sou · GZB318 · 2011-03-02 00:00:00 — Det gäller även exempelvis markförvar för mycket låg- aktivt radioaktivt avfall eller förvaring vid universitet och högskolor av små mängder radioaktivt material som används i forskningssammanhang. Även regeringen prövar liknande ärenden enligt kärntekniklagen. Utredningen anser att miljö- domstolarnas resurser bör koncentreras till prövning av större anläggningar och principiellt viktiga frågor. Utredningens för- slag till 12 kap. 12 § listar vilka tillståndsärenden får i uppgift att i mål vid miljö- domstol företräda allmänna strålsäkerhetsintressen. Utred- ningen föreslår att kompletteras med regler som anger att ska kunna företräda all- männa strålsäkerhetsintressen och kunna inta en partsställning beträffande dessa intressen på motsvarande sätt som vissa andra myndigheter kan. ska kunna fram- ställa yrkanden i miljödomstolen och även kunna överklaga domstolens avgöranden. Vidare föreslås att miljödomstolen i mål om strålsäkerhet får överlåta åt att fastställa villkor av betydelse för strålsäkerheten. Dessa för- ändringar i processen vid miljödomstol syftar till att säkerställa att de allmänna strålskyddsintressena beaktas när reglerna enligt strålskyddslagen och kärntekniklagen samordnas i och att kompetens såsom expert- myndighet tillvaratas. Lagreglering av statens sistahandsansvar för använt kärn- bränsle. Utredningen föreslår en komplettering av som innebär att staten ansvarar för de skyldigheter beträffande omhändertagande av radioaktivt avfall som tidigare åvilat tillståndshavaren i de fall det inte längre finns någon tillstånds- havare eller någon annan part som kan göras ansvarig för att fullgöra skyldigheterna. Förändringen innebär ingen minskning av tillståndshavarnas långsiktiga ansvar. Däremot innebär ett tydliggörande av statens sistahandsansvar en ökad trygghet för berörda kommuner och för enskilda i dessa kommuner. Ett sådant tydliggörande bör också innebära ökade incitament för staten och berörda myndigheter att genom reglering och kontroll försäkra sig om att reaktorinnehavarna fullföljer sitt lagstadgade ansvar att slutförvara det använda kärnbränslet. Arbetsmiljölagen, hälso- och sjukvårdslagen och lagen om medicintekniska produkter kompletteras med en anmärkning som innebär att i fråga om strålskyddet gäller bestämmelserna i 12 kap. . De berörda lagarna fortsätter som att gälla parallellt vid sidan av varandra. Genom kompletteringen markeras strålskyddsbestämmelsernas företräde när det gäller strålskyddet. Detta innebär ingen principiell skillnad i den arbetsfördelning mellan myndigheterna som gäller. Däremot tydliggörs ansvarsfördelningen när det gäller tillsynen över strålsäkerheten och det säkerställs att Strålsäkerhetsmyndig- hetens kompetens beträffande strålskydd tas till vara. Skyldighet att säkerställa möjlighet till automatisk dataöver- föring av driftdata till . Strålsäker- hetsmyndigheten har i samband med beredskapsövningar identi- fierat brister avseende informationsöverföring av driftdata. Utredningen bedömer att behöver bättre dataåtkomst för att kunna göra en snabb och tillförlitlig bedömning av en anläggnings status samt kunna göra en prog- nos och konsekvensbedömning av ett eventuellt radioaktivt utsläpp. Utredningen föreslår därför att det införs en bestäm- melse i som säkerställer att den som har tillstånd till innehav och drift av en kärnkraftsreaktor är skyldig att i förväg säkerställa att tillsynsmyndigheten kan få direktåtkomst till driftdata från reaktorn, när det föreligger risk för skadlig verkan av strålning genom ett reaktorhaveri eller annan sådan omstän- dighet. Solarier får inte yrkesmässigt upplåtas till personer . Förslaget är i enlighet med rekommendationer som FN:s organ för cancerforskning for Research on Cancer (IARC) har lämnat. IARC konstaterade ett tydligt samband mellan solarie- användning och hudcancer, främst den allvarligaste formen malignt melanom. Förslaget överensstämmer också med förslag i betänkandet En nationell cancer- strategi för framtiden (SOU 2009:11) samt rekommendationer som lämnats av vetenskapliga råd samt ett antal internationella och nationella expertorgan. Det kan noteras att har infört ett förbud mot att upplåta solarier till minderåriga personer. Nya bestämmelser införs beträffande klassificering och märk- ning av laser. Restriktioner eller förbud införs för de star- kaste laserpekarna. Strålsäkerhetsmyndigheterna i , , och har i en gemensam skrivelse föreslagit importrestriktioner för starka laserpekare och förbud mot alltför starka laserpekare för allmänheten. har i en rapport pekat på ett ökat missbruk av starka laserpekare. och har infört en tillståndsreglering av- seende lasrar. Lokala säkerhetsnämnderna reformeras och breddas till lokala insynsnämnder. Utredningen konstaterar att strålsäker- hets- och beredskapsinformation är inte enbart en angelägenhet för boende i den kommun inom vars kommungräns en aktuell anläggning är belägen utan är också en angelägenhet för omkringliggande kommuner. Nämnderna föreslås heta lokala insynsnämnder och få en förstärkt roll som informations- behandlare. Den lokala säkerhetsnämnden vid kärn- kraftverk föreslås bli avvecklad och en ny lokal insynsnämnd föreslås tillkomma vid bränslefabriken i . Strålsäkerhets- myndigheten föreslås få en tydligare och starkare roll i nämnderna. Den fortsatta finansieringen av nämnderna föreslås ske via avgiftsförordning i stället för via myndighetens forskningsanslag. tillsynsmandat utvidgas till att också innefatta tillståndshavarnas kvalitetssäkring i samband med anskaffning av viktiga komponenter m.m. Myndighetens nuvarande tillsynsmandat startar när en komponent eller anordning ska installeras. Utredningen bedömer att det skulle vara värdefullt om – i likhet med andra motsvarande myndigheter runt om i världen – ges en möj- lighet till insyn redan i tillverkningsskedet av en viktig anord- ning eller komponent som ska installeras i en stor och komplex anläggning på strålsäkerhetsområdet. Myndighetens tillsynsin- satser i detta skede bör rikta in sig på en tillståndshavares förmåga att genomföra en gedigen upphandling och utföra erforderliga kvalitetskontroller. Någon tillsynsinsats direkt gentemot leverantören eller tillverkaren är inte aktuell, utan myndighetens tillsyn ska enbart avse granskning av tillstånds- havarens kvalitetssäkring. Det innebär att myndigheten aldrig på egen hand ska besöka en leverantör eller tillverkare utan besök ska alltid äga rum i sällskap med tillståndshavaren eller den som ansöker om tillstånd. Skulle myndigheten ha synpunkter på det arbete som leverantören eller tillverkaren utför ska dessa fram- föras uteslutande till tillståndshavaren. Konsekvenserna för uppnåendet av miljökvalitetsmålet Säker strålmiljö behandlas nedan i avsnittet 19.9. Konsekvenser i övrigt för enskilda till följd av utredningens förslag gäller främst utredningens förslag att solarier inte ska få upplåtas yrkesmässigt till personer och förslaget att det ska krävas tillstånd för att inneha och använda de starkaste laser- pekarna. Utredningen bedömer att dessa förslag innebär betydande fördelar från hälsosynpunkt. Förslaget om reformering och breddning av de lokala säker- hetsnämnderna bör innebära att nämnderna kan fungera bättre i sin roll som allmänhetens ombud i strålsäkerhets- och beredskaps- frågor. Förslaget om lagreglering av statens sistahandsansvar för använt kärnbränsle bör innebära en ökad trygghet för enskilda i de kom- muner som omhändertar använt kärnbränsle. Kärnkraftsföretagen är de företag som främst berörs av regelverket på strålsäkerhetsområdet. Utredningens förslag innebär att dubbel- prövning försvinner, att det blir kortare beslutsprocesser i de fall när beslut får fattas på en lägre nivå än tidigare och att det blir en tydligare lagstiftning när regleringen enligt tre lagar ersätts med reglering enligt en lag. Skyldigheten att säkerställa möjlighet till automatisk dataöverföring av driftdata till Strålsäkerhetsmyndig- heten innebär å andra sidan ett nytt krav liksom myndighetens utvidgade tillsynsmandat till att också innefatta företagens kvali- tetssäkring i samband med anskaffning av viktiga komponenter m.m. Sammantaget bör dock utredningens förslag innebära en förenkling för kärnkraftsföretagen. När det gäller övriga företag torde solarier och företag som försäljer lasrar att vara de som blir mest berörda av utredningens förslag. Kärnkraftskommunerna är de kommuner som främst berörs av utredningens förslag. Det bör för dem vara positivt med en tydligare lagstiftning inom strålsäkerhetsområdet och med att får förstärkta tillsynsmöjligheter och en förstärkt roll som expertmyndighet. Reformeringen och bredd- ningen av de lokala säkerhetsnämnderna till regionala säkerhets- nämnder bör också vara positiv. För innebär utredningens förslag ett antal nya arbetsuppgifter. Myndigheten får i uppgift att företräda allmänna strålskyddsintressen i mål vid miljödomstol. Myndigheten får också nya uppgifter i fråga om lasrar och solarier. Myndigheten får en tydligare och starkare roll i de regionala säkerhetsnämnderna. Tillsynsmandatet utvidgas till att också innefatta tillståndshavarnas kvalitetssäkring i samband med anskaffning av viktiga kompo- nenter m.m. Myndigheten får bättre dataåtkomst för att kunna göra en snabb och tillförlitlig bedömning av en anläggnings status när det föreligger risk för skadlig verkan av strålning genom ett reaktorhaveri eller annan sådan omständighet samt för att kunna göra en prognos och konsekvensbedömning av ett eventuellt radio- aktivt utsläpp. Utredningen har inte bedömt i vilken utsträckning de nya uppgifterna kan aktualisera en förstärkning av Strålsäkerhetsmyn- dighetens resurser. En eventuell resursförstärkning innebär – beroende på hur den finansieras – antingen ökade kostnader för staten eller ökade avgifter enligt förordningen (2008:463) om vissa avgifter till . Utredningens förslag kan ha betydelse för miljödomstolarnas verk- samhet. Å ena sidan kommer regeringens prövning av kärntekniska anläggningar att begränsas till en prövning av tillåtligheten. Å andra sidan kommer tillståndsärenden av mindre komplicerad natur att prövas av i stället för av miljödomstol. Miljödomstolen får också i mål om strålsäkerhet en möjlighet att överlåta åt att fastställa villkor av betydelse för strålsäkerheten. Utredningen bedömer inte att för- slagen sammantaget kommer att nämnvärt påverka arbetsbelast- ningen vid miljödomstolarna. Miljökvalitetsmålet Säker strålmiljö innebär att människors hälsa och den biologiska mångfalden ska skyddas mot skadliga effekter av strålning i den yttre miljön. Miljömålet omfattar bl.a. utsläpp av radioaktivitet från kärnteknisk verksamhet. Utredningens förslag innebär att får ett starkare tillsynsmandat och att dess roll som expertmyndighet förstärks. Myndigheten får bättre dataåtkomst för att kunna göra en snabb och tillförlitlig bedömning av en anläggnings status när det föreligger omedelbar risk för skadlig verkan av strålning genom ett reaktorhaveri eller annan sådan omständighet samt för att kunna göra en prognos och konsekvensbedömning av ett eventuellt radioaktivt utsläpp. Betydande hälsofördelar bör också erhållas till följd av utred- ningens förslag att solarier inte ska få upplåtas yrkesmässigt till personer . Även förslagen om klassificering och märk- ning av lasrar samt restriktioner eller förbud för de starkaste laserpekarna bör innebära hälsofördelar. 20.1Förslaget till lag om ändring i (1998:808) 1 kap. 3 § Paragrafen avser förhållande till annan lag1. Utgångs- punkten är att – bortsett från myndigheternas till- ståndsprövning – gäller parallellt med andra lagar. Detta innebär att flera olika lagar kan tillämpas på verksamheter eller åtgärder. Andra stycket avser förhållandet till arbetsmiljölagstiftningen. I förhållande till kan det finnas frågor om avgränsning särskilt när det gäller kemikalieområdet liksom när det gäller verksamhet med strålning. Detta är i det närmaste oundvikligt med lagstiftning som reglerar så nära liggande områden som skydd för den inre respektive yttre miljön. Frågan har berörts i förarbetena till arbetsmiljölagen2. När det gäller kemikalieområdet är huvudregeln att arbetsmiljölagstift- ningen gäller framför bestämmelserna i 14 kap. i frågor som rör reglering av farliga ämnen på arbetsplatsen liksom i andra frågor som rör främst arbetsmiljön. Det nu gällande förhållandet mellan strålskyddslagen och arbetsmiljölagen däremot innebär att de båda lagarna gäller fullt ut vid sidan av varandra. Det innebär bl.a. att sådana föreskrifter eller villkor av betydelse för strålskyddet i eller utanför arbetslivet som utfärdas med stöd av strålskyddslagen bör av arbetsmiljöverket läggas till grund för dess bedömningar och betraktas som minimi- krav som under alla omständigheter måste uppfyllas. Om strålskyddsfrågorna, enligt utredningens förslag, kommer att inordnas i föreslår utredningen som en följd av 1Se också prop. 1997/98:90 om följdlagstiftning till . 1976/77:149 och prop. 1990/91:140. detta att ansvarsfördelningen mellan strålskyddet och arbetsmiljö- frågorna markeras på ett tydligare sätt i . Utan att i princip ändra på den arbetsfördelning som gäller mellan berörda myndigheter föreslår utredningen att strålskyddsbestämmelsernas företräde markeras i paragrafen. Se även utredningens förslag till ändring av 1 kap. 2 § arbetsmiljölagen (1977:1160). 6 kap. 3 § Paragrafen kompletteras med en hänvisning till det föreslagna Paragrafen anger syftet med en miljökonsekvensbeskrivning vilket är att identifiera och beskriva de direkta och indirekta effekter för människors hälsa och miljön som den planerade verksamheten eller åtgärden kan medföra. Syftet är också, enligt paragrafens andra stycke, att identifiera och bedöma faktorer i en planerad verksamhets omgivning som kan ge upphov till en allvarlig kemikalieolycka eller förvärra följderna av en sådan olycka3. Motsvarande kan gälla även i samband med verksamhet med strålning, t.ex. i samband med driften av en kärnkraftsreaktor eller en anläggning för slutförvaring av använt kärnbränsle. Faktorer i verksamhetens omgivning kan komma att påverka strålsäkerheten på ett negativt sätt. Paragrafen bör mot den bakgrunden kompletteras med en hänvisning till 12 kap. 6 kap. 5 § Paragrafen anger vilka skyldigheter som har under samrådsförfarandet. Av första stycket framgår att ska ta en aktiv roll under samrådet och verka för att miljökonsekvens- beskrivningen får den inriktning och omfattning som behövs för tillståndsprövningen. Paragrafen kompletteras med en regel som innebär att länssty- relsen blir skyldig att samråda med i frågor som rör verksamhet med joniserande strålning eller icke- joniserande strålning enigt 12 kap. 3 Se betänkandet (SOU 1998:13) Säkrare kemikaliehantering, prop. 1998/99:64, bet. 1998/99:FöU6. Syftet med en miljökonsekvensbeskrivning för en verksamhet eller åtgärd är att identifiera och beskriva de direkta och indirekta effekter som den planerade verksamheten eller åtgärden kan få för miljön och människors hälsa. För anläggningar som bedriver verksamhet med joniserande strålning ska skadlig verkan med strålning förebyggas bland annat genom en för varje anläggning anpassad grundkonstruktion i vilken ska ingå ett så kallat djupförsvar med flera barriärer vars syfte är att fysiskt innesluta det radioaktiva materialet. Så länge barriärerna är intakta kan det knappast bli frågan om några radiologiska olyckor och heller inga olägenheter för miljön och människors hälsa. Detta gäller inte minst vid drift av en kärnkraftsreaktor. Men om barriä- rerna på något sätt skulle brista med skadlig verkan som följd kan konsekvenserna av en sådan händelse bli mycket allvarliga. Det är därför av vikt att de barriärer och djupförsvar som planeras för en anläggning också redovisas i miljökonsekvensbeskrivningen för att syftet med miljökonsekvensbeskrivningen ska kunna fullgöras på det sätt som redovisas i 3 och 7 §§. Det är mot den bakgrunden av vikt att samråder med , som är tillsynsmyndighet när det gäller strålsäkerhet, beträffande vilken omfattning en miljökon- sekvensbeskrivning bör ha i samband med en ansökan om tillstånd som rör anläggningar för verksamhet med joniserande strålning eller icke-joniserande strålning. 6 kap. 7 § Paragrafen föreskriver vad en miljökonsekvensbeskrivning ska innehålla. Första stycket anger att en miljökonsekvensbeskrivning, som utgör ett skriftligt dokument, ska innehålla de uppgifter som behövs för att uppfylla syftet enligt 6 kap. 3 §. I andra stycket ställs obligatoriska krav på vad miljökonsekvens- beskrivningen ska innehålla, när verksamheten eller åtgärden ska antas medföra en betydande miljöpåverkan. Andra stycket punkten 2 ställer krav på en beskrivning av de åtgärder som planeras för att skadliga verkningar ska undvikas, minskas eller avhjälpas, dvs. hur man avser att uppfylla hänsyns- reglerna i 2 kap. 3 § om skyddsåtgärder, begränsningar och andra försiktighetsmått och 2 kap. 8 § om avhjälpande av skada eller olägenhet, jfr 22 kap. 1 § 1 st. 4 p. Se även kommentarerna till 6 kap. 5 §. Andra stycket punkten fyra ställer krav på inte bara uppgift om alternativa platser utan också om alternativa utformningar av verksamheten eller åtgärden. Det krävs enligt stadgandet också en motivering till varför ett visst alternativ har valts. Även nollalter- nativet, dvs. konsekvenserna av att verksamheten eller åtgärden inte kommer till stånd, ska redovisas enligt bestämmelsen. Vad som avses med begreppet alternativa utformningar framgår inte av tidi- gare förarbeten. Betydelsen har också varit föremål för diskussioner i olika sammanhang. Utredningen föreslår att punkten 4 kompletteras så att kravet enligt stadgandet blir att, förutom alternativa utformningar av den sökta verksamheten, även redovisa alternativa metoder. Ett sådant förtydligande av lagtexten stämmer också överens med HD domen samt med de ursprungligt redovisade motiven. HD slog fast att kravet på en redovisning av alternativ måste ses i samband med de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. miljöbalken4. En sökande ska visa att de förpliktelser som följer av kapitlet efterlevs. Det gäller bl.a. skyldigheten att vidta försiktighetsmått och välja en plats som är lämplig med hänsyn till att ändamålet ska kunna uppnås med minsta intrång och olägenhet för människors hälsa och miljön5. Redovisningen ska enligt HD kunna läggas till grund för en bedömning av ansökan enligt 2 kap. En miljökonsekvensbeskriv- ning ska bl.a. på så sätt bidra till att en viss verksamhet, om den får komma till stånd, leder till så lite negativ miljöpåverkan som möjligt6. Vidare finns en koppling till det tidigare samrådet genom att sökanden kan ha anledning att i miljökonsekvensbeskrivningen behandla realistiska alternativ som kommer fram vid samrådet7. Tredje stycket föreskriver en möjlighet för att inom ramen för samrådsförfarandet ställa krav på att även andra jämförbara sätt att nå samma syfte ska redovisas, när alternativa utformningar som avses i andra stycket punkt 4 redovisas. har här givits en möjlighet att med utgångspunkt i 4NJA 2009 s. 321 (HD , mål nr T 3126-07, s. 7). 1997/98:45 del 2 s. 63. 1997/98 del 2 s. 56. 7NJA 2009 s. 321 (HD , mål nr T 3126-07, s. 7). det enskilda fallet bestämma inriktningen och omfattningen av redovisningen. Utredningen föreslår med utgångspunkt i samma argument som förs fram beträffande förslaget till komplettering av 6 kap. 5 § att i frågor som omfattas av 12 kap. ska samråda med strålsäkerhetsmyndigheten. Anmälan om väsentlig ändring av naturmiljön 7 kap. 31 § Paragrafen är ny och överensstämmer med lydelsen enligt 12 kap. 6 § . Förslaget är en följd av utredningens förslag att nuvarande regler i 12 kap. upphävs och att materiella strålsäker- hetsbestämmelser i stället förs in i 12 kap. 7 kap. 33 § Paragrafen är ny och överensstämmer med lydelsen enligt 12 kap. 11 § . Förslaget är en följd av utredningens förslag att nuvarande regler i 12 kap. upphävs och att materiella strålsäker- hetsbestämmelser i stället förs in i 12 kap. 9 kap. 1 § Paragrafen definierar under tre punkter begreppet miljöfarlig verksamhet. Med miljöfarlig verksamhet avses sammanfattningsvis sådan verksamhet som på något sätt är knuten till användningen av fast egendom och som kan ge upphov till utsläpp till vatten, luft eller mark eller till annan olägenhet för människors hälsa eller miljön. Vad som är fast egendom framgår av jordabalken8. I förarbetena till anges särskilt drift av kärntekniska anläggningar som exempel på användning som är att betrakta som miljöfarlig verksamhet9. 8Se 1 och 2 kap. jordabalken. 1997/98:45, s. 107. I paragrafens punkt 3 definieras miljöfarlig verksamhet som användning av mark, byggnader eller anläggningar på ett sätt som kan medföra olägenhet för omgivningen genom joniserande eller icke-joniserande strålning. Begreppet olägenhet för omgivningen tar inte sikte på människors hälsa på samma sätt som i strål- skyddslagen. Punkten 2 däremot utgår från distinktionen olägen- het för människors hälsa eller miljön vilket, som nämnts på ett bättre sätt stämmer överens med intentionerna i strålskyddslagen. föreslår därför att begreppet jonise- rande eller icke-joniserande strålning flyttas från punkten 3 till punkten 2. Begreppet passar även på annat sätt bättre i punkten 2 genom att radioaktiva ämnen som avger joniserande strålning faktiskt kan förorena mark, luft, vattenområden eller grundvatten vilket inte buller, skakningar eller ljus, som i övrigt anges i punkten 3, kan göra. 9 kap. 6 § Paragrafen kompletteras med en hänvisning till bestämmelser om tillstånd för verksamhet med strålning enligt 12 kap. Den omstän- digheten att tillståndsplikten är knuten till själva verksamheten med strålning innebär inte att tillståndsprövningen är inskränkt till denna. Vid den prövningen bör beaktas, och vid behov regleras, samtliga relevanta miljömässiga konsekvenser av verksamheten, såsom t.ex. buller, vibrationer och utsläpp av avloppsvatten. Ett skäl till att utredningen föreslår att tillståndsplikten för verksamhet med strålning ska anges direkt i lagen är dels att verk- samhet i samband med drift av kärnkraftsreaktorer eller hantering av använt kärnbränsle är av särskilt farligt slag. Konsekvenserna för människors hälsa och miljön om en olycka skulle ske i verksam- heten kan bli omfattande. Ett annat skäl är att viss verksamhet med joniserande eller icke-joniserande strålning inte alltid kan knytas till användning av fast egendom på ett sådant sätt att begreppet miljöfarlig verksamhet enligt 1 § blir tillämpligt. 9 kap. 8 § Paragrafen kompletteras med en regel som innebär att regeringen förutom till ska kunna överlåta även till en myndighet att pröva frågan om tillstånd. Syftet med förslaget är att ska kunna pröva frågor om tillstånd för sådana verksamheter med strålning som är av mindre omfattning. Som exempel kan nämnas att Strål- säkerhetsmyndigheten enligt 16 § förordningen (1984:16) om kärnteknisk verksamhet prövar frågor om tillstånd att uppföra, inneha eller driva mindre anläggningar som på olika sätt hanterar kärnämne och kärnavfall m.m. 9 kap. 15 § c Paragrafen är ny och överensstämmer med lydelsen enligt 12 kap. 7 §. Förslaget är en följd av utredningens förslag att nuvarande regler i 12 kap. upphävs och att materiella strålsäkerhetsbestäm- melser i stället förs in i 12 kap. 9 kap. 15 § d Paragrafen är ny och överensstämmer med lydelsen enligt 12 kap. 8 §. Förslaget är en följd av utredningens förslag att nuvarande regler i 12 kap. upphävas och att materiella strålsäkerhetsbestäm- melser i stället förs in i 12 kap. 9 kap. 15 § e Paragrafen är ny och överensstämmer med lydelsen enligt 12 kap. 9 §. Förslaget är en följd av utredningens förslag att nuvarande regler i 12 kap. upphävs och att materiella strålsäkerhetsbestäm- melser i stället förs in i 12 kap. 9 kap. 15 § f Paragrafen är ny och överensstämmer med lydelsen enligt 12 kap. 10 §.