8 efter mycket allvarliga sjöolyckor a)där ett fartyg som för medlemsstatens flagg är inblandat, oavsett olycksplatsen, b)som inträffar inom medlemsstatens territorialhav och inre vatten enligt definitionen i Unclos, oberoende av de olycksdrabbade fartygens flagg, eller c)som är av väsentligt intresse för medlemsstaten, oavsett olycksplatsen och de olycksdrabbade fartygens flagg. Utredningsorganet ska dessutom vid allvarliga olyckor göra en preliminär bedömning i syfte att avgöra huruvida en säkerhetsutredning ska genomföras. Om utredningsorganet beslutar att inte genomföra en säkerhetsutredning ska skälen för detta beslut noteras och anmälas i enlighet med artikel 17.3. Vid andra sjöolyckor eller tillbud ska utredningsorganet avgöra huruvida en säkerhetsutredning ska genomföras. I de beslut som avses i första och andra stycket ska utredningsorganet ta hänsyn till hur allvarlig sjöolyckan eller tillbudet är, vad för slag av fartyg och/eller last som berörs och i vilken mån resultatet av 1 Enligt uppgift till utredningen genom sammanträde i kommissionens genomförandekommitté, COSS . Olycksutredningsdirektivet och IMO:s olycksutredningskod säkerhetsutredningen kan bidra till att förhindra framtida olyckor och tillbud. I svensk rätt finns bestämmelser på detta område i 4 § LUO. Paragrafen har följande innehåll. 4 § En undersökning enligt denna lag skall göras i fråga om olyckor och tillbud som har inträffat i . Om en sådan olycka eller ett tillbud berör ett utländskt fartyg, får en undersökning enligt denna lag dock göras endast om det finns särskilda skäl och fartyget befinner sig inom Sveriges sjöterritorium. En undersökning enligt denna lag av en olycka eller ett tillbud som berör ett svenskt fartyg --- skall göras även när olyckan eller tillbudet har inträffat utomlands, om annat inte följer av en internationell överenskommelse som har biträtts av . På sätt som redovisas i avsnitt 4.6 föreslår utredningen att svensk lagstiftning anpassas till utformningen av artikel 2.1 i olycksutredningsdirektivet så att det klart framgår när undersökning av sjöolyckor och tillbud till sjöss ska respektive får ske. Härigenom slås direktivets tillämpningsområde fast. Utredningen noterar att tillämpningsområdet också anges i artikel 5.1 i samband med den i direktivet stadgade skyldigheten att utreda en mycket allvarlig sjöolycka, medan tillämpningsområdet inte uttryckligen återges i artikel 5.2, avseende allvarlig och annan sjöolycka respektive tillbud till sjöss. Enligt utredningens mening ska direktivets tillämpningsområde även omfatta sistnämnda olyckor och tillbud. Enligt utredningen ska det vidare i 2 § 2 LUO föras in bestämmelser där det klargörs vilka typer av sjöolyckor som ska undersökas respektive får undersökas. Dessutom föreslås att det i detta sammanhang klargörs när en preliminär bedömning ska göras i syfte att utreda om en undersökning enligt lagen ska ske eller inte. Slutligen föreslås klargörande regler angående tillbud till sjöss och när sådana tillbud ska respektive får undersökas. Mot bakgrund härav föreslår utredningen att 2 § 2 LUO ska få följande utformning. Olyckor av allvarlig art som omfattas av regler om undersökning enligt denna lag är följande. Sjöolyckor: Olyckor till följd av en händelse eller en serie av händelser som inträffar i direkt anslutning till driften av handelsfartyg, fiskefartyg eller statsfartyg, där Olycksutredningsdirektivet och IMO:s olycksutredningskod a)olyckor som ska undersökas är – en mycket allvarlig sjöolycka samt en olycka som likställs härmed, och b)olyckor som får undersökas är – en allvarlig sjöolycka samt annan sjöolycka. Tillbud till olyckor som avses i första stycket 2 (tillbud till sjöss) ska undersökas enligt denna lag om tillbudet skulle ha kunnat leda till en mycket allvarlig sjöolycka eller en olycka som likställs därmed. Tillbud till sjöss får undersökas om tillbudet skulle ha kunnat leda till en allvarlig sjöolycka eller annan sjöolycka. Härigenom klargörs att en undersökning enligt lagen ska göras dels vid en mycket allvarlig sjöolycka, samt dels vid en olycka som likställs härmed. En undersökning enligt lagen får enligt utredningen göras dels vid en allvarlig sjöolycka samt dels vid annan sjöolycka. En preliminär bedömning ska dock enligt utredningens förslag göras vid en allvarlig sjöolycka, i syfte att utreda om en säkerhetsutredning sedan ska inledas eller inte. Vad avser annan sjöolycka ska inte en motsvarande preliminär bedömning göras. I detta fall ska utredningsorganet avgöra om en undersökning ska genomföras eller inte. En ny bestämmelse förs in i 2 § tredje stycket LUO angående tillbud till sjöss. I detta stycke anges, -dels att tillbud till sjöss som skulle ha kunnat leda till en mycket allvarlig sjöolycka eller en olycka som likställs härmed ska undersökas, -dels att tillbud till sjöss som skulle ha kunnat leda till en allvarlig sjöolycka eller annan sjöolycka, får undersökas. föreslås en följdändring i paragrafens andra stycke. Vid nämnda preliminära bedömning angående allvarlig sjöolycka samt vid bedömningen om en olycksundersökning ska göras eller inte angående en annan sjöolycka eller tillbud till sjöss, ska beaktas dels hur allvarlig olyckan eller tillbudet är, dels vilken typ av fartyg och last som berörs, dels i vilken mån utredningens resultat kan förhindra framtida olyckor eller tillbud. För att framhålla vikten av det sistnämnda föreslår utredningen att en bestämmelse härom förs in i 2 § 2. tredje stycket LUO. Angående definitionerna av begreppen ovan se vidare avsnitt 4.7.2 och den föreslagna nya paragrafen 2 a § LUO . Olycksutredningsdirektivet och IMO:s olycksutredningskod Om utredningsorganet vid sådan preliminär bedömning av en allvarlig sjöolycka samt vid bedömningen om en olycksundersökning ska göras eller inte angående en annan sjöolycka eller tillbud till sjöss, beslutar att inte genomföra en olycksundersökning ska, enligt direktivet, en – vid en allvarlig olycka – notering och en anmälan härom göras i enlighet med vad som anges i artikel 17.3 och bilaga II till olycksutredningsdirektivet. Regler om dessa anmälningsskyldigheter föreslås införas i 13 § FUO. Omfattningen av och de praktiska arrangemangen för säkerhetsutredningens genomförande ska fastställas av utredningsorganet i staten med ansvar för utredningen i samarbete med motsvarande organ i övriga stater med väsentligt intresse, och på det sätt som det anser vara lämpligast för att direktivets syften ska kunna uppnås och i syfte att förebygga framtida olyckor och tillbud. Regler som omfattar innehållet i denna artikel finns i 7 § LUO och i 8 § FUO (se bl.a. avsnitt 4.8). En hänvisning finns i 8 § FUO till IMO-resolution A.849 (20). Denna hänvisning ska numera ändras till den nu gällande IMO- koden MSC.255(84). Skäl till ytterligare ändring i lag eller förordning föreligger inte i denna del. När utredningsorganet utför säkerhetsutredningar ska det följa den gemensamma metod för utredning av sjöolyckor och tillbud till sjöss som har tagits fram i enlighet med artikel 2 e i förordning (EG) nr 1406/2002. Utredarna får avvika från denna metod i specifika fall, när detta enligt deras yrkesmässiga bedömning i nödvändig omfattning kan motiveras, och om det är nödvändigt för att nå utredningssyftet. Kommissionen ska anta eller ändra denna metod inom ramen för detta direktiv med beaktande av eventuella relevanta erfarenheter från säkerhetsutredningar. Denna åtgärd, som avser att ändra icke väsentliga delar i detta direktiv, bland annat genom att komplettera det, ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande med kontroll som avses i artikel 19.3. Olycksutredningsdirektivet och IMO:s olycksutredningskod I förordning EG nr 1406/2002 anförs följande. Artikel 2; Uppgifter För att säkerställa att de mål som anges i artikel 1 uppnås på ett lämpligt sätt skall byrån utföra följande uppgifter: e) Den skall underlätta samarbetet mellan medlemsstaterna och kommissionen vid utarbetandet, med beaktande av medlemsstaternas olika rättssystem, av en gemensam metod för utredning av sjöolyckor i enlighet med internationellt överenskomna principer, vid tillhandahållande av stöd till medlemsstaterna vid utredning av allvarliga sjöolyckor och vid analys av befintliga olycksrapporter. Bestämmelser om att undersökningar av olyckor ska följa en viss gemensam europeisk metodik saknas i svensk rätt. Arbetet med denna common accident investigation methodology pågår alltjämt. Metoden har utvecklats av en grupp av nationella experter () med hjälp av () och i samarbete med Europeiska kommissionen. Kommissionen presenterar därefter vid möte genom dess genomförandekommitté, COSS, den 20–förslaget om gemensam utredningsmetodik. Kommissionen har i underlaget inför mötet anfört att denna utredningsmetodik borde vara tillämplig som bestämts för medlemsstaterna att senast införliva olycksutredningsdirektivet, dvs. Arbetet med den aktuella bestämmelsen pågår således. Enligt utredningen anges i artikeln att utredarna får avvika från metoden i specifika fall, när detta enligt deras yrkesmässiga bedömning i nödvändig omfattning kan motiveras, och om det är nödvändigt för att nå utredningssyftet. Utredningen finner skäl att föra in en bestämmelse i 7 § LUO där det anges att när undersökningar av sjöolyckor enligt lagen (säkerhetsutredningar) utförs ska den gemensamma metoden för utredning av sjöolyckor till sjöss som har tagits fram med stöd av artikel 2 e) i förordning EG nr 1406/2002 följas. I 7 § LUO föreslås en direkt hänvisning till den förordning som kommissionen beslutar om efter sammanträde i kommissionens genomförandekommitté, COSS, den 20–. Olycksutredningsdirektivet och IMO:s olycksutredningskod En säkerhetsutredning ska inledas så snart det är praktiskt möjligt efter det att sjöolyckan eller tillbudet till sjöss har inträffat och under alla omständigheter senast efter att sjöolyckan eller tillbudet inträffat. Motsvarande regel om tidpunkten för inledande av säkerhetsutredningen saknas i svensk rätt. Däremot föreligger bestämmelser om när utredningen ska vara slutförd i 13 § FUO, där det anges följande. skall slutföra undersökningen möjligt och om möjligt för olycka eller tillbudet. Mot denna bakgrund finns skäl att införa en kompletterande bestämmelse i FUO som reglerar tidpunkten för inledandet och avslutandet av säkerhetsutredningen (jfr avsnitt 4.19). Att observera är att direktivet inte innehåller några bestämmelser som reglerar tiden för inledande och avslutande av den preliminära bedömning som ska ske enligt artikel 5.2. Inte heller innehåller direktivet bestämmelser som reglerar tidsramen för bedömningen om en undersökning ska ske eller inte angående annan sjöolycka eller tillbud till sjöss enligt samma artikel. Enligt utredningens mening ligger det i sakens natur att en inledande/preliminär bedömning ska göras möjligt i syfte att bedöma huruvida det är aktuellt med att inleda en olycksundersökning eller inte. Några skäl att föreslå närmare regler i denna del föreligger inte. 4.10Underrättelseskyldighet (artikel 6) Utredningens förslag: Artikel 6 föranleder ett tillägg i 6 kap. 14 § sjölagen (1994:1009, SjöL) där det anges att bestämmelsen även ska gälla för befälhavare på utländskt handelsfartyg på svenskt territorium. Artikeln medför inte någon ändring i lag eller förordning i övrigt. Olycksutredningsdirektivet och IMO:s olycksutredningskod Artikel 6 i olycksutredningsdirektivet har följande innehåll. Varje medlemsstat ska inom ramen för sitt rättssystem ålägga de ansvariga myndigheterna och/eller de berörda parterna att utan dröjsmål underrätta landets utredningsorgan om alla olyckor och tillbud som omfattas av detta direktiv. I svensk rätt anges följande i 20, 21 och 25 §§ förordningen (1990:717) om undersökning av olyckor (FUO). Av dessa bestämmelser framgår följande. Rapportering om inträffade olyckor m.m. 20 § Rapportering enligt --- 6 kap. 14 § första eller andra stycket sjölagen (1994:1009) skall göras till tillsynsmyndigheten. --- En muntlig rapport skall följas av en skriftlig rapport. En befälhavare på ett svenskt --- handelsfartyg, fiskefartyg eller statsfartyg --- skall på begäran av tillsynsmyndigheten rapportera även i andra fall än som avses i första stycket, om en olycka eller ett tillbud har inträffat eller kan antas ha inträffat som kan vara av betydelse för --- sjösäkerheten ---. Närmare föreskrifter om rapportering enligt första eller andra stycket får meddelas av tillsynsmyndigheten efter samråd med . Underrättelser om inträffade olyckor m.m. 21 § Om en polismyndighet får kännedom om att det har inträffat en olycka som anges i 2 § första stycket lagen (1990:712) om undersökning av olyckor, skall myndigheten underrätta tillsynsmyndigheten eller, i fall som avses i 2 § första stycket 4 samma lag, . Om en polismyndighet får kännedom om att en olycka med ett fritidsfartyg har inträffat, skall myndigheten underrätta Transportstyrelsen, om olyckan har medfört att någon har avlidit eller fått svår kroppsskada. Vad som sägs i första och andra styckena om polismyndighet gäller i fråga om fartygsolyckor även och . 25 § skall genast underrätta om olyckor och tillbud som avses i 24 §. Myndigheten skall också, om bestämmer det, underrätta om andra olyckor och tillbud som kan antas vara av betydelse för --- sjösäkerheten ---. Även i 6 kap. 14 § SjöL (1994:1009) finns bestämmelser om underrättelseskyldighet (jfr 20 § FUO ovan). Denna paragraf har följande innehåll. Olycksutredningsdirektivet och IMO:s olycksutredningskod Befälhavaren på ett svenskt handelsfartyg, fiskefartyg eller statsfartyg skall genast rapportera till den myndighet regeringen föreskriver 1.när någon i samband med fartygets drift har eller kan antas ha avlidit eller har fått svår kroppsskada, 2.när någon ombordanställd i annat fall har eller kan antas ha avlidit eller har fått svår kroppsskada, 3.när någon i annat fall än som avses i 1 och 2 har eller kan antas ha drunknat från fartyget eller avlidit ombord och begravts i sjön, 4.när allvarlig förgiftning har eller kan antas ha inträffat ombord, 5.när fartyget har sammanstött med ett annat fartyg eller stött på grund, 6.när fartyget har övergetts i sjön,