sou · GZB317 · 2011-02-15 00:00:00 — Paragrafen, som är ny, reglerar handläggningen i ett regerings- ärende när en utlänning redan står under uppsikt när ansvarigt statsråd blir behörig när det gäller frågor om uppsikt. Bestämmelsen är endast tillämplig om en domstol inte har fastställt hur länge en utlänning får stå under uppsikt. Av andra stycket framgår att 9 § gäller i tillämpliga delar när ett statsråd ska bestämma hur länge en utlänning får stå under uppsikt. Det innebär att statsrådet inte får bestämma tiden till längre än absolut nödvändigt och att tiden inte får överstiga . 11 § Om ansvarigt statsråd anser att en utlänning ska vara ställd under uppsikt än vad en domstol bestämt eller än vad statsrådet tidigare bestämt, får statsrådet förlänga den tid utlänningen får stå under uppsikt om statsrådet är behörig när det gäller frågor om uppsikt. 9 § gäller då i tillämpliga delar. Ett beslut om förlängning får endast fattas innan tiden för hur länge utlänningen får stå under uppsikt gått ut. Varje beslut om förlängning av den tid en utlänning får stå under uppsikt som fattas enligt första stycket ska föregås av en muntlig förhandling om det inte är uppenbart att en sådan inte behövs. I fråga om sådan förhandling gäller 10 kap. 41 § tredje stycket i tillämpliga delar. Paragrafen, som är ny, behandlar ett statsråds möjlighet att förlänga den tid en utlänning får stå under uppsikt samt muntlig förhandling i ärenden om uppsikt hos regeringen. Paragrafen har tidigare behandlats i avsnitt 9.1.3. Av första stycket framgår att ansvarigt statsråd får förlänga den tid en utlänning får stå under uppsikt både när en domstol tidigare fastställt hur länge utlänningen får stå under uppsikt och när statsrådet själv har gjort det. Ett beslut om uppsikt upphör att gälla den dag som en domstol eller ett statsråd bestämt och ett beslut om förlängning enlig bestämmelsen får därför endast fattas innan tiden för hur länge utlänningen får stå under uppsikt gått ut. Av andra stycket följer att varje beslut om förlängning som fattas enligt första stycket ska föregås av en muntlig förhandling om det inte är uppenbart att det inte behövs. Parternas inställning till frågan om behovet av en muntlig förhandling bör tillmätas stor betydelse, liksom hur ingripande uppsiktsbeslutet är. Om en utlänning t.ex. endast ålagts att lämna ifrån sig sitt pass och utlänningen inte begär att få tillbaka passet kan det vara uppenbart att en förhandling inte behöver hållas. Hänvisningen till 10 kap. 41 § tredje stycket innebär att ansvarigt statsråd, eller den tjänste- man som statsrådet bestämmer, får besluta om muntlig förhandling och uppdra åt en migrationsdomstol att hålla den. 11 kap. Verkställighet av ett beslut om förvar eller uppsikt 1 § Ett beslut om förvar eller uppsikt gäller . 2 § Ett beslut om förvar eller uppsikt upphör att gälla när den utlänning som beslutet avser lämnar landet. Paragraferna, som är nya, talar om när ett beslut om förvar eller uppsikt blir verkställbart samt att ett beslut om förvar eller uppsikt upphör att gälla när den utlänning som beslutet avser lämnat landet. De har tidigare behandlats i avsnitten 10.1 och 10.4. var dessa frågor oreglerade. Bestämmelserna har införts för att det inte ska råda någon tvekan om vad som gäller i dessa frågor. Bestämmelsen i 1 § förändrar inte att ett beslut om förvar och uppsikt alltid ska delges. 3 § ansvarar för att ett beslut om förvar eller uppsikt verkställs. På begäran av den myndighet, den domstol eller det statsråd som har fattat ett beslut om förvar ska polismyndigheten verkställa beslutet. Paragrafen behandlar verkställighet av ett beslut om förvar eller uppsikt. Den har tidigare behandlats i avsnitt 10.2. Första stycket motsvarar i huvudsak nuvarande 10 kap. 18 §. Ett förtydligande har dock förts in så att de framgår att Migrations- verket även har det övergripande ansvaret för att beslut om uppsikt verkställs. På samma sätt som har bestämmelsen en generell innebörd i den mening att den talar om att Migrations- verket har huvudansvaret för att förvars- och uppsiktsbeslut verkställs. Bestämmelsen betyder bland annat att ska se till att det finns förvarsplatser åt de utlänningar som tas i förvar. Andra stycket motsvarar i huvudsak 10 kap. 19 § första stycket, men vissa mindre ändringar har gjorts. Eftersom även ett statsråd i vissa fall fattar beslut om att en utlänning ska tas i förvar har ett statsråd lagts till. Orden lämna den hjälp som behövs för att har även tagits bort. Ändringen införs för att förtydliga dels ansvars- fördelningen mellan och polismyndigheterna, dels för att förtydliga när ett beslut om förvar ska anses verkställt. Ett beslut om förvar verkställs alltid när en utlännings frihet rent faktiskt begränsas. Det sker oftast genom att utlänningen omhändertas av en polisman. Att utlänningen skrivs in på ett förvar är således regelmässigt inte det avgörande momentet för att beslutet om förvar ska anses verkställt. När en polis- myndighet griper en utlänning som är efterlyst för att han eller hon ska tas i förvar lämnar myndigheten alltså inte den hjälp som behövs för att verkställa förvarsbeslutet, utan myndigheten verkställer de facto beslutet. Detta innebär dock inte att polis- myndigheten i det enskilda fallet också har ett ansvar för att det t.ex. finns en förvarsplats åt utlänningen. Av första stycket följer att det är som har det ansvaret. Var en förvarstagen utlänning ska vistas 4 § En förvarstagen utlänning ska vistas i en lokal som har ordnats särskilt för detta ändamål (ett förvar). Om det uppstår en situation där ett exceptionellt stort antal utlänningar som ska återvända utgör en oförutsedd stor belastning på förvaren och förvarens personal får en förvarstagen utlänning dock vistas i andra lokaler än ett förvar. Ett beslut om vistelse i en annan lokal än ett förvar fattas av . I fråga om en annan lokal än ett förvar gäller vid tillämpningen av denna lag i övrigt vad som är föreskrivet om ett förvar. Paragrafen reglerar var en förvarstagen utlänning ska vistas. Första stycket motsvarar nuvarande 11 kap. 2 § första stycket första meningen. När det gäller de språkliga ändringar som gjorts har orden En utlänning som hålls i förvar bytts ut mot en förvarstagen utlänning. För att underlätta läsningen av 11 och 11 a kap., och för att bättre spegla det allmänna språkbruket i sammanhanget, har även lokaler som har ordnats särskilt för detta ändamål definierats som ett förvar. Dessa begrepp används sedan genomgående i 11 och 11 a kap. Lokutionen hålls i förvar är missvisande eftersom det är lätt att tro att en utlänning som hålls i förvar också vistas i ett förvar. Så är dock inte alltid fallet. Lokutionen har därför vållat vissa tillämpningsproblem. Ordet förvarstagen är däremot svårare att missuppfatta. Med ordet avses att förvarsbeslutet avseende utlänningen verkställts och att utlänningens frihet rent faktiskt begränsats. Ordet syftar alltså inte på var utlänningen vistas. Det innebär att en förvarstagen utlänning kan vistas i ett förvar eller vara placerad och vistas hos Kriminal- vården. Någon ändring i sak är inte avsedd. Huvudregeln är således alltjämt att en förvarstagen utlänning ska vistas i ett förvar. I andra stycket införs en undantagsbestämmelse för nöd- situationer som motsvarar artikel 18.1 i återvändandedirektivet. Utredningen har föreslagit en motsvarande bestämmelse i delbetänkandet (se SOU 2009:60 s. 187–189 och 206). I tredje stycket förtydligas att ett beslut om vistelse i en annan lokal än ett förvar fattas av . Det anges också att i fråga om en annan lokal än ett förvar gäller vid tillämpningen av UtlL i övrigt vad som är föreskrivet om ett förvar. Placering av en förvarstagen utlänning i en kriminalvårdsanstalt, ett häkte eller en polisarrest 5 § En förvarstagen utlänning som utvisats på grund av brott ska placeras på en avdelning inom en kriminalvårdsanstalt som inrättats särskilt för förvarstagna utlänningar, om det inte finns särskilda skäl däremot. En förvarstagen utlänning får placeras på en sådan avdelning som avses i första stycket om det med hänsyn till någon annans än utlän- ningens säkerhet till liv och hälsa inte är tillräckligt att utlänningen hålls avskild enligt 11 a kap. 9 §. I paragrafen anges förutsättningar för att få placera en förvarstagen utlänning på en avdelning inom en kriminalvårdsanstalt som inrättats särskilt för förvarstagna utlänningar. Paragrafen har tidigare behandlats i avsnitten 11.10.4 och 11.11. I första stycket anges att huvudregeln när det gäller förvarstagna utlänningar som utvisats på grund av brott ska vara att de inte ska vistas i ett förvar utan ska placeras hos . Placeringen får endast ske på en avdelning inom en kriminalvårdanstalt som inrättats särskilt för förvarstagna utlänningar. Särskilda skäl mot en placering kan finnas om utlänningen inte dömts till ett fängelse- straff eller inte avtjänar ett fängelsestraff när han eller hon tas i förvar. Så kan också vara fallet om utlänningen dömts för mindre allvarlig brottslighet och skött sig väl han eller hon avtjänat sitt fängelsestraff. Förutsättningen för att få placera en förvarstagen utlänning hos av säkerhetsskäl har förtydligats i andra stycket. Även i detta fall får utlänningen endast placeras på en avdelning inom en kriminalvårdanstalt som inrättats särskilt för förvarstagna utlänningar. Av bestämmelsen framgår att en placering får ske om det med hänsyn till någon annans än den förvarstagnes säkerhet till liv och hälsa inte är tillräckligt att utlänningen hålls avskild enligt 11 a kap. 9 §. Det innebär att det inte är möjligt att placera en förvarstagen utlänning hos enbart för att han eller hon utgör en fara för sig själv. För att en förvarstagen utlänning ska få placeras enligt bestämmelsen förutsätts att situationen inte kan lösas genom att utlänningen hålls avskild på en avdelning inom förvaret som inrättats för särskild noggrann tillsyn eller genom att en annan mindre ingripande åtgärd används. Åtgärden ska även stå i rimlig proportion till syftet med den (se 1 kap. 8 §). Det är inte möjligt att fatta ett beslut om placering med stöd av bestämmelsen redan innan en förvarstagen utlänning anlänt till ett förvar. förutsättning för ett placeringsbeslut enligt bestämmelsen är att ett beslut om avskiljande har fattats enligt 11 a kap. 9 § och att den åtgärden därefter visat sig otillräcklig. Ett beslut om avskiljande kan således endast fattas om en förvarstagen utlänning vistas i ett förvar, vilket i sin tur påverkar när ett beslut om placering kan fattas. 6 § En förvarstagen utlänning får placeras i en kriminalvårdsanstalt, ett häkte eller en polisarrest 1.om det är nödvändigt av transporttekniska skäl, 2.om det uppstår en situation där ett exceptionellt stort antal utlänningar som ska återvända utgör en oförutsedd stor belastning på förvaren och förvarens personal, eller 3.om det annars finns synnerliga skäl. I paragrafen anges förutsättningar för att få placera en förvarstagen utlänning i en kriminalvårdsanstalt, ett häkte eller en polisarrest. Paragrafen har tidigare behandlats i avsnitt 11.12. Av första punkten framgår att en förvarstagen utlänning får placeras i t.ex. ett häkte om det är nödvändigt av transporttekniska skäl. omfattades denna typ av placering av bestämmelsen i tredje punkten. I praktiken är det mycket vanligt att en förvars- tagen utlänning behöver placeras eller i t.ex. ett häkte av transporttekniska skäl. Det är därför olämpligt att de situationerna regleras genom en undantagsregel om placering på grund av synnerliga skäl. Någon ändring i sak är inte avsedd. En bestämmelse om hur länge en förvarstagen utlänning får vara placerad av transporttekniska skäl har förts in i 11 kap. 8 §. I andra punkten förs det in en undantagsbestämmelse för nödsituationer som motsvarar artikel 18.1 i återvändandedirektivet. Utredningen har föreslagit en motsvarande bestämmelse i delbetänkandet (se SOU 2009:60 s. 187–189 och 206). Tredje punkten motsvarar nuvarande 10 kap. 20 § första stycket tredje punkten. Bestämmelsen ger alltjämt ett mycket begränsat utrymme för placering i t.ex. ett häkte. Bestämmelsen kommer fortsättningsvis främst att vara tillämplig om en utlänning tagits i förvar i ett säkerhetsärende. 7 § Ett förvarstaget barn får inte placeras i en kriminalvårdsanstalt, ett häkte eller en polisarrest. Paragrafen motsvarar nuvarande 10 kap. 20 § andra stycket. 8 § Ett beslut om placering av säkerhetsskäl ska omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst . Om ett placerings- beslut inte omprövas upphör det att gälla. En förvarstagen utlänning får inte vara placerad i en kriminal- vårdsanstalt, ett häkte eller en polisarrest av transporttekniska skäl än absolut nödvändigt och längst . Paragrafen är ny och behandlar frågor om omprövning av vissa placeringsbeslut och hur länge en utlänning i vissa fall får vara placerad i en kriminalvårdanstalt, ett häkte eller en polisarrest. Bestämmelsen har tidigare behandlats i avsnitten 11.12 och 11.14. Ett beslut om placering av säkerhetsskäl enligt 11 kap. 5 § andra stycket får fattas endast om en annan mindre ingripande åtgärd inte är tillräcklig. En placering av säkerhetsskäl hos ska vara en sista utväg för och kan endast användas när det gäller en utlänning som uppträder mycket våldsamt på ett förvar. Även en sådan utlänning kan dock lugna ner sig och vara motiverad att komma tillbaka till ett förvar. Ett beslut om placering ska därför enligt första stycket omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst . Om placeringsbeslutet inte omprövas upphör beslutet att gälla. Utlänningen ska då omgående transporteras tillbaka till förvaret. Giltigheten av förvarsbeslutet i sig påverkas däremot inte, utan det beslutet är alltjämt gällande även om någon omprövning av placeringsbeslutet inte har skett. Av andra stycket framgår att en förvarstagen utlänning inte får vara placerad i en kriminalvårdsanstalt, ett häkte eller en polisarrest av transporttekniska skäl än absolut nödvändigt och längst . Avsikten med bestämmelsen är inte att ändra nuvarande praxis om att en förvarstagen utlänning som huvudregel endast får vara placerad av transporttekniska skäl i eller över . Syftet är i stället att föra in en bortre tidsgräns för hur länge en transportplacering får pågå. Genom lokutionen absolut nödvändigt markeras även att enbart det förhållandet att det skulle underlätta för inblandade myndigheter att en förvars- tagen utlänning blir kvar extra eller ytterligare inte är tillräckligt för att en placering ska få fortgå. Endast i de fall en transport verkligen är omöjlig att genomföra tidigare får utlänningen hållas kvar i t.ex. ett häkte. Tiden bör räknas från det att utlänningen först anlände till en kriminalvårdanstalt, ett häkte eller en polisarrest. Om har gått ska utlänningen förflyttas till ett förvar. På samma sätt som enligt första stycket påverkas inte förvarsbeslutet i sig av hur länge utlänningen varit placerad, utan det beslutet är alltjämt gällande även om har gått. 9 § Ett beslut om placering fattas, och i förekommande fall, omprövas, av . Paragrafen är ny och reglerar vilken myndighet som fattar beslut om placering. Det är enbart som får fatta ett beslut om att placera en förvarstagen utlänning i en kriminalvårdsanstalt, ett häkte eller en polisarrest. Av bestämmelsen framgår även att det är som ska ompröva ett beslut om placering av säkerhetsskäl. Ansvaret för ett förvar och för en förvarstagen utlänning som vistas i ett förvar 10 § ansvarar för förvaren. Paragrafen motsvarar nuvarande 11 kap. 2 § i första stycket, andra meningen. 11 § ansvarar för tillsynen och behandlingen av en förvarstagen utlänning som vistas i ett förvar. Ansvaret gäller även om utlänningen tillfälligt och med tillåtelse befinner sig utanför förvaret samt vid en transport för att verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning som genomförs av verket. Om begär det, ska en polismyndighet lämna den hjälp som behövs för att förflytta en förvarstagen utlänning. Paragrafen reglerar ansvaret för tillsynen och behandlingen av en förvarstagen utlänning som vistas i ett förvar. På samma sätt som tidigare är det som har ansvaret för tillsynen och behandlingen av en förvarstagen utlänning som vistas i ett förvar. Ett förtydligande har förts in i första stycket där det anges att ansvaret gäller även om utlänningen tillfälligt och med tillåtelse befinner sig utanför förvaret. Det innebär att ansvaret inte upphör om utlänningen t.ex. besöker en läkarmottagning utanför förvaret. Den personal från förvaret som följer med utlänningen i ett sådant fall har således befogenhet att under vissa förutsättningar använda våld för att förhindra t.ex. en rymning. Om den förvarstagne utlänningen lyckas rymma upphör dock ansvaret, vilket framgår av orden med tillåtelse. Som tidigare är det därefter polisens uppgift att försöka hitta rymlingen och att på nytt verkställa förvarsbeslutet. Även efter att en förvars- tagen utlänning skrivits ut från ett förvar kan ansvar för utlänningen kvarstå. Så är fallet när utlänningen transporteras av personal från förvaret till t.ex. en flygplats för verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning. Ett förtydligande om den situationen har även förts i första stycket. Om en förvarstagen utlänning under en sådan transport försöker avvika har personal alltså befogenhet att stoppa honom eller henne. Om det däremot är en annan myndighet som ombesörjer en transport av en förvarstagen utlänning till t.ex. en flygplats upphör ansvar för utlänningen när han eller hon skrivs ut från förvaret. Andra stycket motsvarar nuvarande 10 kap. 19 § andra stycket. 12 § ansvarar för att en förvarstagen utlänning, som förts över från ett förvar till ett sjukhus, står under bevakning under sjukhusvistelsen. Någon bevakning behöver dock inte ske, om det är uppenbart att den inte behövs. När en förvarstagen utlänning, som inte står under bevakning, ska lämna ett sjukhus ska verksamhetschefen för den sjukhusenhet där utlänningen vårdats se till att genast underrättas. Samma sak ska gälla om utlänningen vårdats på en sluten sjukvårds- enhet och denna vård ska upphöra. Paragrafen innehåller bestämmelser om vad som gäller när en förvarstagen utlänning förts över från ett förvar till ett sjukhus. Bestämmelsen ska ses som en precisering av 11 kap. 10 § i fråga om ansvar för en förvarstagen utlänning som befinner sig utanför ett förvar. Bestämmelsen gäller inte de förvarstagna utlänningar som förts över till ett sjukhus efter att de har placerats i en kriminalvårdanstalt, ett häkte eller en polisarrest. Syftet med bestämmelsen är att klargöra att har ansvar för tillsynen av en förvarstagen utlänning även om han eller hon vårdas en kortare eller på sjukhus. Med beaktande av proportionalitetsprincipen kan det i vissa fall finnas skäl att upphäva ett beslut om förvar på grund av en utlännings hälsotillstånd (se 1 kap. 8 § andra stycket). Om ett förvarsbeslut inte upphävs när en utlänning läggs in på ett sjukhus är det däremot inte ändamålsenligt att utlänning lämnas obevakad, särskilt inte om utlänningen tagits i förvar för att det finns en risk för avvikande. Av första stycket framgår därför att ansvarar för att en utlänning bevakas under en sjukhusvistelse. Någon bevakning behöver dock inte ske, om det är uppenbart att den inte Så kan vara fallet om utlänningens hälsotillstånd gör det omöjligt för honom eller henne att avvika eller om utlänningen tvångsvårdas på en sluten sjukvårdsenhet. Andra stycket motsvarar i huvudsak nuvarande 11 kap. 5 § tredje stycket, men har anpassats till den bestämmelse som förts in i första stycket. 13 § får förordna en väktare i ett auktoriserat bevakningsföretag att, inom ramen för sin anställning i företaget, utföra vissa bevakningsuppdrag när en förvarstagen utlänning ska befinna sig utanför ett förvar. I förordnandet ska uppdragets art och omfattning anges. Förordnandet får återkallas. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om Migrations- verkets befogenhet att förordna en väktare som är anställd i ett auktoriserad bevakningsförestag att utföra vissa bevaknings- uppdrag. får genom bestämmelsen en möjlighet att förordna en väktare att utföra vissa bevakningsuppdrag när en förvarstagen vistas utanför ett förvar. Det kan t.ex. avse uppdrag i samband med en transport eller bevakning av en förvarstagen utlänning som förts över till ett sjukhus för att beredas vård eller behandling. får däremot inte förordna en väktare att utföra vissa uppgifter inom ett förvar. Hur en förvarstagen utlänning ska behandlas 1 § En förvarstagen utlänning ska behandlas humant och hans eller hennes värdighet ska respekteras. Utlänningen ska informeras om de rättigheter och skyldigheter han eller hon har som förvarstagen samt om de regler som gäller för honom eller henne. Verksamhet som rör en förvarstagen utlänning ska utformas på ett sätt som innebär minsta möjliga intrång i utlänningens integritet och rättigheter. Paragrafen innehåller allmänna bestämmelser om hur en förvars- tagen utlänning ska behandlas. Den gäller alla förvarstagna utlänningar oavsett var utlänningen vistas. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 11 kap. 1 §, förutom att en ny mening har lagts till i första stycket. Av den framgår att en förvarstagen utlänning ska informeras om de rättigheter och skyldigheter han eller hon har som förvarstagen samt om de regler som gäller för honom eller henne. Bestämmelsen förs in för att uppfylla kraven i artikel 16.5 i återvändandedirektivet. Utredningen har föreslagit en motsvarande bestämmelse i delbetänkandet (se SOU 2009:60 s. 176–178 och 205). En utlänning som är placerad i en kriminalvårdsanstalt, ett häkte, eller en polisarrest 2 § För behandlingen av en förvarstagen utlänning som enligt 11 kap. 5 eller 6 § placerats i en kriminalvårdsanstalt, ett häkte eller en polis- arrest, gäller i övrigt häkteslagen (2010:611) i tillämpliga delar. Utlänningen ska dock, utöver vad som följer av nämnda lag, ges möjlighet att ha kontakt med personer utanför inrättningen och även i övrigt beviljas de lättnader och förmåner som kan medges med hänsyn till ordningen och säkerheten inom inrättningen. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 11 kap. 2 § tredje stycket. En ny bestämmelse har dock förts in i andra meningen i paragrafen. Av den framgå att en förvarstagen utlänning ska ges möjlighet att ha kontakt med personer utanför inrättningen. Bestämmelsen har införts för att uppfylla kraven i artikel 16.2 i återvändandedirektivet. Utredningen har föreslagit en motsvarande bestämmelse i delbetänkandet (se SOU 2009:60 s. 174–176 och 206). En utlänning som vistas i ett förvar 3 § En förvarstagen utlänning ska ges tillfälle till aktiviteter, förströelse, fysisk träning och vistelse utomhus. Ett förvarstaget barn ska ges möjlighet till lek och aktivitet som är lämplig för barnets ålder. En förvarstagen familj ska erbjudas eget boende. Undantag får dock göras om det uppstår en situation där ett exceptionellt stort antal utlänningar som ska återvända utgör en oförutsedd stor belastning på förvaren och förvarens personal. I paragrafen anges vissa rättigheter som en förvarstagen utlänning som vistas i ett förvar har. Bestämmelsen i första stycket första meningen motsvarar nuvarande 11 kap. 3 §. Bestämmelsen i första stycket andra meningen är ny. Den införs för att uppfylla kraven i artikel 17.2 i återvändandedirektivet. Utredningen har föreslagit en motsvarande bestämmelse i delbetänkandet (se SOU 2009:60 s. 184 och 207). Andra stycket är nytt. Första meningen införs för att uppfylla kraven i artikel 17.2 i återvändandedirektivet. införs undantagsbestämmelser för nödsituationer som motsvarar artikel 18.1 i samma direktiv. Motsvarande bestämmelser har före- slagits i utredningens delbetänkande (se SOU 2009:60 s. 182–183, 87–190 och 207).