sou · GYB355 · 2011-01-01 00:00:00 — I den siffran är uppskattningsvis hälften resande. I attitydundersökningen uppskattades antalet romer i genomsnittligt till 200 000. Siffran 50 000 är naturligtvis inte exakt, men det är en rimlig skattning baserad på olika uppgifter från skola, socialtjänst och romska organisationer. Det är dock inte en siffra som rapporteras i nyhetsmedier, åtminstone inte särskilt ofta. Så många som av de svarande uppskattade romernas antal till över 500 000 personer . En så grov feluppskattning säger att de flesta människor inte har en aning om den romska minoritetens numerära storlek. När man gissar på en siffra över antalet romer i utgår gissningen ändå från någon slags erfarenhet man har. En möjlighet skulle vara att romers synlighet på offentlig plats, särskilt genom kvinnors klädedräkt, gör att man omedvetet noterar att de är romer. Man gör troligen sådana omedvetna noteringar inför alla synliga grupper vilket förstås inte låter sig göras inför grupper som inte är synliga i det offentliga rummet (exempelvis finländare). En annan möjlighet är att romska frågor oftare får negativ uppmärksamhet i medierna (direkt eller indirekt) än vad andra jämförbart stora grupper får. Medial uppmärksamhet kan också vara något att haka upp en gissning på. Det är väl känt från socialpsykologiska experiment att svarspersoner tenderar att överskatta antalet människor hos grupper vars levnadssätt på något sätt uppfattas som utmanande eller hotfullt. Marginalisering – en konsekvens av antiziganism Över hälften av de svarande har aldrig träffat eller pratat med en rom. Än färre () har aldrig varit hemma hos en rom. Däremot har av de svarande läst om romer, hört på radio eller sett på TV om romer. Mediebilden av romer är alltså mycket viktig för spridning av föreställning om romer hos allmänheten. Mot den bakgrunden kan det tyckas en aning märkligt att av de svarande anser sig ganska väl känna till eller t.o.m. mycket väl känna till romer och romsk kultur. I en serie återkommande attitydundersökningar har svenska folkets attityder till invandring, invandringspolitik, invandrare och etniska minoriteter i undersökts. lät genomföra den första studien . Bland frågorna fanns olika mått på upplevd etnisk distans. I de här studierna användes ordet zigenare, inte rom. 18 namngivna etniska och nationella grupper bedömdes efter upplevd värderingslikhet. Zigenare kom på 15:e plats. Norrmän rankades först. Efter zigenare kom turkar, kineser och etiopier. I den här undersökningen rankades samma etniska och nationella grupper även efter bekantskap. Zigenare hamnade på 11:e plats. Danskar hamnade högst. Efter zigenare kom polacker, greker, jugoslaver, latinamerikaner, turkar, kineser och etiopier. De svarande ansåg sig alltså mera bekanta med zigenare än med flera stora (europeiska) invandrargrupper i . Tabell 4.1 Upplevd etnisk distans till olika etniska/nationella grupper. 7 poäng är högsta möjliga värde och står för den största möjliga upplevda distansen. 1 poäng är det lägsta möjliga värdet (1987) genomfördes en uppföljningsstudie. Samma etniska och nationella grupper rankades. Zigenare hamnade nu på sista plats efter kineser, turkar och etiopier. Först kom norrmän. Marginalisering – en konsekvens av antiziganism ökad upplevd etnisk distans till de nära grupperna men minskad upplevd etnisk distans till de mera främmande grupperna – med undantag för zigenare – där den upplevda etniska distansen ökade. Ytterligare (1993) genomfördes en ny stor rikstäckande attitydundersökning. Tolv av de etniska nationella grupperna från de tidigare studierna rangordnades efter upplevd värderingslikhet på samma sätt som 1981 och 1987. Zigenare hamnade på sista plats efter kineser, turkar och etiopier. Norrmän kom som vanligt först. Samma allmänna tendens som den rådde. Den senaste studien gjordes 2005. Resultaten är inte publicerade. Tendensen är i huvudsak densamma som i de föregående studierna: Norrmän rankas högst. Medan turkar och kineser nu uppfattas som inte fullt så avlägsna som tidigare uppfattas romer och etiopier fortfarande som de mest avlägsna och kulturellt olika grupperna. Sammanfattningsvis har endast små variationer förekommit under de som skiljer den första från den senaste mätningen av upplevd etnisk distans. Inte heller har några större variationer kunnat iakttas vid mätningarna som gjorts däremellan. Det handlar alltså om en mycket stabil social perception som reproduceras kontinuerligt. Det faktum att romer tillerkänns status som nationell minoritet i tycks inte nämnvärt ha påverkat den svenska allmänhetens uppfattning om den romska kulturen och romska levnadssätt som markant annorlunda än det svenska. Etnologen publicerade 2009 en rapport där han analyserar svårigheterna att arbeta för jämställdhet inom det romska samhället mot bakgrund av den diskriminering av romer som råder i samhället. Kwieks analys är klargörande. Betydelsen av hans studie ligger dels i att han som rom och forskare har tillgång till ett inifrånperspektiv som icke-romska forskare saknar, dels i att han anlägger ett interaktivt inter-etniskt perspektiv. Han söker beskriva komplexa interaktionsprocesser mellan romskt och ickeromskt, mellan manligt och kvinnligt, mellan stolthet och marginalisering. Studien bygger på en on-line enkät om 31 frågor som Marginalisering – en konsekvens av antiziganism besvarades av 820 romer, djupintervjuer med 41 romska informanter samt en öppen enkät om fem frågor som ställdes till 100 slumpmässigt utvalda icke-romer på . Kwiek visar vilken påverkan som århundraden av förföljelse och marginalisering har fått på romska traditioner och uttryck. Trots att dessa traditioner till viss del har en grund i majoritetssamhällets förföljelse ser romer som värnar om traditionerna snarare att traditionen uttrycker en romsk hederskodex. Att som romsk kvinna sluta bära den traditionella klädedräkten ses inom delar av det romska samhället så att dessa kvinnor överger romsk kultur. Det ses som problematiskt också därför att skillnaden mellan kvinnligt och manligt blir otydlig. Att upphöra att bära den traditionella klädedräkten är för många romska kvinnor förenat med skam. Därför är det knappast förvånande att av de romska svarande ansåg att romska kvinnors möjligheter främjas bäst genom segregerade arbets- och utbildningsförhållanden. Ett hundra svenskar ombads svara på frågor om hur en romsk person känns igen. 67 svarande nämnde den traditionella klädedräkt som bärs av finskromska kvinnor, medan 33 angav den klädedräkt som bärs av kelderashakvinnor. 95 svarande hade aldrig träffat en rom. 82 svarande ansåg att romer borde tillåtas bära traditionell klädsel i arbete och utbildning. Men 92 menade att romer skulle utsättas för mindre diskriminering om de inte klädde sig traditionellt. Kwiek påminner om att många sagor, visor och ramsor som barn tar del av framställer romen som en ond och farlig mytologisk figur som kan röva bort barn. Romer själva känner inte alls igen sig i denna gestaltning och förstår inte kopplingen mellan zigenare och barnarov. Kwieks romska informanter kände inte ens till dessa berättelser. Sådana direkt missvisande representationer har inte motsagts och få svenskar har reflekterat över att de sätt på vilka romer beskrivs i majoritetssamhällets medier får återverkningar på romers villkor. För att främja romska kvinnors rättigheter måste existerande sociala problemen inom det romska samhället diskuteras och lösas, men det måste göras på så sätt att lösningen inte innebär att stereotypa generaliseringar och missvisande föreställningar om romer reproduceras. Ett förändringsarbete utmanar starka krafter inom det romska samhället som vill kontrollera romska kvinnors delaktighet i majoritetssamhället. Marginalisering – en konsekvens av antiziganism När romska kvinnor överger traditionella sysselsättningar som t.ex. spådom för att inte utsättas för diskriminering, förlorar de både sitt ekonomiska oberoende och sin symboliska ställning i det romska samhället. För många romska kvinnor är det problematiskt att arbeta inom yrken som inte självklart är förenliga med traditionella idéer om den romska kvinnans identitet. Föreställningar om den romska kvinnan i det omgivande samhället är negativt laddade. Kvinnan som bär dräkten uttrycker stolthet över sin romska identitet och känsla av heder, status och makt, som hennes dräkt är den markör varigenom utomstående identifierar romer. Den heder som hör samman med traditionell klädedräkt är så starkt förankrad i romsk tradition att man är villig att ta risken att utsättas för diskriminerande behandling och förolämpande bemötande hellre än att gömma sin romska identitet. Ändå tycks utvecklingen gå mot att romska kvinnor numera tilldelas en mera tillbakadragen roll i romska sammanhang och att de har blivit mer ekonomiskt beroende av sina män. Kwiek menar att skvaller lätt sprids när en romsk kvinna arbetar utanför det romska samhället, och i synnerhet om arbetsuppgifterna fordrar att hon arbetar med icke-romska män. Århundraden av uteslutning och isolering har genererat en stark hederskodex inom det romska samhället med nedsättande föreställningar om den andre och ömsesidig misstro mellan romer och icke-romer. 4.2.5Majoritetssamhällets föreställningar om romer En fråga i den undersökning som rapporteras av (2008) är en så kallad öppen fråga. Den syftar till att beskriva innehållet i de negativa, fördomsfulla och stereotypa bilderna som majoritetsbefolkningen har om romer. Forskningsetiskt innebär det här ett dilemma. Å ena sidan är det naturligtvis av värde att känna till vad folk i allmänhet föreställer sig om romer för att kunna lägga upp strategier för attitydförändring och kunskapsförmedling. Å andra sidan innebär att kartlägga det negativa innehållet i allmänhetens föreställningar att forskaren deltar i reproduktionen och spridningen av dessa föreställningar som ska motarbetas. Att i ett dokument som ges ut av en statlig kommitté lista och återge innehållet i djupt fördomsfulla uppfattningar kan användas av ljusskygga politiska krafter. För romer är innehållet i dessa fördomar knappast någon nyhet. Det kan alltså finnas goda skäl att Marginalisering – en konsekvens av antiziganism inte alltför mycket i detalj beskriva det fördomsfulla innehållet utan att nämna det i mera allmänna ordalag. Den fråga som ställde lyder: Man kan få vissa bilder på näthinnan och vissa omedelbara tankar i huvudet när man hör vissa ord. När du hör ordet rom eller zigenare, vad tänker Du då på eller vad ser Du då framför Dig? Sammanlagt har de svarande nämnt 180 olika ord och associationer. Det handlar om tillskrivna egenskaper, stereotypa bilder, kända personer, utmärkande egenskaper och värderande omdömen. Flertalet beskrivningar förekommer bara någon enstaka gång. Över hälften av de svarande () tar emellertid upp romska kvinnors kjolar, som utan tvivel är den tydligaste markören för romsk identitet. Av Kwieks studie framgår att det är den klädedräkt som de kaaleromska kvinnorna bär som svarande tänker på. Förhållandevis många svarande () nämner också männens klädsel som ett utmärkande drag En femtedel av de svarande svarar att brottslighet, stölder, tjuvaktighet är utmärkande drag för romer. av de svarande associerar husvagn, tält och tältläger till romer/zigenare. av de svarande tänker på resande, folk som flyttar. tar upp starka familjeband, stark familjesammanhållning respektive mörkhåriga/mörka/brunögda/icke-svenskt utseende. Först på tolfte plats av de svarande nämns utanförskap/segregering/rasism i . På artonde plats kommer associationer till minoritetsgrupp/etnisk grupp. Det finns enstaka associationer till förtryck, fördomar, diskriminering och förintelsen, och det förekommer också enstaka associationer till positiva bilder av romer/zigenare som yrkesskickliga hantverkare och glädje och till kända kulturpersonligheter, författare och artister som , , Hans Caldaras och . För varje positivt omdöme om romer förekommer säkert femtio negativa associationer som opålitliga, oärliga, bråk och slagsmål, arbetsskygghet och smutsiga med flera. De här ytterst rasistiska tillskrivningarna är del av den stereotypa bild av romer som finns invävd i majoritetssamhällets kultur. Praktiskt taget alla de tillskrivningar som kommer fram i det material som samlade in 2008 återfinns i en undersökning som rapporterades av (1970) . Flertalet tillskrivningar är djupt nedsättande. Många har rasistisk karaktär. Det tyder på att det finns en levande föreställ- Marginalisering – en konsekvens av antiziganism ning om romer i majoritetskulturen som förmedlas och från generation till generation. samlade in material genom att med bandspelare i handen gå in i små butiker och kaféer på i . Han frågade människor som han mötte i affärerna och på gatan hur de trodde att andra personer uppfattade zigenare. Tanken var att om han hade direkt ställt frågan om hur den intervjuade tänkte om zigenare hade risken var stor att folk svarat undvikande eller inte alls. Genom att ställa frågan om andras föreställningar fick de svarande möjlighet att lyfta fram sina egna föreställningar utan att själv skuldbeläggas för att ha fördomar. tar upp det som en fråga om intervjumetod, vilket det naturligtvis är. Men det här med allmänt uppfattade föreställningar – stereotyper – handlar just om att fånga de synsätt och uppfattningar som förekommer i samtal mellan människor, som reproduceras i möten gång på gång, och som därigenom får en slags allmängiltighet oavsett vad den enskilda personen själv har för uppfattning. var intresserad av att fånga dessa föreställningar. Att han valde för sin datainsamling berodde på att flera romska familjer då var bosatta på eller alldeles i närheten av . Sammanlagt intervjuades 21 personer. De vanligaste tillskrivningarna är: Vill inte binda sig, är flyttfåglar, vandrar vidare Är ohederliga, oärliga Är opålitliga, man kan inte ha förtroende för dem Är lata, vill inte arbeta Bor i eller tält Vill inte bo i lägenhet och bli bofasta Har andra traditioner, annat sätt att leva och umgås Lever huvudsakligen på socialbidrag De är rika genom arv Tvivelaktiga födkrokar och mindervärdiga inkomstkällor De ska inte få invandra, bör utvisas Tillhör samhällets bottenskikt, lägsta socialgrupp De stjäl De har tagit avstånd från samhället och inte inordnat sig De tillhör en annan ras, kan jämställas med negrer och judar Har avvikande beteende (klädsel, språk, tatueringar, smycken) Marginalisering – en konsekvens av antiziganism De är alkoholister, hemfallna åt dryckenskap och knarkande Giftermål är socialt deklasserande; ska ske inom den egna rasen När material jämförs det material som ställt samman ser vi en kontinuitet . Samma eller mycket likartade föreställningar om romer (zigenare) återfinns hos majoritetsbefolkningen. Att den romska befolkningen i är större än vad den var 1969 genom invandring från och östra , att romer är bofasta, att barnen går i skola, att samhället uppmärksammat diskriminering av romer, att den romska folkgruppen har tillerkänts status som nationell minoritet och att chib har ställning som nationellt minoritetsspråk tycks inte på något avgörande sätt ha rubbat de traditionella, nedsättande stereotyperna om romer som finns inom majoritetsbefolkningen. 4.2.6Bilden av romer i nyhetsmedia vid gjorde för delegationens räkning en initial studie över bilden av romer i svenska nyhetsmedier 1962 och 2007 (Delegationen för romska frågor 2009a). Mönstret dagstidningsrapportering rörande romer kan enligt grupperas kring tre teman: 1.Zigenaren är en människa vi behöver hjälpa till en högre civilisationsnivå Zigenaren är emellertid en människa. Vi bör se på den med nästans blick. Om detta folk ska kunna inlemmas i sunda och riktiga förhållanden till fasta medborgare, då måste de betraktas som människor värda kultur och humanitet. Citat från en artikel införd i ett tiotal lokaltidningar 2.Zigenare invaderar oss, luras, bråkar och stjäl Artiklar om zigenarbråk och zigenarinvasion, ofta små notiser om att zigenare inte är som vi, de bråkar och slåss och det verkar behövas polisbevakning när de träffar sina stamfränder. Marginalisering – en konsekvens av antiziganism Ofta artiklar som huvudsakligen handlar om att zigenare är på besök i tidningens utgivningsområde, de beskrivs som färggranna men personporträtten av familjer och enskilda är stereotypa: Han är en tvättäkta zigenare av den gamla stammen, snar till att diskutera affär, vänligt förnöjsam, känner på en plats flyttblodet svalla igen och talar helst om barnen. Mönstret dagstidningar är annorlunda. Journalistiken har ändrat karaktär och texterna har en åtminstone skenbart mer neutral karaktär. Reportrarna tar sig inte friheten att definiera hurdana romer är, menar . Den rasistiska diskursen har blivit obsolet. Tre ämnesområden dominerar: kultur/nöje, projekt för romer och artiklar om diskriminering av romer. Artiklar som knyter romer till kriminalitet utgör av materialet. När det gäller artiklar om diskriminering av romer handlar det om såväl konkreta fall som diskriminering som strukturellt samhällsproblem. I bägge fallen kommer romer själva mycket sällan till tals, utan det är institutioner som DO eller delegationen för romska frågor som uttalar sig, och i de konkreta fallen är de den berörda myndigheten eller den anklagade själv, inte offret, som får utrymme i artikeln. När det gäller projekt för romer är mönstret likadant, en myndighetsrepresentant är huvudkälla och romer omtalas som mottagare. Bara inom området kultur/nöjen får romer spela huvudrollen i lika hög grad som myndigheter eller etniska svenskar. Sammanfattningsvis menar att trygga, sammanhållna rasistiska diskurs över romer som vår, majoritetssamhällets, motpol, inte uppträder nyhetstexter. Huvuddelen av rapportering har nyheternas standardstruktur. Myndigheterna gör, uttalar sig och vill väl, och mottagarna håller med i de fall de framträder. Romer framträder i de roller som tillkommer människor i underordnade grupper: som offer för diskriminering, som tacksamma mottagare av samhällsinsatser och som enskilda speciella begåvningar. Det finns en diskriminerande struktur i journalistiken, men ingen explicit rasism. Marginalisering – en konsekvens av antiziganism 4.2.7Exempel från film och litteratur Föreställningar om romer reproduceras i majoritetssamhället och förs över till nya samhällsmedlemmar . Vi vet också från den undersökning som genomfördes av och av tidigare frågeundersökningar att en majoritet av svenskarna aldrig träffat eller talat med någon rom. Däremot har en överväldigande majoritet av svenskarna läst om romer och hört om romer i radio/TV. Eftersom nyhetsmedier i stor utsträckning rapporter om konflikter och problematiska förhållanden för att dessa bedöms ha nyhetsvärde tar nyhetsrapportering mycket mera sällan upp positiva förhållanden där relationerna mellan människor fungerar bra. När romska frågor behandlas i nyhetssammanhang är det oftast i samband med problem – diskriminering, arbetslöshet och marginalisering. Journalisten ger i (2004) en lång rad exempel på hur romer, resande och andra minoritetsgrupper skildras i svensk forskning, böcker och filmer. En lång rad filmer, operetter, grafiska blad, skillingtryck och visor med motiv från romers och resandes värld har bidragit till att popularisera och reproducera stereotypa föreställningar hos allmänheten. Om den skönlitterära författaren har frihet att dikta efter eget huvud, är kravet på forskare och journalister att de ska vara objektiva och hålla sig till sanningen, att de ska kunna belägga sina påståenden. En annan typ av skriftlig dokumentation vars betydelse inte ska underskattas i sammanhanget är sociala utredningar, polisrapporter med mera. Forskningen har ett särskilt stort ansvar. Den forskning som initierades vid rasbiologiska institutet, lever kvar som en djup kränkning även om de rasistiska forskningsidéerna övergivits. Men rasbiologin rättfärdigade steriliseringspolitiken. Än lever åtskilliga personer och familjer som drabbades av den statligt sanktionerade steriliseringen. Resande och romer hörde till de utsatta grupperna. Andra forskare och journalister har framställt romantiserande skildringar av romsk kultur (t.ex. , och ). Två nu verkande etnologer har kritiserats för att ha givit ut vetenskapliga texter som skildrar romer respektive resande på mycket nedsättande vis (1998 och 1993). Catomeris menar att många svenska filmer skildrar resande på ett sätt som återskapar den gamla Marginalisering – en konsekvens av antiziganism Han nämner filmer som I mörkaste (1943), Folket i (1928, 1948), Tattarblod (1954), (1967) och Vidingevals (1968), Därtill kommer filmatiseringar av böcker som och jag. De gamla svartvita filmerna tas inte längre upp på biografduken, men de visas allt som oftast på TV och når hundratusentals tittare. Här är några exempel från klassisk svensk litteratur: bilderböcker hör till den klassiska svenska barnlitteraturen. Hennes närmast arketypiska bilder har format generationer svenskars föreställningar om det lilla, trygga, småborgerliga svenska samhället , och därigenom utgör de en viktig del i konstruktionen av svensk nationell identitet. Hon skildrar idyll med påtagliga inslag av naturskildring, framför allt den odlade trädgården. Det hör till ovanligheterna i hennes böcker att barnen möter elaka människor eller hamnar i hotfulla situationer. Dock finns en del undantag. I , tant och tant som lästs för barn alltsedan utgivningen skildras hur en man med svart hår, mörka drag och elak min stjäl tanternas lilla pudel och ger sig iväg. Barnen befriar sedan hunden när mannen ligger och sover under ett träd. I texten omnämns hundtjuven som positivhalare respektive gubbe. Ingenting sägs i texten om en resande, zigenare, tattare eller luffare. Men bilderna av mannen ger definitivt associationer till den stereotypa bilden av resande och romer – vandrande, mörka drag, tjuvaktighet, farlighet och med ett positiv i lådan han bär på ryggen. Det är uppenbart att här återger majoritetssamhällets stereotypa föreställning om en resanderom. Ett helt annat exempel är långnovell (eller kortroman) Tschandala, som ingår i andra delen av Svenska öden och äventyr. Berättelsen är förlagd och skildrar magister möte med förvaltaren på godset Bögely i . omnämns i texten som tattare och som zigenare. Konflikten mellan och trappas upp och berättelsen slutar så här: Paria var död, ariern hade segrat; segrat tack vare sitt vetande och sin andliga överlägsenhet över den lägre rasen. Men det kunde lätt ha hänt att han själv blivit på platsen, om han icke ägt styrka att begå förbrytelsen. Marginalisering – en konsekvens av antiziganism när fienden låg slagen, kunde han se försonligt på honom; och när han satt i boksal och läste den vise Manus lagar, begrep han det hat, som han varit föremål för, hela denna kedja av skändligheter från en människa, som han endast hade gjort gott, och som han hade räckt handen, men som övermodigt slog honom till jorden och skrattade på hans bekostnad; han förstod nu denna kärlek till smuts och förbrytelser, detta tycke för all slags förruttnelse och denna sympati för orena djur. Sålunda skrev den vise i syfte att genom förnedring skapa en ras av förnedrade, som borde ligga underst såsom värmande och närande gödsel, för att arias adelstam skulle kunna skjuta upp och sätta blom är liksom aloën: Tschandala, frukten av äktenskapsbrott, blodskam och förbrytelser, må äta endast vitlök och lök med förruttnelsens smak, och ingen må bringa honom spannmål och frukter, eller vatten och eld. Tschandala må icke hämta vatten ur floder, källor eller brunnar, utan endast ur träsk och de pölar som uppkomma i kreaturens spår. Tschandala må icke tvätta sig, alldenstund vattnet endast må förunnas honom till att släcka sin törst med. Tschandala må aldrig sätta bo; må kläda sig endast i kläder efter lik, nyttja endast söndriga kärl till att äta på, gammalt järnskrot till smycken, och till gudstjänst endast onda andar. Så skrev den vise . (1987 s.