sou · GZB383 · 2011-12-14 00:00:00 — Vidare ska de anslutna staterna enligt artikeln vidta lämpliga åtgärder för att döva, hörselskadade och personer med dövblindhet ska tillförsäkras dessa rättigheter genom att anställa lärare, även lärare med funktionsnedsättning, som är utbildade i teckenspråk. Vidare behandlas rätten till utbildning utan diskriminering och under likställda förhållanden, vilket bl.a. innebär att anslutna stater ska bereda möjlighet till utbildning i teckenspråk och stödja dövsamhällets språkliga identitet (artikel 24). Slutligen ska de anslutna staterna enligt artikeln säkerställa att personer med funktionsnedsättning får tillgång till allmän högre utbildning, yrkesutbildning, vuxenutbildning och livslångt lärande utan diskrimi- nering och på lika villkor som andra. Av artikel 30 framgår att de anslutna staterna tillerkänner personer med funktionsnedsättning samma rätt som andra att vara delaktiga i kulturlivet, i rekreations- och fritidsverksamhet och idrott. Personer med funktionsnedsättning ska ha rätt på lika villkor som andra till erkännande av och stöd för sin särskilda kulturella och språkliga identitet, däribland teckenspråk och dövas egen kultur (artikel 30). De anslutna länderna har förbundit sig att med jämna mellan- rum rapportera till FN hur reglerna efterlevs. har avgivit en första rapport till för konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning.1 Syftet med rapporten är att beskriva hur mänskliga rättigheter främjas och skyddas i med fokus på personer med funktionsnedsättning. I rapporten redogörs för åtgärder som vidtagits och för de utmaningar som identifierats i regeringens genomgång för att klargöra hur svensk lagstiftning och övriga förhållanden i ställer sig till konven- tionen. Delegationen för mänskliga rättigheter i fick i uppdrag att utreda om Myndigheten för handikappolitisk samord- ning (Handisam), eller något annat samhällsorgan borde anförtros uppgiften att i enlighet med kravet i artikel 33 i konventionen främja, skydda respektive övervaka dess genomförande. Delegationen föreslår i sitt delbetänkande Främja, 1 första rapport till för konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning, . Övergripande principer och lagar skydda, övervaka – FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning (SOU 2009:36) att huvudansvaret för konventionens genomförande bör ligga på Diskrimineringsombuds- mannen men att Handisam även fortsättningsvis bör svara för att främja säkerställandet av konventionen i de delar som regeringen prioriterar och som i första hand riktar sig till myndigheter, kommuner och landsting. lämnade delegationen sitt slutbetänkande Ny struktur för skydd av de mänskliga rättigheterna (SOU 2010:70). I slutbetänkandet föreslår delegationen att en nationell rättigheter ska inrättas i i form av en ny myndighet under . om barnets rättigheter () antogs 1989 av och ratificerades av 1990. I konventionen avses med barn varje människa under , om inte barnet blir myndigt tidigare enligt den lag som gäller för barnet (artikel 1). Utgångspunkten för är att barnet som individ ska respekteras. Konventionen innehåller fyra grund- läggande principer som ska vara styrande för tolkningen av övriga artiklar i konventionen, som de har en självständig betydelse. Principerna om icke-diskriminering, barnets bästa, rätten till liv och utveckling samt rätten att få komma till tals framgår av artiklarna 2, 3, 6 och 12. Anslutna stater erkänner att ett barn med fysiskt handikapp bör åtnjuta ett värdigt och anständigt liv under förhållanden som säker- ställer värdighet, främjar självförtroende och möjliggör barnets aktiva deltagande i samhället. De anslutna staterna erkänner det handikappade barnets rätt till särskild omvårdnad och ska, inom ramen för tillgängliga resurser, uppmuntra och säkerställa att det berättigade barnet och de som ansvarar för dess omvårdnad får ansökt bistånd som är lämpligt med hänsyn till barnets tillstånd och föräldrarnas förhållanden eller förhållandena hos de andra som tar hand om barnet. Med hänsyn till att ett handikappat barn har särskilda behov ska det bistånd som lämnas vara kostnadsfritt, då så är möjligt, och med beaktande av föräldrarnas ekonomiska till- gångar eller ekonomiska tillgångarna hos de andra som tar hand om barnet. Biståndet ska syfta till att det handikappade barnet får effektiv Övergripande principer och lagar tillgång till och erhåller undervisning och utbildning, hälso- och sjukvård, habilitering, förberedelser för arbetslivet och möjligheter till rekreation på ett sätt som bidrar till barnets största möjliga integrering i samhället och individuella utveckling, innefattande dess kulturella och andliga utveckling (artikel 23). Anslutna stater erkänner barnets rätt till utbildning och i syfte att gradvis förverkliga denna rätt och på grundval av lika möjlig- heter ska de särskilt göra grundutbildning obligatorisk och kostnads- fritt tillgänglig för alla. De anslutna staterna ska vidare uppmuntra utvecklingen av olika former av undervisning som följer efter grund- utbildningen och göra dessa tillgängliga och åtkomliga för varje barn samt vidta lämpliga åtgärder såsom införande av kostnadsfri utbildning och ekonomiskt stöd vid behov. De anslutna staterna ska också göra högre utbildning tillgänglig för alla på grundval av förmåga genom varje lämpligt medel, göra studierådgivning och yrkesorientering tillgänglig och åtkomlig för alla barn samt vidta åtgärder för att uppmuntra regelbunden närvaro i skolan och minska antalet studieavbrott (artikel 28). rättigheter övervakar att konventionen efterlevs. godkände en strategi för att stärka barnets rättigheter i (prop. 2009/10:232) som ersätter den tidigare strategin för att förverkliga FN:s konvention om barnets rättigheter i . Strategin ska vara en utgångspunkt för offentliga aktörer på statlig och nivå som i sina verk- samheter ska säkerställa barnets rättigheter. om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna utarbetades inom ram och gäller som direkt tillämplig svensk lag. Enligt artikel 2 i första tilläggsprotokollet till får ingen förvägras rätten till undervisning och enligt artikel 14 i får ingen diskriminering förekomma vad gäller åtnjutandet av den rättigheten. Funktionsnedsättning omfattas av diskrimineringsför- budet i artikel 14.2 Utöver utarbetade 1961 en europeisk social stadga, som reviderades 1996. Den anger i rättig- 2 Glor/, appl. 13444/04. Övergripande principer och lagar hetsform bestämmelser om arbetsmarknadspolitik, arbetsvillkor, arbetarskydd, förenings- och förhandlingsrätt, socialförsäkring, familjepolitik m.m. Ländernas efterlevnad kontrolleras dels genom ett rapporteringssystem och dels genom en klagomålsmekanism, som vissa organisationer på det sociala området har rätt att använda för att ta tillvara sina medlemmars intressen. Alla rättigheter är inte automatiskt juridiskt bindande. De anslutna staterna erkänner att målet för dess politik ska vara att uppnå bl.a. att personer med funktionsnedsättning har rätt till oberoende, social integration och deltagande i samhället. Artikel 15 i stadgan behandlar personer med funktionsnedsättning och deras rätt till oberoende, social integration och deltagande i arbetslivet. De anslutna staterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att bereda personer med funktionsned- sättning vägledning, undervisning och yrkesutbildning, när så är möjligt inom ramen för de allmänna systemen, eller, när detta inte är möjligt, genom statliga eller privata specialinstitutioner. De anslutna staterna ska också enligt artikeln främja att personer med funktionsnedsättning får tillgång till anställning, uppmuntra arbets- givare att anställa och i sin tjänst behålla personer med funktions- nedsättning inom den normala arbetsmiljön, och att anpassa arbetsförhållandena till deras behov eller, då funktionsnedsätt- ningens art omöjliggör detta, genom att tillhandahålla eller inrätta skyddat arbete anpassat till funktionsnedsättningen. I vissa fall kan sådana åtgärder kräva att särskilda arbetsförmedlingsorgan och stöd- funktioner inrättas. har vidare antagit en handlingsplan för att främja rättigheter och full delaktighet för personer med funktionsned- sättning i samhället.3 Ett forum (CAHPAH), underställt , bildades för samordning av uppföljningen av handlingsplanen för att förbättra situationen för personer med funk- tionsnedsättning i , 2006–2015. har aktivt arbetat för att handlingsplan ska kunna användas som ett regionalt verktyg vid genomförandet av FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. EU har 2010 antagit en strategi för smart och hållbar tillväxt för alla - 2020. Strategin innehåller bl.a. mål för sysselsättning, utbildning och ökad social delaktighet. 3 Recommendation Rec(2006)5 of to member states on to promote the right and full participation of people with disabilities in society: improving the quality of life of people with disabilities in Europe 2006–2015. Övergripande principer och lagar har även presenterat ett antal initiativ som ska stödja medlems- ländernas arbete med att uppnå målen. Ett av dessa är en Europeisk plattform mot fattigdom och social utestängning. Plattformen utgör kommissionens bidrag för att uppnå strategins målsättning att till 2020 öka social delaktighet, särskilt genom att minska fattigdomen med målsättningen att minst 20 miljoner människor ska lyftas ur fattigdom eller social utestängning. Personer med funktionsnedsättning anges som en grupp som behöver uppmärk- sammas. Det är framför allt i den nationella politiken, som strategin ska genomföras. Medlemsländerna ska utifrån de EU-gemensamma målsättningarna sätta upp nationella mål och i årliga nationella reformprogram rapportera om insatser för att uppnå målen. I nationella reformprogram anger regeringen de nationella mål som satt upp till 2020, samt de insatser som beslutats för att uppnå målen. Europeiska kommissionen har tagit fram en ny funktions- hinderstrategi som ska löpa från 2010 till 2020.4 Strategin är ett led i arbetet med att genomföra FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning, som EU anslutit sig till. Strategin ska göra det lättare för personer med funktionsnedsätt- ning att leva sina liv som alla andra och utnyttja sina rättigheter som EU-medborgare. Stöd till tillgänglighetsinitiativ och upplys- ningskampanjer är några exempel på insatser. EU-länderna upp- muntras också att samarbeta för att skapa ett tillgängligt samhälle. En stor del av det nordiska handikappolitiska samarbetet sker genom Nordiska Handikappolitiska Rådet, som är ett policy- skapande och rådgivande organ inom . Rådet ska främja nordiskt samarbete i funktionshinderfrågor inom alla relevanta samhällsområden och bidra till förverkligandet av gemensamma handikappolitiska mål om jämlikhet och full delaktighet i samhället i överensstämmelse med FN:s konvention om rättigheter för människor med funktionsnedsättning. understödjer principen om design för alla, ett nordiskt handlingsprogram . Som uppföljning av handlingsprogrammet drivs en 4 KOM (2010) 636 slutlig, Meddelande från kommissionen till , rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och . EU:s funktions- hindersstrategi; 2010-2020; Nya åtgärder för ett hinderfritt samhälle i EU. Övergripande principer och lagar rad olika projekt med syfte att kartlägga, jämföra och förbättra tillgängligheten i de nordiska länderna. I pågår arbetet inom arbetsmarknad, demokrati, kultur, samhälls- och byggsektorn, transport, turism och utbildning, koordinerat genom Nordiska Handi- kappolitiska Rådet. Sekretariatet för Nordiska Handikappolitiska Rådet är Välfärdscenter. Under Välfärdscenter finns det ett insats- område som riktar sig till yrkesgrupper som arbetar med personer med dövblindhet. 2.3Grundläggande principer och lagar i Övergripande gäller principen om lika rättigheter, vilken innebär att varje individ har lika värde. Det betyder också att individens behov måste ligga till grund för samhällsplanering och att alla resurser måste användas på ett sådant sätt att det ger varje individ lika möjlighet att delta i samhället. I den nationella handlingsplanen för handikappolitiken Från patient till medborgare slås det fast att personer med funktionsned- sättning ska ha samma möjligheter som andra att delta i samhället (prop. 1999/2000:79). I den tredje och sista uppföljningen av den nationella handlingsplanen för handikappolitiken (skr. 2009/10:166) tydliggjorde regeringen att målen för funktionshinderspolitiken och inriktningen ska ligga fast; en samhällsgemenskap som grund, ett samhälle som utformas så att människor med funktionsnedsättning i alla åldrar blir fullt delaktiga i samhället och jämlikhet i levnadsvillkor för flickor och pojkar, män och kvinnor med funktionsnedsättning. Enligt förordningen (2001:526) om de statliga myndigheternas ansvar för genomförandet av handikappolitiken ska myndigheterna utforma och bedriva sin verksamhet med beaktande av de handikapp- politiska målen. Detta innebär bl.a. att verksamhet och information ska göras tillgängliga för personer med funktionsnedsättning. För personer med dövblindhet, döva och hörselskadade kan detta t.ex. innebära att information måste finnas på teckenspråk. Ett antal myndigheter har även ett utpekat sektorsansvar inskrivet i sina respektive instruktioner i enlighet med det arbets- sätt som lanserades i den nationella handlingsplanen för handikapp- politiken (prop. 1999/2000:79). Övergripande principer och lagar Målen för den svenska funktionshinderspolitiken Målen för den svenska funktionshinderspolitiken baseras på om jämlikhet, full delaktighet och självbestämmande för den enskilde, FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning och FN:s konvention om barnets rättigheter. Enligt regeringens skrivelse 2009/10:166 Uppföljning av den nationella handlingsplanen för handikappolitiken och grunden för en strategi framåt bedömde regeringen att arbetet med en hand- lingsplan etablerat en grund för handikappolitiken och att tillgäng- ligheten för personer med funktionsnedsättning förbättrats inom flertalet sektorer i samhället. Regeringens slutsats av uppföljningen var att fler åtgärder behövde sättas in och att arbetet måste för- ändras för att bli mer effektivt. Därför aviserade regeringen i skrivelsen att en strategi skulle utformas för insatserna . En viktig del i denna strategi var att målen för insatserna måste bli mer konkreta och mätbara och därmed upp- följningsbara. De inriktningsmål som regeringen fastställde i skrivelsen inom nio prioriterade områden är ett sätt att förtydliga de övergripande funktionshinderspolitiska målen. Utifrån dessa inriktningsmål gavs 17 myndigheter i uppdrag att lämna förslag till delmål med en struktur för hur målen ska följas upp. Delmålen har av regeringen sammanställts i En strategi för genomförande av funk- tionshinderspolitiken 2011–2016. Regeringen kommer enligt strategin att ge de 17 myndigheterna i uppdrag att arbeta mot de delmål som regeringen föreslår. I strategin anger regeringen dessutom inrikt- ningen av insatserna inom de nio prioriterade områdena . Inom respektive område identifieras på detta vis de åtgärder som är strategiskt viktiga för att inriktningsmålen ska kunnas nås. De insatser som redovisas i strategin korresponderas mot inriktningsmålen inom arbetsmarknadspolitiken, socialpolitiken, utbildningspolitiken, transportpolitiken, IT-politiken, ökad fysisk tillgänglighet, rättsväsendet, folkhälsopolitiken samt kultur, medier och idrott. Utöver dessa områden har enligt sin instruktion ett särskilt ansvar för funktionshindersfrågor. Strategin redovisar därför även insatserna i konsumentpolitiken. Regeringen ska i samband med budgetpropositionen redovisa resultaten av utvecklingen mot identifierade inriktnings- mål och delmål. Redovisningen av de resultat som uppnås kan även utgöra en grund för regeringens rapportering om efterlevnaden av Övergripande principer och lagar FN:s konvention om rättigheter för personer med funktions- nedsättning. En central del av strategin är att målen ska följas upp och att effekten av insatserna ska kunna mätas på ett bättre sätt. En sammanhållen struktur för uppföljningen och utvärderingen av det funktionshinderpolitiska arbetet presenteras i strategin. Handisam får i uppdrag att inom ramen för ordinarie verksamhet ansvara för uppföljningen av strategins mål och insatser, samt för att utveckla ett sammanhållet system för att beskriva och analysera utvecklingen. Regeringen kommer att redovisa en slutlig uppföljning av strategin för funktionshinderspolitiken. Ansvars- och finansieringsprincipen formulerades som ett resultat av handikapputredning. Principen är grundläggande inom svensk funktionshinderspolitik. Principen innebär att varje sektor i samhället ska ha ett ansvar för att utforma och bedriva sin verksamhet så att den blir tillgänglig för alla invånare, inklusive personer med funktionsnedsättning. Om det finns hinder för delaktighet är undanröjandet av dessa en del av ordinarie verksamhet. Kostnaderna för de nödvändiga anpassnings- åtgärderna ska finansieras på samma sätt som verksamheten i övrigt. Miljöer och verksamheter ska således utformas och bedrivas så att de blir tillgängliga för alla människor, som kost- naderna för anpassningsåtgärderna ses som en självklar del av de totala kostnaderna för verksamheten. Undantag kan ske t.ex. när kostnaderna anses vara stora i för- hållande till huvudmannens ekonomiska möjligheter. Ansvars- och finansieringsprincipen kan sägas utgöra en röd tråd genom dokument om bristande delaktighet i samhället för människor med funktionsnedsättning . Hur viktigt det är att hålla fast vid den och att den verkligen får genomslag i praktiken framhålls genomgående, eftersom tillgänglig- hetsåtgärder annars alltid kommer att ses som något extra utöver det normala, något som egentligen är någon annans ansvar. Olika möjligheter att lagfästa ansvars- och finansieringsprincipen har diskuterats, t.ex. av Handikapputredning.5 Det kan göras antingen i en särskild lag eller genom att låta principen komma till uttryck i bestämmelser som gäller för särskilt viktiga 5 SOU 1991:46 s. 519 ff. Övergripande principer och lagar Principen har aldrig rättsligt fastställt i en särskild lag utan den princip som lagstiftaren valt kan sägas vara den sistnämnda vägen. Avsteg från ansvars- och finansieringsprincipen sker när en annan huvudman går in och bekostar insatser. Det finns flera orsaker till varför det kan vara motiverat. Huvudanledningen är att säkerställa att insatser som anses särskilt viktiga kommer till stånd. När staten beslutar om nya åtaganden och skyldigheter för kommunerna ska detta finansieras av staten enligt den överens- kommelse staten har med kommunsektorn, den s.k. kommunala finansieringsprincipen. Enligt 1 kap. 2 § regeringsformen ska det allmänna dels verka för att alla människor ska kunna uppnå delaktighet och jämlikhet i samhället, dels motverka diskriminering av människor p.g.a. kön, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös tillhörighet, funktionshinder, sexuell läggning, ålder eller andra omständigheter som gäller den enskilde som person. Diskrimineringslagen (2008:567) innehåller diskrimineringsförbud som gäller bl.a. arbetsgivare och högskola. Den verksamhetsansvarige som bryter mot dessa förbud mot diskriminering kan i domstol dömas att betala diskrimineringsersättning till den som därigenom missgynnats. utövar vidare tillsyn över att diskrimineringslagen följs. Den som inte fullgör sina skyldigheter i fråga om aktiva åtgärder kan av föreläggas att fullgöra sina skyldigheter. Föreläggandet kan förenas med vite. Enligt 1 kap. 1 § diskrimineringslagen har lagen till ändamål att motverka diskriminering och på andra sätt främja lika rättigheter och möjligheter oavsett kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder, sexuell läggning eller ålder. Lagen är tvingande, vilket innebär att ett avtal som inskränker någons rättigheter eller skyldigheter enligt lagen är utan verkan i den delen. Diskriminerings- lagens bestämmelser definierar diskriminering som både direkt och indirekt diskriminering, trakasserier och sexuella trakasserier, samt Övergripande principer och lagar instruktioner att diskriminera. Lagens diskrimineringsbegrepp har sitt ursprung i de EU-rättsliga förbuden mot diskriminering.6 I 1 kap. 5 § 4 diskrimineringslagen definieras begreppet funktions- hinder som varaktiga fysiska, psykiska eller begåvningsmässiga begränsningar av en persons funktionsförmåga som till följd av en skada eller en sjukdom fanns vid födelsen, har uppstått därefter eller kan förväntas uppstå. Begränsningar av funktionsförmågan som är av övergående natur omfattas alltså inte.7 Kraven på att vidta skäliga stöd- och anpassningsåtgärder för personer med funktionsnedsättning är i diskrimineringslagen begränsat till arbetslivet och högskolan. Frågan om bristande tillgänglighet som en form av diskriminering har utretts (Bortom fagert tal – om bristande tillgänglighet som diskriminering, Ds 2010:20). Förbud mot diskriminering i arbetslivet Enligt 2 kap. 1 § andra stycket diskrimineringslagen gäller diskrimi- neringsförbudet i det fall en arbetsgivare genom skäliga stöd- och anpassningsåtgärder kan se till att en arbetstagare, arbetssökande eller en yrkespraktikant med funktionshinder kommer i en situation som är jämförbar med den för personer utan sådant funktions- hinder. Bestämmelsen innebär att arbetsgivaren inte ska lägga vikt vid de begränsningar i förmågan att utföra ett arbete som ett funktionshinder kan innebära, om begränsningarna genom stöd- och anpassningsåtgärder skulle kunna elimineras eller reduceras så att i vart fall de väsentligaste uppgifterna i ett arbete kan utföras. Förbudet är tillämpligt i alla de faktiska situationer som omfattas av diskrimineringsförbudet i övrigt. Det innebär dock inte en skyldighet att i det enskilda fallet anställa den som har ett funk- tionshinder, inte ens om sökanden genom stöd- och anpassnings- åtgärder är jämförbar med andra sökande eller skulle ha blivit det om åtgärderna hade vidtagits.8 Av förarbetena till diskrimineringslagen framgår att behovet av stöd- och anpassningsåtgärder kan vara föranlett av svårigheter att utföra arbetsuppgifterna eller av svårigheter att ta sig in och ut ur en arbetslokal. Det kan vara fråga om tekniska hjälpmedel och särskilda arbetsredskap eller förändringar i den fysiska arbetsmiljön. 6Ds 2010:20 s. 155 ff. 2007/08:95 s. 123. 2007/08:95 s. 500. Övergripande principer och lagar Det kan handla om förstärkt belysning för den som är synskadad, god ventilation för den som är allergiker, tekniska hjälpmedel för att underlätta lyft eller transporter, datorstöd m.m. Även förändringar av arbetsuppgifterna, arbetstiderna eller arbetsmetoderna kan bli aktuella.9 Om det inte skäligen kan krävas att arbetsgivaren vidtar åtgärderna i fråga är det inte fråga om diskriminering i lagens mening. Vid bedömningen av om åtgärderna är skäliga ska hänsyn tas till både de ekonomiska förhållandena och arbetsgivarens rätt att organisera arbetet på det sätt som arbetsgivaren finner lämpligt. Vad som är skäligt får bedömas från fall till fall.10 Förbud mot diskriminering inom utbildningsområdet Av 2 kap. 5 § andra stycket diskrimineringslagen framgår att diskrimi- neringsförbud gäller för en utbildningsanordnare i de fall dessa genom skäliga åtgärder i fråga om lokalernas tillgänglighet och användbarhet kan se till att en person med funktionshinder, som söker eller har antagits till utbildning enligt högskolelagen (1992:1434) eller till utbildning som kan leda fram till en examen enligt lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda vissa examina, kommer i en situation som är jämförbar med den för personer utan sådant funktionshinder.