sou · GYB355d2 · 2011-01-01 00:00:00 — Och samarbetet i bostadssociala frågor, det sker på hyresvärdarnas villkor och med deras goda vilja. Ytterst drabbar ett försämrat samarbete dem som är beroende av insatser.11 9Dnr Anm. 69/2009. 10Källa: Delegationens referensgrupp och utredningens samtal med enskilda romer. 11Källor: Samtal med handläggare i olika kommuner. DO har också granskat olika förmedlingssystem för bostäder och gör en jämförelse mellan verksamheten i och . I finns Boplats . Den enskilde som söker bostad gör en intresseanmälan med önskemål om lägenhetsstorlek och önskat område. Inkomstnivå, typ av inkomst, anledning till flytt, nuvarande boendeform ska också uppges. Sedan skickas intresseanmälan till respektive hyresvärd som prövar ansökningarna mot de kriterier som de ställer upp. DO pekar i sin rapport på två brister i systemet med Boplats . Den ena gäller hyres- värdens kriterier för urval av bostadssökande. Bristen på insyn i systemet kan orsaka osäkerhet och upplevelse av diskriminering. Även om Boplats uppmanar hyresvärdarna att ange sina urvalskriterier är det få som gör det på hemsidan. Det stora antalet anmälningar som kommit till DO visar att bostads- sökande ofta hyser misstankar om att de blir förfördelade på grund av etnisk tillhörighet när de söker bostad via Boplats (DO 2008a, s. 40). Som jämförelse tar DO det system som bostadsförmedlingen i tillämpar. Det som avgör om den bostadssökande blir kallad till en visning är hur länge han eller hon varit inskriven. När den sökande visat intresse för en lägenhet kan denne se vilken plats i kön han eller hon har och hur länge de som ligger bäst till har varit inskrivna. Hyresvärdarna kan ställa krav på exempelvis inkomst, familjestorlek och betalningsanmärkningar, men krite- rierna framgår alltid när bostaden utannonseras. DO gör bedöm- ningen att förmedlingssystemet i på ett helt annat sätt är överblickbart och tydligt. Det innebär att risken för att bostadssökande upplever sig diskriminerande och att de faktiskt blir diskriminerade minskar (ibid). En mycket stor del av lägenhetsbeståndet i hyrs inte ut via de beskrivna typerna av formaliserade system. Det är exempel- vis bara nio kommuner i som har en bostadsförmedling (, 2008). Det vanliga är att den bostadssökande hör av sig till hyresvärden som har en egen kö med urvalskriterier som kan vara både otydliga och utan offentlig insyn. 9.3.1Många är hänvisade till en stor sekundär bostadsmarknad och tillfälliga lösningar av bostadssituationen Med början har det vuxit upp en sekundär bostadsmarknad i där i kommunerna blivit en stor innehavare av förstahandskontrakt på bostäder. Anledningen har främst varit hårdare krav från hyresvärdarna inklusive de allmännyttiga för att hyra ut bostäder till personer med sämre betalningsförmåga eller som tidigare vräkts från andra bostäder. hyr sedan ut dessa bostäder i andra hand, med tillämpning av i många fall integritetskränkande extraregler, till dem som av olika orsaker inte accepteras av de ordinarie hyres- värdarna. Således står för den ekonomiska risken, hyresvärdarna för vinsten och hemlöshetsproblematiken riskerar att permanentas för många. och fick i sina respektive regleringsbrev för i uppdrag att kartlägga den sekundära bostadsmark- naden. Tillsammans med enkätundersökning är Social- styrelsens uppföljande intervjuer ett försök att ge en samlad bild av den nuvarande omfattningen av och inriktningen på den sekundära bostadsmarknaden. Rapporten har fått namnet Tillfälliga lösningar för permanenta behov (2009a). Merparten av de intervjuade kommunföreträdarna uppger att det framför allt är ensamhushåll i de aktuella boendelösningarna. Men samtliga intervjuade menar också att det förekommer hushåll med barn , och i några av kommunerna finns det många barnfamiljer inom den sekundära bostadsmarknaden. Det handlar ofta om ensamstående mammor med minderåriga barn. Det är mycket vanligt att innehar förstahands- kontraktet på bostaden och sedan hyr ut den i andra hand till den aktuella klienten/hyresgästen. I några kommuner är det däremot som fungerar som hyresvärd. Andrahandskontrakten har oftast korta avtalstider, och är dessutom förenade med särskilda tilläggsbestämmelser utöver de regler som finns angivna i hyreslagen. Det handlar både om generellt utformade villkor, och om särskilda överenskommelser anpassade för den enskilda individen. Ett villkor kan vara att individen ska ta emot stöd och tillsyn i boendet. Kommunerna använder sig av varierande boendelösningar. beskriver att det är vanligt att det inom en och samma kommun förekommer en blandning av boendeformer – ofta med inriktning på olika målgrupper. De är stor spännvidd bland boendeformerna, från dem som ligger närmare ett vanligt, permanent boende, till olika slags kategoriboenden som ofta är förknippade med fler stödinsatser och mer tillsyn. Kategori- bostäder ligger oftast samlade, i ett särskilt hus, en trappuppgång eller korridor – till skillnad från integrerade lägenheter som är ut- spridda i det ordinarie bostadsbeståndet. pekar på flera problem i samband med den sekundära bostadsmarknaden: Ett problem är att för få personer kommer ut på den ordinarie bostadsmarknaden. Personer som skulle kunna erbjudas förstahandskontrakt med tillgång till adekvata stödinsatser får inte denna möjlighet. Det finns också tendenser att de tilläggsvillkor och krav som är vanligt förekom- mande inom den sekundära bostadsmarknaden inte alltid utformas med respekt för individens integritet. För barn som behöver ha en trygg tillvaro med stabila kontakter blir situationen ofta mycket påfrestande. Bostadslösningarna kan innebära många flyttningar och därmed svårigheter att behålla relationer. Detta har beskrivits i några forskningsrapporter. Barn som saknar ett hem, exempelvis för att de bor i något kategori- boende, upplever det som mycket påfrestande. pinsamt, pin- samt, man skäms, berättar inte för någon var man bor, inte tal om att ta hem kamrater (, 2007). Flera forskare på hemlöshetsområdet har kritiserat hantering av den sekundära bostadsmarknaden (2005, 2005, Knutagård ). Knutagård skriver i sin avhandling: Nödlösningar riskerar med andra ord att bidra till en situation där en tillfällig utestängning från den ordinarie bostadsmarknaden blir mer varaktig och att tillfälliga boendealternativ permanentas. Det finns en kontinuitet i lösningsstrategierna. Hemlöshetsproblemet har primärt hanterats som akuta lösningar i en akut situation. Tillfälliga boenden som härbärgen har blivit en lösning som ofta har fått en mer eller mindre permanent karaktär (Knutagård & 2007). Det brådskande läget i arbete minskar valfriheten och legitimerar boendeformernas dåliga standard och kvalitet. Det gäller inte enbart för härbärgena, utan även för nya kategoriboenden. (Knutagård , s. 273). I flera kommuner har det vuxit upp tillfälliga bostadslösningar som sedan har blivit permanenta kategoriboenden. I flera fall är dessa kopplade till insatser från , som normalt inte förekommer i det ordinarie bostadsbeståndet. Romer har i flera fall hänvisats till olika kategoriboenden. Insatserna har ibland grundats på påståenden om att de inte skulle klara ett ordinarie boende och att ett boende i kategoribostäder skulle vara första steget i en bostadskarriär mot eget hyreskontrakt. I en del fall har kategoriboenden varit de enda alternativen eftersom hyresvärdarna inte accepterat dem som hyresgäster. Knutagård beskriver ett kategoriboende i i relation till behovet av stöd under olika delar av dygnet på det här sättet: En aspekt som varit central i de kategoriboenden som jag studerat är arbetstidens betydelse för hur situationer bedöms. På Mosippan slutade socialarbetarnas arbetsdag måndag till och med fredag, och när klockan klämtade försvann även behovet av tillsyn och kontroll av Mosippanfamiljerna. Under kvälls- och lämnades uppgiften över till ett vaktbolag. Liknande uppdelning råder på fler- talet kategoriboenden, där är socialarbetarnas tid och nattens timmar är vaktbolagens. (Knutagård , s. 274). Forskningen har under kritiserat det rutinmässiga arbetet med tillfälliga bostadslösningar som karaktäriserat mycket av det bostadssociala arbetet i vårt land. publicerade 2009 en kunskapsöversikt som inne- höll en systematisk kartläggning av internationellt publicerade effektutvärderingar när det gällde boendelösningar för hemlösa personer. Den mest centrala slutsatsen i rapporten ifrågasätter i grunden det arbetssätt som hemlösa personer och familjer varit utsatta för i . Så här skriver (2009b) om evidensbaserade beslut om boendelösningar: En övergripande slutsats från kunskapsöversikten är att kommunerna måste kunna erbjuda så permanenta boendelösningar som möjligt, kompletterade med individuellt behovsanpassat stöd. Hemlösa personer har samma behov av ett tryggt långsiktigt boende som andra, oavsett om de har andra problem utöver bristen på bostad. Ett resultat från den systematiska kartläggningen tyder på att ett tryggt boende ibland också är en förutsättning för att stöd och vård i olika former ska ha effekt. Vägen till ett självständigt boende sker i många fall stegvis, med successivt minskat behov av vård och stöd. Denna minskning kan mycket väl ske i en och samma bostad. Denna slutsats har ibland karaktäriserats som bostad först, sedan kan behandling få effekt, om den behövs. Det är ett annorlunda förhållningssätt från det tidigare beskrivna lätt moralistiska trapp- stegstänkandet med behandling först för att kvalificeras för ett riktigt hyreskontrakt. Genom flera rapporter har vräkningar av barn och barnfamiljer uppmärksammats i . Utredningen om vräkning och hemlöshet bland barnfamiljer, skrev i inledningen av sitt betänkande att det finns en allmän uppfattning i vårt land att barnfamiljer inte vräks. Men – vi bedömer att minst 1 000 barn vräktes . Vräk- ningen är förknippad med skuld och skam och inget som man som barn kan prata med sina kamrater om. Det innebär uppbrott från kamraterna och en längre skolväg, saker som är mycket påtagliga för barnen. Barnen har tankar om och förslag på lösningar och barnen vet mera om vad som händer kring dem än vad vuxna vill tro (SOU 2005:88). Sedan utredningen presenterade sin rapport har en del hänt på området. Regeringen antog 2007 en strategi för att motverka hemlöshet och utestängning från bostadsmarknaden. I strategin angavs som mål att antalet vräkningar skulle minska och att inga barn ska vräkas. fick också i uppdrag att i samråd med ta fram ett vägledande material riktat till kommuner och andra berörda aktörer. Vägledningen finns och kan ses som en före- bygga vräkningar. Antalet vräkningar har minskat både allmänt och när det gäller barn, men fortfarande vräks många barnfamiljer. Enligt tillgänglig statistik från var 718 barn berörda av vräkningar . Antalet hade minskat till 618 barn år 200912. Siffrorna uppskattades till cirka 2 000 barn som berördes och den tidigare nämna utredningen om vräkning och hemlöshet bland barnfamiljer uppskattade att det var minst 1 000 barn som vräktes . Men det är först som det finns tillförlitlig statistik på området och det går att följa utvecklingen. 9.4Delegationens bedömning och förslag Den egna bostaden har fundamental betydelse för ett fungerande medborgarskap. För möjligheten att studera, för möjligheten att arbeta, för en familjs möjligheter att sörja för barnens skolgång och utveckling och så vidare. I det paket av åtgärder vi föreslår inom ramen för en strategi för romer i ser vi rätten till bostad som en av viktigaste tillsammans med utbildning och arbete. Rätten till bostad uttrycks mycket klart i de konventioner anslutit sig till och understryks i vår grundlag och den svenska bostadspolitiken är reservationslös. Men trots vår interna- tionellt sett höga levnadsstandard är den goda bostaden ingen självklarhet för alla. Med utgångspunkt i delegationens uppdrag kring romers villkor i samhället har vi formulerat följande mål för det bostadspolitiska området; Romer ska ha en bostadsstandard som överensstämmer med genomsnittlig standard i riket. Diskriminering av romer hos allmännyttiga och privata bostads- bolag ska upphöra. Diskriminering av romer vid köp av lägenheter i t.ex. bostads- rättsföreningar ska upphöra. Vräkning av romska barnfamiljer ska upphöra. För att nå dessa mål krävs en rad åtgärder som i sin tur måste utgå ifrån romernas bostadssituation och gruppens behov. De kommunala bostadsbolagen och privata hyresvärdarna måste uppmärksamma de romska gruppernas förutsättningar. I kommu- ner med många romska invånare bör man arbeta med en samhälls- planering som analyserar problemen och underlättar romernas möjligheter att stabilisera sin ekonomi för att kunna hitta lång- siktiga lösningar. Eftersom bostadsproblemen hör så tätt samman med arbetsmarknadsfrågorna bör kommunernas handläggare arbeta med helheten, alternativt i nära samordning mellan olika enheter. Samordningen gynnar också möjligheterna till stabil skolgång för barnen, vilket underlättas om familjerna har ett tryggt boende. Det bör också finnas förutsättningar för projektering av nya typer av bostäder lämpliga för generationsboende. Omfattande strukturella förändringar på den svenska bostads- marknaden kan få konsekvenser för svaga grupper dit många romer hör. Vilka effekter förändringar inom allmännyttan, av förmed- lingssystemen, förskjutningar mellan olika upplåtelseformer och så vidare har och får för romers tillgång till rätten till bostad är svåra att förutse. Det är vår uppfattning att dessa effekter liksom olika samband som till exempel eventuella samband mellan bostads- segregation och diskriminering bör bli föremål för vetenskapliga studier. i , del av , bedriver forskning om migration och etniska relationer med inriktning på boende och frågor. Ett forskningsprogram med rubriken : Etnisk integration och segregation i staden får programstöd från FAS, för arbetsliv och socialvetenskap. Vi föreslår därför att ett uppdrag att genomföra en studie om romers bostadssituation i med förslag till åtgärder ges till . Studien ska belysa eventuella samband mellan segregation och diskriminering. 10 Rätt till hälsa och social välfärd Våra förslag: Delegationen föreslår att samtliga sex förslag som presenterat till åtgärder för att före- bygga ohälsa och främja hälsa bland de nationella minoriteterna genomförs och att man i samband därmed beaktar delegationens tillägg. Delegationen föreslår att ges ett särskilt uppdrag att utreda romska kvinnors hälsosituation för att föreslå konkreta åtgärder som förbättrar den gruppens fysiska och mentala hälsa. Delegationen föreslår att de förslag lägger i sin rapport socialt arbete genomförs och att dele- gationens särskilda kommentarer därvid beaktas. Rätten till hälsa är vital för människors värdighet och för vår förmåga att tillvarata våra rättigheter. Rätten till hälsa omnämns i många internationella traktater, såsom FN:s allmänna förklaring om mänskliga rättigheter, konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, kvinno- och rasdiskrimineringskonven- tionerna, liksom i regionala traktater i , och . Rätten till hälsa omfattar rätten att kontrollera sin hälsa och kropp, sexuell och reproduktiv frihet, och rätten att vara fri från kränkningar, såsom rätten att vara fri från tortyr, eller att utsättas för medicinsk behandling utan samtycke. Rättigheten är nära förbunden med och beroende av andra ekonomiska och sociala rättigheter, såsom rätten mat, kläder och lämplig bostad, arbete och utbildning. Den hänger också samman med politiska och med- borgerliga rättigheter såsom rätten till liv, förbud mot diskrimi- nering, förbud mot tortyr, rätten till ett privat- och familjeliv, yttrandefrihet med mera. Dessa och andra rättigheter är integrerade Rätt till hälsa och social välfärd komponenter i rätten till hälsa. Rätten till hälsa har, i motsats till flera andra rättigheter, inget exakt innehåll. Staten ska inte garan- tera att människor är friska, däremot staten skyldig att göra sådana prioriteringar att människors hälsa främjas. Detta innebär dock inte att rättigheten saknar rättsligt bindande element. Mer specifikt handlar det om rätten att få tillgång till vård, varor och tjänster som är nödvändiga för förverkligandet av bästa möjliga hälsa för individen. Vården, varorna och tjänsterna ska respektera medicinsk etik och vara kulturellt lämpliga, det vill säga tillhandahållas med respekt för individen med avseende till exempel på minoritetstill- hörighet. Hälso- och sjukvårdssystemet ska ge alla lika möjligheter och garantera frihet från diskriminering. 10.1Svensk lag och folkhälsopolitik 1 kap. 2 § i regeringsformen stadfäster bland annat att Den enskildes personliga, ekonomiska och kulturella välfärd skall vara grundläggande mål för den offentliga verksamheten. Det skall särskilt åligga det allmänna att trygga rätten till hälsa, arbete, bostad och utbildning samt att verka för social omsorg och trygghet. Utöver regeringsformen finns bestämmelser i och sjuk- vårdslagen (1982:753) och i den fastslagna folkhälsopolitiken. Hälso- och sjukvårdslagen ger ansvar för hälso- och sjukvården, dvs. åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Lagen anger även i § 2 att målet för hälso- och sjukvården är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Vården ska ges med respekt för alla män- niskors lika värde och för den enskilda människans värdighet. Kommunerna har genom socialtjänstlagen det yttersta ansvaret för kommuninnevånarnas välfärd med tyngdpunkt på den sociala hälsan och i srbetsmiljölagen anger man de grundläggande kraven i arbetsmiljöarbetet. Det övergripande målet för folkhälsopolitiken är att skapa sam- hälleliga förutsättningar för en god hälsa på lika villkor för hela befolkningen. Enligt handlar folkhälsa om allt från individens egna val och vanor till strukturella faktorer som yttre miljöer och demokratiska rättigheter i samhället där bl.a. utanförskapet ses som ett hot mot individens hälsa. Rätt till hälsa och social välfärd Folkhälsopolitiken omfattar totalt elva målområden, bl.a. del- aktighet och inflytande i samhället, ekonomiska och sociala förut- sättningar, barn och ungas uppväxtvillkor, hälsofrämjande hälso- och sjukvård, fysisk aktivitet och matvanor. 10.1.1Studier om romers hälsa Hälsosituationen för romer i har endast belysts i ett fåtal rapporter och framåt. I Ds 1997:49 Romer i – tillsammans i förändring finns ett avsnitt om hälsa. I rapporten konstateras att många sjukdomstill- stånd hos den romska befolkningen kan sättas i samband med den utsatta situation som många lever i med utanförskap, arbetslöshet, passivisering, äldre romers sviter efter boende i tält och mm. Bland romer som bott länge i uppgavs många vara förtidspensionärer. Av rapporten framgår att det allmänt, i alla åldersgrupper, inom den romska befolkningen finns ett utbrett och omfattande bruk av mediciner. Man konstaterade också att de romska barnen inte alltid får den hälso- och sjukvård som de behövde p.g.a. bristande information till familjerna och många romers utanförskap. Vidare uppmärksammades ohälsan bland romer som suttit i koncentrationsläger och ohälsan hos de nyanlända romerna från . Underlaget till rapporten om romernas hälsa var till stora delar hämtat från rapporten i – en situationsbeskrivning som togs fram av dåvarande och Nordiska zigenarrådet 1996. Dessa fakta kompletterades med erfarenheter som inhämtats av arbetsgruppen genom möten med romer. I Romer i – en situationsbeskrivning hänvisas bland annat till socialläkare socialmedicinska studie som genomfördes –65 och till rapporter och 1990 om finsk-romska barns hälsosituation. Detta betyder att mycket av den kunskapen som redovisas bygger på gamla uppgifter. Det är också uppgifter som inte baseras på hela gruppen romer i varför man får använda dem med försiktighet. Rätt till hälsa och social välfärd 10.1.2Statens folkhälsoinstituts kartläggning av nationella minoriteters hälsosituation redovisade 2010 en ny undersökning och enligt denna kvarstår många av de hälsoproblem som lyfts tidigare. Hur mår nationella minoriteter? är en redovisning av ett större regeringsuppdrag kring de nationella minoriteternas hälso- situation i relation till majoritetsbefolkningen. Kartläggningen av romernas hälsosituation gjordes genom fokusgruppsdiskussioner och individuella intervjuer och är alltså inte något representativt underlag men ger en del viktig kunskap. Den romska minoriteten har i stort ställt sig bakom rapportens resultat. sammanfattar att de romska grupper- nas hälsosituation påverkas av deras livssituationer, som känneteck- nas av hög arbetslöshet, utanförskap, maktlöshet och diskrimine- ring. Dessa faktorer bidrar till ökade risker för ohälsa. Av intervjuerna framgår det att det förekommer en hög alkohol- konsumtion bland framförallt män och ungdomar. Spelberoende, tablett- och drogmissbruk är ökande problem. Romska kvinnor upplever mycket stress, som förknippas med en hög arbets- belastning i hemmet. Hjärt- och kärlsjukdomar, fysisk inaktivitet och en kosthållning med hög andel fett är vanligare förekommande bland romer än befolkningen i stort, enligt dem själva. En bristande kunskap om den romska kulturen bland hälso- och sjukvårdsper- sonal bidrar till misstro bland romerna, och detta kan i sin tur leda till att de avstår från att söka hjälp. Från rapporten kan man bl.a. se att romerna betraktar god hälsa som en kollektiv erfarenhet där familjens välbefinnande står i centrum. De intervjuade betonade vikten av att familjen får vara frisk och ha en god ekonomi. Svårigheter som förhindrar god hälsa är dålig ekonomi, inget arbete, ingen ordentlig bostad och den oro och stress som detta medför. Hälsan blir en bristvara, nästan ouppnåbar för romer som grupp menar de intervjuade. De viktigaste åtgärderna för att deras hälsosituation ska för- bättras är enligt den romska gruppen tillgång till utbildning och arbete. Man uttrycker också en stor medvetenhet om hur det egna levnadssättet kan påverka hälsan. Både yngre och äldre talade om den traditionella matkulturen och fysisk inaktivitet som riskfakto- rer för ohälsa. Särskilt kvinnorna var ovana vid fysisk aktivitet t.ex. i form av planerad friskvård. Rätt till hälsa och social välfärd När det gäller kontakterna med sjukvården fanns olika åsikter. Många upplever diskriminering genom att de ofta blir misstänklig- gjorda och möts med liten tolerans och brist på respekt för den romska kulturen när t.ex. en stor släktgrupp samlats för att stötta och hjälpa en sjuk medlem och dennes familj. För att bli behand- lade som alla andra väljer man ibland att inte avslöja sin identitet som rom. Slutsatsen från är att romers hälso- situation framförallt beror på en utsatt socioekonomisk situation. En förutsättning för bättre hälsa är att de strukturella problemen med romers ekonomiska och sociala marginalisering upphör. Den andra slutsatsen är att det finns ett tillitsproblem som behöver hanteras, genom att hälso- och sjukvården ökar sin kunskap om minoritetsrättigheter, och genom att romer på olika sätt får hjälp att bygga upp en tillit till hälso- och sjukvården. 10.1.3Statens folkhälsoinstituts förslag till åtgärder lämnar sex förslag till åtgärder för att förebygga ohälsa och främja hälsa bland de nationella minorite- terna. Delegationen instämmer i och stödjer förslagen men gör vissa tillägg till några av dem. Inrätta regionala kunskapscentra för nationella minoriteters hälsa. Statens folkhälsoinstituts bedömning är att regionala kunskaps- centra kan vara en bra modell för att samla in kunskap kring de nationella minoriteternas hälsosituation. Dessa centra bör ha resur- ser och möjligheter att tillgodose specifika behov hos respektive nationell minoritet. Man föreslår landstingen och Kommu- ner och Landsting som samarbetspartner. Delegationen menar att de regionala sekretariat som delegationen föreslår i kapitel 5.