sou · GZB33 · 2011-01-26 00:00:00 — Introduktionsersättning för flyktingar m.fl. Enligt 1 § lagen (1992:1068) om introduktionsersättning för flyktingar och vissa andra utlänningar får en kommun bevilja introduktionsersättning till flyktingar och vissa andra utlänningar som har tagits emot i kommunen inom ramen för det kommunala flyktingmottagandet. Kommunen bestämmer introduktionsersättningens storlek. Lagen upphörde att gälla vid utgången av . Den upphävda lagen ska dock fortfarande gälla för utlänningar som inte omfattas av punkten 2 i övergångsbestämmelserna till lagen (2010:197) om etableringsinsatser för vissa nyanlända invandrare. Personer med funktionshinder har under vissa förutsättningar rätt till bostadsanpassningsbidrag och återställandebidrag enligt lagen (1992:1574) om bostadsanpassningsbidrag m.m. Syftet med bidragen är att personer med funktionshinder ska få möjlighet till ett självständigt liv i eget boende. Även den som åtar sig att regelbundet svara för omvårdnaden av en funktionshindrad person i sin bostad har rätt till dessa bidrag. Stöd och service till vissa funktionshindrade Funktionshindrade kan under vissa förutsättningar få ersättning enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Syftet med lagen är att människor med funktionsnedsättningar ska få det stöd som behövs för att kunna leva ett så självständigt liv som möjligt. Utöver ett antal hjälpinsatser, som t.ex. rådgivning, ledsagarservice och biträde av kontaktperson, möjliggör lagen ekonomisk ersättning till skäliga kostnader för personlig assistans till den del behovet av stöd inte täcks enligt lagen om assistansersättning. Enligt 2 kap. 2 § socialtjänstlagen (2001:453) har kommunen det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. I 4 kap. 1 § föreskrivs att den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd för sin försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. I försörjningsstödet ingår bidrag till skäliga kostnader för bl.a. livsmedel, bostad, hushållsel och hemförsäkring. När det gäller livsföring i övrigt kan stöd ges till exempelvis kostnader för barnomsorg, läkarvård, medicin och tandvård. Om den enskilde inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt kan han få ett stöd vars storlek är beroende av den sökandes inkomster och tillgångar. Av 4 kap. 2 § socialtjänstlagen framgår att socialnämnden får ge stöd utöver vad som följer av 1 § om det finns skäl för det. Vårdnadsbidraget ska enligt 1 § lagen (2008:307) om kommunalt vårdnadsbidrag lämnas av kommunen. Bidraget får lämnas för barn mellan , bl.a. under förutsättning att barnet inte har en plats i förskoleverksamhet som avser heltid. Enligt 4 § får bidraget lämnas till vårdnadshavare som är folkbokförd på samma adress som barnet och bor tillsammans med barnet. Efter anmälan får bidraget delas så att det lämnas med hälften till vardera vårdnadshavaren. Bistånd till asylsökande m.fl. Ersättning enligt lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. behandlas i avsnitt 2.4. Att en kommun under vissa förutsättningar ska lämna bistånd enligt lagen framgår av 3 a §. Ersättning enligt förordningen (1995:239) om förmåner till totalförsvarspliktiga kan i vissa fall utgå efter beslut av en kommun. Förmånen behandlas i avsnitt 2.1. 2.6Förmåner som handläggs av Arbetsförmedlingen Arbetsförmedlingen anvisar arbetssökande till program vilket grundar rätt till ersättning enligt förordningen (1996:1100) om aktivitetsstöd, men räknar inte ut stödet och betalar inte ut det. Det är i stället som beräknar och betalar ut stödet. Enligt förordningen ankommer det dock på Arbetsförmedlingen att beräkna och betala ut stöd till resor, dubbelt boende och vissa kostnader (bland annat läkarundersökningar och sakkunnigutlåtanden, samt ersättning till ledsagare) för att någon ska kunna ta del av ett arbetsmarknadspolitiskt program, arbetslivsinriktad rehabilitering som inte är del av ett program, eller genomgå utredning som Arbetsförmedlingen beslutar om. Enligt 1 § förordningen (1999:594) om flyttningsbidrag lämnas bidrag till flyttning som sker av arbetsmarknadspolitiska skäl (flyttningsbidrag), i form av respenning och pendlingsstöd. Flyttningsbidrag får lämnas till den som har fyllt och i övrigt uppfyller de krav som anges i förordningen. Respenning kan lämnas även till den som har fyllt . Arbetsförmedlingen prövar frågor om flyttningsbidrag. Särskilda insatser för personer med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga Enligt förordningen (2000:630) om särskilda insatser för personer med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga beslutar Arbetsförmedlingen om ekonomiskt stöd till hjälpmedel m.m. som kan betalas ut direkt till den funktionshindrade. Ersättning till vissa nyanlända invandrare Arbetsförmedlingen prövar frågor om etableringsersättning enligt förordningen (2010:407) om ersättning till vissa nyanlända invandrare. Förordningen reglerar även stöd i form av etableringstillägg och bostadsersättning som prövar. betalar ut etableringsersättning, etableringstillägg och bostadsersättning. Ansökan om etableringsersättning ska ges in till Arbetsförmedlingen. Ansökan om etableringstillägg och bostadsersättning ska ges in till . Om en nyanländ vill ansöka om etableringstillägg eller bostadsersättning i samband med ett etableringssamtal enligt förordningen (2010:409) om etableringssamtal och etableringsinsatser för vissa nyanlända invandrare, ska Arbetsförmedlingen hjälpa henne eller honom med detta. En nyanländ som har beviljats ersättning enligt denna förordning är skyldig att till Arbetsförmedlingen lämna uppgifter och anmäla förändringar i fråga om inkomst och andra förhållanden, som kan antas påverka rätten till etableringsersättning, etableringstillägg och bostadsersättning och storleken av dessa. 2.7Förmån som handläggs av arbetslöshetskassorna Arbetslöshetsförsäkringen är en lagreglerad trygghetsförsäkring. Dess syfte är att skydda mot inkomstbortfall vid ofrivillig arbetslöshet. Bestämmelser om rätten till arbetslöshetsersättning och till viss del om handläggningen finns i lagen om arbetslöshetsförsäkring (1997:238), förordningen (1997:835) om arbetslöshetsförsäkring samt i de kompletterande föreskrifter som meddelats av Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen. Arbetslöshetsförsäkringen är allmän och består av en grundförsäkring och en inkomstbortfallsförsäkring. grundförsäkringen lämnas till den som inte är medlem i en arbetslöshetskassa eller är medlem i en arbetslöshetskassa men inte uppfyller de villkor som gäller för rätt till en inkomstrelaterad ersättning. Arbetslöshetskassan Alfa betalar ut ersättning enligt grundförsäkringen för de personer som inte är medlemmar i någon arbetslöshetskassa. Ersättning enligt inkomstbortfallsförsäkringen lämnas som huvudregel till den som varit medlem i en arbetslöshetskassa och i övrigt uppfyller villkoren för rätt till arbetslöshetsersättning. Arbetslöshetsförsäkringen omfattar både arbetstagare och företagare. De allmänna villkoren för rätt till arbetslöshetsersättning, dvs. till ersättning enligt såväl grundförsäkringen som inkomstbortfallsförsäkringen, innebär bl.a. att den enskilde ska vara arbetslös och aktivt söka arbete. Arbetslöshetsersättning utgår i form av dagpenning, dvs. ett belopp beräknat per dag. En ersättningsperiod inleds med en karenstid . Rätten till dagpenning upphör före den månad då den arbetslöse fyller . Den dagpenning som utgår enligt grundförsäkringen, grundbeloppet, uppgår till per ersättningsdag för den som har arbetat heltid, oberoende av tidigare inkomst. Dagpenning enligt inkomstbortfallsförsäkringen lämnas med ett belopp per dag som är baserat på tidigare förvärvsinkomster (25 § lagen om arbetslöshetsförsäkring). Ersättningens storlek baseras enligt huvudregeln på inkomsten i det arbete som den enskilde utfört före arbetslösheten. Även månader utan arbete inom ingår, enligt huvudregeln, i beräkningen. För såväl grundsom inkomstbortfallsförsäkringen gäller att ersättningen vid deltidsarbete minskas proportionellt i enlighet med en av regeringen fastställd omräkningstabell, 38 a § lagen om arbetslöshetsförsäkring. Administrativa sanktionsavgifter förekommer på flera områden. I detta avsnitt ges en översiktlig beskrivning av sådana avgiftssystem. I utredningens direktiv nämns skattetillägg särskilt. Det konstateras att skattetillägget är ett administrativt sanktionssystem som finns parallellt med det straffrättsliga sanktionssystemet. Bestämmelser om skattetillägg infördes (prop. reformerades reglerna om skattebrott. Avsikten var att de schabloniserade skattetilläggen – en administrativ sanktion riktad mot oriktigt uppgiftslämnande på skatteområdet – skulle innebära ett effektivare och rättvisare system. Insatser från åklagare och allmänna domstolar skulle begränsas till de mer allvarliga fallen. Bestämmelser om skattetillägg finns i taxeringslagen (1990:324) och skattebetalningslagen (1997:483). Skattetillägg tillfaller staten och ska tas ut om en skattskyldig på något annat sätt än muntligen under förfarandet har lämnat en oriktig uppgift till ledning för taxeringen eller beskattningen. Detsamma gäller om den skattskyldige har lämnat en sådan uppgift i mål om taxering eller beskattning och uppgiften inte har godtagits efter prövning i sak. Inte bara direkt osanna uppgifter kan medföra att skattetillägg påförs. Även förtigande av uppgifter kan anses utgöra en oriktig uppgift. En uppgift ska anses vara oriktig om det klart framgår att uppgiften är felaktig eller att den skattskyldige har utelämnat en uppgift till ledning för taxeringen eller beskattningen som han varit skyldig att lämna. En uppgift ska inte anses vara oriktig om uppgiften tillsammans med övriga lämnade uppgifter utgör ett tillräckligt underlag för ett riktigt beslut. inte heller anses vara oriktig om uppgiften är så orimlig att den uppenbart inte kan läggas till grund för ett beslut. Skattetillägg utgår normalt av den skatt som, om den oriktiga uppgiften hade godtagits, inte skulle ha påförts – eller felaktigt skulle ha tillgodoräknats – den skattskyldige. Andra procentsatser förekommer i vissa situationer. Den omständigheten att skattetillägg påförts utgör enligt gällande regler inte något hinder mot att den skattskyldige åtalas för brott enligt skattebrottslagen (1971:69) med anledning av den oriktiga uppgift som har föranlett skattetillägget. Inte heller innebär det förhållandet att den skattskyldige har fällts eller frikänts för brott mot skattebrottslagen något hinder mot att skattetillägg åläggs. Den omständigheten att en tilltalad har påförts, eller kommer att påföras, skattetillägg kan beaktas vid bestämmande av påföljd (se 29 kap. 5 § ). Dessutom kan den skattskyldige befrias från skattetillägg om felaktigheten eller underlåtenheten även har medfört att hon eller han fällts till ansvar enligt skattebrottslagen. Under vissa förutsättningar, bl.a. om den skattskyldige frivilligt har rättat en oriktig uppgift, ska skattetillägg inte tas ut. Dessutom ska – enligt taxeringslagen – skattetillägg inte tas ut om den oriktiga uppgiften har rättats eller hade kunnat rättas med ledning av kontrolluppgifter. Dessutom ska skattetillägg under vissa andra förutsättningar inte tas ut. Grunderna för befrielse från avgiften är att felaktigheten eller underlåtenheten framstår som ursäktlig, eller det annars skulle vara oskäligt att ta ut avgiften med fullt belopp. Vid bedömningen av om felaktigheten eller underlåtenheten framstår som ursäktlig ska det särskilt beaktas om denna kan antas ha 1.berott på den skattskyldiges ålder, hälsa eller liknande förhållande, 2.berott på att den skattskyldige har felbedömt en skatteregel eller betydelsen av de faktiska förhållandena, eller 3.föranletts av vilseledande eller missvisande kontrolluppgifter (avser endast inkomsttaxeringen). Vid bedömningen av om det annars skulle vara oskäligt att ta ut avgiften med fullt belopp ska det särskilt beaktas om 1.avgiften inte står i rimlig proportion till felaktigheten eller underlåtenheten, 2.en oskäligt förflutit efter det att har funnit anledning att anta att den skattskyldige ska påföras skattetillägg utan att den skattskyldige kan lastas för dröjsmålet, eller 3.felaktigheten eller underlåtenheten även har medfört att den skattskyldige fällts till ansvar för brott enligt skattebrottslagen (1971:69) eller blivit föremål för förverkande av utbyte av brottslig verksamhet enligt 36 kap. 1 b § . Exemplen på omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av ursäktlighets- och oskälighetskriterierna är av den karaktären att befrielse i normalfallet bör ges. Det finns naturligtvis andra situationer i vilka det också måste anses att en felaktighet är ursäktlig eller att det är oskäligt att ta ut full avgift och som därför också bör föranleda befrielse från avgiften. Skattetillägg beslutas av och kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Bestämmelserna om tulltillägg finns i 8 kap. tullagen (2000:1281). Tulltillägget tillfaller staten och är en sanktion som riktar sig i huvudsak mot vissa brister vid fullgörandet av anmälnings- och uppgiftsskyldigheten i tullbehandlingen av den kommersiella importen. Tillämpningsområdet avgränsas mot privatimport genom att det endast omfattar sådan import för vilken skriftlig eller med databehandlingsteknik upprättad tulldeklaration ska lämnas till ledning för tulltaxeringen. Den som är gäldenär enligt tullagen och skyldig att lämna tulldeklaration ska påföras tulltillägg, om han eller hon på annat sätt än muntligen under förfarandet lämnat oriktig uppgift till ledning för tulltaxering. Tulltillägget är av den tull som inte skulle ha påförts om den oriktiga uppgiften hade godtagits. Om det gäller mervärdesskatt som får dras av vid redovisning av skatt enligt mervärdesskattelagen (1994:200) ska beräkningen av tillägget i stället ske efter . I tullagen finns undantagsregler som anger när tulltillägg inte ska tas ut som i stort sett motsvarar bestämmelserna om undantag från särskilda avgifter i taxeringslagen och skattebetalningslagen. Detsamma gäller befrielsereglerna. Tullagen saknar dock motsvarighet till de bestämmelser i taxeringslagen som handlar om betydelsen av kontrolluppgifter. Tulltilläggen har alltså stora likheter med skattetilläggen. Utgångspunkten när tulltilläggen infördes var att de skulle utformas i så nära överensstämmelse som möjligt med bestämmelserna om skattetillägg (prop. 1985/86:41, s. 17). Ambitionen har även härefter varit att hålla ihop sanktionssystemen (prop. 1996/97:100, s. 489). Det finns emellertid också skillnader. Ett exempel är att bestämmelserna om skattetillägg sanktionerar en uppgiftsskyldighet som gäller större delen av befolkningen medan tulltilläggen tar sikte på en mindre krets kommersiella aktörer. Enligt 30 kap. får regeringen meddela föreskrifter om att miljösanktionsavgift ska betalas bl.a. av den som påbörjar en verksamhet som är tillståndspliktig eller anmälningspliktig, utan att tillstånd har getts eller anmälan har gjorts. Avgifternas storlek ska framgå av föreskrifter som regeringen meddelar men anger att de ska uppgå till och högst . När avgifternas storlek bestäms ska regeringen ta hänsyn till överträdelsens allvar och betydelsen av den bestämmelse som överträdelsen avser. Regeringen har meddelat sådana föreskrifter som åsyftas i förordningen (1998:950) om miljösanktionsavgifter. En miljösanktionsavgift ska enligt 30 kap. 2 § tas ut även om överträdelsen inte har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. Avgiften behöver dock inte tas ut om det på olika sätt vore oskäligt. – vanligtvis eller en länsstyrelse eller kommun (se 26 kap. 3 § ) – beslutar om miljösanktionsavgift. Avgiften tillfaller staten. 3.4Administrativa sanktioner på yrkesfiskets område Enligt fiskelagen (1993:787) får regeringen meddela föreskrifter om att den som bedriver yrkesmässigt fiske eller annars fiske i näringsverksamhet ska betala en sanktionsavgift om denne bryter mot någon särskilt angiven föreskrift eller EG-förordning. Avgiftens storlek ska enligt lagen framgå av regeringens föreskrifter, men uppgå till och högst . När regeringen bestämmer avgiftens storlek ska hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen är och betydelsen av den bestämmelse som överträdelsen avser. Sådana föreskrifter som åsyftas har regeringen beslutat om i förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen. Uppsåt eller oaktsamhet behöver inte föreligga, men under vissa förutsättningar kan befrielse från avgiften ges. Beslut om avgiften fattas av och avgiften tillfaller staten. Av 29 § marknadsföringslagen (2008:486) framgår att en näringsidkare får åläggas att betala en särskild avgift (marknadsstörningsavgift) om näringsidkaren, eller någon som handlar på näringsidkarens vägnar, uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot särskilt angivna bestämmelser. Talan om marknadsstörningsavgift väcks vid av . Marknadsstörningsavgiften ska fastställas till lägst och högst . Avgiften får inte överstiga av näringsidkarens årsomsättning. Avgiften tillfaller staten. En näringsidkare som överträder vissa i produktsäkerhetslagen (2004:451) angivna bestämmelser kan åläggas att betala en sanktionsavgift. Detsamma gäller den som handlar på näringsidkarens vägnar. Sanktionsavgiften ska fastställas till lägst och högst . När sanktionsavgift fastställs ska särskild hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen är och betydelsen av den bestämmelse som överträdelsen avser. Frågor om påförande av sanktionsavgift prövas av förvaltningsrätt efter ansökan av tillsynsmyndigheten. är enligt produktsäkerhetsförordningen (2004:469) eller annan statlig myndighet som enligt författning har tillsyn över efterlevnaden av särskilda bestämmelser. Avgiften tillfaller staten. Enligt den nya (2010:900) som träder i kraft , ska tillsynsmyndigheten1 ta ut en särskild avgift, byggsanktionsavgift, om någon bryter mot vissa bestämmelser i lagen eller mot föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Avgiftens storlek ska framgå av föreskrifter och får uppgå till högst 50 prisbasbelopp. När avgiftens storlek bestäms, ska hänsyn tas till överträdelsens allvar och betydelsen av den bestämmelse som överträdelsen avser. En byggsanktionsavgift ska tas ut även om överträdelsen inte har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. Avgiften behöver dock inte tas ut om det är oskäligt med hänsyn till vissa i lagen närmare angivna omständigheter. En byggsanktionsavgift ska inte tas ut om rättelse sker innan frågan om sanktion eller ingripande har tagits upp till överläggning vid ett sammanträde med tillsynsmyndigheten. Byggsanktionsavgiften ska tillfalla kommunen när det är som har beslutat att ta ut avgiften och i övriga fall tillfalla staten. Enligt lagen (1976:206) om felparkeringsavgift är den som överträder vissa föreskrifter om parkering skyldig att betala felparkeringsavgift. Det är fordonets ägare som ansvarar för att felparkeringsavgiften betalas. Ägaren ansvarar dock inte om omständigheterna gör det sannolikt att fordonet frånhänts honom eller henne genom brott. Regeringen får ange det högsta och lägsta belopp som felparkeringsavgifter får fastställas till. 1 Enligt 11 kap. 3 § ska tillsynen ska utövas av regeringen, och den eller de statliga myndigheter i övrigt som regeringen bestämmer och av . förordningen (1976:1128) om felparkeringsavgift fastställer kommunen felparkeringsavgiftens belopp. Avgiftens belopp får enligt förordningen fastställas till lägst 75 och högst . 4Bör sanktionsavgifter införas inom trygghetssystemet? I detta kapitel överväger utredningen frågan om det bör införas ett system med sanktionsavgifter inom trygghetsområdet. Avsnitt 4.1 innehåller en bakgrundsbeskrivning där bl.a. frågan om de felaktiga utbetalningarnas omfattning tas upp. Därefter bedömer utredningen i avsnitt 4.2 om det finns behov av en sanktionsavgift som komplement till det straffrättsliga regelverket. Frågan om en sanktionsavgift bör förutsätta att ett subjektivt rekvisit uppfyllts behandlas i avsnitt 4.3. I avsnitt 4.4 tar utredningen ställning i frågan om det bör införas ett system med sanktionsavgifter inom trygghetsområdet. Slutligen bedömer utredningen i avsnitt 4.5 vilka bidragsbrott som bör leda till sanktionsavgift i stället för till straffrättsligt ansvar. Omfattningen av de felaktiga utbetalningarna Frågan om hur omfattande de felaktiga utbetalningarna inom trygghetssystemen är har tagits upp i olika sammanhang. I den proposition som låg till grund för införandet av bidragsbrottslagen (prop. 2006/07:80) finns en utförlig redogörelse för de undersökningar som dittills hade gjorts. Sedan propositionen skrevs har ytterligare undersökningar genomförts. Bland de undersökningar som gjorts kan nämnas att () undersökt felaktiga utbetalningar inom den tillfälliga föräldrapenningen och att Brå tillsammans med undersökt fusk med arbetslöshetsersättning (Brårapport 2007:23). Den mest omfattande undersökningen har dock gjorts av Delegationen mot felaktiga utbetalningar (den s.k. FUT-delega- Bör sanktionsavgifter införas inom trygghetssystemet? uppskattade delegationen de felaktiga utbetalningarna inom trygghetssystemen till (Vad kostar felen?, Rapport 7, ). har i sin årsredovisning gjort bedömningen att de felaktiga utbetalningarna från socialförsäkringssystemen kan ha uppgått till . I sin årsredovisning har gjort den samlade bedömningen att arbetet med att motverka felaktiga utbetalningar och att införliva kontrollperspektivet i handläggningen har haft effekt och bidragit till att omfattningen av de felaktiga utbetalningarna har minskat . Enligt myndighetens bedömning kan de felaktiga utbetalningarna ha uppgått till , vilket motsvarar av socialförsäkringssystemets totala utbetalningar. Enligt uppskattningar är de felaktiga utbetalningarna alltså fortfarande mycket stora. (årsredovisning s. 9 och s. 12 och 83). Ett annat sätt att beskriva omfattningen av felaktiga utbetalningar är att ta fasta på de belopp som har återkrävts från enskilda. Det kan då som exempel noteras att beslutade att återkräva ca , varav enligt uppgift från myndigheten avsåg avstämning av preliminärt bostadsbidrag och felaktiga utbetalningar som upptäckts vid kontrollutredningar. () beslutade att återkräva sammanlagt i felaktigt utbetalat studiemedel och studiehjälp. De siffror som redovisats avser betydligt lägre belopp än de uppskattningar som beskrivits. Det är helt naturligt eftersom återkrav bara kan avse de upptäckta fallen1. Tillförlitligheten av undersökningar baserade på skattningar av den typ som FUT-delegationen har gjort kan naturligtvis alltid ifrågasättas. Den statistik som avser återkrav kan också måhända vara behäftad med brister. Det är dock mindre intressant för utredningens arbete om de felaktiga utbetalningarna verkligen uppgår till så höga belopp som uppskattningarna talar för eller om de endast marginellt överstiger de återkrävda beloppen. Eftersom utbetalningarna från trygghetssystemen uppgår till mycket stora belopp , motsvarar även en liten andel felaktiga utbetal- 1 Det ska framhållas att återkrav även kan förekomma trots att den enskilde inte lämnat oriktig uppgift eller underlåtit anmälningsskyldighet. Exempelvis kan myndigheten själv ha begått ett misstag. Bör sanktionsavgifter införas inom trygghetssystemet? ningar omfattande belopp. När FUT-delegationen gjorde sin uppskattning, beräknad och 2006, utbetalades från trygghetssystemen (Vad kostar felen?, Rapport 7, ). Även om de allra flesta som ansöker om en förmån lämnar riktiga uppgifter och i förekommande fall fullgör föreskriven anmälningsplikt vid ändrade förhållanden får de felaktiga utbetalningarna, oberoende av exakt omfattning, en omedelbar statsfinansiell betydelse.