sou · GZB372 · 2011-11-14 00:00:00 — Våra diskussioner med olika branscher och företag ger inget stöd för en likformig uppläggning av handledarutbildning för olika bran- scher, men av såväl praktiska skäl som kostnadsskäl blir det ofta nödvändigt. Nationella lärlingskommittén redovisar på sin hemsida ett bearbetat generellt material om handledarutbildning som ur- sprungligen togs fram av Myndigheten för skolutveckling. Flera branscher har redan eller planerar specifik handledarutbildning ofta som komplement till den mer generella som skolhuvudmännen be- driver. Handeln, med materialet Lärling i butik. Kommittén samverkar med flera olika branscher/yrkesnämnder för att ta fram mer branschspecifika kompletteringar till den mer gene- rella handledarutbildningen. Inom försöksverksamheten med gymnasial lärlingsutbildning finns ett särskilt riktat statsbidrag till utbildning av handledare på de arbetsplatser som deltar. Detta regleras i förordningen (2008:756) om statsbidrag för handledarutbildning. Statsbidraget till handledar- utbildning omfattar : 2008, 2009 och 2010. har beviljat i statsbidrag för /09. Enligt den uppföljning som gjorde hade 3190 handledare utbildats och anlitats. För /10 har fördelat 23 miljoner för att utbilda 6553 handledare. kommer att följa upp hur stats- bidraget till handledare /11 har använts. 5.5.3Handledarintroduktion för alla företag som tar emot lärlingar Som tidigare framgått har såväl Kommitténs egna som andras under- sökningar visat på oroväckande resultat avseende hur kraven på lär- lingsutbildningen har implementerats lokalt. Tillgång på kompe- tenta handledare är avgörande för kvaliteten i den gymnasiala lär- lingsutbildningen. Kompetens handlar dels om djup och bredd i yrkeskunskaperna, dels om kunskap om lärlingsutbildningens förut- sättningar, t.ex. de mål och kunskapskrav som finns för den gym- nasiala lärlingsutbildningen. Nationella lärlingskommittén har i sitt Erfarenheter av försöksverksamheten 2008/09–2010/11 förra delbetänkande tidigare föreslagit att handledarutbildning ska vara obligatorisk. Detta har även instämt i sitt yttrande. Regeringen gör samma bedömning som Kommittén när det gäller betydelsen av kompetenta handledare. Skolhuvudmannen har ett stort ansvar när det gäller att se till att handledarna har den kun- skap och erfarenhet som krävs för uppdraget. Det innebär att skol- huvudmännen bör ge handledare information, stöd och utbildning kring lärlingsutbildningens innehåll, mål, ramar och ansvarsfördel- ningen mellan skola och arbetsplats. Handledareutbildningar erbjuds och företagen deltar i den, i starkt varierande omfattning. Av vår uppföljning av försöksverksamheten framgår att handledarnas deltagande i de utbildningar som ges är begränsat. Så få som av handledarna uppges ha fullföljt en handledarutbildning. Betydligt fler har dock till viss del genom- gått en handledarutbildning. Orsakerna tycks i hög utsträckning handla om förberedelser, anpassning och kommunikation främst från skolans men ibland också från arbetsplatsernas sida. Trots allt är resultaten när det gäller deltagande i handledar- utbildning knappast förvånande. Tidigare undersökningar har också visat att det är svårt att få deltagare till handledarutbildningar. Den största utmaningen tycks vara i att göra handledarutbildningarna mer attraktiva och anpassade till de olika arbetsplatsernas skiftande förutsättningar och behov. Några arbetslivsföreträdare har till kommittén uppgett att hand- ledarna inte kan vara borta från arbetet så länge att de hinner gen- omgå en handledarutbildning. Det skulle bli för kostsamt. En obli- gatorisk handledarutbildning riskerar enligt regeringens bedömning att minska arbetsgivarnas intresse för att ta emot lärlingar. Det är också osäkert om en obligatorisk handledarutbildning skulle ge önskad effekt och därför lägger inte regeringen något sådant för- slag. Frågan om handledarnas kompetens är dock så central för ut- bildningens kvalitet att regeringen avser att följa utvecklingen noga. Kommittén vill framhålla att det upplägg till obligatorisk hand- ledarutbildning som Kommittén förespråkat innebar att se handledar- utbildningen i två (eller flera) steg, där den första delen är en orien- tering om de ramar som gäller för gymnasial lärlingsutbildning, ungefär motsvarande de avsnitt som reglerats i den särskilda för- ordningen om statsbidrag till handledarutbildning (SFS 2008: 756) som gällt för försöksverksamheten. Del två skulle innehålla mer av yrkesrelevant handledningsinstruktion som lämpligen kan vara Erfarenheter av försöksverksamheten 2008/09–2010/11 branschspecifik, ungefär som den Kommittén samarbetat med om. Alla de branschorganisationer och företag vi träffat menar att en kort obligatorisk handledarutbildning bör finnas. Kanske begreppet handledarintroduktion är mer adekvat för denna verksamhet. På varje arbetsplats som tas i anspråk för gymnasial lärlingsutbildning ska därför någon person ha genomgått en orienterande handledar- introduktion, som anordnas via skolans försorg. Denna bör kunna utformas mycket flexibelt. Utbildningen bör omfatta bl.a. omfatta grundläggande faktorer som gymnasieskolans styrdokument, betyg och bedömning samt samarbetsformer. Kommittén vill ifrågasätta om ett företag som inte kan avsätta en till en sådan handledarintroduktion verkligen har förutsättningar att på ett kvali- tativt sätt kan genomföra en period med minst 50 veckors lång yrkesutbildning. Lika viktigt som att det finns en yrkeskunnig handledare på arbets- platsen som fått utbildning för sitt uppdrag är enligt Kommitténs mening att de yrkeslärare som skolhuvudmannen utser som kontakt- person från skolans sida, har nödvändiga pedagogiska- och yrkes- kunskaper inom aktuellt yrkesområde. Yrkesläraren ska tillsammans med arbetsplatsens handledare planera innehållet i det arbetsplats- förlagda lärandet och kontinuerligt följa upp och utvärdera resul- tatet. Att yrkesläraren har rimlig tid avsatt för besök på elevernas lärlingsplatser är en självklar utgångspunkt för att systemet ska fungera. Det är också yrkesläraren som efter samråd med hand- ledaren gör bedömningarna i samband med betygssättningen. För yrkeslärare krävs en yrkeslärarexamen. En sådan examen ska kunna erhållas efter en yrkesutbildning på kvalificerad nivå, en om- fattande yrkeserfarenhet samt en kortare lärarutbildning. För att bli lärare i gymnasieskolans yrkesämnen finns två olika alternativ. Dels en programutbildning om 180 högskolepoäng där utbildningen be- står av såväl yrkesrelevanta kurser som kurser inom det allmänna utbildningsområdet. Behörig är den som har grundläggande behö- righet, en gymnasial yrkesutbildning eller motsvarande samt relevant yrkeserfarenhet. Dessutom finns en kompletterande lärarutbildning om 90 hög- skolepoäng för den som har relevant yrkesutbildning om 90 hög- Erfarenheter av försöksverksamheten 2008/09–2010/11 skolepoäng inom ett yrkesämne samt allsidig och kvalificerad yrkes- verksamhet inom området. Den utgörs av det allmänna utbild- ningsområdet och ger tillsammans med tidigare studier en lärar- examen på 180 högskolepoäng. Behörig att antas är den som har grundläggande behörighet, gedigen yrkeserfarenhet samt 90 hög- skolepoäng i ett yrkesämne. För den som saknar yrkesrelevanta kurser kan yrkeserfarenheten valideras och tillgodoräknas som motsvarande högskolepoäng. Yrkesutbildning och yrkeserfarenhet kan även valideras av det lärosäte som anordnar lärar- utbildningen. Även innehavare av Mästarbrev i ett yrke bör vara meriterande. har högskolorna etablerade system för validering och olika branscher deltar ofta i valideringsarbetet. Sam- arbete med branscher är givetvis väsentligt med tanke på den snabba utveckling som sker inom många yrken. Med stöd av en undantagsregel kan personer med bred yrkes- erfarenhet anställas och ges möjlighet att genomgå en lärarutbildning. För mycket specifika kurser kan det dessutom vara nödvändigt att tillfälligt anställa personer med spets- kompetens och aktuell yrkeserfarenhet inom något smalt område. Även detta kan ske med stöd av samma undantagsregel. På den gymnasieskola lärlingen tillhör måste finnas behöriga lärare som tar ansvar för att elevens hela utbildning och att den överensstämmer med styrdokumenten. Dessa lärare ska dessutom svara för den uppgift som innebär myndighetsutövning, dvs. En viktig förutsättning för att utbildningen på arbetsplatsen ska hålla hög kvalitet är dels att det finns en utbildad yrkeslärare dels att samarbetet mellan skolan och arbetsplatsen fungerar bra. Läraren och företrädaren för arbetsplatsen ska gemensamt planera och för- dela innehållet i utbildningen, men det är läraren som med stöd av handledarens underlag ska ansvara för betygssättning av alla kurser. Kommittén har tidigare påtalat vikten av att läraren och hand- ledaren får utrymme för gemensam planering och att det finns behov av nationellt stöd när det gäller innehållet i den gymnasiala lärlingsutbildningen. Mot bakgrund av den gymnasiala lärlings- utbildningens särskilda förutsättningar konstaterar regeringen att det finns anledning att överväga om det finns behov av nationellt utformat stöd för lärarens och handledarens samarbete om plane- ring och uppföljning av den arbetsplatsförlagda delen av lärlingens utbildning. Erfarenheter av försöksverksamheten 2008/09–2010/11 I utbildningskontraktet bör klargöras att skolan har ett ansvar för att genom regelbundna arbetsplatsbesök göra en systematisk uppföljning av elevens kunskapsutveckling i förhållande till målen i ämnesplanen. Kontraktet bör också precisera handledarens roll. Yrkesläraren på skolan och handledaren på arbetsplatsen är två nyckelpersoner och regeringen anser i likhet med utredaren att det av utbildningskontraktet ska framgå vilka dessa är. Tydligt utpekade personer ökar även möjligheterna att samverkan mellan utbild- ningsanordnare och arbetsgivare verkligen kommer till stånd. I Skolinspektionens granskning av kvaliteten i den arbetsplats- förlagda delen av yrkesutbildningen framgår att det hos de granskade skolorna finns stora brister när det gäller just samverkan mellan skolan och arbetsplatsen Regeringen anser att det är angeläget att elevens yrkeslärare gör regelbundna besök på arbetsplatsen. Sådana besök kan både ha till syfte att följa upp lärlingens kunskaps- utveckling och att i samarbete med handledaren stämma av att lär- lingens arbetsuppgifter i bredd, djup och innehåll svarar mot de mål som finns uppställda för utbildningen. Regeringen har dock valt att inte lämna förslag om att reglera denna typ av arbetsplatsbesök, något som Skolinspektionen har ut- tryckt ett behov av. Regeringen anser att ytterligare erfarenheter av gymnasial lärlingsutbildning krävs innan det går att avgöra på vilket sätt samverkan mellan skola och arbetsplats bäst kan stärkas. Akut brist på yrkeslärare Ett generellt hot mot kvaliteten i yrkesutbildningen och också mot existensen av yrkesutbildning är den tilltagande bristen på behöriga yrkeslärare. De aktiva yrkeslärarna har en hög medel- ålder och nyrekrytering av yrkeslärare är svag. Av alla tjänstgörande lärare i yrkesämnen är eller äldre. Examinations- behovet av yrkeslärare är i genomsnitt 740 , att jämföra med de cirka 300 yrkeslärarna som utexamineras. En tänkbar rek- ryteringskälla till yrkeslärarutbildningen kan vara de handledare som finns inom lärlingsutbildningen och annan arbetsplatsförlagd utbildning inom gymnasieskolan. Enligt , skola och vuxen- utbildning fanns totalt 10 430 verksamma lärare i yrkesämnen. Industri- och hantverkslärarna utgjorde drygt hälften med sammanlagt cirka 5 500 lärare. Vårdlärarna var den största Erfarenheter av försöksverksamheten 2008/09–2010/11 gruppen bland övriga inriktningar med 1 490 lärare. Av alla verk- samma lärare i yrkesämnen saknade 3 760 () en lärar- examen med pedagogik. Nära hälften av dessa var tillsvidarean- ställda. Andelen som saknade lärarexamen var störst bland lärare i medieämnen, . För några inriktningar inom industri- och hantverk var andelen som saknade lärarexamen mellan . Huvuddelen av lärarna i omvårdnadsämnen, barn- och ung- domsämnen, beklädnadstekniska ämnen och handels- och kontors- ämnen är kvinnor. Inom industri- och hantverksämnen är de flesta lärarna män. Av alla verksamma lärare i yrkesämnen var eller äldre. Lärarna i omvårdnadsämnen respek- tive verkstadstekniska, industritekniska och trätekniska ämnen var äldst; mer än två av tre lärare i dessa kategorier var eller äldre. Av de verksamma lärare som har lärarexamen eller har tillsvidare- anställning var andelen i åldern eller däröver ännu högre, nämligen . Största yrkeslärarbristen finns inom byggsektorn med VVS och el. räknar med att det kommer att behövas cirka 12 000 nya yrkeslärare . I snitt har det exa- minerats cirka 300 yrkeslärare . Det innefattar samt- liga yrkeskategorier med allt från hantverk, bygg till verkstad. Det är svårt att få tag på yrkeslärare som har behörighet. Yrkeslärare behöver såväl yrkeskompetensen som den pedagogiska utbildningen. Att vara skicklig inom sitt yrkesområde betyder inte automatiskt att man är lämplig som yrkeslärare. Det krävs nämligen också att man kan konsten att lära ut sina kunskaper, som man ska följa styrdokumenten, planera och lägga upp utbild- ningen, utvärdera och sätta betyg. Svårigheterna att locka skickligt yrkesfolk att utbilda sig till lärare är flera. Många med yrkes- utbildning har kanske för låga, eller saknar betyg i vissa kärnämnen. Att först komplettera på komvux och sedan läsa på kan kännas som en tung väg. Speciellt om man ska ta studielån. Dessutom är lönen ofta högre i den privata sektorn. Plussidan är att det inte är lika slitigt för kroppen, och att det är inspirerande att arbeta med ungdomar. Erfarenheter av försöksverksamheten 2008/09–2010/11 Antalet utbildade lärare i yrkesämnen i gymnasieskolan har minskat kraftigt , då i genomsnitt drygt 800 tog ut sin examen. har antalet exami- nerade minskat från knappt 500 till runt 200 . /02–2005/06 examinerades sammanlagt cirka 1 250 lärare i yrkesämnen. Enligt behöver samman- lagt cirka 3 100 nyexaminerade yrkeslärare rekryteras –2011 om i stort sett samtliga lärare ska ha lärarexamen . Med en lägre ambitionsnivå avseende tidpunkten för när samtliga lärare ska ha lärarexamen () beräknas rekryteringsbehovet till 2 500 yrkeslärare . Bristen på utbildade yrkeslärare är stor och bedöms ytterligare förvärras om inga särskilda åtgärder vidtas. De huvudsakliga hindren för ökad rekrytering av sökande till utbildningen av lärare i yrkes- ämnen är tillträdeskraven och studiefinansieringen. I hittillsvarande utbildning som omfattar 180 högskolepoäng finns krav på en om- fattande yrkeserfarenhet och en relevant högskoleutbildning om 90 högskolepoäng för att få ut en examen. För vissa yrkeslärar- kategorier är detta inget större problem, t.ex. för vårdlärare, efter- som utbildningen för sjuksköterskor ligger inom högskolan. För andra yrkeslärarkategorier, t.ex. hantverkare, saknas som regel rele- vant utbildning inom högskolan. En utbildning som leder till lärar- examen för lärare i yrkesämnen där utbildningen vid högskolan kombineras med en anställning är en modell som kan lösa studie- finansieringsfrågan för denna grupp. Det pågående projektet lärare utan lärarexamen () är ett exempel på en sådan framgångsrik utbildningsmodell. Obehöriga yrkeslärare är en målgrupp som ofta saknar yrkeserfarenhet som lärare () och i dessa fall erbjuds hela det allmänna utbildningsområdet omfattande 90 högskolepoäng för examen. VAL- är en komplet- terande utbildning som bygger på deltagarnas tidigare bakgrund och lärarerfarenhet. För lärare inom yrkesämnen gäller förutom krav på relevant högskoleutbildning även krav relevant yrkeserfarenhet. Härvid kan validering för tillgodoräknande av reell kompetens göras. Den kvalitetsbrist som finns inom många yrkesutbildningar i gymnasieskolan består i att deras lärare inte har utbildning i hur man tolkar och omsätter ämnesplanerna till ett konkret innehåll och har erfarenhet av hur undervisningen ska organiseras Erfarenheter av försöksverksamheten 2008/09–2010/11 Likaså är det ett problem om läraren inte har förståelse för och förmåga att omsätta läroplanens intentioner i sin under- visning. Problematiken med bedömning och betygsättning som är ett avancerat arbete och kräver speciella kunskaper inom området. De yrkesförberedande programmen omfattar cirka hälften av alla elever som finns på gymnasiet, vilket i realiteten innebär att det är strax under 200 000 elever som går något av dessa pro- gram. Alla elever har självklart rätt till lärare med utbildning för att bedriva undervisning i sina ämnen. Statistiken från visar på att det kontinuerligt blir en försämring av förhållanden när det gäller procenten lärare med lärarexamen. Ett stort antal av våra elever på yrkesprogram har således inte tillgång till lärare med en garanterad kunskap och kompetens för att bedriva undervisning. Därtill kommer lärare med lärarexamen som undervisar i ämnen som de inte har tillräckliga ämneskunskaper. Den förändring i struktur och innehåll som den reformerade gym- nasieskolan innebär ger inga drastiska förändringar som påverkar de ämnesmässiga kraven på lärare i yrkesämnen. De krav på föränd- ringar som kan förekomma beror mer på förändringar i arbetslivet än som ett resultat av förslaget till en reformerad gymnasieskola. Däremot torde kraven öka och förändras i yrkesrollen för yrkes- lärarna då efterfrågan på arbetslivskontakter nu ökas och lärlings- utbildningen får ett större genomslag inom den gymnasiala yrkes- utbildningen. De nyutexaminerade lärarna som kommer direkt från arbetslivet, eller åtminstone relativt varit där och har en god inblick i arbetslivets kultur och organisation har goda förutsätt- ningar för att samverka med arbetsplatser. Att arbeta med gymna- siala lärlingar ute på arbetsplatser kan förändra kraven på yrkes- lärarens kompetens och innehållet i arbetet. Denna kompetens bör i så fall börja utvecklas redan under lärarutbildningen. Det är vik- tigt att en del av utbildningens innehåll fokuserar på det allt större kravet på skolans samverkan med arbetslivet så att det blir en del i de blivande yrkeslärarnas kompetens. Den blivande yrkesläraren får också rollen att handleda eller t.o.m. utbilda handledare på företag som i sin tur handleder elever. I en sådan yrkesroll är läraren inte den som direkt undervisar eleven utan har ett ansvar för att andra utbildar eleven i riktning mot de mål som anges i styrdokumenten. Erfarenheter av försöksverksamheten 2008/09–2010/11 Kommittén har i diskussioner med skolor och huvudmän träffat skolledare och lärare som anammat denna nya lärarroll med de för- ändrade krav den för med sig. Detta är en specifik kompetens som kräver särskilt fokus i lärarutbildningen för att säkerställa en sådan utveckling. För verksamma lärare kan detta utgöra ett behov av kompetensutveckling. ansvarar skolhuvudmannen för lärarnas och skolledarnas kompetens i sitt yrkesutövande, även om det görs ett antal statliga satsningar för att stödja detta arbete. Det är av stor vikt att yrkes- lärarens kompetensutveckling sker kontinuerligt och är kopplad till de förändringar som sker inom lärarens undervisningsämnen som en konsekvens av förändringar i yrkeslivet. Det är även viktigt att lärarens kompetens gällande pedagogiska frågor ständigt utvecklas. 5.6Behörighetskrav, antagning och urval Antagning till gymnasieskolans nationella program, urval och övergång till lärlingsplats Gymnasial lärlingsutbildning är ett sätt att studera på ett yrkes- program där den arbetsplatsförlagda delen av utbildningen utgör en större del av utbildningen jämfört med den som är förlagd till skolan. För att kunna genomgå lärlingsutbildning måste eleven under försöksverksamheten först ha blivit antagen till ett nationellt eller specialutformat program med yrkesämnen. Samma behörig- hetskrav gällde således för gymnasial lärlingsutbildning som för skolförlagd yrkesutbildning. Under försöksverksamheten fordrades lägst betyget Godkänt i svenska/svenska som andraspråk, engelska och matematik för behörighet. De t innebär att endast behöriga elever kunde tas in. Villkoren för tillträde är snarlika inom den permanenta verk- samheten, även om behörighetskraven nu generellt skärpts så det krävs godkänt betyg i minst åtta ämnen från grund- skolan. Dessutom har de specialutformade programmen avvecklats. Den nya skollagen (2010:800) innehåller inga särskilda regler för den gymnasiala lärlingsutbildningen i fråga om behörighet eller mot- tagande. Inte heller i den gymnasieförordning(2010:2039) som ny- ligen beslutades av regeringen finns någon särreglering för antag- ning till den gymnasiala lärlingsutbildningen. Det betyder att skol- Erfarenheter av försöksverksamheten 2008/09–2010/11 huvudmannen svarar för mottagande och antagning av elever och att arbetsplatsen inte har något direkt inflytande över detta. En grundläggande fråga har varit om lärlingsplatserna ska grun- das på utbud eller på efterfrågan. Eller med andra ord vad kommer först eleven eller lärlingsplatsen? Samma problematik har tidigare funnits inom vissa hantverksutbildningar där olika modeller prövats. En modell har varit att införa en period där eleverna fått pröva på olika hantverk i skola och på olika arbetsplatser innan de bestäm- mer sig, en annan modell har tillämpats där eleverna varit säkra på sitt yrkesval och därför snabbare placerats på en adekvat arbets- plats. Inom ramen för försöksverksamheten har intagningen skett på olika sätt. I princip kan tre ansökningsförfaranden urskiljas: 1.Eleven söker till ett program i gymnasieskolan hos en huvud- man som endast har lärlingsutbildning och blir automatiskt lär- ling, då det inte finns något krav att utbildningen hos viss huvudman ska tillhandahållas både som skolförlagd och som lär- lingsutbildning. 2.Eleven söker till ett program i gymnasieskolan med angivande av sökalternativet lärling. Detta förfarande tillämpas när skolan er- bjuder båda alternativen men där man vill organisera lärlingsut- bildningen innan skolstart och tydligt markera inom vilka pro- gram denna möjlighet finns. 3.Eleven söker till yrkesprogram i gymnasieskolan på vanligt sätt. En tid efter skolstart informeras alla elever om att alternativet lärling finns och att elever har möjlighet övergå till denna studie- form. I alternativ 1 ovan begränsas antalet platser på utbildningarna av det antal arbetsplatser som man har eller tror finns tillgängliga eller som skolan kan ordna . Detta gäller t.ex. för alla elever som söker utbildning inom men även vid vissa kommunala gymnasieskolor, där programmet endast finns som lärlingsutbildning. I alternativ 2 kan man tydligt se intresset för lärlingsutbild- ningen som underlag för utbildningsplaneringen. I alternativ 3 har några skolor rapporterat svårigheter att få ut eleverna på en lär- lingsplats. Genom att eleven hunnit integreras i klassen minskar intresset att lämna skolan. Den elev som väljer att fullgöra utbild- ningen som lärling hamnar lätt utanför klassgemenskapen och akti- Erfarenheter av försöksverksamheten 2008/09–2010/11 viteterna i skolan. Det krävs då en stark motivation hos eleven att fullfölja sitt intresse för lärande på arbetsplatsen. Om utbildningen endast förekommer som lärlingsutbildning måste huvudmannen ställs stora krav på att kvalitetssäkra utbild- ningen, t.ex. försäkra sig om att lärarkompetens finns för de skol- förlagda avsnitten och att kompetens för betygssättning finns en- ligt försöksförordningens anvisningar. Olika huvudmän har löst frågor på olika sätt. Också när det gäller övergång till lärlingsutbildning tillämpar huvudmännen olika upplägg. Detta gäller t.ex. i fråga om upplägget för kärnämneskurser. Det kan därför dröja länge, upp till en termin innan lärlingseleven kommer ut på sin arbetsplats. Alla säger sig dock vara medvetna om att en tidig period ute på lärlingsplatsen är viktig för motivationen och för att markera att det är en annan utbildning än den skolförlagda.