sou · GYB370 · 2011-01-01 00:00:00 — Utsattheten eller beroendet präglas av att den enskilde befinner sig i ett sådant underläge i förhållande till det allmänna att hon eller han helt måste kunna förlita sig på att behandlas korrekt, eftersom det kan vara svårt att själv bevaka och utkräva sina rättigheter i dessa situationer. Lagförslagen är utformade för att tjäna tre huvudsakliga syften. För det första bör de aktuella lagarna direkt hänvisa till de mänskliga rättigheterna för att tydliggöra att de myndigheter som ansvarar för verksamheterna i fråga är skyldiga att säkerställa respekten för de mänskliga rättigheterna i verksamheten. För det andra signalerar hänvisningen att lagen rör ett område där det är särskilt viktigt att myndigheterna har ett människorättsperspektiv i förhållande till den enskilde. Innebörden av ett människorättsperspektiv har närmare förklarats i avsnitt 2.3 och avsnitt 4.5.3 om lagbestäm- melsernas innebörd. För det tredje tydliggörs genom hänvisningen i lagtext att myndigheternas ledning har ansvar för att se till att det finns tillräcklig kunskap om de mänskliga rättigheterna i organisa- tionen. I författningsförslagen används uttrycket respekt för den enskildes mänskliga rättigheter enligt de internationella överens- kommelser som har åtagit sig att följa. Såsom har för- klarats i avsnitt 2.1.5 används respekt och respektera som en samlande beteckning för rättsliga skyldigheter enligt de internationella konventionerna. Uttrycket avses omfatta alla de förpliktelser som det allmänna har enligt konventionerna om mänskliga rättigheter, såväl sådana förpliktelser som innebär att det allmänna ska avstå från vissa handlingar som sådana som ställer krav på aktiva handlingar. Lagar om frihetsberövanden och användning av våld och tvångsmedel Polislagen reglerar bl.a. Polisens uppgifter, verksamhet och befogenheter, däribland Polisens rätt att använda våld samt att avvisa, avlägsna eller omhänderta personer eller egendom. Polisens verksamhet enligt polislagen har nära koppling till bl.a. rätten till frihet och personlig säkerhet, förbudet mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning samt rätten till icke-diskriminering. Delegationen föreslår att en bestäm- melse förs in i polislagen (1984:387) enligt följande: 1 § Som ett led i samhällets verksamhet för att främja rättvisa och trygghet skall polisens arbete syfta till att upprätthålla allmän ordning och säkerhet samt att i övrigt tillförsäkra allmänheten skydd och annan hjälp. 1 a § Polisens verksamhet ska bedrivas med respekt för den enskildes mänskliga rättigheter enligt de internationella överenskommelser som har åtagit sig att följa. Regeringen överlämnade propositionen En ny fängelse- och häkteslagstiftning (prop. 2009/10:135) till . I proposi- tionen lämnas förslag till en ny fängelse- och häkteslagstiftning. En ny fängelselag ska ersätta lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. Den nya lagen reglerar verkställigheten av fängelsestraff och innehåller de principiella riktlinjerna för verkställigheten i anstalt, ramarna för verkställighetens innehåll och utformning och de materiella bestämmelser som rör de intagnas rättigheter och i vilken utsträckning dessa kan inskränkas. Lagen innehåller också bestämmelser om de kontroll- och tvångsåtgärder som kan riktas mot intagna och, i förekommande fall, mot andra personer samt grundläggande bestämmelser om överklagande av beslut. I propo- sitionen föreslås också att lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. ska ersättas av en ny häkteslag. Den nya häkteslagen har utformats med fängelselagen som förebild och innehåller i likhet med denna de principiella riktlinjerna för verk- samheten och de grundläggande materiella bestämmelser som rör intagnas rättigheter och inskränkningar i dessa, liksom bestäm- melser om tvångsåtgärder och överklagande av beslut. har fattat beslut om propositionen och de nya lagarna träder i kraft .19 Det är uppenbart att de mänskliga rättigheterna är av mycket stor betydelse vid verkställighet av frihetsberövanden och kontroll- och tvångsåtgärder som kan användas i samband med verkställig- heten m.m. Förbudet mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, rätten till frihet och personlig säkerhet m.fl. rättigheter är av omedelbar relevans i dessa situationer. har också vid ett flertal tillfällen fått synpunkter från internationella övervakningsorgan på förhållandena vid svenska fängelser och häkten, bl.a. i fråga om restriktioner och isolering.20 Delegationen föreslår att en likalydande bestämmelse förs in i 1 kap. fängelselagen (2010:610) och häkteslagen (2010:611) enligt följande: 4 § Verkställigheten ska genomföras med respekt för den enskildes mänskliga rättigheter enligt de internationella överenskommelser som har åtagit sig att följa. Varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Lagar om tvångsvård, tvångsomhändertaganden och sluten ungdomsvård I likhet med de lagar om frihetsberövanden som diskuterats ovan reglerar lagstiftning om tvångsvård, tvångsomhändertaganden och sluten ungdomsvård situationer där den enskilde är mycket utsatt och befinner sig i ett tydligt beroendeförhållande i relation till det allmänna. De rättigheter som nämnts i fråga om lagförslagen ovan är relevanta även i dessa situationer. Vad gäller vård av unga och 2009/10:135, bet. 2009/10:JuU21, rskr. 2009/10:317. 20CAT/C/SWE/CO/5, , p. 16, CCPR/C/SWE/CO/6, , p. 13 och 14, CPT/Inf (2009) 34, , s. 25 ff. SOU 2010:70 Det rättsliga skyddet sluten ungdomsvård tillkommer också att barnets rättigheter ska respekteras. Delegationen föreslår att bestämmelser förs in i lagar som reglerar sådan verksamhet enligt följande: Lag (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall 1 § De i 1 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) angivna målen för samhällets socialtjänst ska vara vägledande för all vård som syftar till att hjälpa enskilda människor att komma ifrån missbruk av alkohol, narkotika eller flyktiga lösningsmedel. Vården ska bygga på respekt för den enskildes mänskliga rättigheter enligt de internationella överenskom- melser som har åtagit sig att följa, den enskildes självbestäm- manderätt och integritet samt ska så långt det är möjligt utformas och genomföras i samverkan med den enskilde. Lag (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård 2 § Tvångsvård enligt denna lag ges som sluten psykiatrisk tvångsvård eller, efter sådan vård, som öppen psykiatrisk tvångsvård. Vård som ges när patienten är intagen på en sjukvårdsinrättning benämns sluten psykiatrisk tvångsvård. Annan vård enligt denna lag benämns öppen psykiatrisk tvångsvård. Tvångsvården ska syfta till att sätta patienten i stånd att frivilligt medverka till nödvändig vård och ta emot det stöd som han eller hon behöver. Tvångsvård ska genomföras med respekt för den enskildes mänskliga rättigheter enligt de internationella överenskommelser som har åtagit sig att följa. Lag (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård 2 a § Rättspsykiatrisk vård ska genomföras med respekt för den enskildes mänskliga rättigheter enligt de internationella överenskommelser som har åtagit sig att följa. Lag (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga 1 § Insatser inom för barn och ungdom ska göras i sam- förstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen (2001:453). Insatserna ska präglas av respekt för den unges mänskliga rättigheter enligt de internationella överenskommelser som har åtagit sig att följa samt den unges människovärde och integritet. Lag (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård 2 § Verkställigheten av sluten ungdomsvård ska utformas så att den dömdes anpassning i samhället främjas och att de skadliga följderna av frihetsberövandet motverkas. Verkställigheten ska genomföras med respekt för den dömdes mänskliga rättigheter enligt de internationella överenskommelser som har åtagit sig att följa. I utlänningslagen (2005:716) regleras bl.a. frågor om asyl, flyk- tingar och andra skyddsbehövande, avvisning och utvisning, kon- troll- och tvångsåtgärder samt förvar och uppsikt över personer med utländskt medborgarskap. Lagen omfattar regleringar som berör personer med skyddsbehov, som är traumatiserade eller har särskilt behov av psykiatrisk eller annan hjälp samt personer som tas i förvar i avvaktan på av- eller utvisning. Vidare aktualiserar den frågor om barnets rätt att leva med sina föräldrar samt frågor om att av- eller utvisning inte får ske till länder där krig och förföljelse kan förekomma. En rad frågor om mänskliga rättigheter uppkom- mer vid lagens tillämpning, bl.a. förbudet mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, inklusive förbudet mot att sända en person till ett land där han eller hon riskerar att utsättas för tortyr, rätten att söka asyl, skydd av flyktingar, rättigheter i samband med frihetsberövanden, barnets rättigheter och rätten till bästa uppnåeliga hälsa. Det vore kompli- cerat att göra hänvisningar på alla de ställen i lagtexten som aktualiserar frågor om mänskliga rättigheter. Därför föreslår dele- gationen att en ny bestämmelse förs in lagens avsnitt med allmänna bestämmelser enligt följande: Lagens innehåll, vissa definitioner och allmänna bestämmelser 8 a § Verksamhet enligt denna lag ska bedrivas med respekt för den enskildes mänskliga rättigheter enligt de internationella överenskom- melser som har åtagit sig att följa. Hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) innehåller de grundläggande reglerna för all hälso- och sjukvård. Lagen är i allt väsentligt utformad som en ramlag och anger mål för hälso- och sjukvården. I övrigt finns bestämmelser som klargör landstingens och kommu- nernas ansvar för olika delar av hälso- och sjukvården samt bestäm- melser om vårdens kvalitet. Vidare innehåller lagen bestämmelser om att vården ska bygga på respekt för patientens självbestäm- mande och integritet för att tillgodose patientens behov av trygg- het i vård och behandling. Inom hälso- och sjukvården aktualiseras bl.a. frågor om rätten till bästa uppnåeliga hälsa, rätten till icke- diskriminering, barnets rättigheter och rättigheter för personer med funktionsnedsättning samt för personer som tillhör nationella minoriteter. Delegationen föreslår att en bestämmelse införs i hälso- och sjukvårdslagen enligt följande: Mål för hälso- och sjukvården 2 § Målet för hälso- och sjukvården är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Hälso- och sjukvården ska bedrivas med respekt för den enskildes mänskliga rättigheter enligt de internationella överenskommelser som har åtagit sig att följa. Vården ska ges med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans värdighet. Den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården. Lagar om socialt stöd och av särskild betydelse för personer med funktionsnedsättning och barn En person som är i behov av stöd från det allmänna, t.ex. i form av ekonomiskt bistånd eller sjukpenning, är inte bara beroende av att få en korrekt bedömning av sitt ärende utan också att bli bemött på ett värdigt sätt. Den som befinner sig i ett ekonomiskt krisläge eller som behöver stöd i form av assistans på grund av funktionsned- sättning kan ha svårt att klara vardagen och att kräva sina rättig- heter. Även barn befinner sig i ett beroendeförhållande till vuxna och till samhället i stort. Det är viktigt att den offentliga sektorn, på såväl statlig som nivå, tillämpar ett människorätts- perspektiv i förhållande till enskilda som behöver stöd eller är beroende av det allmänna. Mänskliga rättigheter som aktualiseras i dessa sammanhang är bl.a. rätten till social trygghet och en till- fredsställande levnadsstandard, barnets rättigheter, rättigheter för personer med funktionsnedsättning och rätten till icke-diskrimine- ring. I socialtjänstlagen (2001:453) finns bestämmelser om rätt till ekonomiskt och socialt stöd och om de skyldigheter som kommu- nerna har i förhållande till de människor som vistas i kommunen. Enligt socialtjänstlagen har kommunen ett särskilt ansvar för vissa grupper, däribland barn och ungdomar, människor med missbruks- problem och människor med funktionsnedsättning. Delegationen föreslår att en bestämmelse förs in i socialtjänstlagen enligt följande: 1 § Samhällets socialtjänst ska bedrivas med respekt för den enskildes mänskliga rättigheter enligt de internationella överenskommelser som har åtagit sig att följa. på demokratins och solidaritetens grund främja människornas –ekonomiska och sociala trygghet, –jämlikhet i levnadsvillkor, –aktiva deltagande i samhällslivet. ska under hänsynstagande till människans ansvar för sin och andras sociala situation inriktas på att frigöra och utveckla enskildas och gruppers egna resurser. Verksamheten ska bygga på respekt för människornas självbestäm- manderätt och integritet. En ny socialförsäkringsbalk (2010:110) träder i kraft . Balken omfattar i princip samtliga de socialförsäkringsför- måner som administreras av , Pensionsmyndig- heten och , bl.a. sjukpenning, handikappersättning och assistansersättning. Delegationen föreslår att en bestämmelse förs in i socialförsäkringsbalken enligt följande: Avd. A Övergripande bestämmelser 2 kap. Allmänna bestämmelser, definitioner och förklaringar 5 a § Verksamhet enligt denna balk ska bedrivas med respekt för den enskildes mänskliga rättigheter enligt de internationella överenskom- melser som har åtagit sig att följa. En ny plan- och bygglag (2010:900) träder i kraft . Lagen innehåller bestämmelser om planläggning av mark och vatten och om byggande. Lagen rör därmed frågor om samhällsutveckling, livsmiljö och tillgänglighet. Lagen syftar bl.a. till att motverka segregation i bosättningen och att främja jämställdhet mellan män och kvinnor. Vid planering enligt lagen ska hänsyn även tas till de intressen som barn och personer med funktionsnedsättning har.21 Delegationen föreslår att en ny bestämmelse förs in i enligt följande: 21 Didón m.fl., 1, supplement 15, , s. 1:3. 1 kap. Syfte, innehåll och definitioner 1 § I denna lag finns bestämmelser om planläggning av mark och vatten och om byggande. Bestämmelserna syftar till att, med hänsyn till den enskilda människans frihet, främja en samhällsutveckling med jämlika och goda sociala levnadsförhållanden och en god och lång- siktigt hållbar livsmiljö för människorna i dagens samhälle och för kommande generationer. Planläggning och byggande ska genomföras med respekt för den enskildes mänskliga rättigheter enligt de internatio- nella överenskommelser som har åtagit sig att följa. 5.1En nationell rättigheter inrättas i Delegationens förslag: En nationell rättigheter inrättas i med utgångspunkt i Parisprin- ciperna. Delegationen ska enligt sina direktiv lämna förslag på hur det fortsatta stödet till arbetet för de mänskliga rättigheterna i kan erbjudas efter det att delegationen har avslutat sitt uppdrag. Övervägandena om hur sådant stöd ska lämnas bör ta sin utgångs- punkt i de mänskliga rättigheternas ändamål och konstruktion och hur rättigheterna bäst kan skyddas på ett långsiktigt hållbart sätt. Som en bakgrund för övervägandena bör även nämnas att rege- ringen i budgetpropositionen förtydligade att det i delegationens uppdrag att lämna förslag ingår att se över hur frågan om nationella institutioner som inrättas enligt Parisprinciperna med uppgift att bevaka frågor om de mänskliga rättigheterna ska lösas.1 De mänskliga rättigheterna utgör den enskildes värn mot överträdelser och övergrepp från den offentliga sektorns sida. Det internationella regelverket om de mänskliga rättigheterna kan således beskrivas som staternas överenskommelser om hur enskilda bör skyddas mot staterna själva. De utgör också grundläggande normer för hur enskilda får bete sig mot varandra; alla har rätt att 2008/09:1, utgiftsområde 1, , s. 68. åtnjuta sina mänskliga rättigheter men ingen får använda dem på ett sätt som kränker en annan människas rättigheter. Skyddet av de mänskliga rättigheterna är utformat för att vara hållbart och under skilda förhållanden, oavsett maktskiften, tider av oro, motsättningar inom landet och andra svårigheter. Därför är skyddet grundat i internationella överenskommelser, vilka ingen stat ensam förfogar över eller ensidigt kan ändra sedan den tillträtt överenskommelsen. Det är varje stats ansvar att säkerställa att de mänskliga rättig- heterna respekteras inom landet av alla delar av det allmänna. Vad detta ansvar innebär mer konkret har reglerats i en rad interna- konventioner, dvs. för bindande mellanstatliga avtal. Utifrån det syfte som anges i (artikel 1.4), att organisationen ska åstadkomma internationell samverkan vid befordrande och främjande av aktningen för mänskliga rättigheter och grundläggande friheter för alla utan åtskillnad, har FN arbetat för att medlemsstaterna ska inrätta organ för skydd av de mänskliga rättigheterna på nationell nivå.2 Det var emellertid först som arbetet tog fart och som staterna gemensamt kom fram till hur sådana institutioner bör utformas. Ett viktigt steg i denna utveckling var när antog Principles relating to the Status of National Institutions, de s.k. Parisprinciperna, som anger riktlinjer för natio- nella institutioner för mänskliga rättigheter med uppgift att främja och skydda de mänskliga rättigheterna (se även avsnitt 3.3.2).3 Vid världskonferensen om mänskliga rättigheter i 1993 antogs Wiendeklarationen, som bl.a. innehåller en rekommen- dation till FN:s medlemsstater att inrätta nationella institutioner för mänskliga rättigheter med beaktande av Parisprinciperna.4 var pådrivande i arbetet med denna deklaration. Deklara- tionen stöddes av generalförsamlingen samma år.5 Sedan Parisprin- ciperna och Wiendeklarationen antogs har Parisprinciperna åter- kommande upprepats och bekräftats inom FN. uppmanade t.ex. medlemsstaterna att inrätta effektiva, oberoende och pluralistiska nationella institutioner för de 2United , National Human Rights Institutions, Profes- sional Training Series No. 4, 1995, s. v, ECOSOC res. 2/9, , avsnitt 5. 3A/RES/48/134, . 4A/CONF.157/23, , p. 5A/RES/48/121, . mänskliga rättigheterna och att stärka de institutioner som redan finns.6 Antalet länder som har inrättat nationella institutioner för mänskliga rättigheter blir allt fler. fanns sådana institu- tioner som motsvarar Parisprinciperna i 67 länder.7 för grundläggande rättigheter gav ut en rapport om natio- nella institutioner för mänskliga rättigheter i EU:s medlemsstater.8 Enligt rapporten hade 16 av EU:s medlemsstater en sådan institution (se vidare avsnitt 3.3.4). I rapporten framförs att alla EU:s medlemsstater bör ha nationella institutioner för mänskliga rättigheter som motsvarar Parisprinciperna vad avser oberoende och befogenheter samt med ett mandat som omfattar hela bredden av de mänskliga rättigheterna. Som framgår av avsnitt 3.3.3 har också internationella övervakningsorgan rekommenderat att inrätta en nationell rättigheter i enlighet med Parisprinciperna. När granskades i för mänskliga rättigheter rekommenderade 14 länder att en sådan institution inrättas i och ytterligare två länder kommenterade avsaknaden av en rättigheter.9 En nationell rättigheter bör, enligt Parisprinciperna, vara ett från regeringen och myndigheterna oberoende organ som har ett brett mandat att främja och skydda de mänskliga rättigheterna med utgångspunkt i de internationella konventionerna. Institutionernas mandat utgår alltså direkt från det internationella regelverket, snarare än nationell lagstiftning. Utifrån detta mandat bör institutionerna bedriva såväl främjande verksamhet, såsom utbildning, information och vägledning, som skyddande verksamhet, t.ex. att undersöka och rapportera hur de mänskliga rättigheterna respekteras, granska författningsförslag och föreslå författningsändringar och andra åtgärder, m.m. 6A/RES/64/161, , p. 7Chart of the Status of National Institutions, Accreditation Status as of 2010, publicerad på FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheters hemsida, . Enligt listan kunde 67 institutioner anses motsvara Parisprinciperna fullt ut, se även avsnitt 3.3.4. 8European for Fundamental Rights, National Human Rights Institutions in the EU Member States, 2010. 9A/HRC/15/11, . 5.1.2En nationell rättigheter bör inrättas Regeringen har i ett flertal sammanhang, bl.a. i de två nationella handlingsplanerna för mänskliga rättigheter, betonat vikten av helhetsgrepp, samordning och systematik i arbetet för mänskliga rättigheter.10 anordnade regeringen en internationell konferens om systematiskt arbete för de mänskliga rättigheterna. Vid denna konferens underströk kommissarie för mänskliga rättigheter de nationella institutionernas viktiga roll i systematiskt arbete för de mänskliga rättigheterna.11 I samman- hanget kan även nämnas att FN:s generalsekreterare i en rapport till generalförsamlingen uppgav att FN:s högkom- missarie prioriterar inrättandet och stärkandet av nationella institu- tioner för mänskliga rättigheter i enlighet med Parisprinciperna. Enligt högkommissarien är sådana institutioner väsentliga för det nationella systemet för skydd av de mänskliga rättigheterna.12 Den svenska politiken för global utveckling är en samstäm- mighetspolitik som syftar till en rättvis och hållbar global utveck- ling.13 Såsom regeringen betonar i skrivelsen politik för global utveckling är respekt för de mänskliga rättigheterna en grundläggande förutsättning för en rättvis och hållbar global utveckling.14 Samstämmighetspolitiken omfattar utvecklingshänsyn inom samtliga politikområden och över politikområdesgränser, och således även inom politiken för de mänskliga rättigheterna på nationell nivå. Det är viktigt för trovärdighet i det utrikes- politiska samarbetet att ha en hög ambitionsnivå även nationellt och successivt utveckla metoderna för att uppnå en högre grad av överblick, samordning och systematik i arbetet för mänskliga rättigheter i . I den främjande roll som en nationell institution bör ha enligt Parisprinciperna ingår sådana uppgifter som delegationen har haft inom ramen för sitt uppdrag att lämna stöd till statliga myndig- heter, kommuner och landsting i deras arbete med att säkerställa full respekt för de mänskliga rättigheterna i verksamheten. Delegationen har med utgångspunkt i sina erfarenheter av detta 2001/02:83 och 2005/06:95. Make them Real! Conclusions from the International Conference on Systematic Work for Human Rights Implementation, , 6–, s. 8. 12A/HRC/13/44, , p. 2 och 4. 2002/03:122, bet. 2003/04:UU3, rskr. 2003/04:112. 2007/08:89, s. 56. arbete dragit slutsatsen att ett behov av fortsatta sådana insatser föreligger. Detta behov har närmare beskrivits i avsnitt 3.3.7. Det har också konstaterats (avsnitt 3.3.5) att verksamhet som rör de mänskliga rättigheterna visserligen bedrivs i någon mån av några olika redan befintliga myndigheter i . I förhållande till bredden av de mänskliga rättigheterna har dock dessa myndigheter mycket avgränsade ansvarsområden och uppgifter. Det saknas en nationell aktör med det generella mandat i det internationella regelverket om de mänskliga rättigheterna som en nationell institution bör ha. Delegationens slutsats är att det också i behövs en nationell mänskliga rättigheterna som motsvarar Parisprinciperna. Sådana nationella institutioner har ett uppdrag som tar sin utgångspunkt direkt i de internationella överenskom- melserna om mänskliga rättigheter, snarare än nationell lagstift- ning. Detta är, enligt delegationens bedömning, nödvändigt för att arbetet för de mänskliga rättigheterna ska bli tydligt, effektivt och kunna bedrivas i det samspel med det internationella samarbetet som krävs för att konventionerna ska kunna tolkas och efterlevas nationellt.