sou · GZB361 · 2011-09-29 00:00:00 — Efter att ha genomfört mer än niohundra intervjuer har vi kunnat se att många har berättat om att de tillbringat sin barndom på samma ställen och har liknande minnen därifrån. Det kan röra sig om institutioner där flera intervjupersoner varit placerade men också redogörelser från fosterhem. Utredningen har fokuserat på vanvård, men eftersom vi har kartlagt samtliga placeringar som intervjupersonerna haft, har vi också fått information om placeringar där intervjupersonerna inte ansåg sig vanvårdade. 5.2Många har berättat om vanvård på samma plats Sammanlagt har utredningen mottagit berättelser om vanvård på 119 institutioner från minst två personer. Vanvård i 35 fosterhem har beskrivits av minst två personer. Utredningen har fått dessa resultat utan att söka upp personer som har bott i samma hem. Per- soner som vistats i samma miljöer har tagit kontakt med utredningen oberoende av varandra. Vi vill understryka att det i utredningens material förmodligen döljer sig ännu fler samplaceringar. För att hitta de personer som varit på samma institution eller i samma fosterhem har vi utgått ifrån vår databas där alla placeringar som uppgetts vid intervjuerna blivit registrerade. De som uppgett samma namn på en placering är på så vis lätta att identifiera, men registreringen har brister och är inte fullständig. En anledning är att intervjupersonerna inte alltid minns eller känner till institutionens eller fosterfamiljens rätta namn. Detta är särskilt ett problem när det gäller fosterhem. har vi genom att jämföra andra uppgifter i referaten kunnat konstatera att flera personer har berättat om samma familj. Någon systematisk genomgång av alla referat har inte gjorts i detta avseende. Därför är det troligt att det i materialet finns fler än 35 familjer som två eller fler personer har berättat om. En annan orsak är de olika namn en institution har kunnat ha under sin livslängd. Exempelvis har ett och samma barnhem i kallats både för barnhem och i intervjuerna. Av arbetsekonomiska skäl har vi inte kunnat efter- forska varje institutionsnamn som finns i vår databas. Många har berättat om vanvård från samma plats mycket troligt att vi har intervjuat personer från fler än 119 insti- tutioner som har vistats på samma ställe. De institutioner som vi har hört mest om redovisas i tabellen nedan. Här har vi valt att ta med de 21 institutioner som minst fem personer har berättat om vanvård ifrån. Tabell 5.1 Institutioner med vanvård som berättats av fem eller fler personer I toppen märks Vidkärrs barnhem i , Nybodahemmet i och pojkhemmet Skärsbo i . Dessa tre barnhem kommer vi att beskriva mer ingående i detta kapitel. Vidkärr och var största barnhem under efter- krigstiden. Totalt har vi intervjuat 86 personer som har bott på Vidkärr och 65 av dem har berättat om vanvård. 63 intervjuade per- soner har bott på . 31 av dem har berättat om vanvård. Många har berättat om vanvård från samma plats Många kom till vid tidig ålder och saknar därför minnen därifrån. Skärsbo pojkhem var en liten institution med endast ett tiotal platser. Ändå har så många som 15 personer berättat om vanvård där. Skärsbo pojkhem var den institution som TV-dokumentären barndom handlade om som ledde till att Vanvårds- utredningen tillsattes. I dokumentären berättade sex män om systematiska kränkningar, våld och sexuella övergrepp. Uppmärk- samheten kring Skärsbo har kanske gjort att vi har nått fler perso- ner som var placerade där än på andra ställen. Vad kan vi då få reda på genom att sammanställa flera personers information om ett och samma barnhem eller fosterhem? Vi kan ge en tydligare bild av de miljöer barnen har vistats i, vilka rutiner som har strukturerat vardagen, vilka förövarna har varit, hur de gått tillväga och vilka barn som har drabbats. Bilderna som framträder är inte entydiga utan komplexa eftersom materialet baseras på individers erfarenheter och vad de har kommit ihåg och valt att berätta. Somliga har berättat om likartade erfarenheter av vanvård och förövare, andra har haft goda erfarenheter av samma plats. Barn är olika. De bemöts olika av vuxna och tolkar sina upplevelser på skilda sätt. Vi kan jämföra med hur individerna i en skolklass kan minnas sin skoltid. Trots att de vistats i samma miljö, haft samma lärare och kamrater, kan erfarenheterna från skoltiden variera kraf- tigt. Någon blev mobbad, en annan minns läraren som en förebild medan en tredje har upplevt sig orättvist behandlad av samme lärare. Liknande iakttagelser gör i sin avhandling : en studie av 20 f d Skå-pojkars erfarenheter av Barnbyn . Beskrivningarna av barnbyn är mångfaldiga och i vissa fall mycket väsensskilda3 De yttre omständigheterna kan delas av många men hur de inverkade på enskilda individers liv kan ändå variera. Här är vi främst intresserade av att lyfta fram de erfarenheter som flera intervjupersoner har vittnat om. De kan ge oss en fylligare bild av 3 , , En gång Skå-pojke-: en studie av 20 f d Skå-pojkars erfarenheter av Barnbyn , Univ., Diss. : Univ.,, 1990. Många har berättat om vanvård från samma plats hur vanvård kunnat fortgå i utåt sett välfungerande fosterhem och institutioner. I utredningens material har vi funnit 35 fosterfamiljer som minst två intervjuade personer har varit placerade hos, antingen eller . 27 av dessa familjer har tagit hand om intervjuade syskon. I de övriga åtta familjerna kommer berät- telserna från intervjupersoner som inte är syskon men som har erfarenheter från samma placering. Majoriteten av redogörelserna är från placeringar från sent 1960- tal . I stora drag liknar de varandra. De flesta fosterfa- miljerna har varit bosatta på landsbygden. Flera har bedrivit jord- bruk och haft djur. Familjerna har ofta varit gifta par där modern varit hemma. Inte sällan har de haft egna barn. Ett annat gemen- samt drag är att de har haft många fosterbarn, vilket har ökat chan- serna för utredningen att intervjua flera personer som vuxit upp i samma hem. Några familjer har beskrivits som frikyrkliga andra som aktiva i . Utåt sett har nog de 35 familjerna uppfattats som trygga kärn- familjer som levt i en idyllisk miljö på landet. De tidigare foster- barnens berättelser ger dock en annan bild. Självklart är denna mil- jöbeskrivning inte generell för dåliga fosterhem. Det var vanligt att placera barn på landet, inte sällan på en gård med djur. Det vi vill lyfta fram är att under denna idealbild kan det dölja sig en helt annan miljö. I det här avsnittet har vi valt att beskriva fyra hem. De är inte valda efter någon annan urvalsprincip än att illustrera hur berättel- ser från samma fosterhem kan beskriva likheter och olikheter. Intervjupersonernas upplevelser av hemmet påvisar likheter och skillnader som kan finnas i redogörelser från samma fosterhem och från . Exemplen belyser hur samma situationer kan upplevas, tolkas och beskrivas av flera. Alla intervjupersonerna i fallbeskrivningarna var placerade tillsammans. I två fall har tre personer redogjort från sin tid i en och samma familj; i den ena fosterfamiljen befann sig ett syskonpar och en utomstående. I den andra fosterfamiljen var det en pojke och två flickor, utan släktband, som var placerade. Pojken och en av flickorna var aldrig placerade i fosterfamiljen. Många har berättat om vanvård från samma plats Om intervjupersonerna haft kontakt eller inte efter placeringen känner vi inte till och det har för vår beskrivning mindre betydelse. Om berättelserna överensstämmer, bekräftar eller påvisar olik- heter, beror dessutom på hur gamla intervjupersonerna var när de placerades, vilka erfarenheter de bar med sig innan placeringen, hur mycket de ville berätta vid intervjun och vad de minns från sin pla- cering etc. Fosterfamiljen tog emot två personer som vi har intervjuat. Vi har kallat kvinnorna för Helena4 och Carina5. De var inte syskon. Familjen bodde på en gård med många olika djur och hade dessutom ytterligare en gård i närheten. Uppgifterna om fosterföräldrarnas arbeten överensstämmer i båda berättelserna. Fostermodern var hemmafru och fosterfadern var rörmokare. Han hade utöver detta ett förtroendeuppdrag i kommunen. Båda uppger att det fanns flera fosterbarn i familjen de var placerade och även andra barn med släktband till familjen. säger att det var fem fosterbarn och åtta sommarbarn. kallar familjen ett storfosterhem till vilket tre sommar- barn kom . De båda kvinnorna var placerade tillsammans under . bodde sedan kvar ytterligare i familjen. Både och uppger att de blev utsatta för sexuella övergrepp av fosterfadern i form av påtvingade samlag. De anger samma plats för övergreppen, nämligen på familjens andra gård. minns att när hon berättade för fostermodern och den sociala barnavården om de sexuella övergreppen blev hon inte trodd. I stället blev hon tvångsplacerad hos sin biologiska mamma som inte var förmögen att ta hand om henne. Istället för att bli trodd om våldtäkterna blev jag anklagad för förtal av socialen. Båda berättar att de utsattes för integritetskränkningar. Dessa skedde dock i olika former och omfattning. säger att hon blev negativt särbehandlad i förhållande till de andra barnen, både biologiska och andra fosterbarn och att flera i fosterfamiljen läste hennes dagbok. Hon blev dessutom flera 4ID 472, kvinna född . 5ID 766, kvinna född . Många har berättat om vanvård från samma plats gånger anklagad för saker som andra fosterbarn hade gjort. uppger inte något av detta. I hennes fall har det handlat om enstaka tillfällen då hon blivit utskälld av fostermodern för att ha kissat på sig. Båda kvinnorna redogör för att kontakten med sina biologiska familjer försämrades . berättar att hembesöken ibland kunde stoppas av både fosterföräldrarna och den sociala barnavården. säger att hon bara fick ringa hem en gång och inte heller hälsa på sin bror, som bodde i närheten. Ingen av kvinnorna minns några tillsynsbesök. Fosterfamiljen bodde på en gård på landet med många djur. Fosterföräldrarna arbetade båda som lantbrukare. Foster- fadern hade dessutom ett arbete som plåtslagare. Han var ofta hemifrån . I familjen fanns en biologisk dotter och ytterligare ett fosterbarn. Båda var äldre än de fosterbarn vi inter- vjuat. Familjen var frikyrklig. I denna fosterfamilj bodde sammanlagt tre personer som har intervjuats av utredningen, ett syskonpar som var där och en person som vi kallar Nils.6 Syskonparet kallar vi Tord7 och Ulla.8 placerades i fosterfamiljen efter det att syskonen hade flyttat från familjen. Syskonen uppger båda att de placerades tillsammans i foster- familjen. Det var på 3–. De flyttades från fosterfamiljen . och har också liknande minnen från vistelsen. De utsattes för tvång, regler, straff, försummelse och kränkningar. I de flesta fall var det foster- modern som var förövare. beskriver att han kände sig utelämnad åt fostermodern när de var hemma själva och när de andra barnen var i skolan, ingen såg vad som hände därhemma. Fosterfadern kunde också ibland låsa in honom, minns . 6ID 321, man född . 7ID 1152, man född . 8ID 1134, kvinna född . Många har berättat om vanvård från samma plats säger att hon under hela vistelsen kände sig kontrollerad av och rädd för fostermodern. Syskonen beskriver en vardag fylld av slag med eller utan till- hygge, att de tvingades att äta upp maten och ofta bevittnade miss- handel av sin syster/bror. berättar att han var sängvätare och blev i stort sett slagen av fostermodern för det. Detta är något som också berättar om. I Tords referat kan man läsa: När det var blött i sängen, vilket det ofta var, fick han stryk av fostermodern. Det kunde bli stryk . I redogörelse står det följande om samma straff: Han [] var sängvätare vilket fostermodern bestraffade honom för. Hon slet upp honom från sängen och slog honom. Syskonen uppger två specifika försummelser; båda upplevde att de inte fick någon värme eller omsorg av fosterföräldrarna och att de alltid fick gamla, omsydda kläder. Båda berättar också att fosterföräldrarna talade illa om deras biologiska föräldrar. Foster- modern kunde säga saker som din mamma är ingen mamma att skicka iväg sina barn så här. Kontakten med föräldrarna begränsades av fosterföräldrarna, enligt både och . Fostermodern skulle alltid lyssna på telefonsamtalen och kontrolle- rade brev till sin mamma. placerades i fosterfamiljen och stan- nade . Han beskriver också fostermodern som den ihärdi- gaste och drivande förövaren i familjen. Fosterfadern slog honom vid något enstaka tillfälle. Till skillnad från syskonens berättelse, misshandlades också av det andra fosterbarnet. kommer ihåg att fostermodern kunde titta på medan blev misshandlad av fosterbrodern och sa inte ifrån att han skulle sluta förrän det började knaka i benen. Fostermodern kunde tvinga honom att arbeta på gården och vissa gånger även i iskyla. säger att han var så utar- betad att han ofta sov i skolan på lektionerna. fick inte läkarvård när han skadat sig. En gång högg han sig i fingret så det blev ett fult sår. Det blev aldrig omskött, så det höll på att ruttna. Han fick inte ha kontakt med sin biologiska familj. Paket och brev som hans biologiska familj sände till honom öppnades av fosterfamiljen. Vid en jämförelse med syskonens erfarenheter av vistelsen över- ensstämmer upplevelserna av vanvården på flera sätt. Den mest framträdande likheten i berättelserna är att fostermodern var den mest aktiva förövaren. Alla tre utsattes, mer eller mindre, för någon Många har berättat om vanvård från samma plats form av våld. Alla tre förhindrades att ha kontakt med sin biolo- giska släkt. En skillnad i de tre personernas berättelser är hur de upplevde arbetet på gården. framställde arbetet på gården som att de fick hjälpa till mycket men ansåg inte att det var någon vanvård. återger arbetet på gården som en säsongssyssla under som- marhalvåret. i sin tur ansåg att han utnyttjades i arbetet på gården och i några fall under livsfarliga förhållanden. Ingen av de tre har kunnat berätta om något tillsynsbesök, det tycks som om kommunen lämnade barnen åt sitt öde. Här placerades systrarna under och framåt. Fosterföräldrarna drev ett jordbruk på gården där de bodde. De hade flera kor. Det fanns inga andra barn i familjen förutom ett tidigare sommarbarn som bodde till och från hos familjen. Båda kvinnorna minns att fosterfamiljen var fri- kyrklig. och återger olika former av försummelse, integri- tetskränkningar, tvång, regler, straff och våld. Vid en närmare analys av vilken form av vanvård systrarna utsattes för framträder deras olika uppfattningar av situationen. tyckte att hon aldrig fick äta sig mätt och att de fick ensi- dig kost. sade att det alltid fanns mat även om fosterföräld- rarna var snåla. säger i intervjun att hon inte kände någon trygghet i fosterhemmet och att hon aldrig fick en kram. å sin sida ansåg sig bli negativt särbehandlad i förhållande till . I motsats till fick aldrig några kramar, pussar eller värme av fostermodern. uppger att hon blev sexuellt utnyttjad av det tidigare sommarbarnet. Det var en äldre pojke, som bodde i fosterfamiljen under olika perioder. blev också utsatt för tafsande av fostermorfadern. redogör inte för några sexuella övergrepp under sin vistelse. Däremot blev hon sla- gen av fostermorfadern. Kvinnorna har gemensamma intryck av försummelsen. Båda berättar att det var kallt i huset då det var oisolerat. 9ID 1125, kvinna född . 10ID 1122, kvinna född . Många har berättat om vanvård från samma plats att sköta sin hygien. minns att det var snålt med hygienartik- lar och säger att de på somrarna var hänvisade till att bada i sjön. Båda rapporterar att de blev slagna på stjärten med byxorna neddragna. uppger fostermodern som förövare i flera fall, medan inte pekar ut någon av fosterföräldrarna framför den andre. Däremot uppger ytterligare en förövare, det tidigare sommarbarnet. Fosterföräldrarna bodde i ett stort hus på landet och hade djur, bl. De var aktiva i . Fostermodern var hemmafru och fosterfadern arbetade på två olika ställen. Det fanns mellan fyra och fem fosterbarn i familjen och uppgifter om att fosterföräldrarna också hade två eller fyra biologiska barn. Dessa uppgifter stämmer överens i alla berättelser. Från detta fosterhem har utredningen intervjuat tre personer som vi kallar Andreas11, Lisa12 och Paula.13 bodde i fosterfamiljen under lov och . Han var aldrig placerad tillsammans med . Däremot var han placerad i olika omgångar som . och bodde tillsammans i fosterfamiljen . uppger att hon blev slagen av fostermodern. Hon beskriver fostermodern som elak och dominant, hon personifierar allt vad ondska står för. , som var placerad i fosterfamiljen under flera perioder, uppger att han inte blev utsatt för våld men beskriver att han såg andra placerade fosterbarn bli slagna av båda fosterföräldrarna. Både och berättar att deras sängar bestod av hopspi- kade spånplattor. och säger att de var tvungna att arbeta i hushållet. återger i sina iakttagelser att det var alltid mycket hushållsbestyr för fosterflickorna i familjen. Alla tre minns att de var tvungna att bära avvikande kläder som var hemsydda och gammaldags. säger att hon blev utsatt för sexuella övergrepp av foster- fadern. uppger inte att hon själv utsattes men berättar att andra blev utnyttjade sexuellt av fosterfadern. Alla tre uppger att 11ID 922, man född . 12ID 979, kvinna född . 13ID 969, kvinna född . Många har berättat om vanvård från samma plats fosterfadern blev anklagad för sexuella övergrepp. minns fosterfadern som en typisk karlakarl och säger att han var militä- risk till sättet. Han upplevde att det fanns många regler i hemmet och att det rådde en sarkastisk stämning. Både och kände sig begränsade i sina kontakter med respektive biologiska familj, var förbjuden att ringa hem till sin pappa. fick aldrig prata ifred med sin mamma i telefon. Alla tre minns att det förekom tillsynsbesök, men både och säger att de alltid var förannonserade och att hemmet då blev städat samt att barnen fick nya kläder. i sin tur berättar att inspektören var personlig vän med fostermodern, vilket ledde till att aldrig vågade berätta hur han hade det. Utifrån referaten verkar och ha fler gemensamma uppfattningar om vanvården i fosterfamiljen, trots att de aldrig var placerade i fosterhemmet. Vid en jämförelse av , och referat ger och en mer utförlig beskrivning av att de upplevde vanvård i fosterhemmet än . Det kan bero på att inte blev utsatt för vanvård i lika stor utsträckning som de andra eller att hon blev behandlad på ett annat sätt av fosterföräldrarna. Det kan också återspegla vad intervjupersonerna minns, vad de väljer att berätta i intervjun eller på vilket sätt intervjupersonen beskriver sina erfarenheter. Vidkärrs barnhem var i drift –1976. Hur många barn som kom att bo här under de barnhemmet var i drift är oklart men det rör sig om tusentals barn från . När barnhemmet öppnade hade det plats för 176 barn i åldern 1–. Dessutom fanns en så kallad isoleringsavdelning med 24 platser. Vidkärrs barnhem omfattade tio byggnader. Från början kallades de bara hus 1, hus 2, hus 3 osv. fick husen namn efter olika fågelarter. Svanen innehöll reception och läkarmottag- ning. I Anden låg centralköket. I Uven fanns det troligtvis en slöjdsal och Ugglan utgjorde en sjukavdelning. Många har berättat om vanvård från samma plats Det fanns sex avdelningar där barnen bodde. I Tjädern bodde de äldsta pojkarna. Göken, Trasten, och var till för mindre barn och spädbarn. I Tranan bodde de äldre flickorna. De avdelningar som nämnts under intervjuerna är Tjädern, Tranan, Orren, Trasten och Lärkan. Vidkärr hade också en egen skola. I intervjuerna beskrivs den ligga i en källarlokal. Flera intervjupersoner har påtalat bristen på skolstöd från personalen och att de tyckte att Vidkärrs skola hade undermålig undervisning. Andra intervjupersoner har redogjort för att de gick i en skola utanför Vidkärrs område. Bland de intervjuade uppger 65 personer att de har erfarenheter av vanvård från sin vistelse på Vidkärrs barnhem. De flesta berättel- serna handlar om placeringar på 1940-, . Beskrivningarna från Vidkärr påminner mycket om interiörerna i bok Barnhemmet framstår som en totalt disciplinär miljö med tyd- liga regler för barnens vistelse. Bestraffningar var vanligt före- kommande. En återkommande bestraffning var att bli inlåst och isolerad, vilket nästan hälften av de 65 personerna har berättat att de utsattes för. Det fanns ett särskilt utrymme avsedd för denna isolering som kal- lades . Den beskrivs av flera som ett rum med låsta föns- ter med en stol, ett bord och en säng. Barnen blev inlåsta där i 1–. En person15 säger följande om : På fanns det inget att göra och man var tvungen att ta tabletter . Endast en person16 uppger att hon tvingades till någon form av sysselsättning hon befann sig på . En annan bestraffning kunde vara att bli duschad med kallt vatten. 10 personer har redogjort för sådan bestraffning. Berndt17 uppger att han var placerad på Vidkärr och 14Sändh, , Barnhemsungar: roman, , , 1991. 15ID 200, man född . 16ID 358, kvinna född . 17ID 520, man född . Många har berättat om vanvård från samma plats att han tvingades utstå flera kallduschar, hade man varit dum duschade dom mig med iskallt vatten. Detta hände minst en gång . ,18 som var placerad året efter , beskriver också kallduscharna. Han upplevde de dock mer som en daglig rutin och anser tvångsduschningarna vara en djävla sadism. Bestraffningar i samband med matsituationen har 28 personer redogjort för. De berättar att de var tvungna att sitta kvar tills de hade ätit upp maten, annars blev de tvångsmatade eller tvingade att äta upp sina spyor. Tvångsmatning förekom och blev tvångsmatad och tvingades även att äta upp sina spyor när hon kräktes upp mat.19 Bestraffningar för sängvätning utdelades också. berättar att när hon kissade i sängen så fick hon ligga i samma lakan, som straff.20 Våld som bestraffning förekom. Förutom inlåsning och utegångsförbud minns att det förekom att hon fick örfilar och att personalen tog henne hårt i armen och slängde iväg henne. Detta hände regelbundet. Ett flertal berättar att de blivit kastade, knuffade, luggade, slagna med tillhygge, blivit örfilade eller sparkade på. En gemensam återspegling av atmosfären var att personalen var känslokall och att det inte förekom någon trygghet eller kärlek i tillvaron. Bosse22 ger en målande beskrivning vars essens ofta åter- kommer i intervjuerna, berättar att det inte fanns någon ro här. Ingen kärlek och ingen personal som han kunde ty sig till. Han var placerad på Vidkärr från det att han var . Andra uttryck för detta är total avsaknad av kärlek, ingen 18ID 229, man född . 19ID 473, kvinna född . 20ID 693, kvinna född . 21ID 380, kvinna född . 22ID 16, man född . Många har berättat om vanvård från samma plats värme eller förståelse och känslor av ensamhet och otrygghet från . Några enstaka har upplevt vänlighet hos personalen. Beskriv- ningar om personalen finns som att hon var glad och snäll23 eller hon var underbar och brydde sig om mig.24 Särskilda barnhemskläder och andra rutiner Många berättar att de var tvungna att bära särskilda kläder som visade att de kom från Vidkärr. Flera har berättat om kränkande tilltal, att de blev separerade från sina syskon och placerade på olika avdelningar eller fråntagna gåvor. En integritetskränkning som många kommer ihåg är att de skulle leka eller stå på led inför presumtiva fosterföräldrar. Barbro25 minns att de fick leka framför vuxna människor som ibland kom och pekade ut barn, mellan elva och tolv skulle barnen ställa upp sig. Då kom det folk som ville ha fosterbarn och tittade på dem, klämde och kände.26 Det finns elva redogörelser från Vidkärr om sexuella övergrepp. De flesta handlar om att barn blivit tafsade på men det finns också redogörelser om våldtäkter och att ha tvingats onanera åt förövare, som kunde bestå både av personal och andra barn. Tafsandet kunde ta sig uttryck som att personalen skulle hjälpa till27 vid tvätt- ningen: Han skulle duscha mig trots att jag var .