sou · GYB390d2 · 2011-01-01 00:00:00 — Där har också konstaterats att begreppet är avsett att omfatta även annan verksamhet som är av ekonomisk art under förutsättning att den har viss varaktighet och är av affärsmässig karaktär eller i vart fall planmässigt organiserad. Som exempel på verksamhet som däri- genom faller in under begreppet ekonomisk verksamhet kan nämnas förskoleverksamhet, som ett antal föräldrar anordnar för sina barn (jfr NJA 1998 s. 293), verksamhet som består i att några personer köper in och brukar en eller flera bilar för privat bruk (bilpool- verksamhet) och verksamhet som består i att flera personer gemen- samt förvaltar ett utrymme för förvaring av medlemmarnas egendom (jfr NJA 1998 s. 717). Det förhållandet att verksamhetens intäkter till stor del härrör från stat, kommun, EU eller från offentliga eller privata fonder utesluter inte att verksamheten anses som ekono- misk verksamhet. Så kan t.ex. mycket väl ett EU-finansierat projekt utgöra ekonomisk verksamhet och – om övriga i paragrafen angivna förutsättningar är för handen – drivas som en ekonomisk förening. Detsamma gäller projekt som finansieras genom t.ex. olika slag av investeringsfonder, strukturfonder eller regionala utvecklingsfonder. Verksamheter som sådana fonder är inriktade på torde inte sällan vara väl ägnade att drivas som ekonomiska föreningar som de i ett uppstartsskede kan ha ett påtagligt behov av finansiering. Det torde inte vara ovanligt att det i en förening drivs såväl viss ekonomisk verksamhet som viss annan verksamhet, t.ex. opinions- bildning, facklig verksamhet, idrottsverksamhet m.m. Bedömningen av om en sådan förening uppfyller kravet på ekonomisk verk- samhet ska göras utifrån vad som är den huvudsakliga verksam- heten inom föreningen. Också frågan om vilken typ av verksamhet som är den dominerande i föreningen får bedömas med utgångs- punkt i föreningens resultat- och balansräkningar. Om merparten av föreningens nettoomsättning och balansomslutning avser ekono- misk verksamhet, är det således normalt naturligt att se den ekono- miska verksamheten som föreningens dominerande verksamhet. Även här bör bedömningen göras . Vad som är föreningens huvudsakliga verksamhet kan dock ibland vara svårt att bedöma. I sådana tveksamma fall bör föreningens egen uppfattning om verksamhetens karaktär gälla. Graden av ekonomisk verksam- het respektive annan verksamhet kan också växla över tiden. Att inslaget av ekonomisk verksamhet är mindre betydande bör emellertid inte hindra att föreningen drivs vidare som ekonomisk förening under förutsättning att avsikten är att den ekonomiska verksamheten på ska vara den som dominerar. Liksom är lagens utgångspunkt att verksamheten ska drivas i föreningens egen regi. Förslaget innebär dock att fören- ingen alltid kan välja att i stället bedriva verksamheten eller delar av verksamheten i ett eller flera dotterföretag. Vad som avses med dotterföretag framgår av 1 kap. 5–7 §§. Dotterföretagets juridiska form och nationalitet är utan betydelse Det behöver inte heller vara ett helägt dotterföretag. Det saknar också betydelse vilka de övriga delägarna är. Verksamheten kan exempelvis bedrivas i ett dotter- aktiebolag i vilket föreningen innehar av rösterna medan återstoden av rösterna innehas av ett helt fristående aktiebolag. Av bestämmelsen följer motsatsvis att den samlade verksam- heten inte får bedrivas i ett fristående företag som inte utgör dotterföretag till föreningen. Det gäller även om föreningen i och för sig har ett i praktiken bestämmande inflytande över det andra företaget och även om övriga delägare är närstående ekonomiska föreningar. Det huvudsaklighetskriterium som bestämmelsen inne- håller gäller dock också i detta hänseende. Det innebär att fören- ingen är oförhindrad att bedriva en del av verksamheten utanför föreningen och föreningens dotterföretag, under förutsättning att den dominerande delen av verksamheten äger rum i själva fören- ingen eller i dess dotterföretag. Vad som i det sammanhanget är den dominerande delen av verksamheten får i första hand mätas genom en jämförelse mellan å ena sidan nettoomsättningen i den verksamhet som drivs i föreningen och dess dotterföretag och å andra sidan nettoomsättningen i den samlade verksamhet som fören- ingen, själv eller genom annan juridisk person, bedriver. – Såsom framgår av 2 kap. 6 § kan föreningen dessutom i stadgarna ta in be- stämmelser om att en större del av verksamheten ska kunna be- drivas genom ett eller flera andra företag; i så fall gäller över huvud taget inte några begränsningar ifråga om var verksamheten ska be- drivas (se vidare kommentaren till den paragrafen). 2 kap. 4 § Den ekonomiska verksamhet som föreningen bedriver ska kännetecknas av att medlemmarna deltar i verksamheten 1.som konsumenter eller andra slag av förbrukare, 3.med egen arbetsinsats, 4.genom att använda föreningens tjänster, eller 5.på annat liknande sätt. Vid bedömningen av om förutsättningarna enligt första stycket är uppfyllda ska, utöver föreningens egna medlemmar, även medlemmarna i en annan eko- nomisk förening som är medlem i den förstnämnda föreningen räknas med. Paragrafens första stycke innehåller det s.k. kooperativa kravet, dvs. kravet på att medlemmarna ska delta i verksamheten på visst sätt. Det överensstämmer i sak med gällande rätt. Enligt förslaget ska föreningens verksamhet kännetecknas av att medlemmarna deltar i verksamheten. I detta ligger att verksamheten ska vara inriktad på att medlemmarna ska delta i verksamheten och att de som deltar i verksamheten huvudsakligen utgörs av medlemmar. Det utesluter inte att föreningen tillåter eller t.o.m. uppmuntrar andra att delta. Det utesluter inte heller att en mindre del av föreningens verksam- het helt eller delvis är sådan i vilken medlemmarna över huvud taget inte deltar. Begreppet delta är avsett att ha en vid innebörd. En medlem kan anses delta i föreningen även om han eller hon endast då och då utnyttjar föreningens tjänster. Den som inte medverkar på något annat sätt än genom att betala en insats kan dock inte anses delta. Såsom framgår av 2 kap. 7 § kan emellertid föreningen i stadgarna bestämma att det i föreningen även får finnas s.k. investerande med- lemmar, dvs. medlemmar som inte deltar i verksamheten utan bidrar enbart genom en medlemsinsats. Den i bestämmelsen förutsatta kopplingen mellan medlemmarna och verksamheten föreligger även i fråga om sådan verksamhet som i sig inte innefattar samhandel med medlemmarna men utgör en nöd- vändig betingelse för denna. Så kan t.ex. inköp från andra än med- lemmar av sådana produkter som är nödvändiga för föreningens verksamhet vara att anse som kooperativ verksamhet. Detsamma gäller inköp som ingår i förädling eller vidareförsäljning av pro- dukter som medlemmarna har levererat. Också verksamhet som syftar till utveckling av nya produkter, avsedda att tillhandahållas medlemmarna eller avsedda att tillverkas av varor som medlem- marna har levererat, kan uppfylla kravet på kooperativ verksamhet (se även prop. 1996/97:163 s. 22). Paragrafens andra stycke – som behandlar s.k. sekundärföreningar (jfr avsnitt 6.3.2) – överensstämmer med 1 kap. 1 § andra stycket i den nuvarande föreningslagen. 2 kap. 5 § Även en förening som inte uppfyller kraven i 2–4 §§ ska anses som en eko- nomisk förening, om 1.föreningen har till huvudsakligt ändamål att främja medlemmarnas eko- nomiska intressen genom att verka för att de deltar på det sätt som anges i 4 § iekonomisk verksamhet som en eller flera andra föreningar bedriver, 2.föreningens tillgångar till övervägande del består av andelar i den eller de andra föreningarna, och 3.den eller de andra föreningarna utgör ekonomiska föreningar enligt 2–4 §§. Paragrafen, som i sak motsvarar 1 kap. 1 § tredje stycket i den nu- varande föreningslagen, innehåller bestämmelser om s.k. medlems- främjande föreningar (primärföreningar; jfr avsnitten 6.3.2 och 6.6.2). Ekonomiska föreningar med extern verksamhet 2 kap. 6 § I stadgarna för en ekonomisk förening får det bestämmas att en större del av verksamheten än bestämmelserna i 3 § tillåter, dock inte hela verksamheten, får bedrivas genom ett eller flera andra företag än föreningen själv eller dess dotterföretag. Detta får dock endast ske genom företag med vilka föreningen har träffat avtal som ger föreningen ett betydande inflytande över verksam- heten. Såsom framgår av 2 kap. 3 § utgår lagen från att den ekonomiska verksamhet som föreningen bedriver – och som medlemmarna för- utsätts delta i – ska, i vart fall huvudsakligen, bedrivas inom fören- ingen eller i ett dotterföretag till föreningen. Den här paragrafen ger möjlighet att förlägga en större del av verksamheten till ett eller flera andra företag. Detta förutsätter dock att bestämmelser om detta tas in i stadgarna. I sådana stadgebestämmelser behöver inte preciseras hur och var verksamheten ska bedrivas. Stadgebestäm- melserna måste emellertid på ett tydligt sätt ge uttryck för att verk- samheten kan komma att bedrivas utanför föreningens eller dess dotterföretags ramar. Beslut om att ta in sådana bestämmelser i stadgarna kan normalt fattas med två tredjedelars majoritet. I stadgarna kan dock bestämmas att ett annat, strängare majoritetskrav ska gälla (jfr 7 kap. 32 §). Den som har motsatt sig ett beslut om att i stadgarna ta in bestäm- melser om att verksamheten ska kunna bedrivas i andra företag har inte någon särskild rätt att gå ur föreningen, motsvarande den som gäller vid vissa andra slag av stadgeändringar. I praktiken torde det företag där verksamheten bedrivs med stöd av sådana stadgebestämmelser ofta komma att bli ett företag i vilket den ekonomiska föreningen har något slag av ägarintresse och därmed också kan utöva någon form av ägarinflytande. Det är emellertid också möjligt att förlägga verksamheten till ett företag som den ekonomiska föreningen inte har något som helst ägar- intresse i. I båda fallen förutsätter arrangemanget något slag av avtal mellan föreningen och det andra företaget. Ett exempel är att en producentkooperativ förening tecknar avtal med ett annat företag om att det andra företaget ska köpa produkter från föreningens medlemmar. Paragrafen ställer särskilda krav på sådana avtal. Avtalet måste tillförsäkra föreningen ett betydande inflytande över den verksam- het i vilken medlemmarna ska delta. Det behöver inte vara fråga om något generellt bestämmande inflytande. När det gäller sådant som har påtaglig betydelse för medlemmarna och deras deltagande, måste emellertid föreningen vara tillförsäkrad ett stort inflytande. Det inne- bär exempelvis att när det gäller medlemmarnas rätt till sam- handel med det aktuella företaget ska denna inte kunna inskränkas utan föreningens medgivande. Inte heller grunderna för de pris- och leveransvillkor som ska tillämpas gentemot medlemmarna eller graden av service gentemot medlemmarna ska kunna ändras utan föreningens samtycke. I andra frågor som gäller verksamheten men som inte har någon direkt betydelse för medlemmarna behöver graden av inflytande inte vara lika påtaglig, t.ex. i frågor om arbetsmiljö och arbetsvillkor för företagets anställda. Även sådana frågor kan dock, beroende på föreningens art och särskilda syften, vara av det slag att föreningen måste tillförsäkras ett betydande inflytande över dem. Över huvud taget måste föreningen vara garanterad det inflytande som krävs för att verksamheten ska stå i överensstämmelse med de särskilda bestämmelser om verksamheten som kan finnas i föreningens stadgar. En nödvändig förutsättning för att inflytande ska kunna utövas är givetvis att föreningen eller någon av fören- ingen utsedd person också har en rimlig insyn i företagets förhåll- anden. Avtalet måste därför tillförsäkra föreningen sådan insyn. Ofta torde det också vara lämpligt att föreningen också har rätt att få till stånd något slag av granskning av företagets förhållanden, t.ex. genom att föreningen har rätt att utse en revisor i det andra före- taget. Det ligger i sakens natur att avtalen måste utformas så att de tryggar att verksamheten långsiktigt kan drivas på det avsedda sättet. En tumregel kan vara att ett avtal har en så lång uppsägningstid att föreningen, om avtalet sägs upp, har möjlighet att diskutera alter- verksamhetsformer vid en föreningsstämma och därefter även genomföra stämmans beslut utan att den kooperativa verksamheten behöver avbrytas. Detta innebär att avtalet i normalfallet inte bör ha en kortare uppsägningstid än och att det ibland – i synnerhet om verksamheten grundas på ett enda sådant avtal – kan vara nödvändigt med en ännu längre uppsägningstid. Ekonomiska föreningar med investerande medlemmar 2 kap. 7 § I stadgarna för en ekonomisk förening får det bestämmas att det i föreningen får finnas en eller flera medlemmar som inte ska delta i verksamheten på det sätt som anges i 4 § utan endast bidra till föreningens verksamhet med en medlemsinsats (investerande medlemmar). Investerande medlemmar ska inte räknas med vid tillämpningen av be- stämmelser i denna lag om minsta antalet medlemmar i en ekonomisk före- ning. Paragrafen innehåller bestämmelser om ekonomiska föreningar med investerande medlemmar. Lagens utgångspunkt är att medlemmarna ska delta i verksam- heten. Med delta avses inte att enbart investera pengar i verksam- heten i syfte att få avkastning på kapital; deltagandet måste ske på det sätt som anges i 2 kap. 4 § (det kooperativa kravet). En fören- ing som inte bygger på förutsättningen att medlemmarna ska delta i verksamheten på detta sätt kan inte registreras som ekonomisk förening. Den som inte kan förväntas komma att delta i föreningens verksamhet på det sätt som lagen förutsätter får, såsom framgår av 5 kap. 2 §, över huvud taget inte antas som medlem i föreningen. Första stycket innebär emellertid att det skapas en möjlighet för vad som i paragrafens rubrik benämns ekonomiska föreningar med investerande medlemmar. En sådan förening skiljer sig från andra ekonomiska föreningar i ett enda avseende; i föreningen kan tas in medlemmar som inte har någon avsikt att delta i föreningens verk- samhet på det sätt som anges i 2 kap. 4 § utan endast avser att bidra till verksamheten genom att betala en medlemsinsats. Från den investerande medlemmens perspektiv kan syftet med medlemskapet vara av olika slag; det kan vara fråga om att få avkastning på ett kapital, att erhålla inflytande i föreningen eller att stödja föreningens verksamhet. Vad som gäller för den investerande medlemmen be- handlas ytterligare i författningskommentaren till 5 kap. 4 §. Eftersom antagandet av investerande medlemmar i någon mån strider mot de kooperativa principer som torde vara naturliga att tillämpa för de flesta ekonomiska föreningar, har det ansetts att så- dana medlemmar ska få förekomma endast om stadgarna innehåller bestämmelser om detta. Sådana bestämmelser – som kan tas in i stadgarna i samband med föreningens bildande eller – kan uppställa olika slag av begränsande villkor för antag- andet av investerande medlemmar, t.ex. att de investerande medlem- marna bara får utgöra en viss andel av det totala antalet medlemmar. Beslut om att ta in bestämmelser om investerande medlemmar i stadgarna kan normalt fattas med två tredjedelars majoritet. I stadgarna kan dock tas in bestämmelser om att ett annat majori- tetskrav ska gälla (jfr 7 kap. 32 §). Lagen ger inte den som mot- sätter sig ett beslut om att föreningen ska kunna anta investerande medlemmar någon särskild utträdesrätt, motsvarande den som gäller vid vissa andra slag av stadgeändringar (jfr 4 kap. 8 §). I paragrafens andra stycke har klargjorts att investerande med- lemmar inte ska räknas med vid tillämpningen av lagens bestäm- melser om minsta antal medlemmar. När det i 2 kap. 1 § sägs att en ekonomisk förening ska ha minst tre medlemmar, innebär det alltså att det måste finnas minst tre medlemmar som avser att delta i föreningen på det sätt som anges i 2 kap. 4. Den frågan har be- handlats i avsnitt 7.5.1. Vidare aktualiseras bestämmelserna i 18 kap. 3 § 3 om skyldighet att kalla till stämma och bestämmelserna om tvångslikvidation i 18 kap. 13 § första stycket 3 i fall antalet verk- samma medlemmar har gått ner till en eller två, oavsett om det i föreningen även finns flera investerande medlemmar. Motiven för detta har redovisats i avsnitt 15.4.4. Ansvaret för en ekonomisk förenings förpliktelser 2 kap. 8 § För en ekonomisk förenings förpliktelser svarar endast föreningens tillgångar. I tillgångarna inräknas de fordringar på medlemsinsatser, förlagsinsatser och medlemsavgifter som har förfallit till betalning. Paragrafen motsvarar i sak 1 kap. 3 § i den nuvarande förenings- lagen (se prop. 1986/87:7 s. 80). I den nuvarande lagen har dock andra meningen en annan lydelse: I tillgångarna inräknas insatser och avgifter som har förfallit till betalning, även om de ännu inte har betalats. Bestämmelsen har formulerats om för att innebörden ska bli tydligare. Någon ändring i sak är inte avsedd. Med med- lemsavgifter avses avgifter som medlemmarna enligt stadgarna ska betala till föreningen, antingen regelbundet återkommande avgifter eller avgifter som är beroende av särskilda avgiftsbeslut (jfr 4 kap. 2 § första stycket). I rättspraxis finns exempel på s.k. ansvarsgenombrott, dvs. aktie- ägare eller medlemmar har under särpräglade förhållanden gjorts per- sonligen ansvariga för bolagets respektive föreningens förpliktelser. Det är inte avsett att den nya lagtexten ska stänga möjligheterna till ansvarsgenombrott. Liksom får det emellertid förutsättas att ansvarsgenombrott kan komma i fråga endast i mycket speciella fall som präglas av att medlemmarna har agerat illojalt mot föreningens borgenärer. Särskilda bestämmelser om vissa icke-kooperativa föreningar 2 kap. 9 § En förening som huvudsakligen har till ändamål att främja medlemmarnas ekonomiska intressen genom verksamhet som medlemmarna inte deltar i på det sätt som anges i 4 § kan inte förvärva rättigheter eller ta på sig skyldig- heter eller föra talan inför domstol och myndigheter. Paragrafen motsvarar i huvudsak 1 kap. 2 § tredje stycket i den nu- varande föreningslagen. Den behandlar s.k. icke-kooperativa eko- nomiska föreningar. Med detta avses en förening som har till ända- mål att främja medlemmarnas ekonomiska intressen men där avsikten inte är att detta ska ske på det sätt som avses i 2 kap. 4 §. En sådan förening utgör inte en ekonomisk förening och kan inte registreras. Av paragrafen framgår att den över huvud taget inte kan förvärva rättskapacitet. Det innebär att den inte heller kan verka som en icke-registrerad ideell förening. Hur en ekonomisk förening bildas 3 kap. 1 § En ekonomisk förening bildas av tre eller flera fysiska eller juridiska personer (stiftare) enligt bestämmelserna i 2 §. Den som är underårig eller i konkurs eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 § kan inte vara stiftare. Att detsamma gäller den som har näringsförbud följer av 6 § lagen (1986:436) om näringsförbud. Paragrafen innehåller, tillsammans med 3 kap. 2 §, vissa grundläggande bestämmelser om hur en ekonomisk förening bildas. Bestämmelser av liknande slag finns i 2 kap. 1 § i den nuvarande föreningslagen. Av första stycket framgår att en ekonomisk förening bildas av tre eller flera fysiska eller juridiska personer. Dessa betecknas i lagen som stiftare. Såsom framgår av 3 kap. 2 § måste dessa i samband med föreningens bildande träda in som medlemmar i föreningen. Det är alltså inte möjligt att delta i en föreningsbildning som stiftare utan att gå in i föreningen. Detta medför också att föreningen redan från bildandet måste ha tre medlemmar; en eller två personer kan inte bilda en ekonomisk förening och först senare, före regi- streringen av föreningsbildningen, komplettera med ytterligare en eller två medlemmar. Frågan har berörts i avsnitt 7.5.2 och 7.5.3. Stiftarna kan vara såväl fysiska som juridiska personer. Några särskilda krav på hemvist eller medborgarskap uppställs inte. Det kan alltså även vara fråga om personer som är bosatta i – eller med- borgare i – en utländsk stat (i eller utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet). Det kan även vara fråga om utländska juridiska personer. I andra stycket har klargjorts att den som är underårig, i konkurs eller har förvaltare inte kan vara stiftare. Denna fråga har behand- lats i avsnitt 7.5.2. Av 6 § lagen om näringsförbud följer att inte heller den som har näringsförbud kan vara stiftare. 3 kap. 2 § Vid föreningsbildningen ska stiftarna 1.komma överens om att bilda föreningen, 2.upprätta och anta stadgar för föreningen, 3.utse en styrelse för föreningen och, om det enligt lag eller stadgarna ska finnas sådana i föreningen, en eller flera revisorer och lekmannarevisorer, och 4.gå in som medlemmar i föreningen. Åtgärderna enligt första stycket ska dokumenteras i protokoll eller liknande skriftlig handling. I tidigare lagstiftningsarbete om ekonomiska föreningar har det ansetts att förfarandet vid föreningsbildningen inte bör formaliseras genom exempelvis bestämmelser om konstituerande sammanträden, stiftelseurkund och teckningslista. Förslaget i detta betänkande bygger på samma uppfattning. Det har dock ansetts att vissa grund- läggande krav måste vara uppfyllda för att en förening ska anses bildad och att dessa krav bör framgå av lagen. I första stycket anges fyra obligatoriska moment i föreningsbild- ningen. I vilken ordning som åtgärderna vidtas saknar betydelse; den naturliga ordningen torde vara att alla momenten, eller i vart fall de två första, vidtas på en och samma gång. Avgörande är att samtliga åtgärder blir vidtagna. Först när så är fallet är föreningen bildad. Det första momentet är att de som vill bilda föreningen – i lagtexten benämnda stiftare – kommer överens om att bilda en för- ening. För överenskommelsen gäller inte några särskilda formkrav, t.ex. att den ska träffas vid något slag av konstituerande samman- träde eller komma till uttryck i en formlig stiftelseurkund som samt- liga stiftare undertecknar. Allmänna avtalsrättsliga principer får tillämpas vid bedömningen av om en överenskommelse kan anses träffad. Såsom framgår av paragrafens andra stycke ska dock över- enskommelsen dokumenteras. Det andra momentet är att stiftarna färdigställer och antar stadgar för föreningen. Stadgarna ska innehålla i vart fall de uppgifter som anges i 4 kap. 1 §. Det tredje momentet är att stiftarna utser de personer som ska sitta i föreningens styrelse. Om föreningen enligt sina stadgar ska ha en eller flera revisorer eller en eller flera lekmannarevisorer, ska också dessa utses. Undantagsvis kan det dock följa av särskilda lagbestäm- melser att en revisor måste utses redan i samband med bildandet av föreningen (se t.ex. 12 kap. 2 § och 12 a kap. 3 § lagen om bank- och finansieringsrörelse). Det ligger i sakens natur att de angivna per- sonerna måste vara vidtalade att fullgöra dessa funktioner. Det fjärde momentet är att stiftarna går in som medlemmar i föreningen. Lagen reglerar inte formen för medlemsinträdet. Det väsentliga är att stiftarna tydligt ger uttryck för sin vilja att vara med- lemmar i föreningen. Samtliga stiftare måste delta i föreningsbildningen. En pågående föreningsbildning behöver emellertid inte bli utan verkan därför att någon av stiftarna hoppar av sedan ett eller flera moment har vid- tagits. Om fyra personer kommer överens om att bilda föreningen men en av dessa sedan bestämmer sig för att inte delta i denna, exempelvis därför att han eller hon är oense med de övriga om stadgarnas innehåll, kan de tre övriga slutföra bildandet av föreningen. Den dokumentation av föreningsbildningen som föreskrivs i andra stycket kan utformas på olika sätt, beroende på omständigheterna. Finns det ett stort antal stiftare som har kommit överens om att bilda föreningen vid ett formligt sammanträde, kan det vara natur- ligt att dokumentationen sker i form av ett protokoll som under- tecknas av protokollföraren och justeras av mötesordföranden och ytterligare någon person.