sou · GZB383 · 2011-12-14 00:00:00 — Utredningen kan vidare konstatera att det är framför allt när det gäller tolktjänst vid myndigheter och tolktjänst i arbetslivet som det är oklart vad som innefattas i vardagstolkning. Utredningen föreslår i följande avsnitt, 6.2.4, att 8 § förvalt- ningslagen samt ansvars- och finansieringsprincipen ska tillämpas mer konsekvent och att de ansvariga myndigheterna ska stå för de tolkkostnader som uppstår när tolk behövs hos myndigheten. Utredningen föreslår dock vissa undantag, se avsnitt 6.2.4. Utred- ningens förslag innebär således att delar av den tolktjänst som omfattas av vardagstolkning inte längre kommer att omfattas av den nya myndighetens ansvarsområde. Detta talar för att begreppet vardagstolkning inte längre ska tillämpas. Dessutom anser utred- ningen att ett led i att införa ett nytt regelverk som är mer överblickbart, tydligare och mer förutsägbart än dagens regelverk är att föreslå nya begrepp för tolktjänst. Med hänsyn till detta föreslår utredningen att begreppet vardagstolkning inte ska längre tillämpas. 9 vardagstolkning s. 8 och 40 f. 6.2.4Tolktjänst i offentlig verksamhet Utredningens förslag: får erbjuda barn- domsdöva, vuxendöva, hörselskadade och personer med döv- blindhet tolktjänst vid kontakter med hälso- och sjukvården. Utredningens bedömning: Vid behov av tolk hos statliga och kommunala myndigheter bör den ansvariga myndigheten anlita och bekosta tolk. Skälen för förslaget och bedömningen: I kommittédirektiven anges att en styrande utgångspunkt för utredningen ska vara att varje huvudman konsekvent ska tillämpa ansvars- och finansierings- principen. Ansvars- och finansieringsprincipen innebär att varje sektor i samhället ska ha ett ansvar för att utforma och bedriva sin verksamhet så att den blir tillgänglig för alla medborgare, som kostnaderna för nödvändiga anpassningsåtgärder ska ses som en självklar del av de totala kostnaderna för verksamheten. De ska därför också finansieras som verksamheten i övrigt. När det gäller tolktjänst vid ärenden hos statliga och kommunala myndigheter gäller enligt 8 § förvaltningslagen att när en myn- dighet har att göra med någon som är allvarligt hörselskadad bör myndigheten vid behov anlita tolk. Vardagstolkning som den beskrivs i förarbetena innebär att myndigheters ansvar för tolktjänst enligt 8 § förvaltningslagen och ansvars- och finansieringsprincipen åsidosätts genom att sådan tolkning även kan omfattas av vardagstolkning. Exempel från för- arbetena är att vardagstolkning omfattar besök vid försäkrings- kassan, organ samt hos olika myndigheter.10 Före- trädare för tolkcentralerna har till utredningen uppgivit att blivit mer uppmärksamma på vilken myndighet som har betalningsansvaret för de olika tolkuppdragen. Tolk- centralerna fakturerar , i större utsträckning än tidigare, myndigheter för utförda tolkuppdrag hos myndigheterna. Detta medför att det är mer oklart än tidigare vilken tolktjänst som den ansvariga myndigheten ansvarar för och vad som ska ingå i vardagstolkning. har i sin rapport om begreppet 1992/93:159 s. 201. vardagstolkning konstaterat att detta är ett problem. Ett led i att mer konsekvent tillämpa 8 § förvaltningslagen och ansvars- och finansieringsprincipen samt att tydliggöra de statliga och kommunala myndigheternas ansvar är, enligt utredningens uppfattning, att den tolkning myndigheterna ska ansvara för inte ska omfattas av den tolktjänst som den nya myndigheten kommer att erbjuda. Sådan tolktjänst ska inte heller vara reglerad i den nya lagen om tolktjänst. Att tydliggöra gränsdragningen mellan en särskild lag om tolktjänst och 8 § förvaltningslagen, liksom ansvars- och finansieringsprin- cipen skulle innebära ett tydligare regelverk än . Företrädare för tolkcentraler, intresseorganisationer, tolk- användare, tolkar m.fl. har till utredningen framfört farhågor mot ett förslag som bygger på att bestämmelsen i förvaltningslagen och ansvars- och finansieringsprincipen kommer tillämpas mer konsekvent och att tolktjänst vid myndighetsbesök inte ska omfattas av den nya tolktjänstmyndighetens ansvarsområde. De ser en risk att de primära tolkanvändarna inte längre ska få tolk i den utsträck- ning de har behov av och som de får genom vardagstolkning. För att säkerställa att tolkanvändarna får den tolktjänst de har behov av vid kontakter med statliga och kommunala myndigheter ska den nya , enligt utredningens förslag, ges ett tydligt uppdrag att bistå statliga och kommunala myndigheter i frågor om tolktjänst. Information, rådgivning och ett praktiskt stöd från kommer att innebära att de statliga och kommunala myndigheterna blir mer medvetna om sina skyldigheter att anlita tolk när behov föreligger. Sådant stöd från kommer även att tydliggöra för tolkanvändarna vilket ansvar myndigheterna har för tolktjänst. Vad avser tolktjänst inom kulturområdet redovisas utredningens bedömning i avsnitt 6.2.5. Vid kontakter med hälso- och sjukvården Hälso- och sjukvårdsområdet är ett område där det enligt utred- ningen är motiverat med kompletterande resurser som säkerställer tolktillgången – främst med hänsyn till att det rör liv och hälsa och att en fungerande kommunikation mellan hälso- och sjukvårdens företrädare och patienterna är synnerligen viktigt. Utredningen föreslår därför ett undantag från ansvars- och finansieringsprin- cipen för kontakter med hälso- och sjukvården. och besök hos läkare, sjukvården och tandläkare utgör en stor del av vardagstolkningen. Tolktjänst ska gälla all hälso- och sjukvård, oavsett huvudman och driftsform. Utredningen föreslår att den nya lagen om tolktjänst ska innehålla en bestämmelse om skyldighet att erbjuda sådan tolktjänst. 6.2.5Tolktjänst erbjuds i situationer av privat karaktär samt vid fritids- och föreningsaktiviteter Utredningens förslag: får erbjuda barndomsdöva, vuxendöva, hörselskadade och personer med dövblindhet tolktjänst i situationer av privat karaktär, för att utöva fritidsintressen och för att delta i föreningslivet. Skälen för förslaget: I vardagstolkning innefattas tolktjänst i situationer av privat karaktär såsom viktigare inköp, bankärenden samt vid dop, konfirmationer, vigslar och begravningar. Exempel på andra situationer av privat karaktär är när den primäre tolk- användaren behöver tolktjänst för att kunna gå på en fest. Utredningen anser att den nya tolktjänstmyndigheten ska kunna erbjuda de primära tolkanvändarna sådan tolktjänst och att denna tolktjänst ska regleras i den nya lagen om tolktjänst. Utredningen föreslår att sådan tolktjänst i den nya lagen om tolktjänst ska benämnas tolktjänst i situationer av privat karaktär. Den nya lagen om tolktjänst ska innehålla en bestämmelse om Tolktjänst- myndighetens skyldighet att erbjuda sådan tolktjänst. Vardagstolkning kan vidare erbjudas vid fritidsaktiviteter, kultur- aktiviteter, rekreation och i föreningslivet. Vid fritidsaktiviteter, rekreation och i föreningslivet finns det ofta inte någon offentlig huvudman som kan åläggas betalningsansvaret. Det är viktigt att samhället även fortsättningsvis säkerställer att tolkanvändarna får tolkstöd i dessa situationer. När det gäller kulturaktiviteter, däremot, finns det i många fall en offentlig huvudman för verk- samheten. Enligt ansvars- och finansieringsprincipen har statliga och kommunala kulturinstitutioner ett ansvar för att verksamheten är tillgänglig för personer med funktionsnedsättning. Utredningen gör dock bedömningen att kulturområdet är ett område där ansvars- och finansieringsprincipen även fortsättningsvis bör komp- letteras av särskilda bestämmelser och särskilda resurser för tolk- tjänst. Att ta del av en kulturaktivitet är i normalfallet att betrakta som en fritidsaktivitet. Om en enskild tolkanvändare vill besöka ett museum eller se en teaterföreställning bör detta således falla inom ramen för ansvar. I detta avseende bör utredningens förslag inte innebära någon förändring jämfört med landstingens/regionernas nuvarande tillämpning av bestämmelserna om vardagstolkning. Om en kulturinstitution däremot avser att göra sin verksamhet tillgänglig för de aktuella målgrupperna genom att exempelvis teckenspråkstolka en guidad visning eller en före- ställning, bör det, i enlighet med ansvars- och finansieringsprincipen vara institutionens huvudmans ansvar att anlita och bekosta tolk. Utredningen anser att det på kulturområdet är ändamålsenligt och samhällsekonomiskt motiverat att på detta sätt göra en distinktion mellan enskilda tolkanvändares behov i specifika situationer och offentliga huvudmäns allmänna ansvar i enlighet med ansvars- och finansieringsprincipen. Sammanfattningsvis föreslår utredningen att den nya tolktjänst- myndigheten ska kunna erbjuda tolktjänst för att utöva fritids- intressen och för att kunna delta i föreningslivet. Fritidsintressen omfattar rekreations- och kulturaktiviteter. Den nya lagen om tolktjänst ska innehålla en bestämmelse om skyldighet att erbjuda sådan tolktjänst. Med tanke på de varierande situationer och aktiviteter som kan föreligga när det gäller situationer av privat karaktär, fritids-, kultur- och föreningsaktiviteter är den nämnda uppräkningen i avsnittet inte heltäckande. Det kan föreligga andra situationer än de nämnda då får erbjuda tolktjänst. kan vardagstolkningen omfatta tolktjänst i och utomlands. Utredningen anser att de primära tolkanvändarna även i fortsättningen ska kunna få tolktjänst vid resa utomlands. Detta ska gälla både tolktjänst vid situationer av privat karaktär, för att utöva fritidsintressen och för att delta i föreningslivet. kommer vid en sådan tolkbeställning, såsom tolkcentralerna gör , behovspröva tolkbeställningen och därefter bedöma om tolkanvändaren kommer att få tolk för den aktuella beställningen. 6.2.6Tolktjänst erbjuds i arbetslivet Utredningens förslag: får erbjuda barn- domsdöva, vuxendöva, hörselskadade och personer med dövblindhet tolktjänst i arbetslivet. Tolktjänst i arbetslivet omfattar både arbets- tagare och företagare. Skälen för förslaget: Det är inte klarlagt vad som avses i förarbetena till vardagstolkning med vissa grundläggande tolk- tjänster i arbetslivet. Det som är klarlagt är att vardagstolkningen omfattar tolktjänst vid arbetsplatsmöten, fackliga möten, vid anställ- ningsintervju och vid samtal med arbetsgivaren. Det är även klar- lagt att vardagstolkning omfattar tolktjänst vid nyanställning, introduktion och utbildning inom företag eller på annan arbets- plats. Av om begreppet vardagstolkning framgår att det har vuxit fram en praxis hos tolkcentralerna att vardagstolkningen inte ska gälla för att sköta det vanligt jobbet.11 Utöver bestämmelserna om vardagstolkning i HSL kan stöd ges av Arbetsförmedlingen med högst för tolk till barndomsdöva, personer med dövblindhet, vuxendöva och hörsel- skadade som tar del av utbildning inom ett företag. Det stödet kan dock bara betalas ut om insatserna inte omfattas av ansvar. Stödet är reglerat i förordningen om särskilda insatser för personer med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga. För att kunna ta del av sådant stöd krävs att den enskilde skriver in sig på Arbetsförmedlingen. Vid bedömningen om ansökt stöd ska beviljas ska Arbetsförmedlingen utreda om personen har en funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga och om det är arbetsmarknadspolitiskt motiverat att lämna ett visst stöd. Det innebär att den enskilde ska intyga att han eller hon har en funktionsnedsättning. Intresseorganisationerna har till utredningen framfört att tolkanvändare upplever ansökningsförfarandet hos Arbetsförmedlingen som otillfredsställande. Arbetsförmedlingen har i sin rapport konstaterat att Arbetsförmedlingens uppdrag att lämna tolkstöd för utbildning inom ett företag är för den enskilde primäre tolkanvändaren ett svårtillgängligt stöd med onaturliga kontaktvägar. Arbetsför- medlingen anser att möjlighet till fortbildning och därmed en 11 vardagstolkning s. 40. möjlighet att stärka sin ställning på arbetsplatsen bör tillhanda- hållas på ett enklare sätt än vad som sker . Arbetsförmedlingen anger slutligen att dess bedömning är att alla former av tolkstöd till målgruppen bör lämnas samlat från en instans och med klara regler om vad som gäller i hela landet.12 Slutligen, men inte desto mindre viktigt, bör nämnas att arbets- givaren har en skyldighet att stå för tolkkostnader, se avsnitt 3.10.1 Detta innebär att ett ansvar för att tillhandahålla tolk till arbets- tagare ligger även på arbetsgivaren. Tolktjänst för arbetstagare i arbetslivet En grundläggande princip inom den svenska arbetsmarknads- politiken är att de som kan ska arbeta och att arbetsmarknads- åtgärder för de som är utan arbete är att föredra framför enbart bidrag. Denna princip brukar benämnas arbetslinjen och har som mål att nå full sysselsättningsnivå på den reguljära arbetsmark- naden. Grundidén är att samhället vinner på att ha fler personer med arbetsinkomst vilket ger skatteintäkter. Det är naturligtvis också en fördel för individen att vara självförsörjande, delaktig i samhället och ha regelbunden kontakt med andra människor. Enligt situation på arbets- marknaden med uppgifter , var andelen sysselsatta i gruppen döva och andelen sysselsatta i gruppen hörselskadade (av arbetskraften 16–). För samtliga funktionsnedsatta är motsvarande siffra . Enligt SCB:s uppräkningar fanns det cirka 13 000 döva personer med nedsatt arbetsförmåga och cirka 29 000 hörselskadade personer med nedsatt arbetsförmåga i . Det bör påpekas att antalet personer i respektive kategori beror på hur den tillfrågade personen själv valt att definiera sin eventuella funktionsnedsätt- ning. Bland döva som uppgett att de har nedsatt arbetsförmåga var sysselsatta. Motsvarande siffra för hörselskadade var . Sysselsättningsgraden bland döva och hörselskadade med nedsatt arbetsförmåga var således relativt låg. Utredningen anser att möjligheten till tolkstöd i arbetslivet är viktigt för både 12 Arbetsförmedlingens rapport av stöd inom arbetsmarknadspolitiken till personer som är barndomsdöva, dövblinda, vuxendöva och hörselskadade enligt 16 § i för- ordningen (2000:630) om särskilda insatser för personer med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga s. 1. anställda och arbetssökande dövas och hörselskadades möjligheter att i konkurrens med andra hävda sig på arbetsmarknaden. Möjligheten till tolkstöd ökar anställbarheten och ökar delaktig- heten i arbetslivet för dessa målgrupper. Gruppen personer med dövblindhet särredovisas inte i SCB:s statistik. Urvalsgruppen i undersökningen har besvarat frågor om vilken funktionsnedsättning de har och har där kunnat välja exempelvis både synnedsättning/blindhet, dövhet och hörselskada. Därefter har de tillfrågade fått ange vilken deras huvudsakliga funktionsnedsättning är. Personer med dövblindhet kan därför finnas spridda i olika kategorier. Det är dock tveklöst så att den ställning på arbetsmarknaden som personer med dövblindhet har är och har varit svag. Detta bekräftas bl.a. av intresseorganisationerna för personer med dövblindhet. Även för personer med dövblindhet anser utredningen att möjligheten till tolkstöd i arbetslivet är viktig för att i konkurrens med andra hävda sig på arbetsmarknaden. Anställbarheten och delaktigheten i arbetslivet ökar om dessa personer får möjlighet till tolk i arbetslivet. Hur många döva, hörselskadade och personer med dövblindhet som har ett tolkbehov i arbetslivet är svårt att bedöma. Bland de hörselskadade är det sannolikt en liten andel, bland döva betydligt fler och bland personer med dövblindhet sannolikt merparten. I de av utredningen nämnda rapporterna från Arbetsför- medlingen och samt vid utredningens samtal med tjänstemän vid Arbetsförmedlingen och tolkcentralerna lyfts särskilt fram att tolkanvändarna upplever sig ha svårt att avancera till högre befattningar, att de inte hänger med i löneutvecklingen och att de sällan får tillgång till fortbildning på samma villkor som andra. Det lyfts även fram att det är viktigt att få tolk när tolkanvändaren t.ex. tar emot ett studiebesök på arbetsplatsen eller ska redogöra för sina arbetsuppgifter på ett arbetsplatsmöte, dvs. tolktjänst för att utföra vissa reguljära arbetsuppgifter. Detta förhållande bekräftas i utred- ningens samtal med de primära tolkanvändarna, arbetsgivare och företrädare för intresseorganisationerna. De nämner vidare att riskerna är stora för indirekt eller direkt diskriminering av målgrupperna om enskilda arbetsgivare inte får visst stöd av samhället för tolkkost- naderna. Intresseorganisationerna vittnar om att det förekommer att anställda missgynnas vid lönesättning eller på annat sätt p.g.a. arbetsgivarens tolkkostnader. Utredningen anser att det är klarlagt att arbetslivet är ett område där särskilda resurser som kan komplettera det ansvar arbetsgivaren har är väl motiverade. Utredningen delar därför intresse- organisationernas bedömning att samhället bör bidra med stöd till arbetsgivarna för tolkkostnader. Risken är annars stor att gruppernas anställbarhet påverkas negativt. Det utanförskap som det innebär att inte ha en förankring på arbetsmarknaden och kunna försörja sig själv är för de flesta människor socialt och psykiskt påfrestande, i synnerhet om det gäller långa perioder. Att vara etablerad på arbetsmarknaden är en avgörande faktor för människors känsla av och faktiska möjligheter att vara delaktig i samhället. Dessutom är det samhällsekonomiskt motiverat att förbättra dövas, hörselskada- des och personers med dövblindhet möjligheter till stöd i arbetslivet, eftersom alternativet i form av arbetslöshetsunderstöd m.m. också innebär en kostnad. Utredningen föreslår att i fortsätt- ningen ska kunna erbjuda de tolktjänster i arbetslivet som omfattas av vardagstolkning såsom tolktjänst vid arbetsplatsmöten, fackliga möten, samtal med arbetsgivaren, vid nyanställning och introduktion samt vid anställningsintervju. För att stärka de primära tolkanvändarnas ställning på arbetsmarknaden föreslår utredningen dessutom att ska kunna erbjuda tolktjänst i arbetslivet för att möjliggöra för tolkanvändaren att utföra vissa reguljära arbetsuppgifter. Exempel på sådana situationer som skulle kunna bli aktuella för tolktjänst är när arbetstagaren ska ta emot ett studiebesök med hörande på sin arbetsplats, hålla föredrag för hörande, delta i möten på eller utanför arbetsplatsen med hörande m.m. Det innebär däremot inte att tolkning kan erhållas på en mer kontinuerlig basis för att utföra dagliga arbetsuppgifter. Utredningen vill också betona att arbetsgivaren fortfarande kommer ha sitt ansvar för att se till att arbetstagaren får tolkstöd när behov föreligger. Tolktjänst vid utbildning inom en arbetsplats Utredningen kan konstatera att tolkstöd vid utbildning inom den primäre tolkanvändarens arbetsplats kan erhållas både genom Arbetsförmedlingens stöd och genom landstingens vardagstolk- ning. Som nämnts tidigare framgår av förordningen om särskilda insatser för personer med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga att Arbetsförmedlingen kan bevilja ekonomiskt stöd med till tolkkostnader vid utbildning inom ett företag, om insatserna inte omfattas av ansvar. I om begreppet vardagstolkning uppgav att det i Arbetsförmedlingens Allmänna råd (AMSFS 2001:20) angavs att det av HSL framgår att vardagstolkning i arbetslivet medges med . Enligt de allmänna råden kunde Arbetsförmedlingen inte betala ut något stöd förrän hade finansierat sina . konstaterade i sin rapport att det inte finns någon sådan bestämmelse i har ändrat sina Allmänna råd efter . Landstingens/regionernas tolkcentraler har vidare ändrat sin praxis efter och hänvisar i större utsträck- ning till Arbetsförmedlingen då tolktjänst vid utbildning inom arbetsplats efterfrågas. I flera landsting har en praxis utvecklats som innebär att tolkning vid arbetsmiljö- eller fackliga utbildningar anses vara vardagstolkning. Fortbildning vid arbetsplatsen anses däremot Arbetsförmedlingen numera ansvara för. Utredningen konstaterar emellertid att enligt förarbetena till vardagstolkning omfattas bl.a. utbildning inom företag av vardagstolkning. Utredningen kan konstatera att det är oklart vad de olika huvudmännen har för ansvar för tolktjänst vid utbildning inom ett företag, dvs. inom den primäre tolkanvändarens arbetsplats, och hur ansvaret ska fördelas mellan huvudmännen. För att göra regelverket tydligare bör endast en myndighet ansvara för den tolktjänst som kan erhållas vid utbildning inom en arbetsplats och som samhället ska ansvara för. Med hänsyn till att utredningen föreslår att kommer att erbjuda tolktjänst i arbetslivet är det, enligt utredningens uppfattning, rimligt att denna myndighet även ansvarar för tolktjänst vid utbildning inom en arbetsplats. Även förordar i en rapport en sådan lösning. Det är också lämpligt att sådan tolktjänst som samhället kan bistå med när det gäller tolktjänst vid utbildning inom en arbets- plats endast regleras i den nya lagen om tolktjänst. Utredningen föreslår således att tolktjänst vid utbildning inom en arbetsplats ska omfattas av den tolktjänst i arbetslivet som de primära tolk- användarna enligt den nya lagen om tolktjänst erbjuds. Med hänsyn till detta bör 16 och 17 §§ förordningen om särskilda insatser för personer med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga justeras så att lagbestämmelserna i fortsättningen inte reglerar 13 vardagstolkning s. 40 f. ekonomiskt stöd till tolkkostnader åt barndomsdöva, vuxendöva, personer med dövblindhet och hörselskadade som tar del av utbildning inom ett företag. Tolktjänst till företagare som är primära tolkanvändare En av den svenska funktionshinderspolitikens mål är att alla ska ha lika möjligheter att delta i samhället, oavsett funktionsnedsättning. Företagare som är primära tolkanvändare bör därför ha goda möjligheter att driva en egen verksamhet. Utredningen anser att samhället bör verka för att denna grupp ges bättre möjligheter än att utöva näringsverksamhet genom stöd i form av tolktjänst. Dessutom föreligger det en stor risk, om inte samhället tillhanda- håller stöd till de enskilda näringsidkarna, att dessa tolkanvändare inte kan försörja sig på sina företag och blir i behov av statligt stöd i form av arbetslöshetsunderstöd m.m. De primära tolkanvändarnas behov av tolk för att kunna utöva näringsverksamhet kan leda till ökade kostnader för de tjänster och varor de producerar. För att till viss del få ersättning för dessa merkostnader kan de av Arbetsförmedlingen beviljas stöd till personligt biträde. Detta stöd täcker inte de kostnader för tolk som företagarna i vissa branscher har. Utredningen föreslår att även företagare som är i behov av tolk för att kunna utföra vissa reguljära arbetsuppgifter i sin näringsverksamhet eller vill gå en fortbildning m.m. ska kunna erbjudas tolktjänst av Tolktjänst- myndigheten. Tolktjänsten ska även för företagare innefattas i begreppet tolktjänst i arbetslivet. Sammanfattningsvis föreslår utredningen att Tolktjänst- myndigheten ska erbjuda tolktjänst i arbetslivet, motsvarande det landstingen/regionerna erbjuder genom vardagstolkning. Exempel på sådana situationer är arbetsplatsmöten, fackliga möten, anställningsintervju och vid samtal med arbetsgivaren. Tolktjänst- myndigheten ska vidare kunna erbjuda tolktjänst vid nyanställning, introduktion och vid utbildning inom en arbetsplats. Tolktjänst- myndigheten ska därutöver kunna erbjuda tolktjänst för att möjliggöra för den primäre tolkanvändaren att utföra vissa reguljära Det innebär dock inte att tolktjänst kan erhållas på en mer kontinuerlig basis för att utföra dagliga arbetsuppgifter. Skyldigheten för myndigheten att erbjuda tolktjänst i arbetslivet gäller gentemot både arbetstagare och företagare som är primära tolkanvändare. Utredningen vill betona att den nämnda uppräkningen inte är heltäckande. Det kan föreligga många andra situationer än de nämnda då får erbjuda tolktjänst.