sou · GZB383 · 2011-12-14 00:00:00 — De statistiska uppgifter som finns att tillgå indikerar att cirka en tredjedel, sannolikt något mer, av tolkcentralernas verksamhet utgörs av tolkuppdrag inom detta område. Skollagen (2010:800) innehåller regler om skolväsendet för barn, ungdomar och vuxna som anordnas av det offentliga eller av enskilda. I och med den nya skollagens ikraftträdande gäller så långt det är möjligt samma regler för fristående och offentliga skolor. Fri- stående skolor ska i de flesta fall rätta sig efter samma regelverk som kommunala skolor. Lagen började i huvudsak tillämpas fr.o.m. . presenterade sitt betänkande Den framtida gymnasiesärskolan – en likvärdig utbild- ning för ungdomar med utvecklingsstörning (SOU 2011:8). Utred- ningen föreslår en framtida utformning av gymnasiesärskolan med utgångspunkt i den reformerade gymnasieskola som införs . Betänkandet har remissbehandlats och regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över förslag till en framtida gymnasiesärskola. Tolkanvändning inom olika samhällsområden – en översikt När det gäller vuxenutbildning ska den nya skollagen dock tillämpas fr.o.m. . Enligt regeringens strategi för genomförande av funktionshinderspolitiken ska regeringen bl.a. inrikta sina insatser på stärkt rätt till särskilt stöd och att vuxen- utbildningen ska ske på lika villkor, oavsett funktionsnedsättning.22 Skollagen slår fast principen om alla barns lika rätt till utbildning (1 kap. 8 §). I skollagen finns vidare bestämmelser om skolplikt (7 kap. 2 §). Redan av bestämmelsen om skolplikt får anses följa att alla elever måste ha tillgång till på likvärdiga villkor, oavsett funktionsnedsättning. Med den nya skollagen stärks elevens rätt till särskilt stöd. Det finns tydligare krav på skolan att utreda en elevs behov av stöd om en elev av någon anledning, t.ex. en funktionsnedsättning, riskerar att inte nå de kunskapskrav som minst ska uppnås. Om en utredning visar att en elev är i behov av särskilt stöd, ska rektorn besluta att eleven ska ges sådant stöd. Skollagen innehåller inga garantier för att vissa typer av särskilt stöd ska beviljas, utan det är rektor som avgör vilka stödinsatser som ska sättas in utifrån barnets behov. Rektor ska se till att ett åtgärdsprogram tas fram där det ska framgå hur skolan ska stödja eleven så att han eller hon kan nå kunskapsmålen. Det finns bestämmelser om särskilt stöd i 3 kap. 6–10 §§ skollagen. Bestämmelserna om särskilt stöd gäller även i förskoleklass och i fritidshemmet. Däremot gäller inte dessa bestämmelser om särskilt stöd barn i förskolan och i de skolformer som riktar sig till vuxna, dvs. vuxenutbildning, särskild utbildning för vuxna och utbildning i svenska för invandrare. Av förarbetena till skollagen framgår att det inte finns någon definition av begreppet behov av särskilt stöd i lagen. Det är heller inte möjligt att i lagtext närmare definiera vilka förutsättningar som ska finnas för att stöd ska ges i skolarbetet. Bestämmelserna måste därför bli allmänt hållna och knytas till ett ansvar för skolan att utreda elevens stödbehov.23 Beslut av en rektor om åtgärdsprogram får överklagas hos (28 kap. 16 §). Nämnden har inte möjlighet att sätta ett annat beslut i det överklagade beslutets ställe. Om nämnden anser att beslutet är felaktigt – om utred- 22En strategi för genomförande av funktionshinderspolitiken s. 22 ff. 2009/10:165 s. 287. Tolkanvändning inom olika samhällsområden – en översikt ningen visar att eleven ska ges särskilt stöd i annan omfattning eller form än vad som skett – har nämnden att upphäva beslutet och återförvisa ärendet till rektor för ny handläggning. Rektor måste då fatta ett nytt beslut i fråga om åtgärdsprogram.24 Det framgår vidare av skollagen att ett barn som p.g.a. sin funktionsnedsättning eller av andra särskilda skäl inte kan gå i eller grundsärskolan ska tas emot i specialskola om de t.ex. är dövblinda, döva eller hörselskadade eller har en grav språk- störning (7 kap. 6 §). Även för elever i specialskolan gäller bestämmelserna om särskilt stöd i 3 kap. skollagen. Barn ska fr.o.m. erbjudas förskola i den omfattning som behövs med hänsyn till föräldrarnas förvärvsarbete eller studier eller om barnet har ett eget behov p.g.a. familjens situation i övrigt. Bestämmelserna om särskilt stöd i 3 kap. skollagen gäller inte elever i förskolan, eftersom målen där inte avser individuella barns prestationer utan verksamhetens kvalitetsutveckling.25 Det finns en särskild bestämmelse i kapitlet om förskolan om att barn ska erbjudas förskola om de av fysiska, psykiska eller andra skäl behöver särskilt stöd i sin utveckling i form av förskola (8 kap. 7 §). Det är förskolechefen som avgör vilka stödinsatser som ska sättas in utifrån barnets behov. Bestämmelserna i den nya skollagen om den kommunala vuxen- utbildningen på grundläggande och gymnasial nivå samt för utbildning i svenska för invandrare kommer inte att börja tillämpas förrän . De gällande reglerna för vuxenutbildningen finns i skollagen (1985:1100). Enligt denna gäller för den grundläggande vuxen- utbildningen att hemkommunen ansvarar för att de kommun- invånare som har rätt till utbildningen och önskar delta i den, får det (11 kap. 8 §). Rätt att delta i grundläggande vuxenutbildning har varje kommuninvånare som är bosatt i landet och fyllt 2009/10:165 s. 921 f. 2009/10:165 s. 287. Tolkanvändning inom olika samhällsområden – en översikt samt om han eller hon saknar sådana färdigheter som normalt uppnås i (11 kap. 10 §). När det gäller den gymnasiala vuxenutbildningen ska kommunerna enligt 11 kap. 17–19 §§ skollagen erbjuda den och även verka för att vuxna i kommunen deltar i utbildningen, men det finns inte samma rätt för kommuninvånaren att få delta i den. Alla kommuninvånare är behöriga att delta i den gymnasiala vuxenutbildningen, om de är bosatta i landet och fyllt eller när han eller hon slutfört utbildning på ett nationellt program i gymnasieskolan eller likvärdig utbildning i gymnasieskolan samt uppfyller övriga behörighets- villkor (19 §). Det finns en grundläggande rätt till svenskundervisning för invandrare (sfi) som kommunen ska stå för (13 kap.). När det gäller den kommunala vuxenutbildningen finns det inga bestämmelser i skollagen om att skolan ska ge eleverna särskilt stöd. Det anges i förordningen (2002:1012) om vuxen- utbildning att kommunen genom vuxenutbildning ska ge stöd för vuxnas lärande. Det anges vidare att stödet ska utformas utifrån den enskildes behov och förutsättningar. Av samma förord- ning framgår att en individuell studieplan ska upprättas. Det är med stöd av ansvars- och finansieringsprincipen som kommunerna kan sägas vara ansvariga för att göra sin vuxen- utbildning tillgänglig för alla elever, även de med funktionsned- sättningar. Kostnaderna för de nödvändiga anpassningsåtgärderna ska finansieras inom den ordinarie verksamheten. Detta innebär att, när det gäller den grundläggande vuxenutbildningen, ska kommunen ansvara för att de personer som har rätt till sådan utbildning får tolkning vid behov. När det gäller gymnasial vuxenutbildning ska kommunen se till att de elever som blir antagna till utbildningen får tolk om han eller hon har behov av det. kommer den nya skollagen att bli tillämplig även för den kommunala vuxenutbildningen på grund- läggande och gymnasial nivå samt för utbildning i svenska för invandrare. Den nya skollagen föreskriver att en vuxen har rätt att delta i den kommunala vuxenutbildningen på grundläggande nivå det år då han eller hon fyller , om han eller hon är bosatt i landet, saknar sådana kunskaper som normalt uppnås i , och har förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen (20 kap. 11 §). Hemkommunen ansvarar för att de vuxna som har sådan rätt att delta i vuxenutbildning på Tolkanvändning inom olika samhällsområden – en översikt grundläggande nivå, också får delta i sådan utbildning (20 kap. När det gäller vuxenutbildning på gymnasial nivå ska kommunerna enligt 20 kap. 16 och 17 §§ skollagen erbjuda och även aktivt verka för att vuxna i kommunen deltar i sådan utbild- ning. Även den som har en examen från ett yrkesprogram i gymnasie- skolan men inte uppnått grundläggande behörighet till högskolestudier ges en rätt att kunna göra det inom vuxenutbildningen på gymnasial nivå (20 kap. 19 §). För övriga finns ingen rättighet att delta i den kommunala vuxenutbildningen på gymnasial nivå. Behörig att delta i den gymnasiala utbildningen är alla vuxna det år då han eller hon fyller , om de är bosatta i landet samt saknar sådana kunskaper som utbildningen syftar till att ge, har förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen och i övrigt uppfyller föreskrivna villkor. Behörig är också den som är men har slutfört utbildning på ett nationellt program i gymnasieskolan eller likvärdig utbildning och uppfyller övriga behörighetsvillkor (20 kap. 20 §). Bestämmelser om utbildning i svenska för invandrare finns i 22 kap. skollagen. Bestämmelserna om särskilt stöd i den nya skollagen gäller inte elever i de skolformer som riktar sig till vuxna, dvs. vuxenutbildning, särskild utbildning för vuxna och utbildning i svenska för invandrare. I skollagen anges däremot att en utgångspunkt för utbildningen inom den kommunala vuxenutbildningen ska vara den enskildes behov och förutsättningar (20 kap. 2 §). Av förarbetena framgår att det är dessa kriterier som ska vara vägledande för hur utbildningen genomförs. Detta kan gälla utbildningens förläggning och rum, val av metoder och hjälpmedel, men även innehåll. Det är också viktigt att den kommunala vuxenutbildningen erbjuds i flexibla former och på tider som passar de studerandes behov.26 En individuell studieplan ska finnas för varje elev i vuxen- utbildning. Studieplanen ska innehålla uppgifter om den enskildes utbildningsmål och planerad omfattning av studierna (20 kap. 8 §). Även efter att bestämmelserna om den kommunala vuxen- utbildningen i den nya skollagen trätt i kraft är det ansvars- och finansieringsprincipen som styr kommunens ansvar för att de som har rätt till grundläggande vuxenutbildning och de som blir antagna 2009/10:165 s. 475. Tolkanvändning inom olika samhällsområden – en översikt vid den gymnasiala vuxenutbildningen får tillgång till tolk om de behöver det, dvs. att utbildningen görs tillgänglig för dessa elever. Huvudmännen inom skolväsendet ansvarar för att utbildningen genomförs i enlighet med bestämmelserna i skollagen, föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen och de bestämmelser för utbildningen som kan finnas i andra författningar (2 kap. 8 §). Kommuner är huvudmän för förskola, förskoleklass, grund- skola, grundsärskola, gymnasieskola, gymnasiesärskola, vuxenutbildning, särskild utbildning för vuxna, utbildning i svenska för invandrare och fritidshem, om inte annat följer av 4 § (2 kap. 2 §). Av 2 kap. 4 § skollagen framgår att staten är huvudman för specialskolan och sameskolan samt förskoleklass och fritidshem vid en skolenhet med specialskola eller sameskola. Enskilda får efter ansökan godkännas som huvudmän för för- skola, förskoleklass, grundskola, grundsärskola, gymnasieskola, gymnasiesärskola och fritidshem (2 kap. 5 §). SPSM ansvarar för åtta statliga specialskolor. Det finns fem regionala och tre nationella specialskolor. De regionala special- skolorna vänder sig till döva och hörselskadade elever. De nationella specialskolorna vänder sig till döva eller hörselskadade elever som p.g.a. utvecklingsstörning inte kan få sin utbildning i en regional skola, elever med grava språkstörningar, elever som är dövblind- födda samt elever med synskada och ytterligare funktionsnedsätt- ningar. De statliga specialskolorna följer samma läroplan som skolor för hörande och kursplanen är likartad. Vissa skillnader i kursplanen finns i ämnena svenska och engelska. Specialskolorna har också teckenspråk som ett ämne. I stället för ämnet musik har eleverna rörelse/drama. Tolkanvändning inom olika samhällsområden – en översikt 3.6.2Tolkanvändning i förskola, skola och vuxenutbildning föds det i cirka 200 barn med en hörselskada som innebär att de behöver hörapparat eller teckenspråk för att kommunicera. Det finns cirka 25 000 barn och ungdomar (0–) med hörselskada i Sverige.27 Enligt HRF går av alla hörselskadade och döva barn som integrerade elever i skolor på grundskolenivå. Det innebär att går i specialskola, hörselskola, hörselklass eller s.k. hörselspår(2007). I åldern 0–finns det cirka 1 000 döva i landet och av dessa har cirka hälften cochleaimplantat.28 Hur många av de barn och ungdomar med hörselskada, dövhet eller dövblindhet som är tolkanvändare saknas exakta uppgifter om. Enligt den statistik som landstingens/regionernas tolkcentraler redovisat inom ramen för utvecklingsarbetet med nyckeltal, är av de registrerade tolkanvändarna , vilket motsvarar 498 individer. Denna statistik baseras dock på uppgifter från 14 av landets 21 landsting/regioner och för övriga lands- ting/regioner har schabloner använts. När det gäller tolkanvändning i skolans verksamhet kan ett tolkbehov uppstå utan att eleven är den primäre tolkanvändaren, exempelvis om elevens vårdnadshavare eller skolans personal är primära tolkanvändare. Exempel på situationer då ett tolkbehov kan uppstå är ett utvecklingssamtal mellan vårdnadshavare, elev och skolans personal där vårdnadshavaren eller eleven är primär tolkanvändare, ett föräldramöte med deltagande av vårdnadshavare och skolans personal där vårdnadshavaren eller personalen är primär tolk- användare, ett studiebesök med deltagande av företrädare för externa verk- samheter, skolans personal och elever, en arbetsplatsträff med deltagande av skolans personal om någon/några av dessa är primära tolkanvändare. 27John bor inte här längre, om hörselskadade och hörselvården i , HRF (2009). 28Utifrån statistikdatabas (2011) har 469 barn 0–cochleaimplantat. Enligt organisationen var 674 barn opererade med cochleaimplantat . Statistiken härrör från barn som var vid CI operation/behandling. Statistiken är inhämtad av organisationen från , , , och . Tolkanvändning inom olika samhällsområden – en översikt Det finns ett tjugotal förskolor i som särskilt vänder sig till döva, hörselskadade eller språkstörda barn, företrädesvis på större orter. Barngrupperna på dessa förskolor är i allmänhet mindre och personaltätheten större än i andra förskolor och verksamheten bedrivs med svenskt teckenspråk eller teckenstöd. De flesta hörsel- skadade barn går dock i en vanlig förskola i närheten av hemmet. Andra går på förskolor tillsammans med döva eller barn med cochleaimplantat, vilket kan innebära en annan ljudmiljö eller en teckenspråkig miljö. Även i och gymnasieskolan finns olika alternativ för barn och unga med hörselskada, dövhet eller dövblindhet. Många hörselskadade går som integrerade elever i en skola i den kommun där de bor. Då står hemkommunen för det extra stöd som kan behövas i form av assistent, fler lärare, kompletterande lärarutbildning eller hörseltekniska anpassningar av lokaler som t.ex. hörselslinga eller akustiksanering. Att tolkkostnader ingår i sådan anpassning är, enligt de uppgifter utredningen inhämtat, ovanligt. Det finns enstaka exempel på gymnasieelever som studerar som integrerade elever i en skola där kommunen som skolhuvudman bekostar tolk. I vissa skolor finns s.k. hörselklasser. En hörselklass är en klass med färre elever och med hörselutbildade pedagoger. Lokalerna är anpassade för hörselskadade i form av akustik och hjälpmedel som t.ex. hörselslinga. I många fall är teckenspråk ett ämne på schemat. Ofta samarbetar flera kommuner om en hörselklass. Dessa hörselklasser har i vissa fall teckenspråkiga pedagoger, vilket kan göra behovet av särskilt anlitade tolkar mindre. Några få specialskolor har en anställd tolk. I tolkens arbets- uppgifter ingår att tolka till elever och skolans personal i de situationer som har med skolans verksamhet att göra. Tolken ansvarar även för tolkbeställningar inom alla språk samt samordnar tolkuppdragen. Information om tolkning, undervisning till skolans elever hur de ska använda tolk på ett bra sätt samt handledning till tolkpraktikanter ingår också i tjänsten. I finns riksgymnasium för döva elever som använder teckenspråk som undervisningsspråk och hörselskadade elever som använder hörselteknik i undervisningen. Riksgymnasiet för döva (RGD) har funnits och Riksgymnasiet för hörselskadade (RGH) . i kommun ansvarar för Riksgymnasierna. Riksgymnasiernas mål överensstämmer helt med målet för gymnasieskolans nationella Tolkanvändning inom olika samhällsområden – en översikt program – att ge eleverna förutsättningar, kunskapsmässigt och socialt, att fungera i ett föränderligt arbets- och samhällsliv och att kunna studera vidare på högskolenivå. Verksamheten inom riksgymnasierna ska bedrivas så att eleverna stärks i sin identitet som döva eller hörselskadade individer. Riksgymnasierna har anställda teckenspråkstolkar. Dessa tolkars primära uppgift är att bidra till fungerande kommunikation i undervisningen. Riksgymnasierna köper även tolktjänster för olika situationer och arrangemang där tolk krävs för kommunikationen mellan skolans personal eller elever och hörande icke tecken- språkiga personer. Riksgymnasierna har dessutom personer anställda som själva är primära tolkanvändare. Deras tolkbehov i situationer som arbetsplatsträffar, fackliga möten eller liknande tillgodoses genom medel från Arbetsförmedlingen eller läns landsting i de fall det handlar om vardagstolkning. läns landsting levererar även utbildningstolkning enligt avtal med kommun motsvarande 3,5 tjänst (2011). Specialskolorna och riksgymnasierna är tvåspråkiga miljöer – svenska och svenskt teckenspråk – vilket innebär att många som deltar i den dagliga kommunikationen inom ramen för skolans verksamhet, behärskar teckenspråk. Dock finns det, exempelvis vid riksgymnasierna i , pedagoger som behöver tolk för att bedriva undervisningen och det är bl.a. därför skolan har egna anställda tolkar. Därutöver kan ett tolkbehov uppstå när skolans elever eller personal behöver kommunicera med stöd av tolk. I samband med föräldramöten, informationsträffar och andra arrange- mang i anslutning till skolans verksamhet, beställs i normalfallet tolk av /regionens tolkcentral. Dessa situationer bedöms av de flesta landsting/regioner omfattas av begreppet vardagstolkning och bekostas således av . I landstingens/regionernas s.k. prioriteringslistor, som styr landstingens/regionernas tillämpning av bestämmelserna om vardagstolkning, ingår föräldramöten och andra kontakter med skolan i kategorin hög prioritet. Gränsdragningen mellan vad som är skolans ansvar respektive /regionens ansvar har varit föremål för mycket diskussion . tolkade regel- verket så att, i de fall rektor eller annan företrädare för skolan behöver samtala med en förälder som är i behov av tolk, är det kommunens skyldighet att anlita tolk i enlighet med 8 § förvalt- ningslagen. Om samma förälder däremot ska delta i ett föräldramöte eller ett informationsmöte faller detta i stället inom ramen för Tolkanvändning inom olika samhällsområden – en översikt landstingens skyldighet att erbjuda vardagstolkning. Denna tolk- ning av regelverket bekräftas i huvudsak av landets tolkcentraler, även om det finns stora skillnader mellan landsting/regioner när det gäller tillämpning och praxis. Möjligheten att få tolk vid kontakter med skolan varierar således stort, dels beroende på vilken typ av situation det handlar om, dels vilket landsting som ansvarar för tolkbeställningen. 3.6.3Socialstyrelsens bedömning av vardagstolkning med anknytning till skolans verksamhet När det gäller teckenspråkiga vårdnadshavares rätt till vardags- tolkning i samband med barnens skolgång har i sin rapport dragit den sammanfattande slutsatsen att om skolan tar initiativ till ett möte med döva föräldrar angående deras barns skol- gång, t.ex. för ett utvecklingssamtal, bör det vara skolan som är betalningsansvarig för tolkhjälpen. För föräldramöten i skolan, däremot, anser att det bör vara som betalar för tolkkostnaden.29 Det framgår vidare av att de primära tolkanvändarna kan ha problem att få tolk vid obligatoriska studie- besök och obligatoriska praktikmoment inom grundskola och gymnasieskola. gör bedömningen att de utbildnings- ansvarigas skyldighet att tillhandahålla tolk omfattar alla obligatoriska moment.30 Som ett exempel på att det i många situationer är svårt att avgöra vem som är betalningsansvarig och när det är vardags- tolkning lyfter fram tolk vid klassresor. Social- styrelsen tar inte ställning till frågan om ansvaret för tolkinsatsen, men påpekar att det har betydelse om klassresan sker på skoltid eller inte, samt om det är en klassutflykt eller studieresa eller en kombination av klassutflykt och studieresa. konstaterar att det är klart att medföljande förälder på klassresan som behöver tolk kan erhålla tolk genom vardagstolkning.31 29Socialstyrelsens rapport vardagstolkning s. 44. 30Socialstyrelsens rapport vardagstolkning s. 42 f. 31Socialstyrelsens rapport vardagstolkning s. 42 f. Tolkanvändning inom olika samhällsområden – en översikt 3.6.4Tidigare utredningars ställningstaganden angående vuxenutbildning För många hörselskadade, döva och personer med dövblindhet är det en förutsättning för att kunna delta i vuxenutbildningen att de har tillgång till tolk. gjorde i sitt betänkande en kortare historisk tillbakablick och pekade bland annat på att i sitt betänkande Kunskapsbygget – det livslånga lärandet (SOU 2000:28) uttryckte uppfattningen att staten bör finansiera de kostnader som uppstår för att genomföra utbildningstolkning inom den offentligt finansierade vuxenutbild- ningen. Bakgrunden till kommitténs bedömning var att det ansågs otillfredsställande att det är de ekonomiska förutsättningarna hos respektive utbildningsanordnare eller dennes huvudman som avgör om en studerande ges möjlighet att delta i utbildning. Regeringen uppmärksammade i propositionen Vuxnas lärande och utveck- lingen av vuxenutbildningen (prop. 2000/01:72) att studerande som behöver tolk för att kunna delta i vuxenutbildning har betydande svårigheter att få denna finansierad. Enligt de uppgifter utredningen inhämtat genom samtal med tolk- centraler, habiliteringsverksamheter och skolmyndigheter före- kommer det att en kommun eller annan skolhuvudman bekostar tolk för att möjliggöra för en elev att delta i undervisningen som integrerad i en vanlig skola. Dock handlar det, såvitt utredningen kan erfara, om så få fall att det ur ett nationellt perspektiv är närmast försumbart. Det förekommer i något större utsträckning att kommuner anställer elevassistenter med varierande grad av teckenspråkskompetens som därmed får fungera som tolkar åt en eller flera elever. Endast två av de statliga specialskolorna, Östervångsskolan i och Manillaskolan i , har sär- skilda tolkar anställda. Riksgymnasierna i har två heltids- anställda tolkar och anlitar därutöver regelbundet tolkar för enstaka uppdrag. I flera län har landstingens/regionernas tolkcentraler fastställt praxis för vilka situationer och sammanhang lands- tingen/regionerna bekostar tolk, i vilka situationer skolan själv har betalningsansvaret samt i vilka fall Arbetsförmedlingens resurser kan nyttjas. En vanlig praxis är att utvecklingssamtal ska bekostas Tolkanvändning inom olika samhällsområden – en översikt av skolan medan kostnaden för föräldramöten delas jämt mellan skolan och /regionen. Även på vuxenutbildningsområdet saknas kunskap om tolk- användningens omfattning. Utredningen har efterfrågat uppgifter från SKL, , , SCB m.fl. men ingen myndighet eller annan aktör har något beräkningsunderlag eller anser sig kunna göra någon uppskattning eller bedömning av omfattningen. Vid kontakter med intresseorganisationer och med lands- tingens/regionernas tolkcentraler förmedlas bilden att det före- kommer att en kommun bekostar tolk för att möjliggöra en persons deltagande i vuxenutbildning, men att det är mycket ovanligt.