sou · GZB325 · 2011-04-06 00:00:00 — I stället för att dimensionera verksamheten så, att den har förmåga att hantera varje tänkbar situation, vilket ofrånkomligen förutsätter viss överkapacitet, kan polisen och utländska brottsbekämpande myndigheter genom gemensamt resursutnyttjande rationalisera sina verksamheter. Ut- redningen bedömer att de effektivitetsvinster som kan uppnås genom samarbete mer än väl uppväger de kostnader som kan förväntas uppstå. Förslagen kan dessutom förväntas leda till en minskad brottslighet (se avsnitt 18.2) och därmed minskade övergripande samhällskostnader. Utredningens förslag omfattar i första hand polisens verksamhet, och berör endast indirekt andra statliga myndigheter. Förslaget om att utöka svensk jurisdiktion för brott som begås av svenska tjänstemän utomlands kan visserligen medföra visst merarbete i form av utredning och lagföring hos åklagare respektive domstol. Det kan emellertid antas att antalet anmälda brott och lagföringar kommer att ligga på en mycket låg nivå. Utredningen bedömer att den ökade arbetsbelastningen inte leder till några nämnvärda kostnadsökningar för berörda myndigheter. Inte heller i övrigt bedöms förslagen ha några beaktansvärda ekonomiska konsekvenser för andra statliga myndigheter än polismyndigheterna. Ett utökat internationellt polissamarbete ger förutsättningar att inom angivna områden förebygga och bekämpa brottsligheten på ett mera slagkraftigt sätt än vad som är möjligt . Detta kan förväntas leda till en minskad brottslighet och åtföljande samhällsvinster. Enligt utredningens bedömning har förslagen inga ekonomiska konsekvenser för kommuner, landsting, företag eller andra enskilda. Förslagen bedöms inte heller i övrigt ha några konsekvenser av det slag som anges i kommittéförordningen (1998:1474). Utredningens bedömning: Författningsändringarna bedöms kunna träda i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Som anges i avsnitt 11.2 förutsätter utredningens förslag att vissa svenska förvaltningsuppgifter överförs till annan stat. Eftersom de uppgifter som överlåts innefattar myndighetsutövning, krävs antingen, som framgått, att minst tre fjärdedelar av de röstande och mer än hälften av ledamöter förenar sig om beslutet eller att det fattas i den ordning som gäller för stiftande av grundlag. Under förutsättning att fattar beslut enligt den först nämnda omröstningsregeln, bedöms samtliga författningsändringar kunna träda i kraft . I annat fall kan ändringarna som förutsätter överlåtelse av förvaltningsuppgifter träda i kraft först under nästa valperiod. Några särskilda övergångsbestämmelser synes inte vara påkallade. 20.1Förslaget till lag om ändring i (1962:700) 2 kap. Om tillämpligheten av svensk lag 3 § För brott som begåtts utom riket döms även i annat fall än som avses i 2 § efter svensk lag och vid svensk domstol, 1.om brottet förövats på svenskt fartyg eller luftfartyg, eller om det begåtts i tjänsten av befälhavaren eller någon som tillhörde besättningen på sådant fartyg, 2.om brottet begåtts av någon som tillhör Försvarsmakten på ett område där en avdelning av Försvarsmakten befann sig eller om det begåtts av någon annan på ett sådant område och avdelningen befann sig där för annat ändamål än övning, 3.om brottet begåtts vid tjänstgöring utom riket av någon som är anställd i Försvarsmakten och tjänstgör i en internationell militär insats eller som tillhör Polisens utlandsstyrka, om brottet har begåtts i tjänsten utom riket av en polisman, tulltjänsteman eller tjänsteman vid , som utför arbetsuppgifter i annan stat enligt en internationell överenskommelse som har tillträtt, 4.om brottet förövats mot , svensk kommun eller annan menighet eller svensk allmän inrättning, 5.om brottet begåtts inom område som ej tillhör någon stat och förövats mot svensk medborgare, svensk sammanslutning eller enskild inrättning eller mot utlänning med hemvist i , 6.om brottet är kapning, sjö- eller luftfartssabotage, flygplatssabotage, penningförfalskning, försök till sådana brott, folkrättsbrott, olovlig befattning med kemiska vapen, olovlig befattning med minor, osann eller ovarsam utsaga inför en internationell domstol, terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, försök till sådant brott, brott som avses i 5 § samma lag eller om brottet riktats mot Internationella brottmålsdomstolens rättskipning, eller 7.om det lindrigaste straff som i svensk lag är stadgat för brottet är fängelse eller däröver. I paragrafen kompletteras bestämmelserna i 2 kap. 2 § angående svensk jurisdiktion beträffande brott begångna utomlands med bestämmelser som utsträcker behörigheten till vissa specialfall. Ändringen i punkten 3 a innebär en utvidgning av den svenska jurisdiktionen. Utredningens överväganden finns i avsnitt 17.2.3. Bestämmelsen har ändrats på så sätt, att kravet på att brottet ska ha begåtts vid utförande av gränsöverskridande arbetsuppgifter tagits bort och ersatts med ett krav på att brottet ska ha begåtts vid utförande av arbetsuppgifter i annan stat. Den nya lydelsen omfattar, liksom tidigare lydelse, gränsöverskridande arbetsuppgifter enligt och det polisiära samarbetet i , men också insatser i andra stater som inte utgör gränsöverskridande arbetsuppgifter i strikt mening. Bestämmelsen omfattar alla typer av arbetsuppgifter som en polisman, tulltjänsteman eller tjänsteman vid utför utomlands i enlighet med Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet eller det nordiska samarbetsavtalet. 5 § Åtal för brott, som inom riket begåtts å utländskt fartyg eller luftfartyg av utlänning som var befälhavare eller tillhörde besättningen å fartyget eller eljest medföljde detsamma mot sådan utlänning eller mot utländskt intresse, må ej väckas utan att förordnande därom meddelas av regeringen eller den regeringen bemyndigat därtill. Åtal för brott, som förövats utom riket, får väckas endast efter förordnande enligt första stycket. Åtal får dock väckas utan ett sådant förordnande, om brottet är osann eller ovarsam utsaga inför en internationell domstol eller om brottet begåtts 1.å svenskt fartyg eller luftfartyg eller i tjänsten av befälhavaren eller någon som tillhörde besättningen å sådant fartyg, 2.av någon som tillhör Försvarsmakten på ett område där en avdelning av Försvarsmakten befann sig, 3.vid tjänstgöring utom riket av någon som är anställd i Försvarsmakten och tjänstgör i en internationell militär insats eller som tillhör Polisens utlandsstyrka, 4.i tjänsten utom riket av en polisman, tulltjänsteman eller tjänsteman vid som utför arbetsuppgifter i annan stat enligt en internationell överenskommelse som har tillträtt, 5.i , , eller eller på fartyg eller luftfartyg ireguljär trafik mellan orter belägna i eller någon av nämnda stater, eller 6.av svensk, dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare mot svenskt intresse. I paragrafen regleras kravet på tillstånd för att väcka åtal för brott begångna utomlands, s.k. åtalsförordnande, samt i vilka fall sådant förordnande inte krävs. Ändringen i punkten 4 innebär en utvidgning av undantaget från kravet på åtalsförordnande. Bestämmelsens räckvidd motsvarar den föreslagna ändringen i 2 kap. 3 § 3 a . Ändringen behandlas i avsnitt 17.2.3. 20.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1300) om krigsmateriel 6 a § Tillstånd enligt 6 § krävs inte för 1.svensk polismyndighet, för utförsel av skjutvapen samt tillhörande reservdelar och ammunition om vapnet ska återinföras, 2.utländsk tjänsteman som tjänstgör i enligt lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete, för utförsel av skjutvapen samt reservdelar och ammunition till vapnet vilka tjänstemannen fört in i landet, 3.utländsk tjänsteman som tillfälligt tjänstgör i enligt lagen (2000:1219) om internationellt tullsamarbete, för utförsel av skjutvapen samt reservdelar och ammunition till vapnet vilka tjänstemannen fört in i landet, eller 4.utländsk tjänsteman som deltar i det operativa samarbetet vid EU:s medlemsstaters yttre gränser eller i snabba gränsinsatsenheter, för utförsel av skjutvapen samt reservdelar och ammunition till vapnet vilka tjänstemannen fört in i landet. I paragrafen, som är ny, undantas vissa typer av utförsel av krigsmateriel från kravet på utförseltillstånd som ställs upp i 6 §. Utredningens överväganden finns i avsnitt 17.5.3 (punkten 1) och 12.3.4 (punkterna 2-4). Punkten 1 avser samtliga svenska polismyndigheter, dvs. såväl , innefattande och Säkerhetspolisen, som de lokala polismyndigheterna. Undantaget från kravet på utförseltillstånd omfattar skjutvapen som utgör krigsmateriel. Med begreppet skjutvapen, som också används i 6 §, avses detsamma som i 2 § vapenlagen (1996:67). En förutsättning för att utförseln ska vara undantagen från tillståndsplikt är att vapnet ska återinföras till . Skjutvapen som förs ut i annat syfte, t.ex. för att överlåtas, omfattas alltså inte av undantaget. Undantaget innefattar också reservdelar som hör till ett skjutvapen som enligt vad som angetts ovan får föras ut utan tillstånd. Detta innebär att lösa vapendelar, exempelvis pipor och slutstycken som utgör ersättnings- och utbytesdelar till ett medfört vapen, är undantagna från kravet på utförseltillstånd. Slutligen omfattar undantaget ammunition som kan användas till ett skjutvapen som får föras ut utan tillstånd. Undantagen i punkterna 2-4 avser utländska tjänstemän som i samband med olika typer av insatser fört in skjutvapen, reservdelar till skjutvapen eller ammunition till och som vid återfärd ska föra ut icke förbrukad materiel ur landet. Punkten 2 omfattar utländska tjänsteman som tjänstgör i enligt någon av de samarbetsformer som enligt förslaget regleras i lagen om internationellt polisiärt samarbete, dvs. samarbete enligt Prümråds- eller Atlasrådsbeslutet, , nordisk samtjänstgöring eller det polisiära samarbetet i . Punkten 3 avser utländska tjänstemän som tillfälligt tjänstgör i enligt lagen om internationellt tullsamarbete. Punkten 4 omfattar utländska tjänstemän som tjänstgör i enligt rådets förordning (EG) nr 2007/2004 av om inrättande av en europeisk byrå för förvaltningen av det operativa samarbetet vid Europeiska unionens medlemsstaters yttre gränser eller enligt och rådets förordning (EG) nr 863/2007 av om inrättande av en mekanism för upprättande av snabba gränsinsatsenheter och om ändring av rådets förordning (EG) nr 2007/2004 vad beträffar den mekanismen och regleringen av gästande tjänstemäns uppgifter och befogenheter. 20.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete De nya samarbetsformer som utredningen föreslår regleras i lagen om internationellt polisiärt samarbete. Skälen för detta redovisas i avsnitt 8.9. Samarbetsformen nordisk samtjänstgöring grundas på det nordiska avtalsutkastet. Av skäl som redovisats i avsnitt 3.4.3 har utredningen valt att behandla och beteckna utkastet som det nordiska samarbetsavtalet med de författningsförslag som framgår i det följande. Lagens nuvarande grundstruktur behålls. Detta innebär att lagen inleds med allmänna bestämmelser om tillämpningsområde, definitioner och användning av uppgifter från andra stater. Därefter följer särskilda bestämmelser som gäller för respektive samarbetsform. Slutligen finns ett avsnitt med gemensamma bestämmelser. har numreringen av nuvarande paragrafer ändrats (se författningsförslaget). 2 § I denna lag avses med –utländska tjänstemän: utländska polismän och andra utländska tjänstemän, vilka som verksamma vid brottsbekämpande myndigheter, har anmälts som behöriga och har befogenheter enligt denna lag, –svenska tjänstemän: svenska polismän, tulltjänstemän eller kustbevakningstjänstemän när de enligt lag eller annan författning har polisiära befogenheter, –Öresundsförbindelsen: den fasta förbindelsen över som den definieras i artikel 2 i avtalet av mellan och om polisiärt samarbete i , –gemensamma insatser: gemensamma patruller eller liknande insatser, där utländska tjänstemän deltar i operationer på annan stats territorium i syfte att där upprätthålla allmän ordning och säkerhet samt förebygga brott, –bistånd enligt Prümrådsbeslutet: bistånd i enlighet med Prümrådsbeslutet /615/RIF av från en annan stat vid större evenemang och liknande viktiga händelser, katastrofer och allvarliga olyckor isyfte att upprätthålla allmän ordning och säkerhet samt förebygga brott, –bistånd enligt Atlasrådsbeslutet: bistånd i enlighet med Atlasrådsbeslutet /617/RIF av från en särskild insatsgrupp i en annan stat för att hantera en situation då det finns anledning att anta att det föreligger ett brott som innebär ett allvarligt direkt fysiskt hot mot personer, egendom, infrastruktur eller institutioner, samt –nordisk samtjänstgöring: polistjänst som bedrivs av polismän från två eller flera nordiska stater tillsammans på endera statens territorium för att upprätthålla allmän ordning och säkerhet samt förebygga brott. I paragrafen definieras vissa begrepp som används i lagen. Definitionen av utländska tjänstemän har utvidgats till att avse utländska polismän och andra utländska tjänstemän, vilka som verksamma vid brottsbekämpande myndigheter har anmälts som behöriga och har befogenheter enligt denna lag. Definitionen omfattar samtliga tjänstemän som får delta i de samarbetsformer som regleras i lagen, dvs. samarbete enligt Prümråds- och Atlasrådsbeslutet, , nordisk samtjänstgöring och det polisiära samarbetet i . I paragrafen har lagts till definitioner av de nya samarbetsformer som utredningen föreslår, nämligen gemensamma insatser, bistånd enligt Prümrådsbeslutet, bistånd enligt Atlasrådsbeslutet och nordisk samtjänstgöring. Samarbetsformerna behandlas i avsnitt 8.3-8.5. Definitionerna vad avser den geografiska bestämningen är vida och har inte begränsats till insatser på svenskt territorium utan gäller också insatser utomlands. Orsaken till detta är dels att definitionerna med denna utformning stämmer bättre överens med motsvarande uttryck i Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet respektive det nordiska samarbetsavtalet, dels att lagen, låt vara i begränsat hänseende, f.n. även reglerar vad som gäller vid svenska tjänstemäns insatser i annan stat (se 23 §); övriga bestämmelser, som behandlar fall, då svenska tjänstemän medverkar i sådana insatser, framgår av förordningen (2010:705) om internationellt polisiärt samarbete. Härvid kan även noteras de föreslagna ändringarna i (se avsnitt 20.1) och 6 a § 1 lagen om krigsmateriel (se avsnitt 20.2) avseende svenska tjänstemäns insatser utomlands. Gemensamt för de angivna samarbetsformerna är att de syftar till att upprätthålla allmän ordning och säkerhet eller förebygga brott. Samarbetsformerna omfattar inte utredning i fråga om brott, utan utgör ett komplement till de former för straffrättsligt samarbete inom EU som redan finns på det området. Samarbetsformernas tillämpningsområde sträcker sig alltså fram till den tidpunkt, då det finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har begåtts och förundersökning bör inledas. Samverkan får dock ske vid polisförhör och andra utredningsåtgärder som enligt 23 kap. 3 § tredje stycket får hållas innan förundersökning hunnit inledas, s.k. primärutredning. Övriga åtgärder som tar sikte på beslut i förundersökningsfrågan, inklusive så kallade förutredningsåtgärder, ligger utanför samarbetsformernas tillämpningsområde. Samarbete enligt Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet Under denna rubrik finns de särskilda bestämmelser som gäller för samarbete enligt Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet. Samtliga paragrafer är nya. 4 § Regeringen eller, efter regeringens bestämmande, får från behöriga myndigheter i andra stater i Europeiska unionen samt och begära a)stöd för att på svenskt territorium utföra gemensamma insatser, och b)bistånd enligt Prümrådsbeslutet. Paragrafen reglerar hur ett samarbete enligt Prümrådsbeslutet initieras. Utredningens överväganden finns i avsnitt 8.5.1-8.5.3 och 9.2.4. Bestämmelsen innebär att en begäran om stöd eller bistånd endast får göras av regeringen, eller efter regeringens bestämmande, . Detta innebär att lokala polismyndigheter inte får ta direkt kontakt med utländska myndigheter, utan begäran måste gå via regeringen eller . Begäran får riktas till behöriga myndigheter i andra stater som är anslutna till Prümsamarbetet, dvs. EU:s medlemsstater samt och . Behörig utländsk myndighet utses av myndighetens hemstat. Begäran får avse stöd för att i utföra gemensamma insatser eller bistånd enligt Prüm- rådsbeslutet. Uttrycken gemensamma insatser och bistånd enligt Prümrådsbeslutet definieras i 2 § och motsvarar insatser enligt artikel 17 respektive 18 i Prümrådsbeslutet. 5 § Regeringen eller, efter regeringens bestämmande, får från behöriga myndigheter i andra stater i Europeiska unionen begära bistånd enligt Atlasrådsbeslutet. I paragrafen regleras hur ett samarbete enligt Atlasrådsbeslutet inleds. Paragrafen behandlas i avsnitt 8.5.4 och 9.2.4. Paragrafen är uppbyggd på samma sätt som 4 §. Uttrycket bistånd enligt Atlasrådsbeslutet definieras i 2 §. 6 § I ett samarbete enligt 4 eller 5 §§ får följande tjänstemän från en samverkande stat delta a)polisman, b)annan utländsk tjänsteman som har polisiära befogenheter, eller c)utländsk tjänsteman som har särskild funktion och kompetens. Paragrafen innehåller en uttömmande uppräkning av vilka typer av tjänstemän från en annan stat som får delta i insatser enligt 4 eller 5 §§. Utredningens överväganden finns i avsnitt 10.1. Enligt punkten a får polisman delta. Med polisman avses i det här sammanhanget en tjänsteman som enligt sin hemstats definition är polisman. Annan stats definition får alltså godtas. Vidare får enligt punkten b annan utländsk tjänsteman som har polisiära befogenheter delta. I denna grupp ingår tjänstemän som har polisiära befogenheter men som av historiska, organisatoriska eller andra skäl inte definieras som polismän. I regel är dessa tjänstemän verksamma vid andra myndigheter än polisen. En förutsättning, som framgår av definitionen av utländska tjänstemän i 2 §, är att tjänstemännen ska vara verksamma vid brottsbekämpande myndigheter. Tjänstemän som är verksamma vid myndigheter med enbart annat huvuduppdrag än brottsbekämpning, exempelvis militärer, faller alltså utanför kretsen av behöriga tjänstemän. Som exempel på tjänstemän som emellertid i regel omfattas av bestämmelsen, fast de i formell mening kan vara hänförliga till sitt lands icke-civila och militära myndigheter, kan nämnas tjänstemän vid gendarmeriet (se avsnitt 10.1.2), i den mån de också utför polisiära uppgifter, samt tjänstemän vid tull- och gränsövervakningsmyndigheter. Slutligen får, enligt punkten c, utländsk tjänsteman som har särskild funktion och kompetens delta. Liksom enligt punkten b gäller att dessa tjänstemän ska vara verksamma vid brottsbekämpande myndigheter. Denna grupp omfattar tjänstemän som inte har polisiära befogenheter, men som har särskild funktion och kompetens som inte är allmänt förekommande vid brottsbekämpande myndigheter. Tjänstemännen har ofta en understödjande funktion i det brottsbekämpande arbetet. Exempel på sådana tjänstemän är analytiker, bombtekniker, båtförare, dykare, helikopterförare, IT-tekniker och andra tjänstemän som är ansvariga för att sköta viss utrustning. 7 § En sådan tjänsteman som avses i 6 § a och b har samma befogenheter att initialt ingripa mot hot mot den allmänna ordningen och säkerheten som en svensk polisman har enligt lag eller annan författning. En sådan tjänsteman som avses i 6 § c har samma befogenhet att gripa en person som envar har enligt 24 kap. 7 § andra stycket . I paragrafen regleras vilka befogenheter en tjänsteman som deltar i insatser i enligt 6 § har. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.2.4 och 10.2.5. I första stycket regleras befogenheterna för polismän och andra utländska tjänstemän som är verksamma vid brottbekämpande myndighet och som har polisiära befogenheter. Enligt bestämmelsen har dessa tjänstemän samma befogenheter att initialt ingripa mot hot mot den allmänna ordningen och säkerheten som en svensk polisman har enligt lag eller annan författning. De åtgärder som kan bli aktuella är främst att avvisa, avlägsna och tillfälligt omhänderta personer eller att spärra av områden och anvisa viss väg (13, 13 a–c och 24 §§ polislagen [1984:387]), men även befogenheterna att använda våld kan aktualiseras (10 § polislagen). Befogenheterna är avgränsade till ett initialskede. Detta innebär att befogenheterna är tänkta att utövas under en inledande, begränsad tidsrymd till dess svensk polis får full kontroll över situationen och kan ta över. Åtgärder som gripande, omhändertagande och beslag ska lämnas över till svensk polis så fort som möjligt. I andra stycket regleras befogenheterna för utländska tjänstemän som är verksamma vid brottsbekämpande myndigheter och som har särskild funktion och kompetens. Enligt bestämmelsen har dessa tjänstemän samma befogenhet att gripa en person som envar har enligt 24 kap. 7 § andra stycket , s.k. envarsgripande. 11 § När en person omhändertas enligt 10 § andra stycket får utländska tjänstemän 1.kroppsvisitera den som har omhändertagits, om det sker av säkerhetsskäl eller för att söka efter föremål som anges i 2, 2.omhänderta föremål som kan förverkas enligt 36 kap. 3 § 2 eller kan antas ha betydelse för utredning om brott eller ha avhänts någon genom brott, samt 3.belägga den som har omhändertagits med handfängsel. Föremål som har omhändertagits enligt första stycket 2 ska så snart det kan ske överlämnas till en svensk polisman för prövning av fråga om beslag enligt 12 § andra stycket. Ändringen består endast i att hänvisningarna till andra paragrafer i lagen har ändrats till följd av den nya paragrafnumreringen. 12 § En person som har omhändertagits enligt 10 § får tas i förvar av en svensk polismyndighet under högst , tid mellan midnatt och oräknad. Därefter ska personen friges, om det inte har kommit in en begäran om en åtgärd som avses i 1.23 § lagen (1957:668) om utlämning för brott, 2.17 § lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och , 3.25 c eller 25 d § lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom, 4.5 a eller 5 b § lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m., 5.8 § lagen (1970:375) om utlämning till , , eller för verkställighet av beslut om vård eller behandling, om framställningen kommer från en dansk myndighet, 6.6 § lagen (1994:569) om samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt, 7.6 § lagen (2002:329) om samarbete med , eller 8.1 kap. 3 § lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. En svensk polisman får, i avvaktan på en framställning om sådan åtgärd som avses i 4 kap. 19 § lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål, ta i beslag föremål som har omhändertagits enligt 11 § enligt de förutsättningar som gäller för en motsvarande åtgärd enligt eller annan lag eller författning. Ändringen består endast i att hänvisningarna till andra paragrafer i lagen har ändrats till följd av den nya paragrafnumreringen. Under denna rubrik finns de särskilda bestämmelser som gäller för samarbetsformen nordisk samtjänstgöring. Samtliga paragrafer är nya. 13 § Regeringen eller, efter regeringens bestämmande, får hos behöriga myndigheter i andra nordiska stater begära stöd från dessa för nordisk samtjänstgöring på svenskt territorium. Paragrafen reglerar hur nordisk samtjänstgöring initieras. Utredningens överväganden finns i avsnitt 8.5.4 och 9.2.4. Paragrafen är uppbyggd på samma sätt som 4 §. Uttrycket nordisk samtjänstgöring definieras i 2 §. Författningstexten innehåller ingen uttrycklig hänvisning till det nordiska samarbetsavtalet som ligger till grund för samarbetsformen. Det får dock förutsättas att en begäran om stöd alltid faller inom ramen för detta samarbetsavtal utan att detta behöver utsägas i bestämmelsen. 14 § Vid samtjänstgöring enligt 13 § får polismän från en samverkande stat delta.