sou · GZB383 · 2011-12-14 00:00:00 — När det gäller barndomsdöva personer gör SDR bedömningen att de allra flesta i den gruppen har behov av tolk, men att kunskapen om vilka möjligheter som finns varierar stort inom gruppen. Många äldre barndomsdöva personer upplever att systemet är krångligt, att informationen är svår att förstå och att tolkcentralerna är så restriktiva att det inte är lönt att efterfråga tolk. Tolkbehovet varierar också beroende på i vilken fas i livet personen befinner sig. Teckenspråkiga döva barn har ofta anhöriga som tolkar åt dem . När de sedan påbörjar högre studier eller får en anställning ökar tolkbehovet markant. SDR:s slutsats är att det faktiska behovet av fysiska tolkar för målgruppen barndomsdöva inte kommer att förändras så mycket under den närmaste tioårs- perioden. Däremot kommer tolkanvändningen öka, främst p.g.a. ett generationsskifte där en yngre generation som har bättre kunskap och större medvetenhet om sina rättigheter blir allt mer dominerande. Efterfrågan på tolk inom fritid, rekreation och i arbetslivet kan öka om regelverket förändras, eftersom det enligt SDR finns ett uppdämt behov. SDR anger att de mest frekventa tolkanvändarna, exempelvis de som deltar i utbildning, använder tolk . Organisationen pekar på hur förändringar på arbetsmarknaden med ökade kompetenskrav kan påverka tolkbehovet, liksom vilka bestämmelser det kommer att finnas när det gäller tolk i arbetslivet. När det gäller s.k. mörkertal anser SDR att detta inte Tolkanvändarnas bedömning av nuvarande och framtida behov kan bedömas utan en särskild undersökning. Det finns ett mörker- tal, men statistiken påverkas också av att systemet för avbokning inte fungerar tillfredsställande. Organisationen som företräder unga barndomsdöva, SDU, gör samma bedömning som SDR när det gäller de mest frekventa tolkanvändarna – det handlar om cirka 200 beställningar . När det gäller yngre tolkanvändare i övrigt pekar organisationen på att det är stor skillnad mellan de som är under respektive . Tolkanvändningen ökar när tolkanvändarna passerat myndig- hetsåldern och ska fortsätta med högre studier eller arbete. När det gäller utvecklingen av tolkanvändning och tolkbehov menar SDU att är ett alltför kortsiktigt perspektiv. I ett tjugoårsperspektiv tror organisationen att antalet tolkuppdrag kan minska något, men att skrivtolkningen kan öka. Anledningen till detta är att allt fler döva ser fördelen med att använda skrivtolkar vid föreläsningar och högre studier eftersom det förbättrar förståelsen av fackspråk och akademisk vokabulär. Enligt SDU använder en genomsnittlig tolkanvändare i deras målgrupp tolk cirka . Organisationen menar att det finns en skillnad mellan de som är födda eller senare i det att dessa barn och ungdomar har goda kunskaper i svenska och har en vana av att t.ex. skriva lappar i stället för att beställa tolk för kortare uppdrag. SDU:s bedömning när det gäller mörkertal är att detta är relativt stort, främst p.g.a. att många fortfarande inte tror att de kan få tolk för korta fritidssituationer. SDU anger siffran i relation till beställda uppdrag. När det gäller hörselskadade personer och tolkanvändning anger HRF att så många som 600 000 personer i kan ha ett faktiskt behov av skrivtolkning vid minst något enstaka tillfälle . Enligt en medlemsundersökning som HRF genomförde angav av de svarande att de aldrig använder tolk. svarar fler än hälften i samma grupp att de uppfattar mycket lite eller inget av vad som sägs i samtal med flera personer. När det gäller genomsnittlig tolkanvändning respektive mest frekvent tolk- användning anser HRF att statistik från tolkcentralerna, tolk- bolagen, utbildningsanordnare och Arbetsförmedlingen bör kunna ge en bild av detta. Organisationen skriver att de tror att de mest frekventa tolkanvändarna använder tolk varje vardag. När det gäller vardagstolkning redovisar HRF siffror från ett enskilt landsting, , som exempel på hur tolkanvändningen kan se ut. Enligt denna statistik är det av tolk- Tolkanvändarnas bedömning av nuvarande och framtida behov användarna som använder tolk 1–, som använder tolk 10–och som använder tolk 100–. När det gäller mörkertal anser inte HRF att det är möjligt att ange en siffra. Organisationen pekar dock på ett antal faktorer som påverkar mörkertalet. Bland dessa kan nämnas bristande information och därmed okunskap hos användarna om vilka möjligheter som finns att få tolk, en upp- fattning att tolkbeställningen ändå kommer att avslås, en uppfattning att den tolkning som erbjuds inte motsvarar behovet och att kravet på inskrivning hos Arbetsförmedlingen gör att många avstår. När det gäller gruppen vuxendöva har VIS redovisat en bedöm- ning av tolkbehov och tolkanvändning i målgruppen. VIS anger att mellan av deras medlemmar har behov av tolk minst en gång samt att mellan är regel- bundna tolkanvändare. Organisationen anger vidare att de mest frekventa tolkanvändarna beställer 3–20 uppdrag och att en genomsnittlig vuxendöv tolkanvändare använder tolk vid cirka 10 tillfällen . VIS anser att det finns ett mörkertal men kan inte ange omfattningen. FSDB gör bedömningen att samtliga av de cirka 2 000 personer som lever med förvärvad dövblindhet har mer eller mindre behov av tolk. Organisationen anger att mellan 250 och 500 personer med förvärvad dövblindhet regelbundet använder tolk. De mest frekventa tolkanvändarna i gruppen personer med dövblindhet använder tolk 2– , dvs. FSDB bedömer att en genomsnittlig tolkanvändare med dövblindhet beställer tolk 1–. Dock vill organisationen understryka att tolk- användningen varierar mycket, bl.a. beroende på samhällets utbud och var tolkanvändarna bor. När det gäller mörkertal anger FSDB att detta är mycket stort, kanske flera . DHB, som företräder målgruppen familjer till döva, hörsel- skadade och språkstörda barn, påpekar i sitt enkätsvar att en bedömning av tolkbehov inte bör ta sin utgångspunkt i hur stora grupperna av personer med olika typer av funktionsnedsättningar är, eftersom hörande också är tolkanvändare. Organisationen anger att 60–av deras målgrupp har behov av tolk minst en gång . DHB har svårt att bedöma om denna siffra kommer att öka . Å ena sidan har många barn med cochleaimplantat svenska som modersmål, å andra sidan väljer en ökande andel hörselskadade teckenspråk. Andelen regel- bundna tolkanvändare bland DHB:s medlemsfamiljer uppskattar Tolkanvändarnas bedömning av nuvarande och framtida behov organisationen till 30–. Organisationens bedömning är att en genomsnittlig tolkanvändare beställer tolk 2–. Behovet styrs av språkval – oavsett om hörapparat eller cochlea- implantat används. DHB anger i likhet med andra organisationer att det finns ett mörkertal som bl.a. kan förklaras av låg kunskap och medvetenhet om möjligheterna att få tolk eller erfarenheter av att bli nekad tolk för exempelvis fritidsaktiviteter. DHB menar att det finns ett stort mörkertal när det gäller tolkning för kultur och fritid för barn och ungdomar. På det området bedömer DHB mörker- talet till 40–i relation till beställda uppdrag. Barnplantorna menar att en stor andel av deras medlemmar under har en normal språkutveckling p.g.a. sitt cochleaimplantat eller sin hörapparat. Organisationen menar att den forna s.k. dövgruppen kommer att se annorlunda ut i ett tioårsperspektiv i den meningen att de kommer att tala och fungera som hörsel- skadade. kommer behovet främst handla om tekniska hjälpmedel och möjligen skrivtolk. Barnplantorna anser inte att det finns något mörkertal när det gäller tolkbehovet i målgruppen. 4.3Bedömning av nuvarande reglering och organisering av tolktjänst SDR pekar i sitt enkätsvar på ett antal problem med nuvarande reglering och organisering av tolktjänst. Organisationen menar att det är svårt att avgöra vem som är betalningsansvarig och att det görs olika bedömningar i olika delar av landet. Det är stora skillnader på prioriteringar och tolktillgänglighet beroende på vilket landsting/region tolkanvändaren tillhör. SDR pekar vidare på att nyutbildade tolkar har sämre kompetens i teckenspråk än tidigare och att den språkliga utvecklingen stagnerat, bl.a. p.g.a. brister i fortbildning och kompetensutveckling av tolkar. Upp- handlingsmodeller innebär prispress som påverkar kvaliteten negativt. SDU menar att upphandlingssystemets nackdelar är att det tar mellan beställning och bekräftelse och att det inte alltid fungerar med information och underlag till tolkarna inför upp- dragen. SDU pekar också på problem med alltför många tolkelever och att deras närvaro inte aviseras i förväg. SDU är positiva till en beställningsportal som gör det lätt och smidigt för tolkanvändarna att nyttja tolk. Tolkanvändarnas bedömning av nuvarande och framtida behov HRF pekar på problemen med en rörig organisation med oklarheter i betalningsansvar, rörig lagstiftning och nackdelen med att inte kunna överklaga beslut när tolk nekas. HRF anser att det föreligger en brist på tolkar och en brist på ekonomiska resurser. Detta gäller både teckenspråkstolkning, TSS-tolkning och skriv- tolkning. Vidare menar organisationen att det råder en föråldrad syn på tolkanvändaren som en passiv mottagare. HRF instämmer också i SDR:s och SDU:s kritik av olikheter i landet, behov av fort- bildning av tolkar, brister i tolkarnas grundutbildning och krånglig administration i samband med tolkbeställning. FSDB sammanfattar sin bedömning av nuvarande reglering och organisering på följande sätt. Det är en nackdel att tolktjänst inte är en rättighet för tolkanvändarna, att tolktjänsten skiljer sig mellan landstingen/regionerna, att det ofta är oklart vem som ska betala, kvalitetsbrister inom dövblindtolkningen, gränsdragningsproblem mellan kommuner och landsting när det gäller ledsagning, att hörande inte ses som tolkanvändare samt att det är mycket svårt att få tolk till utlandsresor. Även DHB och VIS instämmer i kritiken av olikheter i landet, problem med sena bekräftelser på tolkbeställningar och gräns- dragningsproblem när det gäller betalningsansvar. DHB lyfter särskilt de begräsningar som generellt finns när det gäller att få tolk i arbete och utbildning. Barnplantorna har inte redovisat någon uppfattning i frågan om nuvarande reglering och organisering. SDR pekar på att utbyggnad av fiberoptik och 4G-nät sannolikt kommer att erbjuda goda möjligheter för teckenspråkiga döva, liksom utvecklingen av läsplattor och s.k. smartphones. Dock menar SDR att det finns tekniska brister i den nuvarande bildtelefoni- tjänsten. Brandväggar och mobiltelefoniförbud i vissa offentliga miljöer, exempelvis sjukhus, försvårar distanstolkning. Dessutom anser SDR att kvaliteten på viss teckenspråkstolkning via distans har brister. Stora förbättringar vad gäller teknik och tolkkompetens behövs för att distanstolkning ska vara ett möjligt alternativ till tolk på plats. SDU anser att det inte finns någon tillfredsställande teknisk lösning och att tolk på plats alltid är det optimala. Tolkanvändarnas bedömning av nuvarande och framtida behov tionen förordar restriktivitet när det gäller den tekniska användningen. SDU pekar också på tekniska och praktiska problem med brandväggar, Internetanslutningar m.m. HRF anser att distanstolkning kan vara ett utmärkt komple- ment, men aldrig ersätta tolk på plats. Om distanstolkning ska fungera måste tolkarna få möjlighet att utveckla den särskilda kompetens som detta kräver. Riskerna med distanstolkning är bl.a. att samspelet i tolkningen kan bli lidande. När tolken inte är på plats är det större risk för missuppfattningar eller felaktig tolkning när tolken inte ser vad som sker i rummet och inte heller har fått möjlighet till personlig kontakt med tolkanvändaren och övriga deltagare. Detta kan göra att tolkningen tar och/eller upplevs som osmidig eller i värsta fall inte korrekt. Vid möten med fler än tre ställs höga krav både på tolken och på samtalsdeltagarna om distanstolkning ska användas. HRF är tveksam till att diskussioner fungerar utan tolk på plats. Vidare pekar HRF på att alla tolkanvändare inte klarar den nya tekniken. HRF vill lyfta fram de möjligheter distanstolkning kan innebära, bl.a. att den kan göra tolkningen mer lättillgänglig och vara ett alternativ vid akut tolkbehov och fungera bra när det mer handlar om information än dialog. Vid tolkning i glesbygd och vid bilaterala möten kan distanstolkning vara en tillgång. Distanstolkning kan även vara ett bra alternativ när tolkningen kräver specialistkompetens, t.ex. yrkessvenska eller akademiskt språk, som inte finns att tillgå på orten. DHB pekar på att det saknas underlag och forskning för att veta i vilka situationer som distanstolkning fungerar eller inte. DHB ser en risk i att tolkanvändare erbjuds distanstolkning som en kostnads- besparande åtgärd innan tekniken fungerar tillfredsställande. Enligt organisationen måste ett antal villkor vara uppfyllda för att distans- tolkning av svenskt teckenspråk ska fungera. Det handlar om tillräckligt bra bildkvalitet så att teckenspråket inte måste anpassas till tekniken, enkel och användbar teknisk lösning och att distans- tolkning används i kommunikation från en person till en annan person. DHB pekar på myndighetskontakter och praktiska situationer i vardagen, t.ex. affären, som exempel på situationer då distanstolkning kan fungera. Slutligen pekar DHB på samma problem som bl.a. SDR gjort, nämligen att det är problem med interoperabilitet mellan olika bildtelefonilösningar. Vissa lösningar fungerar inte genom olika former av brandväggar och produkter implementerar delar av standarder. Även kvalitetsaspekterna lyfts fram av DHB. Tolkanvändarnas bedömning av nuvarande och framtida behov VIS uppmuntrar utveckling av teknik som användarna kan ha nytta av. Men det måste undersökas, och utredas noga om tekniken är ett bra alternativ till direkttolkning. Det behövs också information om ny teknik och utbildning i hur den används. VIS menar att teknik inte kan utgöra ett alternativ till tolk i alla sammanhang. Särskilt äldre kan ha svårt med tekniken, t.ex. p.g.a. sämre motorik och syn- svårigheter. Distanstolkning kan enligt VIS vara användbar vid speciella situationer, t.ex. läkarbesök, besök hos myndigheter, då det kan upplevas känsligt med ytterligare en person närvarande i samtalet. FSDB anser att distanstolkning har för dålig kvalitet för att vara ett reellt alternativ för personer med dövblindhet. Enligt FSDB säger personer med dövblindhet som utnyttjar Bild- att det är som ett lotteri att ringa upp och hoppas att få bra tolkning. FSDB hoppas att det snart ska vara möjligt att själv teckna men få text tillbaka. Organisationen förordar en utveckling där distanstolkning kombineras med den tidigare försöksverksam- heten servicecentral, dvs. att kunna ringa upp för att få syntolkning. 4.5Personkännedom och relation till tolken När det gäller frågan om personkännedom och personlig relation till tolken, betonar SDR att den äldre generationen oftare vill ha en personlig relation till tolken medan den yngre generationen inte har samma behov. SDR ser det som en organisationsfråga att sam- ordning och prioritering görs rätt. Kompetens, lyhördhet och kontinuitet från tolksamordnarens sida är det som avgör snarare än den personliga relationen mellan tolk och tolkanvändare. SDU vill inte dra några generella slutsatser om betydelsen av personkännedom och en personlig relation, utan menar att det måste vara tolkanvändaren själv som avgör vilken kompetens och vilket bemötande tolkanvändaren önskar. HRF menar att tolken är en neutral utövare av tolkning. Tolk- användaren och tolken bör ha en yrkesmässig relation. Däremot är det viktigt att tolkanvändarens behov av att känna förtroende för tolken respekteras. Det viktigaste är att tolkarna har den kompetens och de kunskaper som krävs för situationen. Personkännedom som t.ex. handlar om kunskap om hur tolkanvändaren vill ha tolkningen utförd, om personens fysiska eller psykiska förutsättningar påverkar tolksituationen m.m. kan vara mycket viktigt. Tolkanvändarnas bedömning av nuvarande och framtida behov det ha en väsentlig påverkan på om tolkningen blir kvalificerad och relevant för situationen. För vissa återkommande tolkuppdrag är det mycket viktigt med kontinuitet dvs. att samma tolkar åter- kommer så att de vet vad som hänt tidigare i samband med aktuell tolksituation. För vissa tolkuppdrag är personkemin mellan tolk- användare och tolk mycket viktig. För en del tolkanvändare, särskilt äldre, kan det dock vara viktigt att en personlig relation med tolken utvecklats för att känna trygghet och tillit. HRF menar att det måste vara möjligt att välja tolkar. De tolkar man finner lämpliga för aktuellt tolkuppdrag kan vara anställda av olika organisationer. Att tolkarna kan vara anställda av olika organisationer ska inte hindra fördelningen av rätt tolk på rätt plats. Det ska heller inte vara krångligt för en tolkanvändare att använda sig av tolkar från olika tolkbolag. DHB pekar på att personkännedom är en förutsättning för taltjänst. I vissa tolksituationer kan det vara nödvändigt med personkännedom men det viktiga är snarare att tolken klarar ett specialiserat språk i en viss situation, t.ex. i arbetslivet eller vid universitetsstudier. DHB ser ingen egentlig poäng i att tolk- användaren får välja utförare i betydelsen tolkbolag – det avgörande är att kunna få rätt tolk med rätt kompetens för den specifika situationen. Även VIS understryker att personkännedomen i sig inte är viktig, utan att det handlar om att få tolk med rätt kompetens. FSDB menar att det varierar mellan situationer – i vissa situationer kan det vara viktigt, i andra har det ingen större betydelse. Barnplantorna lyfter frågan om tolkars attityd till personer med cochleaimplantat och understryker vikten av professionellt bemötande. 4.6Barn och ungdomars tolkbehov När det gäller frågan om barn och ungdomars tolkbehov saknas enligt SDR nödvändig kompetens hos tolkarna. De tolkar som är bäst lämpade att klara uppdrag inom denna kategori är tolkar som har vuxit upp med teckenspråk. Denna kategori är emellertid liten eller saknas i nyrekryteringarna till yrket. När det gäller tolkning till döva barn anpassas inte språknivån till barnet utan tolken pratar ofta förbi barnet och vänder sig till den anhörige i stället. Det saknas barnspråksperspektiv i tolkutbildningen. Det saknas också information till barn och ungdomar om deras möjligheter att få tolk i olika situationer. SDU ger i sitt enkätsvar ungefär samma Tolkanvändarnas bedömning av nuvarande och framtida behov beskrivning av de huvudsakliga problemen. Organisationen menar att ungdomar rör sig mer internationellt och att tolksystemet måste följa brukarna och deras behov, i stället för som allt för ofta reglera tolkarnas möjligheter. SDU pekar också på att barn och ungdomar har behov av tolkbrukarkunskap, dvs. kunskap exempelvis om hur man som brukare beställer tolk. Även HRF pekar på problemet med bristande barnperspektiv i tolkutbildningen samt brister i anpassningen till barns språkliga mognad i tolksituationen. Vidare lyfter HRF frågan om döva och hörselskadades skolgång och understryker vikten av ett bra samspel mellan lärare och tolk om barnen går i en skola där tolk behövs för deras deltagande i undervisningen. Organisationens generella rekommendation är att hörselskadade och döva barn inte bör gå i en skola där det behövs tolkning för att de ska kunna vara delaktiga i undervisningen. HRF pekar också på behovet av ett tydligare fokus på tolkning till barn i tolkutbildningen. Även DHB pekar på vikten av att anpassa tolkningen till barnens språkliga och intellektuella nivå. VIS skriver i sitt svar att fler bullerskadade ungdomar kan innebära ett framtida ökat tolkbehov. Organisationen menar vidare att även barn med cochleaimplantat kan behöva tolk i vissa situationer. FSDB påpekar att barns och ungdomars tolkbehov behöver prioriteras. Barnplantorna menar att förändringar kommer att bli tydliga p.g.a. att målgruppen förändras och att det är viktigt att studera detta för att kunna prognostisera framtiden. 4.7Skillnader mellan kvinnors och mäns tolkbehov SDR skriver i sitt enkätsvar att organisationen inte kan se några stora skillnader mellan kvinnors och mäns behov när det gäller tolktjänst. Det är fler kvinnor än män som arbetar som tolkar och organisationen pekar på att i vissa känsliga situationer kan manliga tolkanvändare vilja ha en manlig tolk och det är inte alla lands- ting/regioner som har manliga tolkar. SDU skriver att tolkbehoven mellan kvinnor och män kan skilja sig åt och att det därför är viktigt att tolkanvändaren får möjlighet att välja manlig eller kvinnlig tolk. SDU konstaterar att tolkyrket domineras av kvinnor, men skriver att detta inte upplevs som något övervägande problem av medlemmarna. HRF anser att det vore önskvärt med fler manliga tolkar eftersom det i vissa situationer kan upplevas som viktigt att ha samma kön som tolken. Generellt är dock personens Tolkanvändarnas bedömning av nuvarande och framtida behov livssituation, intressen och sysselsättning viktigare faktorer än könet när det gäller tolkanvändning. HRF konstaterar avslutnings- vis att kvinnor är överrepresenterade bland de äldsta tolk- användarna, eftersom kvinnor lever än män. DHB ser det låga antalet manliga tolkar som ett problem och anser att mål- sättningen bör vara att hälften av landets tolkar är män. VIS uppger att organisationen vill avstå från att uttala sig om verkliga skillnader mellan kvinnor och män. Organisationen anger att det möjligen kan vara så att kvinnor är mer socialt och kulturellt intresserade och därmed har större tolkbehov. Möjligen är män mer utsatta för buller i yrkeslivet och skulle därmed ha bullerskador i större utsträckning. FSDB skriver att statistik från vissa landsting indikerar att män får tolk oftare p.g.a. att mäns beställningar ger högre prioritet, vilket inte är acceptabelt. 4.8Tolkbehov bland personer med annan etnisk bakgrund och nationella minoriteters tolkbehov SDR anger i sitt enkätsvar att döva personer som invandrat till har behov av anpassad tolkning när de är nyanlända. Det är viktigt, exempelvis i kontakter med , att tolkarna har den kompetens som krävs för att anpassa tolkningen till brukarens teckenspråksnivå. SDU instämmer i HRF:s bedömning att målgruppen döva personer som invandrat ställer särskilda krav på anpassad teckenspråktolkning. HRF diskuterar tolkning på olika språk och konstaterar att många hörselskadade kan behöva skriv- tolkning på andra talade språk. HRF föreslår utbildning av språk- tolkar i skrivtolkning. Det behövs även personer som kan fungera som stödtolkar till döva personer som inte behärskar svenskt teckenspråk. Det organisationen skriver angående personer med annan etnisk bakgrund gäller även för nationella minoriteter. VIS pekar på behovet av fler tolkar med andra språkkompetenser. 4.9Kombinerad ledsagning och tolkning för personer med dövblindhet När det gäller frågan om kombinerad ledsagning och tolkning för personer med dövblindhet har de flesta av de tillfrågade organisa- tionerna valt att hänvisa till FSDB och menar att den har bäst Tolkanvändarnas bedömning av nuvarande och framtida behov kompetens att bedöma den frågan. Generellt understryks dock att ökad samordning i syfte att förbättra och förenkla för brukarna är önskvärt. 4.10Tolktjänst i ett tioårsperspektiv – bedömning av några utvecklingstendenser Organisationerna har ombetts bedöma om och i så fall hur ett antal utvecklingstendenser kommer att påverka behovet av tolktjänst . De utvecklingstendenser utredningen valt att efterfråga en bedömning av är den demografiska utvecklingen med en allt äldre befolkning, det ökade antalet barn och vuxna med cochleaimplantat samt livsstilsförändringar i form av ökad rörlighet, resande, Internet- användning etc. Organisationerna har också beretts möjlighet att själva peka på någon eller några andra utvecklingstendenser som bedöms särskilt viktiga.