sou · GYB355 · 2011-01-01 00:00:00 — som i majoritetssamhället betraktas som romskt? Genom vilka mekanismer konstrueras och hålls rasistiska föreställningar och förhållningssätt vid liv? Hur kan man se på statens roll i detta sammanhang? Hur har den antiziganistiska politiken påverkat romers identitet och möjlighet att själva välja att leva det liv som de önskar? Forskning och därmed kunskap om orsakssamband mellan romernas utanförskap i modern tid och samhällsåtgärder i historien saknas. För att få ökad kunskap och förståelse för många romers situation är det nödvändigt att förstå den historiska kontexten, hur stereotyper kring romer vuxit fram och hur fördomar mot romer lever vidare från generation till generation och att detta också legat till grund för den statliga politiken. Denna fortlöpande spiral av orsak och verkan är ett outforskat fält. Ett historiskt perspektiv på rasismen mot romer, antiziganismen, bör uppehålla sig kring begrepp som kontinuitet och förändring och utgå från ett cirkulärt synsätt och förståelse för hur till exempel majoritetssamhällets agerande under ett historiskt skeende transformerats i nästa historiska situation. Den romska situationen är ett resultat inte bara av händelser i förra skedet, utan av många skeden bakåt. En starkt bidragande orsak till att övergrepp mot romer sker är att majoritetssamhället inte har tagit tydligt avstånd från det förra skedet. Romers mänskliga rättigheter utsätts för allvarliga kränkningar i och romernas nästan totala brist på delaktighet i majoritetssamhället har också den en historisk förklaring. Många romer utestängs alltjämt från väsentliga delar av samhällslivet och får inte del av rättigheter ifråga om bostad, utbildning, arbetsmarknad, socialtjänst och hälsovård på lika villkor som majoritetsbefolkningen. Okunskapen, osynligheten och förnekelsen av de historiska övergrepp som romer utsatts för är bidragande orsaker till romers fortsatta marginalisering och utsatthet. Rasismen mot romer ska också ses i en europeisk kontext. Rasismen har tagit sig olika uttryck genom tiderna, men uttrycken är gemensamma för de olika länderna i . Det är påtagligt att kunskap saknas om de bakomliggande orsakerna till romers livsvillkor i det svenska samhället, och om majoritetssamhällets och statens roll genom historien samt sambanden med diskriminering av romer . Ökad historisk kunskap skulle kunna bidra till förståelse för romers livsvillkor och i många avseenden är ökad historisk medvetenhet avgörande för förtroendet mellan romer och majoritetssamhället. Ökad kunskap om romers livsvillkor, både i majoritetssamhället och bland romer, är avgörande för att åstadkomma en förändring. Det saknas analyser av och kunskap om vilken betydelse hur frågor organiserats inom majoritetssamhället haft för de motstrategier som blivit den romska minoritetens reaktion i olika politiska skeden. Betydelsefullt för förståelsen av dagens situation är också hur samspelet mellan kommun och stat och stat och medborgare sett ut under olika perioder. I detta sammanhang är det viktigt att tydliggöra de aktuella konsekvenserna av denna historiska diskriminering och förföljelse och se en försoningsprocess som en strategi i en strävan att uppnå jämlikhet för romer i . Vi återkommer till dessa frågor i kapitel 14 Försoning. 4Marginalisering – en konsekvens av antiziganism I detta fjärde kapitel vill vi komplettera den komplexa bilden av romernas situation med fördjupade resonemang kring fenomenet antiziganism och marginaliseringen som dess ofrånkomliga konsekvens. Avsnitten bygger på två artiklar skrivna av professor , , för delegationens räkning. För delegationen är det uppenbart att antiziganismen och marginaliseringen har en stor påverkan på romernas livsvillkor i samhället. Kränkningar av romers rättigheter ger en direkt effekt i människors vardag. Detta förhållande har i sin tur betydelse för förståelsen av vårt vägval vid redovisningen av vårt uppdrag. Respekt för mänskliga rättigheter och kunskap om antiziganismens och marginaliseringens mekanismer är nödvändiga inslag i en mer grundläggande förståelse av romernas situation. Den insikten leder vidare till insikten att verksamma och varaktiga insatser för att förbättra romernas villkor i samhället måste innefatta också ett tillbakamotande av antiziganismen. är ett av mest mångkulturella länder, av det följer att förmågan att förstå värderingar – egna och dem som bärs av systemen – har vital betydelse för samhällsgemenskapen. Antiziganismen är en sådan värdering! Romerna är utan jämförelse den folkgrupp i som historiskt har varit och i nutid är mest utsatt för förföljelse och rasism i alla dess former. Situationen är allvarlig även i . Romer är utsatta för diskriminering på arbetsmarknaden och bostadsmarknaden. Marginalisering – en konsekvens av antiziganism Förolämpningar och misstänkliggöranden riktas regelmässigt mot romer på allmän plats. De tillhör de mest eftersatta i samhället. Uteslutningsmekanismer riktade mot romer som omfattar diskriminering och fördomar, men även sociala strukturer, regelsystem och tolkningar av bestämmelser som innebär systematiska inskränkningar av de mänskliga rättigheterna för romer, fångas med begreppet antiziganism. Detta är ett parallellbegrepp till antisemitism. I litteraturen finner man flera definitioner av antiziganism. En definition som fångar komplexiteten hos antiziganism har utformats av organisationen mot rasism. Den utgår från en definition av antisemitism som formulerats av (svensk översättning av ). I Feins definition har ordet judar bytts ut mot romer. Antiziganism är en bestående latent struktur av föreställningar fientliga mot romer som kollektiv, vilka på det individuella planet manifesteras som attityder och i kulturen som myter, ideologi, folkliga traditioner och bildspråk, och i handlingar – social eller legal diskriminering, politisk mobilisering mot romerna, och kollektivt eller statligt våld – vilket resulterar i och/eller syftar till att fjärma, driva bort eller tillintetgöra romer just för att de är romer. För att förstå antiziganismens orsaker behövs ett historiskt perspektiv. Det handlar inte om romernas historia utan om majoritetssamhället och dess historia. Det är inte möjligt inom ramen för den här utredningen att belysa de många aspekterna av betydelse för denna historieskrivning. Det är ett avhandlingsämne i sig. Viktigt är ändå att nämna omvälvande samhällsförändringar sedan 1800- talet: skiftesreformerna, industrialiseringens samhällsomvandling, nationalstatens utveckling, folkrörelsernas framväxt, urbaniseringen, den politiska demokratins genombrott, välfärdssamhällets genomförande med bl.a. socialpolitiken, internationalisering och globalisering. Utveckling på alla dessa områden har avsatt spår i lagar och regelsystem med stor betydelse för romers villkor. Det finns mentala föreställningar och strukturer som har gått i arv i generationer inom majoritetsbefolkningen och som är en nog så viktig del av antiziganismen. Det betyder att romer som under olika skeden sökt sig till har anlänt till ett samhälle där redan färdiga föreställningar finns om dem. Med utgångspunkt i tidpunkter då romer (trots stängda gränser) kommit till kan man göra nedslag i historien och beskriva vad som gällde med en början i nutid för att sedan gå bakåt i Marginalisering – en konsekvens av antiziganism Dagens problem bottnar ofta i gårdagens lösningar. Det är lättare att få syn på sambanden med en arkeologisk grävande metod som följs av en framåtriktad syntetisering än med en traditionell rak kronologi. Historien rör sig framåt men vi förstår den bakåt. 4.1.22000-talet och de nyanlända I en inofficiell kategorisering brukar romer som kommit till kallas nyanlända. Praktiskt taget alla nyanlända är bosatta i storstäderna, många i västra . De kommer till ett där antiziganismen är väl utvecklad, och där alltför litet har gjorts för att bryta det romska utanförskapet. Tillsammans med och blev medlem av EU 1995. ratificerade den europeiska ramkonventionen om skydd för nationella minoriteter och den europeiska stadgan om minoritetsspråk. Som nationell minoritet betyder det att romerna har vissa lagskyddade rättigheter vad gäller språk, rätt till tolkning osv. blev , , och tillsammans med sex andra stater medlemmar av EU, och 2007 utökades kretsen med och . Dessa nämnda staterna har stora romska befolkningar. består EU av 27 medlemsstater. Medlemskapet i EU gör det möjligt för romer från dessa länder att söka arbete i . står inte vidöppet för en villkorslös invandring från EU:s medlemsstater, men till skillnad från flera andra EU-15-stater fick den dåvarande regeringen inte stöd för inreserestriktioner riktade mot medborgare från de nya medlemsstaterna. Krigen i f.d. och början av 2000- talet genererade ett stort antal flyktingar till . Bland flyktingarna fanns romer som också räknas till de nyanlända. De nyanlända kom till ett där staten åtagit sig att respektera den romska nationella minoritetens rättigheter, och där medvetenhet finns att romer är utsatta för strukturell diskriminering. Situationen i är inte acceptabel men förutsättningarna är ändå bättre än tidigare att bryta det romska utanförskapet. Regering och riksdag utformar minoritetspolitiken som får avtryck i lagar och direktiv till de centrala myndigheterna, vilka i sin tur utformar regelverk för tillämpning och tillsyn. Marginalisering – en konsekvens av antiziganism ningen äger rum i lokalsamhället – i skolor, på arbetsplatser, i den kommunala verksamheten. Varje kommun genomför det som lagen kräver, som att tillhandahålla social service, utbildning och infrastruktur för distribution och kommunikation. Utanför det som är direkt föreskrivet i lagen finns utrymme för kommunens egna prioriteringar och lösningar. En central struktur i det svenska samhället är det kommunala självstyret. Antiziganismen har inte rubbats med 2000-talets minoritetspolitik. Så länge de negativa föreställningarna om romer lever kvar hos allmänheten fortsätter vardagsrasismen. Anställare anställer inte romer, inte för att de alltid personligen hyser fördomar mot romer, utan för att de befarar att sådana uppfattningar finns bland övrig personal. En påtaglig skillnad finns i kommunernas ambition när det gäller de romska frågorna. 4.1.3Det sena och den organiserade överföringen sökte en grupp romer från uppehållstillstånd i . De fick avslag. Dessa romer hade inte ordnat arbete i förväg så som då krävdes, och eftersom de kom från accepterades heller inte flyktingskäl. Många kulturpersonligheter och en del politiker upprördes över att små barn skickades tillbaka till ett liv i misär. Myndigheterna reagerade på kritiken med att utforma en försöksverksamhet med s.k. organiserad överföring av romer från . Utbildningsinsatser i kombination med arbetsmarknadspolitiska åtgärder skulle göra det möjligt för romerna att försörja sig genom eget arbete. Överföringen startade med att två romska familjer från fick uppehållstillstånd i . Året därpå mottogs en något större grupp från och 1972 hämtades en grupp från . De två första överföringarna har analyserats i doktorsavhandlingar som lagts fram i av (1979) och Kaminski (1980) som följde med grupperna till . Utgångspunkt för projektet var föreställningen att är ett högmodernt samhälle med rationella lösningar på sociala problem. Vuxenutbildning, arbetsmarknadspolitik, moderna bostäder, utbyggd hälsovård och socialt arbete var instrument som myndigheterna förfogade över. , , och var alla inblandade i försöks- Marginalisering – en konsekvens av antiziganism verksamheten, samt en liten för projektet särskilt tillsatt myndighet som hette Expertgruppen för vissa zigenarfrågor. Försöksverksamheten som ansvarade för utvärderades och där framgick att myndigheterna utgick från att romerna var eftersatta, att de saknade erfarenhet av att bo i ett modernt samhälle, och att man från svensk sida behövde kontrollera situationen. Antiziganistiska föreställningar färgade av sig på den misstro mot romerna som präglade flera lösningar som myndigheterna arbetade med (1981). Verksamheten med organiserad överföring upphörde runt mitten av . Programmet nådde inte sina mål. De romer som hade fått uppehållstillstånd i kunde i liten skala få familjemedlemmar att förena sig med dem i . De nätverk som utvecklades kom att öppna dörrar för romer som kommit som nyanlända . Erfarenheterna från försöksverksamheten kom också att leva kvar inom myndigheterna. Det förklarar varför många kommuner varit senfärdiga med att utveckla program för romernas integration. Att romer uppfattades som socialt handikappade motiverade särskilda insatser från de sociala myndigheternas sida, vilket födde ömsesidig misstro. Expertgruppen för vissa zigenarfrågor var fången i sin tids sociala ingenjörskonst, och dess syn färgades av erfarenheter som hade gjorts av zigenarkonsulenter . 4.1.4Fast bosättning, skolor och invandring från var gränser öppna för arbetskraftsinvandring men i praktiken ändå stängda för romer. Rekrytering av utländsk arbetskraft skedde i , , och . Passtvånget mellan de nordiska länderna avskaffades 1954. Över en halv miljon finländare emigrerade till och bland dem ett mindre antal romer som tillhör den s.k. kaalegruppen. Många hade svenskklingande efternamn. Kaaleromerna kunde lätt identifieras genom kvinnornas klädedräkt. I möttes de med misstänksamhet. Färdiga stereotyper om romer fördes direkt över till att gälla dem. Detta var rekordåren. Viktiga trygghets-, jämlikhets- och rättvisereformer genomfördes. Dock var det inte så att det politiska Marginalisering – en konsekvens av antiziganism systemet såg romer som möjliga recipienter av rättvisa och jämlikhet. in förde och en intensiv kamp för att förbättra situationen för de svenska romerna. blev det möjligt för romska familjer att hyra lägenhet. Detta löste inte problemen med diskriminering men det gjorde slut på ett påtvingat kringflackande liv under ohälsosamma förhållanden och gjorde det möjligt för romska barn att få en regelbunden skolgång. Två avhandlingar i pedagogik skrevs om den vuxenutbildning vid gamla skola som startades (1970; 1972) och flera rapporter (bl.a Trankell & Trankell 1968). De belyser väl hur skolmyndigheterna tänkte om romer . Intentionerna var goda och svenska romer ser positivt på och på de lärare, socialarbetare och forskare som engagerade sig i projektet. Förutom i läsning, skrivning och räkning undervisades det i samhällskunskap, historia, psykologi, barnuppfostran och vissa estetiska ämnen. Läroplaner och kursinnehåll färgades av ett svenskt innehåll – svensk historia och svensk samhällsvetenskap, allmän västerländsk psykologi och barnuppfostran, svenska och västerländska litterära klassiker osv. Romsk historia eller romsk kultur saknades på schemat. Man tänkte att om romer i ska erhålla villkor jämförbara med andra medborgares är det bra om de försvenskas. Deras traditionella yrken efterfrågas inte längre. Med andra ord: den romska kulturen uppfattades vara dysfunktionell för ett liv i det moderna . Detta var inte vad och stred för. De kämpade för social rättvisa, inte för att den romska kulturen eller det romska språket skulle ersättas av en försvenskning. Det var erfarenheterna från som kom att prägla försöksverksamheten med organiserad överföring. Kaaleromerna från kom till i då viktiga förändringar höll på att ske för de svenska romerna. böcker om Katitzi bidrog till att människor fick upp ögonen för hur romerna hade haft det. Antiziganismen kom ändå att leva vidare, nu även med kaaleromerna som måltavla. Vuxenutbildningen och den organiserade överföringen får betraktas som brott med den syn på romer som ditintills hade präglat myndigheternas förhållningssätt. Trots lovvärda insatser för att förbättra romernas villkor präglades de av en nedlåtande hållning. Marginalisering – en konsekvens av antiziganism Formellt var gränser stängda för romsk invandring under hundratals år . Men det fanns tider då kontrollen inte var lika stark och det fanns vägar in till som inte var lika hårt kontrollerade som hamnarna i söder. första del tilläts ingen invandring. Att hotade romer skulle tas emot i före eller under var uteslutet. Bernadotteexpeditionerna i krigets slutskede hämtade tiotusentals överlevande från de nazistiska förintelselägren för sjukhusvård och rehabilitering. En av de få romer som kom den vägen hette och hennes historia berättas i antologin folk (Forum för levande historia 2005). Förklaringen till att romer inte togs emot före kriget, under kriget eller efter kriget var att de betraktades som rasmässigt underlägsna. utgjorde ett undantag, kanske ett misstag, när överlevande valdes ut för att få plats på de vita bussarna. Historien om rasbiologiska institutet som grundades i är känd och väl dokumenterad (2005). Sterilisering av undermåliga individer och grupper ansågs trygga den nordiska rasens renhet. Steriliseringspolitiken avskaffades först . Av anständighetsskäl kunde dock retoriken om ras inte fortsätta efter det att nazisternas folkmord blev känt. I stället motiverades steriliseringspolitiken av sociala överväganden. De som steriliserades ansågs ligga samhället till last och vara oförmögna att ta hand om sina barn. Kategoriseringen som rasmässigt undermåliga ändrades efter 1945 till en kategorisering i termer av social undermålighet. När Trankell drog igång vuxenutbildningsprojekt för de svenska romerna dröjde en syn på romsk underlägsenhet kvar, inte hos Trankell personligen men väl ute i samhället, inte i meningen ras utan i termer av kultur. Med den statiska syn som då rådde på kultur som en oföränderlig uppsättning traditioner och förhållningssätt uppfattades romsk kultur som illa anpassad för ett liv i det moderna samhället. Innan den tyska krigslyckan vände betraktades även judar som rasmässigt underlägsna, men inställningen till judiska flyktingar ändrades när motgångarna för arméer började komma. Inställningen till romer ändrades dock inte under kriget eller efter kriget. Medan det blev politiskt inkorrekt att uttrycka antisemitiska uppfattningar efter 1945, även om antisemitism dröjde sig Marginalisering – en konsekvens av antiziganism kvar i det fördolda, levde antiziganismen kvar helt öppet. Den tidigare stämpeln på judar hävdes efter 1945 men inte motsvarande stämpel på romer eller resande. 4.1.6Nationalstatens födelse och de svenska romernas historia Som idéhistorisk strömning utvecklades nationalismen ur romantiken. Politiskt förespråkade nationalismen utformningen av en nationalstat efter modellen ett folk, ett land och en makt. I nationalstatens idé ligger vidare att etniska och kulturella minoriteter assimileras med det härskande majoritetsfolket genom utbildning eller om så fordras med mera hårdföra metoder (språkförbud, tvångsförflyttning och deportation). Efter freden i då tvingades avträda till skapades förutsättningar att senare utveckla en relativt enhetlig svensk nationalstat. och tornedalingar med andra modersmål än svenska var få till antalet. Dialektala skillnader levde kvar i talspråket. Föreställningar om medborgarskap i hade gradvis utvecklats men villkoren för förvärv av svenskt medborgarskap lagreglerades i först . fanns alla viktiga byggstenar för nationalstaten på plats. Den grupp romer som har kallats svenska romer härstammar från några invandrade familjer från och (Caldaras 2002). De kom till en nybliven svensk nationalstat. De avvisades inte men fick sällan stanna på en och samma plats. De uppträdde med , arbetade som musiker och med kopparslageri, förtenning och silversmide. Eftersom deras tjänster efterfrågades kunde de försörja sig. utsattes de för förföljelse. Barnen fick ingen skolgång. tilläts judar bosätta sig i , och , och fick de bosätta sig i alla städer. Ändring i grundlagen 1870 innebar att judarna i erhöll politiska rättigheter och erkändes som medborgare i den framväxande nationalstaten. Svaret på varför samhället 1945 tog avstånd från antisemitism och tog emot judiska överlevande från förintelselägren men inte gjorde motsvarande markering för romska överlevande handlar om tilltro. Judar hade visat sig vara goda medborgare, medan romerna som tvingades leva utanför samhället inte var betrodda. Marginalisering – en konsekvens av antiziganism 4.1.7Den svenska staten formas och den tidigaste romska invandringen kom till 1397 som en union mellan de tre nordiska kungamakterna, men var det bara vid några få tillfällen som unionskungar kunde hävda sin ställning som regenter över . och fram till maktövertagande 1523 kännetecknades det politiska läget i av öppna strider mellan olika grupperingar och befolkningsskikt. De första säkra noteringarna om romsk närvaro i daterar sig till . Dessa romer kom till ett land i politiskt kaos. Romernas levnadssätt uppfattades snart som problematiskt. såg till att romer som befann sig i den svenska riksdelen förpassades till den finska. Forskare menar att de finska kaaleromerna är ättlingar till dessa romer. bestämde ärkebiskopen att romska barn inte fick döpas. kom en förordning om att romer (tartarer) skulle drivas ut ur landet. Hänglagen innebar att romska män som påträffades hängdes utan rättegång. Lösdriverilagen riktades mot alla kringresande. Enligt en hypotes härstammar även det svenska resandefolket från de romska grupper som senare utvisades till Finland.1 Säkert är att staten upprepade gånger sökte komma till rätta med alla kringvandrande grupper i samhället. När kalderashromerna kom till fanns alltså välutbildade och högst levande stereotyper i folks medvetande om kringvandrade folk som sålde varor och tjänster. Det fanns redan förordningar som begränsade dessa gruppers rätt till uppehälle på en och samma ort. Det vi kallar antiziganism fanns väl utvecklat i samhället före 1900-talets början. Den riktades mot kringresande och tartarer. Den verkliga knäckfrågan är varför de allra första romerna mötte en antiziganism . 1 Etzler (1944) baserar sin hypotes om resandes zigenska härstamning på språkvetenskapliga grunder. (1969) avvisar hypotesen utifrån genealogiska studier bland resande. Marginalisering – en konsekvens av antiziganism Träldomen avskaffades officiellt i men tidigare än så frigavs trälar när deras arbetskraft inte behövdes. Tillsammans med frigivna krigsfångar lade de grunden till medeltidens lantbruksproletariat. Frigivna trälar och krigsfångar ägde inte jord och de hade inte rätt att bruka jord. De tvingades till andra försörjningssätt. Efterfrågan fanns på sysslor som av bondeklassen ansågs vara orena och ohederliga. Dödgrävare, kittelflickare, nattmän, rackare, vallackare och bödlar kunde nödtorftigt försörja sig på uppdrag som bönder inte ville befatta sig med. För statsmakten var bofasta bönder att föredra framför kringvandrande yrkesgrupper. Beskattning underlättades då skattskyldiga fanns på en plats och inte flyttade omkring. Lika viktigt för kungen var att rekrytera soldater bland bondebefolkningen. Det var svårare att göra bland nomadiserande grupper. Detta förklarar delvis statusskillnaden mellan bönder och kringresande yrkesgrupper. Sedan urminnes tider har en motsättning funnits mellan en bofast jordbrukande befolkning och nomadiserande herdebefolkningar. Striden mellan och som skildras i har tolkats som en symbolisk gestaltning av konflikten mellan bofasthet och nomadisering. Ytterst handlar den om skilda anspråk på och användning av jorden. Jordbrukaren dräper herden . Det råder ingen tvekan om att bofasta bönder under årtusenden har trängt undan nomadiserande herdefolk från bördiga marker till bergstrakter som inte lämpar sig för jordbruk – i såväl som i norra . (1997) menar att föreställningar om bofasthetens moraliska överlägsenhet ligger till grund för den antinomadism som finns bakom den historiska antiziganismen. Bondebefolkningens avoga inställning till nomadiserande herdefolk (som i illustreras med det problematiska förhållandet mellan bönder och samer) har med konflikten mellan ägande och nyttjande av marken att göra.