sou · GYB3106d2 · 2011-01-01 00:00:00 — Svenska Ägg är en branschorganisation för konsumtionsägg som omfattar kläckerier, foderföretag, unghönsuppfödning, värphöns- anläggningar och äggpackerier. Svenska Ägg har 700 medlemmar som svarar för av den svenska kommersiella ägg- produktionen. ägs till lika delar av () och (), vilka repre- senterar merparten av fiskodlingsföretagen i . Intressenter i LFI är och vattenkraftsindustrin. Det pågår förändr- ingar i verksamheten vid Fiskhälsan. Fiskhälsan ansvarar för fiskhälsokontrollen av odlad fisk. Svenska Djurbönders Smittskyddskontroll (SDS) har Svenska Djur- hälsovården och Svensk Mjölk som huvudmän. En veterinär anställd på Svenska Djurhälsovården ansvarar för verksamheten. Bakom SDS står slakteri- och mejeriföretagen som genom överenskom- melser mellan branschföretagen ställer krav på sina leverantörer att SDS regler måste följas. Övergripande beslut om verksamheten förankras i smittskyddsnämnden som består av representanter från LRF, Djurbönder, Kött- och Charkföretagen, Svensk Mjölk och Svenska Djurhälsovården. I samarbete med smittskyddsexperter vid SVA tar SDS fram importkrav för livdjur, sperma och embryon för djurslagen nöt- kreatur, svin, får get och hjort. Dessa krav finns på intyg som skickas till exportlandet. När SDS:s krav är uppfyllda får importören ett godkännande av importen. SDS avråder från import av livdjur eftersom smittriskerna med denna typ av import är betydligt större än vid import av sperma eller embryon. Vidare tar SDS fram rekommendationer om hur smittspridning ska förhindras vid export av djur. SDS arbetar även med samordning av lantbruks- näringens beredskap vid utbrott av mycket smittsamma djursjuk- domar samt tar fram informationsmaterial om smittsamma sjuk- domar. Myndigheter och organisationer inom smittskyddsområdet Slakteri- och mejeriföretagen bakom SDS ställer krav på sina leverantörer att följa SDS:s importkrav för livdjur, sperma och embryon för djurslagen nötkreatur, svin, får, get och hjort. 19 är regionalt baserade, fristående och kunskapsinriktade medlemsorganisationer som bildades och . Historiskt har Hushåll- ningssällskapen tagit statens roll i några olika organiserade åtgärder för att hantera djursjukdomar. Hushållningssällskapen var ett offentligt organ i den statliga lantbruksorganisa- tionen. är verksamhetsidén att främja landsbygdens utveck- ling genom att utveckla och förmedla kunskaper till nytta för dess näringar. Svenska Blå Stjärnan är en frivillig organisation som rekryterar och utbildar medlemmar i god djurhållning, djurskydd, smittskydd och livsmedelssäkerhet för uppdrag i samhällets krisberedskap. Utbild- ningen genomförs på uppdrag av som lämnar bidrag till verksamheten. Organisationen deltar i epizooti- beredskapen genom avtal med . Det bedrivs även annan organiserad samverkan mellan näringen och myndigheter. Några viktiga organisationer är till exempel Stiftelsen , fjäderfä och Stiftelsen foderkontroll. I Stiftelsen ingår Svensk Fågel och Svenska Ägg liksom representanter för avelsföretagen, regionala laboratorier samt och . Stiftelsen sysslar bl.a. med smittskyddsfrågor och frågor rörande smittsamma sjukdomars diagnostik och bekämpning samt medverkar i finansieringen av hönshälsoprogrammet. I fjäderfä ingår Svensk Fågel och Svenska Ägg samt representanter från avelsföreningar för Myndigheter och organisationer inom smittskyddsområdet fjäderfä samt jaktorganisationer och KRAV. SJV och SVA ingår också som adjungerande kompetensresurser. Föreningens huvud- uppgift är att verka för att import av fåglar till sker på ett smittskyddsmässigt tillfredsställande sätt. Lantmännen och är anslutna till Stiftelsen erinär foderkontroll. Stiftelsen bildades efter ett utbrott av mjältbrand bland svin. Utbrottet orsakades av att det i det kom- mersiella fodret hade blandats in köttmjöl som var kontaminerat med mjältbrandbakterier. Stiftelsen har historiskt varit drivande för utvecklingen av foderkontrollen. 6Hantering av djursmittor i Arbetet med att övervaka, bekämpa och spåra smittor från djur i djur- hållningen och i livsmedelskedjan samt när människor blivit smittade berör flera myndigheter på central, regional och lokal nivå. Utöver myndigheterna har även olika privata organisationer, t.ex. bransch- organisationer samt enskilda företag viktiga roller. Det utmärkande för hanteringen av djursmittor i jämfört med många andra länder är en hög ambitionsnivå att bekämpa vissa sjukdomar, statens stora ekonomiska ansvar och ett organiserat sam- arbete mellan staten och näringen. Utredningen ger i detta kapitel en bild av det praktiska arbetet kring hantering av djursmittor. En ytterligare fördjupning av hante- ringen av salmonella lämnas i del B, kapitel 9 och av epizootiska sjukdomar i del B, kapitel 10. Det är viktigt att övervakningen av djursmittor är kontinuerlig och effektiv så att förändringar fångas in tidigt, t.ex. att en exotisk sjuk- dom eller vektor har introducerats till landet eller att befintliga djur- smittor har ändrat utbredningsområde. Vaksamhet för sjukdoms- symptom och kunskap om djursmittor bland såväl veterinärer som djurägare är viktigt. Lika viktigt är att rapportering om djursmittor görs snabbt till myndighet, för vissa sjukdomar redan vid en miss- tanke, så att den eller de myndigheter som ska vidta åtgärder för att begränsa eller bekämpa sådana smittämnen kan påbörja sitt arbete . Det finns därför bestämmelser om vilka skyldigheter som gäller för att anmäla misstanke om djursmittor. Att även andra djursmittor än salmonella och de som omfattas av epizootilagen rapporteras har betydelse för att ska kunna fullgöra sin rapporteringsskyl- Hantering av djursmittor i dighet till för djurhälsa (OIE). Reglerna om anmälningsplikt har beskrivits närmare i del B, kapitel 3. Effektiva övervakningssystem kräver kompetens inom många områden, epide- miologi, veterinär- och humanmedicin, entomologi m.m. En del i övervakningssystemet är att det fordras bra diagnostik för att veta om misstanken kan avskrivas eller om åtgärder måste vidtas för att hantera smittan. 6.1.1Analys kring förekomst av smitta Utredningen har i del B, kapitel 7 redovisat att samordning av djur- hälsoregler mellan olika länder bottnar i att handeln med djur skulle hindras om varje land fritt kunde välja vilka djurhälsobestämmelser som skulle tillämpas vid införsel. En samordning av reglerna för vilka djurhälsokrav som ska få ställas i handeln får litet genomslag om varje land fritt kan välja analysmetod eller fritt kan bedöma analys- resultat efter provtagning. OIE har tagit fram ett regelverk så att djurhälsokrav inte ställs upp som oberättigat gränsskydd för handel och organisationen tillhandahåller också en manual med internatio- nellt accepterade laboratoriemetoder för diagnostik av de OIE-listade sjukdomarna samt ytterligare några prescribed tests som rekom- menderas för provtagning eller övervakning rörande handel eller förflyttning av djur. Dessa olika standarder för analysmetoder finns i and Vaccines for Terrestrial Animals ()1. EU har beslutat att de laboratorier som deltar i analysen av offent- liga prover bör arbeta enligt internationellt godkända förfaranden. Inom EU utses referenslaboratorier på gemenskapsnivå och på natio- nell nivå. Dessa referenslaboratorier omfattar särskilt de områden där det finns behov av exakta analys- och diagnosresultat. Det finns därigenom ett regelverk inom EU för vilka laboratorier som får ställa diagnoser för ett antal av de smittämnen som påverkar handeln med djur2. Det definitiva diagnostiksvaret för ett antal smittor görs av det gemensamma referenslaboratoriet för den aktuella smittan. Varje medlemsland ska dessutom utse ett nationellt referenslabora- torium för de sjukdomar för vilka det finns gemensamma referens- laboratorier. Ett laboratorium får utgöra nationellt referenslabora- 1För diagnostik av sjukdomar hos vattenlevande djur har OIE en . 2Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 882/2004 av om offent- lig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstift- ningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd. Hantering av djursmittor i torium för mer än en medlemsstat. De nationella referenslaborato- rierna ska samarbeta med gemenskapens referenslaboratorium inom sitt kompetensområde, samordna verksamheten på officiella labora- torier, organisera jämförande test av de officiella nationella labora- torierna samt göra uppföljning av sådana test. Nationella referens- laboratorier ska vidarebefordra information från gemenskapens refe- renslaboratorier till behöriga myndigheter och officiella laboratorier. Ett nationellt referenslaboratorium ska tillhandahålla vetenskapligt och tekniskt stöd till den behöriga myndigheten för genomförandet av samordnade kontrollplaner.3 () är nationellt referens- laboratorium för ett 30-tal olika analyser av allvarliga djursjukdomar, zoonoser samt av foder4. SVA är även EU:s referenslaboratorium för campylobakter. SVA är också inom området molekylärbiologisk diagnostik samt referenslaboratorium för två djursjukdomar: elakartad lungsjuka hos get samt harpest. För analys av flera epizootiska sjukdomar saknar andra laborato- rium i möjlighet att utföra analyser. Inom sex områden är ansvaret för att vara nationellt referenslaboratorium delat mellan SVA och Livsmedelverket.5 SVA ansvarar för djur och foder medan ansvarar för livsmedel. SVA och har upprättat ett samarbetsavtal rörande de gemensamma nationella referenslaboratoriefunktionerna6. SVA har således huvudansvaret för diagnostik av epizootier7 och all diagnostik av indexfall (dvs. det första fall som upptäcks) av epizootier sköts i praktiken av SVA. 3I artikel 33 förordning (EG) nr 882/2004 regleras de nationella referenslaboratoriernas ansvar. 4För följande av gemenskapens referenslaboratorier inom foder och livsmedel är SVA natio- nellt referenslaboratorium: zoonoser (salmonella), listeria monocytogenes, staphylococcus aureus, escherichia coli (inklusive verotoxinproducerande E.coli), campylobacter, parasiter (sär- skilt trichinella, echinococcus och anisakis), antimikrobiell resistens, animaliska proteiner i foder, transmissibla spongiforma encefalopatier (), fodertillsatser, tungmetaller i foder och livsmedel och mykotoxiner. För e gemenskapens referenslaboratorier för djurhälsa och levande djur är SVA nationellt referenslaboratorium för: klassisk svinpest, afrikansk hästpest, aviär influensa, vesikulär svinsjuka, fisksjukdomar, sjukdomar hos musslor, rabiesvaccinering, bluetongue, svinpest, mul- och klövsjuka och brucellos. 5För följande av gemenskapens referenslaboratorium är ansvaret för att vara nationellt refe- renslaboratorium delat mellan SVA och : listeria monocytogenes, staphylo- coccus aureus, escherichia coli (inklusive verotoxinproducerande E.coli), campylobacter, tung- metaller och mykotoxiner. () ansvarar för livsmedel medan SVA ansvar rör djur och foder inom dessa områden. 6Se Samarbetsavtal för vissa NRL-funktioner vid SVA och SLV (SVA7842). 7Förordningen (2009:1394) med instruktion för . Hantering av djursmittor i 6.2Beskrivning och analys av verksamhet kring misstänkta fall av smitta hos djur Utredningen har sammanställt uppgifter från SVA och Jordbruks- verket och därutöver tagit del av ärenden om spärrade besättningar respektive ärenden för misstänkta fall av epizootier samt spär- rade besättningar . Utredningen har utifrån detta fått följande bild av hanteringen kring misstänkta fall av smittor hos djur. Sjukdomar beskrivs ofta utifrån den symptombild de har när sjuk- domen är fullt utvecklad hos det enskilda djuret. För de ovanliga sjuk- domarna som omfattas av epizootilagen kan dessutom sjukdoms- bilden vara beskriven utifrån djur i andra länder med andra yttre förutsättningar i fråga om miljö och foder, med annan hälsostatus m.m. När en sjukdom förekommer ges inte möjlighet att genom erfarenhet lära sig de olika sätt som en och samma sjukdom kan yttra sig på i ett inledningsskede. Att en och samma sjukdom kan ge upphov till flera olika symptom och att symptombilden kan förändras med tiden är välbekant. Det gör inte diagnostiken lättare. Den kliniska undersökning som en veterinär gör blir viktig för att fånga upp nya eller sällan förekommande sjukdomar. Enligt utredningen är det ett rimligt antagande att när en veteri- när står inför en diffus symptombild eller ett symptom som inte är bekant så ligger det nära till hands att rådgöra med en kollega. Den bild som utredningen har fått är att i denna situation tar veterinären inte sällan direktkontakt med SVA för att diskutera symptombilden. I sådana sammanhang förekommer det att det tas prover för analys av några olika epizootier som skulle kunna vara aktuella. Detta för- farande uppfattas inte som om man misstänker att det rör sig om en epizooti utan att prover tas för att utesluta en sådan diagnos. Detta har beskrivits som en gråzon när misstanken inte är så stor att den formellt behöver anmälas till . Inom SVA uppges att om misstanke föreligger som leder till analys av något slag upprättas det ett utredningsdokument. En del misstankar kan avfärdas direkt över telefon och resulterar då inte i att ett dokument upprättas. Före det att SVA genomför en analys kon- taktas som måste ge sitt godkännande eftersom analys av misstänkta epizootifall betalas av verket. I vilken utsträck- ning som analyser görs utan att dokument upprättas är oklart men som ovan påpekats är det frågan om en gråzon. Denna provtagning i gråzonen får några effekter, en är att den gör anmälningsplikten otydlig, en annan är att om analysen avser en djur- Hantering av djursmittor i smitta som ska rapporteras till OIE eller EU blir analysen redovisad som ett misstänkt fall i rapporteringen om läget i . Redovis- ning av misstänkta epizootifall skiljer sig delvis åt beroende på varifrån uppgifterna hämtas och hur gråzonen om vad som ska bedömas som en riktig misstanke tolkas av olika tjänstemän. Det går därför inte att exakt ange hur många misstänkta fall av epizootier som före- kommer . I tabell 6.1 redovisas uppgifter från SVA om antalet undersökta epizootimisstankar och bekräftade/smittförklarade fall . Det redovisas också hur många av fallen som medfört att besätt- ningen har spärrats. förelåg det sammanlagt 57 under- sökta misstankar om epizootisjukdom varav misstankar bekräftades i två fall. fanns 168 undersökta misstankar varav tre bekräftades. I tabellen ingår inte blåtunga. Den stora förändringen av undersökta tuberkulosfall beror enligt SVA på att ett antal prov från slaktade svin kom med 2009. Proverna under- söktes eftersom det är relativt vanligt att svin har aviär tuberkulos (ofarlig, ej i lagstiftning) och att det måste fastställas att det inte är bovin tuberkulos (omfattas av epizootilagen) eftersom detta inte kan göras med blotta ögat. Hantering av djursmittor i Tabell 6.1 Uppgifter om hur många undersökta och bekräftade/smitt- förklarade epizootimisstankar (exklusive blåtunga) som SVA har redovisat respektive hur många spärrar som beslutats av veterinär eller av Ingripanden enligt epizootilagstiftningen innebär att den enskilde djurägaren har rätt att få ersättning för vissa kostnader som uppstår. Utredningen har därför velat få en uppfattning om alla epizooti- ärenden också resulterar i ersättning till djurägare. har till utredningen uppgett att fanns det 53 epizootiärenden där det skulle kunna bli fråga om ersättning till enskild. Av dessa 53 ärenden söktes i 22 fall ersätt- ning och ersättning beviljades i 20 fall, till ett sammanlagt belopp om . redovisades 32 misstänkta epizootiärenden med möjlighet för ersättning. I 11 fall betalades ersättning. Två av dessa fall gällde mjältbrand där ersättning betalades ut för sanering av anläggningen, laboratorier, destruktionsanläggning m.m. Exklusive de två mjältbrandsfallen var ersättningen till övriga där misstanke förelegat . Hantering av djursmittor i Av ovannämnda framgår att i cirka två tredjedelar av de misstänkta fallen uppstår inte kostnader hos djurägaren som föranleder denne att ansöka om ersättning (i ärendena upplyses regelmässigt om möjligheten till ersättning enligt epizootilagen). I den resterande tredjedelen av fallen är den genomsnittliga kostnaden . Inte heller när det gäller salmonella innebär en inledande miss- tanke om salmonellainfektion att salmonellabakterien också påträffas i besättningen. Alla misstänkta fall av salmonella leder alltså inte till spärrbeslut. Vid misstanke om salmonella i nötkreatursbesättningar är det i cirka två tredjedelar av de misstänkta fallen som anläggningen spärras. Vid mer omfattande provtagning kring ett utbrott som i eller vid test av ny provtagningsmetod som på är det en liten andel av de misstänkta fallen som leder till spärr. För svin och fjäderfä är det omkring hälften av de misstänkta fallen som leder till att spärr upprättas. För att få en uppfattning om hur sjukdomsmisstanken kommer fram i de ärende som föranleder t.ex. spärrbeslut har utredningen, som nämnts, tagit del av ärenden kring misstänkta djursmittor. Den genomgången av ärenden har föranlett följande iakttagelser. Genomgången visar att den absoluta merparten av ärendena hos har sin grund i någon form av organiserad prov- tagning, antingen inom något nationellt övervakningsprogram eller inom någon del av djurhälsoorganisationernas verksamhet I ett antal fall kan misstanken avskrivas redan dagen efter anmälan från före- trädesvis SVA men också från andra laboratorier eftersom det snabbt kan komma negativt analyssvar. Annars beslutar om provtagning och då antingen med stöd av provtagningslagen eller med epizootilagen. I de flesta fall visar analyssvaret att misstanken kan avskrivas och detta görs normalt . Som redovisats är det bara i en mindre del av de misstänkta fallen som anläggningen spärras. I några fall blir det fråga om mer långt- gående eller återkommande provtagningar innan misstanken kan avskrivas. Utredningen har i del B, kapitel 3 redovisat hur lagstiftningen anger att misstänkta smittor ska rapporteras. Redovisningen av den hantering som görs visar att den praktiska hanteringen i stor utsträck- ning har kommit att avvika från den föreskrivna. Den bild som vuxit fram är att vid klinisk misstanke kontaktas SVA av den behand- lande veterinären. En stor del av de misstankar som föranleder spärr, främst i fråga om salmonella, kommer också från provtagning i Hantering av djursmittor i någon form av övervakning. I dessa fall sker rapportering till Jord- bruksverket vid misstanke om en djursmitta men det händer också i dessa fall att den fösta kontakten sker med SVA. Utredningen bedömer att diagnostik är en faktor som direkt påverkar antalet miss- tankar. För analys av prover från övervakning, från veterinär eller från djurhälsoorganisationerna används inledningsvis någon enkel och snabb metod. Dessa analyser är inte utformade att ge ett 100- procentigt svar utan de har en accepterad större eller mindre felmar- ginal. Är analysen utformad så att den ger falska positiva svar men inte falska negativa svar så kan ett uppföljande negativt svar snabbt avskriva misstanken. För att utesluta eller minska risken för falska positiva svar görs den uppföljande analysen med en annan analys- metod. För att slutligt avgöra förekomst av en epizootisk sjukdom så ska den analysen utföras av SVA eller av ett gemenskapslabora- torium utsett att sköta diagnostik av en viss smitta. 6.3Bekämpning och åtgärder för att begränsa smittor Misstänkta eller konstaterade fall av sjukdomar och smittor bekämpas olika beroende på dels vilken sjukdom eller smitta som det gäller, dels vilket land som bekämpar sjukdomen eller smittan. De olika åtgärder som vidtas – ensamt eller i kombination – kan vara att mottagliga djur avlivas, att smittade djur eller misstänkt smittade djur avlivas, att mottagliga djur vaccineras eller att djur isoleras eller avgränsas genom geografiska zoner. I vissa fall kan det vara tillräckligt att det sjuka djuret antingen botas av veterinär eller får självläka. För vissa sjukdomar, t.ex. tuber- kulos och brucellos, kan det finnas behov av att djuret eller djur- produkterna avskiljas från den övriga besättningen. Det sistnämna gäller särskilt djur som har blivit kroniskt sjuka, där avlivning också kan vara aktuellt. För flera smittor bör också åtgärder vidtas för att hålla smittan inom ett begränsat område eller inom en grupp av djur med samma smittskydd (epidemiologisk enhet). Sådana begränsningar kan vara att ett beslut om förbud att flytta djur från en viss besätt- ning eller att helt isolera besättningen även från besök. En likartad åtgärd är att förbjuda djurtransporter och andra transporter inom ett visst område. Vaccination av djuren kan också användas för att bekämpa smittor. Vaccinationen begränsar smittans möjligheter att reproducera sig. Hantering av djursmittor i Vaccination kan också användas för att begränsa risken för sprid- ning från ett avspärrat område genom att mottagliga djur vaccineras i ett område runt det avspärrade området, så kallad ringvaccinering. För vissa smittämnen är vaccinering inte en tillräcklig åtgärd. Det kan då blir fråga om att djuren måste avlivas. Det kan gälla avlivning av sjuka eller smittade djur samt i vissa fall även avlivning av mottagliga – men inte smittade – djur. Det sistnämnda brukar omtalas som stamping-out, den bekämpningsmetod som kan medföra stora kostnader och som skapar uppmärksamhet även utanför animaliesektorn. Stamping-out beskrivs i on procedures for disease eradication by stamping out, som utrotningsåtgärder (eradication meseaures) som bygger på karantän och slakt av alla infekterade djur och djur som har exponerats för smittan. Stamping-out beskrivs som ett snabbt och kostnadseffektivt sätt för ett land att bli kvitt en exotisk sjukdom eller andra smittsamma djursjukdomar som kommit in i landet. Stamping out är den enda effektiva (viable) metoden för några mycket smittsamma djursjukdomar. FAO anger afrikansk svinpest som exempel på en sådan sjukdom. I manualen anges att för andra sjukdomar har metoden liten effekt, detta gäller särskilt vektorburna sjukdomar som Rift valleyfeber och blåtunga. I OIE:s Terrestial Code anges att en stamping-out-policy innebär att det – vid konstaterat fall av sjukdom – under den veterinära myndig- hetens ansvar genomförs åtgärder för att avliva drabbade eller miss- tänkt drabbade djur i en besättning och, där det är lämpligt, avliv- ning av djur i andra besättningar som har exponerats för smittan. I en infekterad besättning ska alla mottagliga djur, även de som har vaccinerats, avlivas och de avlivade djurens kroppar ska eldas upp, begravas eller hanteras på annat sätt som säkerställer att smittan inte kan föras vidare. Dessa åtgärder ska sedan följas av rengöring av desinfektion i enlighet med vad som anges i . För de sjukdomar där inte alla delar av det nämnda tillämpas fullt ska landet i stället anses tillämpa en modified-stamping-out- policy. Val av bekämpningsmetod styrs av sjukdomen som sådan men främst av betydelsen för det avbrott i handeln som sjukdomen med- för. OIE kan – i enlighet med en överenskommelse med WTO – officiellt friförklara ett land från mul- och klövsjuka, BSE, boskaps- pest och CBPP8. Om ett utbrott har inträffat kan ett land snabbare 8 Contagius Bovine PleuroPneumonia (tidigare benämnd elakartad lungsjuka hos nötkreatur). Hantering av djursmittor i återfå sin status som sjukdomsfritt om landet tillämpar stamping- out än om det väljer ett annat sätt att hantera utbrottet9. EU har reglerat hur bekämpningen ska gå till för några av de all- varligaste sjukdomarna. I bekämpningsdirektivet 119/92 EEG föreskrivs om stamping-out-policy för boskapspest, peste des petits ruminants, vesikulär svinsjuka, EHD (hjort), får och getkoppor, vesikulär stomatit, afrikansk svinpest, lumpy skin disease, rift valley fever. Stamping-out-policy gäller också för klassisk svinpest enligt direktivet 2001/89/EG och för högpatogen aviär influensa enligt direktivet 2005/94/EG.