sou · GYB355d2 · 2011-01-01 00:00:00 — 11.6Delegationens överväganden och förslag Rätten att lära sig, utveckla och använda sitt nationella mino- ritetsspråk är självfallet nära förknippad med rätten att utveckla och använda sin kultur, oavsett konstart och medium. Kultur- och mediefrågor är också språkfrågor. Förslag i denna fråga behandlas i kapitel 12, Rätt till kultur. Placeringen av förslaget innebär inte något ställningstagande av delegationen. Det rör sig lika mycket om rätten till språk som om rätten till kultur. Av praktiska skäl måste dock förslagen behandlas i ett sammanhang. Delegationen föreslår en revidering av lag om nationella mino- riteter och minoritetsspråk så att chib får en formellt lika stark ställning som de tre territoriella minoritetsspråken finska, samiska och meänkieli. Den romska språkvården vid och folk- minnen () byggs ut med ytterligare åtminstone två tjänster. I tillägg till sitt uppdrag att se över högskoleutbildningar i de nationella minoritetsspråken får i uppdrag att se över forskningen i dessa språk, särskilt chib. Kammarkollegiet ges i uppdrag att tillsammans med utreda vilka särskilda insatser som behövs för att inrätta ett auktorisationsprov för översättare och tolkar i chib och vilka utbildningsinsatser som blir nödvändiga för att romska tolkar och översättare ska ha förutsättningar att klara provet. Ett statsbidrag införs för kortare studier i chib enligt samma modell som finns för kortare studier i alfabetisering i samiska. Revitaliseringsinsatser för de romska varieteterna svensk resanderomani och kaale ska särskilt stödjas. 12 Rätt till kultur -En nämnd för romsk kultur med minst hälften romska leda- möter föreslås inrättas i syfte att skapa en institutionell bas för romsk kultur och kulturarv. -En kulturbudget, procentuellt sett jämförbar med den kul- turbudget disponerar, föreslås avsättas för den romska kulturnämndens verksamhet. -Ett permanent statligt basbidrag föreslås utgå till romska kul- turinstitutioner och tidskrifter, administrerat av . -Bildandet av ytterligare romska kulturcentra ska uppmuntras, som en del av en regional kulturpolitik, i första hand i . -Delegationen föreslår att skolbiblioteken används som resurs för romska skolbarn och att de för detta ändamål bör prenu- merera på romska tidskrifter samt införskaffa romsk litteratur. -Public serviceföretagen bör uppmanas att utöka sändningstiden för program på chib för att i första hand öka utbudet av program för barn och ungdomar. -Redaktionen för Radio bör i likhet med redaktionerna för finska och samiska ges en fristående ställning och en samrådsgrupp bör kopplas till redaktionen. -Länsmuseerna föreslås få i uppdrag att synliggöra romernas historia och kultur i respektive län eller region. -Förutsättningarna för att resa en staty över ska undersökas. -föreslås inrättas som allmän flaggdag. Rätten till kultur formuleras på olika sätt i olika konventioner men siktar i huvudsak på samma företeelser. Den kan antingen heta rätten till kulturliv eller rätten att delta aktivt i statens kulturella aktiviteter, eller, som minoritetsspecifik rättighet, just rätt till sin egen (minoritets-) kultur. Den allmänna mänskliga rättigheten rätten till kulturliv såsom den återfinns i FN:s allmänna förklaring om mänskliga rättigheter eller i den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, liksom i FN:s kvinnodiskriminerings- konvention och rasdiskrimineringskonvention, anses i allmänhet inte avse annat än statens och majoritetens kulturliv. Alla har rätt till tillgång till musikliv, museer, litteratur med mera, och staten ska göra kulturen tillgänglig för alla. Enligt de minoritetsspecifika traktaterna har minoriteter både en rätt att delta i det allmänna kulturlivet och att upprätthålla och utveckla sitt eget. Minoritetsrättigheterna fokuserar i hög grad på kultur- och språkområdet. Det är inte minst på kulturområdet som den fort- farande relativt nya minoritetsstatusen ska göra avtryck i form av mer omfattande rättigheter och starkare delaktighet från minorite- ternas sida. Detta uttrycks bland annat i regeringens proposition om natio- nella minoriteter (2008/09:158) som att regeringen åtagit sig att främja en fullständig och effektiv jämlikhet för personer i natio- nella minoriteter inom alla områden av det ekonomiska sociala och kulturella livet, att en utgångspunkt för regeringens arbete är att stärka de nationella minoriteternas egenmakt och förutsättningar att bevara och revitalisera språk och kultur, samt att de nationella minoriteterna ska kunna utveckla en egen kulturell identitet samt överföra den till nästa generation. I och med tillträde till ramkonvention om skydd av nationella minoriteter samt konvention om landsdels- och minoritetsspråk samt fastställandet av fem svenska nationella minoriteter har minoriteternas kulturliv nu inkluderats som en del av svensk kultur. Staten kan därmed anses skyldig att främja även minoriteternas kultur och göra den tillgänglig för alla. I propositionen om nationella minoriteter slår regeringen fast att de nationella minoritetsspråken och kulturerna utgör en värdefull del av det svenska kulturarvet, och att de nationella minoriteterna och deras kulturarv därför bör synliggöras i samhället. Delegationen gör också en sådan minoritetssensitiv tolkning av rätten till kultur. ramkonvention talar i artikel 5 om rätten för per- soner som tillhör nationella minoriteter att bibehålla och utveckla sin kultur och bevara de väsentliga beståndsdelarna av sin identitet nämligen religion, språk, traditioner och kulturarv. Man exempli- fierar vidare i artikel 9 med att personer som tillhör nationella minoritetsgrupper ska medges möjlighet att framställa och använda sina egna media, och att tillträde till massmedia för dem ska under- lättas. I artikel 12 nämns att de undertecknande parterna ska främja kunskap om sina nationella minoriteters liksom om majoritetens kultur, historia, språk och religion, och att de som tillhör nationella minoriteter effektivt ska kunna delta bland annat i det kulturella livet. för mänskliga rättigheter, som är satt att övervaka bland annat artikel 27 om minoriteters rättigheter i den Internatio- nella konventionen om civila och politiska rättigheter, har sagt att kulturliv kan tolkas på många sätt. Det är därför, menar kommit- tén, väsentligt att lämna över till medlemmarna i en minoritets- grupp att själva avgöra och att delta effektivt i besluten om hur rätten till kultur realiseras. kan oklarheter uppstå om gränsdragningar mellan kultu- rella uttryck och nationell lagstiftning. ramkonven- tion avser dock inte att skapa någon sådan konflikt utan landets lagar gäller intill de ändras. Om en lag förbjuder vissa handlingar ska lagen följas även om den skulle omfatta en kulturell tradition eller sedvänja. Detsamma gäller förhållandet mellan de internatio- nella mänskliga rättigheterna och kulturella uttryck: mänskliga rät- tigheter går alltid före. Samma princip gäller givetvis även för majo- ritetens kulturella uttryck. Ytterligare ledning i frågan vad som omfattas av begreppet kul- tur finns att hämta i vissa minoritetsspecifika traktater som de ovan nämnda artiklarna i ramkonvention eller i FN-trak- tater och vidhängande texter som tolkar traktaterna, liksom i mer utvecklad nationell minoritetsslagstiftning. Där förekommer rättigheter som till sitt innehåll berör mass- media (tidningar, television, radio, biografer), litteratur, museer, teatrar, kulturfestivaler och kulturcentra, filmproduktion och annan kulturindustri, arkiv, språkinstitutioner, bibliotek, videobib- liotek. I kulturpropositionen 2009/10:3 förs ett resonemang om definitionen av kultur respektive kulturarv: I sin allra vidaste mening kan kultur sägas handla om alla aspekter av det mänskliga livet – allt det som skapas eller förädlas av människan, dvs. a)allt det som inte ryms inom begreppet natur. Begreppet kultur kan i andra sammanhang förstås som b)de värderingar, ritualer, traditioner och livsmönster som används för att förstå, tolka och ge mening åt tillvaron i ett sam- hälle eller inom en grupp av människor. Begreppet kan också uppfattas snävare och då omfatta c)konstens olika uttryck inom exempelvis litteratur, dans, musik, bildkonst, teater och arkitektur. Även begreppet kulturarv används på olika sätt. Ett sätt att beskriva kulturarvet är att säga att det handlar om traditioner, språk, berättelser, konstnärliga verk, historiska lämningar, arkiv- och föremålssamlingar samt kulturmiljöer och kulturlandskap som överförs från generation till generation. konvention om skydd av kultur- och naturarvet talar om byggnader, monument som tavlor, skulpturer etcetera och platser av synner- ligen stort värde för historien, konsten eller vetenskapen, och är relativt präglat av ett västeuropeiskt synsätt på skyddsvärda kultur- yttringar. Den nyare om tryg- gande av det immateriella kulturarvet talar om sedvänjor, framställ- ningar, uttryck, kunskap och färdigheter tillsammans med verktyg, föremål, platser m.m., som grupper eller individer erkänner som del av sitt kulturarv och som överförs från generation till generation. Det exemplifieras bland annat med muntliga traditioner och uttryck, sociala sedvänjor/riter och traditionell hantverkskunskap. Perspektivet är det levande utövandet av detta immateriella kultur- arv snarare än kunskap om kulturarvet i sig. Vi noterar att regeringen i kulturpropositionen prioriterar vär- nandet av kulturarvet, dvs. att bevara, använda och utveckla det. Man vill göra kulturarvet tillgängligt, inte minst genom ny teknik, samt verka för att medborgarnas intresse och engagemang ökar. Regeringen pekar på att kulturarvet är en kraft i samhället som ständigt behöver omtolkas, utvärderas och användas på nya sätt då det speglar dagens samhälle och ger perspektiv på samhällsutveck- lingen, och att samtida konst och konstyttringar ofta tar sin utgångspunkt i det kulturella arvet. I förslaget till regeringen om genomförande av konvention om tryggandet av det immateriella kulturarvet (och folkminnen 2009) påpekas det utifrån- perspektiv som präglat hanteringen av de nationella mino- riteternas kulturarv, och kulturarvets roll för minoriteternas identi- tetsbyggande. Man påpekar också problematiken med att de kul- turer som inte företräds av stater, till exempel den romska mino- riteten, kommit på undantag på de representativa listorna över materiellt och immateriellt kulturarv. Minoritetsföreträdarna pekar i rapporten på att det immateriella kulturarvet handlar om rätten att få tolka och definiera sin historia och förvalta sitt eget kulturarv, något som också understryks av konventionens artikel 15. Vi tar i det kommande fasta på dessa ovan nämnda kulturområ- den samt de åtgärder och institutioner som krävs för att bibehålla och utveckla romsk kultur. Vidare tar vi fasta på de områden som särskilt lyfts fram i ramkonventionen som betydelsefulla för att de nationella minoriteterna ska kunna bevara och utveckla sin identi- tet: språk, religion, traditioner och kulturarv, och de institutioner som krävs för att dessa rättigheter ska kunna garanteras. Vi tar också fasta på det som nämns i ramkonventionen om minoriteters kunskap om sin historia, möjlighet att framställa egna media samt tillträde till massmedia. 12.2Kulturpolitikens uppgift och ansvar I kulturpropositionen (2009/10:3)förs också ett resonemang om kulturpolitikens uppgift: Även om gränserna överskridits och omprövats har kulturpolitiken fortfarande till syfte att stödja insatser som görs inom ordets, scenens, bildens och tonens områden samt för kultur- arvet. Kulturpolitikens specifika uppgift är att stödja konstnärligt skapande i olika former, att skapa förutsättningar för att bevara, tolka, tillgängliggöra och utveckla kulturarvet. Vi noterar därutöver att regeringen i kulturpropositionen slår fast att alla ska ha möjlighet att delta i kulturlivet och att det ska präglas av mångfald. Detta knyter an till statens folkrättsliga ansvar för minoritets- kulturen som refererats ovan om att de som tillhör nationella minoriteter ska kunna behålla och utveckla sin kultur och bevara sin identitet dvs. religion, språk, traditioner och kulturarv, få fram- ställa och ha tillträde till tryckta media, radio och TV, kunna delta i det kulturella livet och ha kunskap om sin egen historia och kultur. En implementering av dessa minoritetsrättigheter förutsätter, vilket ramkonvention också betonar, en romsk del- aktighet i och inflytande över förslagen, besluten och genomföran- det. 12.2.1Romska röster om romsk kultur har populärkulturen en enorm inverkan på media och branscher som ser den som en lukrativ inkomstkälla. Den blir mer och mer exploaterad via intäkter från reklam och sponsring från företag som marknadsför sina produkter med hjälp av det så kallade publikfri- ande utbudet. Var hamnar då det som kallas för kultur – musik, teater, dans och annat konstnärligt utövande – och som inte har detta skyddsnät? Ja, risken är stor att den sakta kommer tyna bort, och när det är för- sent att rädda det som räddas kan, kommer vi att inse att samhället är en enda likartad och slätstruken smältdegel, där mångfald, personlig uttryck och genuinitet saknas, vilket kan resultera i intolerans och enfald. hoppas jag verkligen att det inte går så långt. Jag önskar att fler vågar sticka ut hakan och öppet diskutera denna, för de flesta i sam- hället så viktiga fråga. Utan mångfald blir livet fattigare och mycket intetsägande. Kultur är människans elixir, utan den får vi ingen näring till vår själ och alla våra sinnen. Generellt för romer har den egna kulturen varit en ventil för såväl vrede och smärta som glädje och drömmar om ett bättre liv. Kulturen är, och har också varit lika med trygghet och skydd från undergång. Utan musiken, sången och dansen hade den psykiska hälsan varit mycket dålig och många romer hade gått under. Den egna kulturen har varit ett verktyg för överlevnad. Att framträda och visa upp sig har varit en nödvändig försörjnings- källa. Romer har vanligtvis varit tvingade att använda sin kultur som ett sätt att dra nytta av folks nyfikenhet och behov av verklighetsflykt. Och det har varit på både gott och ont. I är det andra regler som gäller. Den romska kulturen är inte längre representerad av endast ett fåtal romska grupperingar, den är mångfald i sig självt. Sedan gränserna öppnades för romer 1954 har det kommit till landet romer från hela , som i generationer i sina hemländer har präglats av landets egna kulturella yttringar, sed- vänjor och religion m.m. Det är viktigt att inte se romer som en homogen folk och kulturgrupp. I varje land runt om i och i Nord- och finns det flera olika skiftningar av romer, med varsin egen kulturell och språklig identitet. Romsk kultur har kommit hit till landet för att stanna. är den en del av det svenska kulturarvet och historia. Respekt för äldre är den romska kulturens fundament. De äldre har haft en respekterad, beundrad och privilegierad ställning. Värderingen bygger inte på en högre ålder i sig utan i åldersrelaterad livserfarenhet, visdom och att kunna hantera och kanalisera den ärvda kulturkunska- pen vidare. Genom detta blir de äldre ofta auktoriteter inom den egna gruppen. Samhörigheten bland familj och släkt är mycket viktig. Om en familje- medlem råkar hamna i nöd hjälper och stödjer man den personen efter bästa förmåga. Det kan vara i samband med sjukdom, skilsmässa, ekonomiska svårigheter eller när någon går bort. Generellt kan man säga att i den romska kulturen har barn och gamla alltid haft en mer speciell upphöjd position, såväl i kvinnors som mäns olika roller. Ett stort ansvar är just att skydda dessa två åldersgruppers välbefinnande, ett ansvar som ligger på både män och kvinnor. Inom de romska grupperna är det naturligt att alla runt omkring bidrar till barnens uppfostran. Romska barn får redan under sina första levnadsår vara med om negativa fördomar från majoriteten på olika sätt. Därför eftersträvar romska föräldrar att uppfostra sina barn till att vara starka i sina rötter, så att de lättare kan klara sig igenom problem i livet som de kan råka ut för på grund av sin bakgrund. Här har romerna redan från sitt ursprung haft med sig en berättar- tradition som utvecklats genom vandringen. Även sång, musik och dans har en viktig funktion hos romer för att uttrycka det man varit med om både i sorg som glädje. På grund av den tidigare påtvingade vandringen genom sekler från land till land har romerna varit tvungna att hålla hårt på renhållningen för att inte drabbas av sjukdomar. Föda och kärl har alltid hållits borta från mark man gått på samt där man sitter. Det finns även ett symbo- liskt begrepp om rituell renhet som går tillbaks till romernas ursprung i nordvästra , en uppfattning om hur man definierar rent och orent som är en mycket viktig aspekt i relationerna mellan romer. Detta får bland annat sitt uttryck i att saker som ligger på bordet upp- fattas som rena medan det som ligger på golvet är orent, att man inte blandar olika generationers tvätt, att romer inte kan och vill bo ovan- för en annan romsk familj och att om någon i familjen skulle gå bort i en lägenhet vill man inte bo kvar där längre, då minnena inte låter familjen börja om på nytt. Allt detta är respekt. Man kan säga att i respekt ingår tre huvudord baxt (lycka), sastiba (hälsa) och kraft (zor). Dessa tre begrepp kan sammanfattas till /o zor (romsk kraft): kraft att uthärda ute- slutningen, marginaliseringen och utsattheten genom tiderna mot sin vilja och kunna gå vidare med högt huvud i stolthet för den egna sär- arten. Kulturgruppen för resandefolket – : Det är föreningens uppfattning att den svenska staten såväl som sam- hällets lokala och regionala organ har en historisk skuld gentemot resandefolket som måste regleras genom kraftfulla offentliga insatser på det kulturella och sociala planet, med syfte att reparera de skador som under århundraden tillfogats resandefolkets liv och kultur. Fol- kets självkänsla måste stärkas och dess särskilda identitet erkännas och respekteras. För att kunna nå det kulturella målet måste också en lång rad sociala frågor beaktas. De kulturella och sociala aspekterna hänger på ett oupplösligt sätt samman med varandra. Diskriminering, segregation, osynliggörande, brist på respekt, mobbning, offentlig vanvård, främ- lingsfientlighet och rasism är allvarliga hinder som måste undanröjas i vardagen. Historiskt sett har steriliseringskampanjerna och barnhems- placeringarna varit de mest destruktiva processerna efter . Påverkan av dessa processer har fullt utslag i och kan inte betraktas som förgångna och överståndna förhållanden. (Kulturgruppen för resandefolkets hemsida . 12.3Så hanteras romernas kulturfrågor i Det finns en rad kulturinstitutioner som på olika sätt arbetar med de nationella minoriteternas kultur och kulturarv. är en central förvaltningsmyndighet inom kulturområdet som ska följa utvecklingen och ge ett samlat underlag för kulturpolitiken samt bistå regeringen med genomförandet av denna. I den uppgif- ten ligger en skyldighet att främja utvecklingen av kulturverksam- heten och handlägga ärenden som rör teater, dans, musik, konst, museer, utställningar, litteratur, folkbibliotek, folkbildning och folkrörelser i den utsträckning det inte är en uppgift gör någon annan myndighet. och folkminnen, där ingår, är officiella språkvårdsorgan med särskilt uppdrag för de officiella minoritetsspråken. Institutet har därutöver tagit fram ett förslag till genomförande av konvention för skydd av det immateriella kulturarvet. Regionala frågor hanteras av länsmuseer runt om i landet, vilket ibland innefattar satsningar som rör romer. och landsarkiven har enligt gjort vissa insatser för de nationella minoriteterna. har en sammanhållande roll för kultur- arvsfrågor, särskilt det fysiska kulturarvet vilket berör också de nationella minoriteterna. Statens museer för världskultur har enligt budgetpropositionen 2009 utvecklat sin kapacitet som koordinator för olika musei- och kulturarvsnätverk. Forum för Levande Historia arbetar med frågor som rör demo- krati, tolerans och mänskliga rättigheter med utgångspunkt i För- intelsen vilket berör romer. föreslog att skulle upp- dras att utse ett bibliotek med särskilt ansvar för varje minoritets- språk vilket dock inte beaktades i kulturpropositionen. har bland annat i uppdrag att hantera bidrag till organisationer som främjar integration och förebygger diskri- minering och rasism, samt ungdomars och kvinnors organisering. Beträffande medier (radio och TV) har och TV funnit att det uppdrag som staten ålagt radio och TV beträffande barn och unga inom språkliga minoriteter inte kan anses vara uppfyllt. För den samiska kulturen svarar främst . får statliga medel till sin kulturbudget, men kan utöver det också komma i åtnjutande av stöd för samiska institutioner som Samiska teatern och huvudmuseet för den samiska kulturen Ájtte från minoritetskulturbudget. Övriga nationella minoriteter har också egna kulturinstitutio- ner, men åtnjuter en lägre grad av statlig finansiering. Judiska tea- tern och har viss anknytning till Judiska central- rådet, och en finansiering som i huvudsak sker med icke-statliga medel. Tornedalsteatern får stöd från , liksom Uusi teateri (Nya Finska teatern). Romernas egna institutioner som de romska kulturcentren i och får ett begränsat statligt stöd genom . Kulturcentrumen är demokratiskt styrda föreningsbase- rade verksamheter, men det saknas en ansvarig nationell romska kulturen. 12.3.1Institutionell bas för romsk kultur Staten har skyldighet att se till att romsk kultur och kulturarv beva- ras, används och utvecklas. Delegationen kan konstatera att detta inte sker fullt ut . Ett grundproblem är att den romska kulturen saknar tillräckligt med resurser och stöd från det allmänna för att kunna bevaras, användas och utvecklas. Det hänger ihop med att den romska kul- turen saknar en institutionell bas. Regeringen har i sin proposition 2009/10:3 föreslagit ett omfat- tande förnyelseprogram för svensk kulturpolitik. Den föregicks av en omfattande kulturutredning (SOU 2009:16) som tagit fram en ny organisation där staten ska utveckla sitt ansvar för kulturpoliti- ken inom tre olika sfärer: en för arkiv, bibliotek och språk, en annan för samtid, historia och livsmiljö och en tredje för konst- arterna. I propositionen skriver man att romernas kultur och kulturarv bör få en starkare institutionell bas än (prop. 2009/10:3). Forum för Levande Historia föreslås få i uppdrag att utreda hur romernas kultur och språk kan få en institutionell hemvist. Uppdraget ska ske i samråd med bl.a. i , , Statens museer för världskultur, Stiftelsen och den romska minoritetens organisationer. Delegationen har i samråd med Forum för Levande Historia beslutat att föra resonemanget om denna institutionella bas för romsk kultur ett steg vidare inom ramen för vår utredning. I förslaget om genomförande av konvention om tryggandet av det immateriella kulturarvet föreslås att och folkminnen får samordningsansvar, att det skapas nät- verk i form av expertnoder för de olika typerna av immateriellt kulturarv samt att ett råd för immateriella kulturarv i till- sätts. Formerna för en romsk representation i dessa organ bör beaktas i samband med utformningen av en institutionell bas för romsk kultur. 12.4Den romska kulturens situation Enligt manifesteras den romska kulturen främst genom kulturfestivaler och andra tillfälliga arrangemang, ofta med internationell medverkan. Det finns bland romer i starka musikaliska och koreografiska traditioner och många utövare av sång, musik och dans. Berättartraditionen är också stark. Redan i en rapport från (2001) beskrivs situa- tionen för romerna i väsentliga avseenden annorlunda än för de övriga minoriteterna. Eftersom språket i första hand är ett talspråk med många olika dialekter saknas gemensamma normer. Bristen på homogenitet bland romerna gör det svårt att driva frågor inom det kulturella området.