sou · GYB3106d2 · 2011-01-01 00:00:00 — I de fall sådan ersättning är reglerad av EU har EU bedömt frågan om förenlighet. För rent svenska stöd måste dessa utformas i enlighet med statstödsreglerna. Ersättning för djur- värden kan som redovisats inte ske för alla sjukdomar, utan är begränsad till sjukdomar som omfattas av OIE:s lista eller anges i bilagan till veterinärfonden. Direkt ekonomisk ersättning kan lämnas för djurvärden medan ersättning för inkomstförluster är begränsat till vad som följer av karantänstvång eller svårigheter att förnya lagret. Utredningen kan redan här konstatera att statsstödsreglerna inte medger direkt ekonomisk ersättning för kostnader som avser smitt- rening. Också beträffande produktionsförluster finns begränsningar i vad som direkt kan ersättas av staten. Vad som skulle kunna avses med svårigheter att förnya lagret är inte beskrivet i förordningens ingress eller i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jord- bruket. Inköp av djur till en besättning kan i många fall vara förenat med väntetider eftersom djurägaren vill ha djur med viss härstam- ning, viss ras och inte minst ett visst antal djur. Den som vill köpa sju nötkreatur för att det finns plats till maximalt just sju djur kan inte köpa djur från någon som vill sälja minst tio djur. Denna typ av svårigheter bör inte inbegripas i begreppet svårigheter att för- nya lagret, utan det kan vara rimligt att dit hänföra situationer när bekämpningsinsatserna mot djursjukdomar har varit så omfattande att marknaden för handel med livdjur i stor utsträckning satts ur spel. 4Produktionsformer och strukturer inom animalieproduktionen Djurhållning bedrivs med många olika syften, för produktion av jord- bruksprodukter, för sällskap och rekreation, för tävlingsändamål och i avelssyfte. Alla djur omfattas av utredningens förslag men i det följande redovisas främst utvecklingen inom animalieproduktionen, dvs. djurhållning för produktion av livsmedel och i avelssyfte inom jord- eller vattenbruket. Hit hör nötkreatur för mjölk- och köttproduktion, grisar, får, getter, fjäderfä, ren och hägnat vilt. Även hästar ingår i jordbruksstatistiken men finns den övervägande delen av hästarna utanför jordbrukssektorn. Det är två skäl till att framställningen är koncentrerad till djur inom animalieproduktionen. För det första är det smitt- skyddsarbete som bedrivs inom ramen för det statliga regelverket knutet i huvudsak till kontroll och bekämpning av smittsamma djur- sjukdomar inom jordbrukssektorn. För det andra ger det statistiska underlaget när det gäller andra djurslag som sällskapsdjur eller vilda djur inte möjlighet till mer genomarbetade framställningar eller analyser. Detsamma gäller vattenbruk där det statistiska underlaget för att bedöma vattenbrukets utveckling, fördelning på olika stor- leksklasser m.m. är bristfälligt eller saknas. Avsikten med framställningen i det följande är att få underlag för att bedöma förutsättningarna för ett effektivt smittskydds- arbete inom animalieproduktionen. Som utredningen redovisar på annat håll har den nuvarande epizootilagen rötter djurhälsopolitik och de förhållanden som då rådde inom jordbruket och animalieproduktionen. Att jordbruket har genom- gått en dramatisk strukturell förändring är känt. Frågan är om och i Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen så fall på vilket sätt som förutsättningarna för smittskyddspolitiken har ändrats? Landsbygdsföretagandet är ofta diversifierat genom att jord- bruksdelen bedrivs i kombination med andra verksamheter, t.ex. skogsbruk eller vattenbruk och även i kombination med verksam- heter utanför de areella näringarna. En animalieproducent kan därför vara mångsysslare där djurhållning kan vara en del av den totala verksamheten. I utredningen beskrivs i första hand djurhållning med avseende på uppfödning av svin, nöt, får och fjäderfä. Produktionen av dessa djurslag sker under olika produktionsformer och förutsättningar. Förutsättningarna för djurhållning är olika för olika regioner i . Variationen beror på skilda förutsättningar beträffande bl.a. transportavstånd, markförhållanden, tillgång på mark, klimatför- hållanden och topografi. 4.2Jordbrukets betydelse i ekonomi Som framgår av tidigare kapitel har jordbrukets roll i samhälls- ekonomin minskat kontinuerligt –1900. I nationalräkenskapstermer svarar jordbruket för en liten del av den samlade bruttonationalprodukten. Det totala produktionsvärdet, inklusive tjänster, uppgick till . Av produktionsvärdet kommer från vegetabilieprodukter och kr från animalieprodukter. Resterande del kommer från tjänsteproduktion. Insatsförbrukningen uppgick till vilket ger ett förädlingsvärde på . har förädlingsvärdet legat stabilt omkring 13–. Jordbrukets bidrag till BNP uppgick till . Fördelat på olika produktionsgrenar ger det ett bidrag från animaliesektorn på . SOU 2010:106 Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen Jordbrukets bidrag till BNP Animaliesektorns bidrag till BNP 4.3Den strukturella utvecklingen i animalieproduktionen Parallellt med att jordbrukets betydelse minskat i samhällseko- nomin har jordbruket genomgått en kraftfull strukturell omvand- ling. Som framgår av figur 4.1har antalet företag med djurhållning minskat inom alla djurslag. Diagrammet ger inte en exakt bild av utvecklingen eftersom många företag i början av perioden hade många djurslag medan det mot periodens slut har skett en påtaglig specialisering. Diagrammet illustrerar dock den dramatiska förändring som har skett inom jordbruksnäringen och bekräftar den bild som utredningen har berört tidigare nämligen att strukturomvandlingen tog fart efter . Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen Figur 4.1 med djurhållning 1937–2004 Källa: 2005:6. Sammanfattar man huvuddragen i jordbrukets strukturutveckling framträder några tendenser. Utvecklingen har gått mot: Ökad koncentration till vissa delar av landet Små hobbyföretag, ofta med hästar eller köttdjur Utvecklingen beror på en rad faktorer där orsakssambandet har både enkla och mer komplicerade förklaringar. Det ligger dock inte inom ramen för utredningens uppdrag att analysera och förklara jord- brukets strukturutveckling. Det som är angeläget för utredningen är att få en bild av dagens djurhållning och de förändringar som har skett och om detta har ändrat förutsättningarna för en effektiv smittskyddspolitik. Det finns dock skäl att påpeka att den konkurrenssituation för jordbruket som gäller inom landet och på den inre marknaden i EU kräver att jordbruksföretagen utvecklas. Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen Jordbruk kännetecknas av höga kapitalkostnader, vilket gör att produktion i större skala ofta är lönsammare än en mer småskalig drift då kostnaderna går att fördela på en större produktionsvolym. Stigande arbetskraftskostnader och svårigheter att rekrytera arbets- kraften har också ytterligare drivit på kapitalanvändningen och användningen av ny teknologi. Det finns inte några exakta mått på vad som är ett heltidsföretag och vad som är deltids- eller hobbyföretag inom jordbrukssektorn. På en del företag finns det dessutom flera produktionsgrenar som drivs parallellt även om utvecklingen gått mot ökad specialisering. I nedanstående tabell görs ett försök till en bestämning av gränsen för heltidsföretag i olika produktionsgrenar samt hur stor del av produktionen som dessa står för. Uppgifterna bygger på Jord- bruksverkets jordbruksstatistik samt kalkylberäkningar från (). Uppgifterna är således inte exakta men de experter inom området som utredningen diskuterat beräkningarna med anser att uppgifterna i tabell 4.2 ger en rimlig bild av de verkliga förhållandena. För att markera att det är fråga om bedömningar redovisas avrundade siffror. I andra sammanhang i utredningen används mer exakta uppgifter som alltså inte är jäm- förbara med uppgifterna i tabell 4.2. Tjurar och stutar* Får (tackor) Slaktkyckling*** *Totalt antal företag som får handjursbidrag. **På grund av att en stor del av nötköttsproduktionen sker i kombination med mjölkproduktion går denna andel inte att beräkna. ***Uppgift från Svensk Fågel, det saknas uppgifter över antalet djur fördelade på storleksgrupp. Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen Det totala antalet jordbruksföretag som har animalieproduktion som huvudinriktning uppgår till knappt 50 000. Mer än en produktionsgren kan förekomma på ett och samma jord- bruksföretag, detta gäller främst för nötkreatur varför det totala antalet företag är färre än 50 000. Av tabellen med produktions- grenar och företag kan utläsas att drygt 4 000 företag kan bedömas vara heltidsföretag, dvs. det krävs en resurs motsvarande minst en heltidsarbetande för att upprätthålla verksamheten. Dessa företag svarar för en betydande andel av produktionen inom respektive sektor. För sektorerna mjölk, grisproduktion samt fjäderfä ligger den andel av produktionen som heltidsföretagen svarar för av den totala produktionen från och för pro- duktion av slaktkyckling. De mindre företagen finns således främst inom den renodlade nötköttsproduktionen och inom fårsektorn. Ett inte obetydligt antal mindre företag finns också inom produktions- grenen värphöns där av företagen sammantaget svarar för av den totala äggproduktionen. Många av företagen som, enligt utredningens beräkningar, inte kategoriseras som animalieproducerande heltidsföretag kan naturligt- vis mycket väl vara heltidsföretag. Animalieproduktionen kan kompletteras med annan verksamhet, vilket innebär att företaget har flera inkomstkällor som också kan höra till jordbrukssektorn. Andra företag med djurhållning får huvuddelen av sin inkomst utanför jordbrukssektorn. Nya tekniska lösningar har lett till en språngvis utveckling i animalieproduktionen. Produktion av kyckling, ägg och slaktsvin har sedan åtskilliga år präglats av en kraftig specialisering och större produktionsenheter utan motsvarande ökning av arbets- förbrukningen. Smågris- och mjölkproduktionen har också fått tillgång till nya produktionsmetoder som har bidragit till en snabb strukturrationalisering. Som exempel kan nämnas metoder med s.k. omgångsgrisning och mjölkning med robot. Den produktionsgren som fortfarande karakteriseras av småskalighet är produktionen av kor för uppfödning av kalv. En viktig orsak till detta är att den bygger på betesdrift, vilket gör att det ofta är svårt att finna tillräckligt arealunderlag för stora enheter. Ett annat skäl är att produktionen av kor för uppfödning av kalv ofta bedrivs som hobbyjordbruk och kravet på lönsamhet kan då sättas lägre. Parallellt med en ökad specialisering och koncentration av produktionen till större företag har det också skett en geografisk koncentration av animalieproduktionen, se figur 4.2. Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen centrationen till vissa delar av landet beror främst på skillnader i de naturliga förutsättningarna. Den spannmålsbaserade animalie- produktionen finns oftast lokaliserad i närheten av områden med stor spannmålsodling och där det finns möjlighet att importera fodermedel. Mjölkproduktionen har varit spridd över större delen av landet men även för denna produktionsgren har det skett en koncentration mot områden där det går att finna tillräckligt stort arealunderlag för en rationell drift. Det har inneburit att pro- duktionen har minskat i norra och i skogsbygderna. I de rena slättbygderna har höga markvärden gjort att animalie- produktionen, som kräver stort arealunderlag, inte har kunnat konkurrera med främst spannmålsodling. Nötköttsproduktionen har blivit koncentrerad till skogs- och mellanbygder. Jämfört med mjölkproduktionen bedrivs den produktionen i områden med något sämre naturliga förutsättningar och där andelen betesmark är stor i förhållande till åkermarken. Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen Figur 4.2 Antalet grisar, nötkreatur och får per km2 redovisat kommunvis för Källa: 2009:9. Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen fanns det 219 företag som bedrev vattenbrukverksamhet på 300 aktiva driftställen1. Det samlade produktionsvärdet upp- skattas till och antalet anställda på helårsbasis till cirka 400. Som tidigare redovisats är statistiken på området bristfällig. Enligt betänkandet, Det växande vattenbrukslandet, (SOU 2009:26) producerade de sex största företagen hälften av det totala värdet av den svenska vattenbruksproduktionen . Utredningen påpekar att det har pågått en koncentration till färre och större företag. har det skett en expansion och förflyttning av produktionen till sötvatten och till . Vattenbruk är i stor utsträckning lokali- serat till glesbygd. Odling av fisk har två inriktningar, den ena odlar fisk för kon- sumtion, den andra odlar fisk som ska släppas ut i det fria (sättfisk). bedöms att två fiskarter regnbågslax och är etablerade arter för odling för konsumtion och att ytterligare två arter kommer att etableras för konsumtionsodling, abborre och ål. De arter som är etablerade i näringen för odling som sättfisk är lax, öring, regnbågs- lax och . Ytterligare fem arter är på väg att etableras som sättfiskodling nämligen, sik, gös, karp, gräskarp och ål. Det uppges förekomma begränsad odling av gädda för sättfisk. Vattenbruket omfattar också odling av blötdjur och kräftdjur som också har sina egna sjukdomar beroende på art. Vattenbruket har en speciell kontakt med andra vilda djur genom att verksamheten normalt sker i samma vatten. Detta gör att risken för spridning av smittor eller parasiter kan öka beroende på före- komst av mottagliga arter i det vilda. Vidare blir frågan om åtgärder som kan förhindra eller begränsa risken för introduktion eller sprid- ning av smittämnen (biosäkerhetsåtgärder) en del i produktionens förutsättningar. Enligt den senaste statistiken fanns det 283 000 hästar på 56 000 anläggningar med hästhållning i . Det totala antalet hästar i landet har uppskattas en gång tidigare, , då antalet hästar uppgick till cirka 285 000. I genomsnitt finns det fem hästar 1 Det växande vattenbrukslandet (SOU 2009:26), s. 74. Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen Antalet hästar inom jordbruket redovisas regelbundet inom jordbruksstatistiken och kan endast av hästarna kopplas till ett jordbruksföretag. Hästarnas geografiska fördelning följer väl befolkningens. Omkring tvåtredjedelar av alla anläggningar med hästar finns inom tätorter eller tätortsnära landsbygd. Det bedöms finnas 75 000–150 000 bisamhällen i fördelade på cirka 10 000–15 000 biodlare2. Biodlare kan vara anslutna till , Biodlingsföretagarna eller vara rena hobbybiodlare. Storleksfördelningen styrs sannolikt delvis av skattereglerna. En biodlare, som inte har jordbruksfastighet, kan ha upp till 15 samhällen och som då normalt kan beskattas enligt regler för hobbyverksamhet3. av alla biodlare har 15 eller färre samhällen. har i en vägledning till kontrollmyndigheter m.fl., Honung och producenters leveranser av små mängder honung, bedömt att antalet biodlare med 20–60 samhällen uppgår till cirka 500 och de som har fler än 61 samhällen är cirka 200 biodlare4. I vägledningen har preciserat begreppet leverans av små mängder att avse en genomsnittlig årsvolym på honung och andra primärprodukter från egen biodling. Volymen honung motsvarar ungefär 30 bisamhällen. kontroll omfattar av bi- odlarna. Alla biodlare kan kontrolleras av bitillsynsmännen. Merparten av dem som driver biodling som företag uppges vara med i Biodlingsföretagarna medan de som driver biodling som kom- plement till annan verksamhet uppges vara med i . Den generella utvecklingen i biodlingsbranschen är att det blir fler större yrkesodlare och färre biodlare med ett fåtal sam- hällen. Biodling innebär inte endast produktion av honung utan även tillhandahållande av pollineringstjänster. Den tjänsten innebär att bisamhällen tillfälligt flyttas t.ex. till en raps- eller fruktodlare, där bina kan pollinera grödan. För köparen av tjänsten kan det innebära 2Det saknas tillförlitliga uppgifter om antalet bisamhällen och antalet biodlare. 3Skatteverkets Handledning för beskattning av inkomst vid taxering, s. 415. 4Vägledningen, s. 12, fastställd av . Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen Köp av pollineringstjänster förekommer främst i frukt- och bärodlingar. Det saknas uppgifter för att mer detaljerat kunna ange var biodlingen förekommer i landet. I 2009:24, Massdöd av bin, finns uppgifter som tyder på att biodling finns inte där den skulle göra störst nytta för pollineringen. Den genomsnittliga avkastningen (medelskörd) är 30–. Priset på honung varierar beroende på om honungen säljs till butik och ska konkurrera med honung från andra länder eller om den säljs direkt från odlaren. Genomsnittspris anges till per kilo honung men med stora variationer. För de 200 största företagen med mer än 60 bisamhällen skulle detta innebär att bruttointäkten för varje företag uppgår till eller mer. Det betyder också att nästan all biodling kan betraktas som hobbyverksamhet, utom i de fall som biodlingen kan utgöra komplement till annan näringsverksamhet. I 2009:24 Massdöd av bin upp- skattas den totala produktionen av honung till vilket motsvarar ett marknadsvärde på . I vägledning har produktionens storlek bedömts vara mellan 2 000 och . har uppskattat värdet av binas pollinering till . I rapporten framhålls att ett av de största hoten mot bisamhällen utgör varroakvalstret som bedöms finnas i av bisamhällena. Antalet sällskapsdjur har, enligt djurägarorganisationerna, ökat betydligt i . genomförde () en inventering av antalet hundar och katter. Resultaten visade att det fanns cirka 1,3 miljoner katter och cirka 730 000 hundar i . Enligt den s.k. Manimalisrapporten5 fanns det cirka 500 000 gnagare, cirka 340 000 fåglar och cirka 6,5 miljoner fiskar som sällskapsdjur. Av cirka 730 000 hundar är rasrena och övriga är av blandras. 5 Manimalis är en ideell organisation vars syfte är att öka kännedomen om sällskapsdjurens positiva ekonomiska, psykologiska, fysiologiska och sociala effekter på den enskilda människan och samhället i stort. Se vidare på organisationens webbplats . Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen finns mer än en hund. De flesta hundägare bor i villa eller radhus, bor i lägenhet och har jordbruk och bor på lantgård. Hushållens utgifter för inköp av sällskapsdjur, djurmat och djur- tillbehör har ökat med . köpte hushållen sällskapsdjur, djurmat och djurtillbehör för . Hushållens inköp av veterinärtjänster har ökat. köpte hushållen veterinärtjänster för . Det innebär att hushållens konsumtion av veterinärtjänster har mer än tredubblats i löpande priser . Däremot minskade konsumtionen av djurläkemedel med . 4.8Utredningens kommentar till djurhållning och struktur i djurhållningen När den moderna smittskyddspolitiken inom djurområdet tog form var det ett annat jordbruk än . Det var i stor utsträckning ett småbrukarjordbruk där gårdens uppgift i första hand var att försörja jordbrukaren och dennes familj och först i andra hand, om överskott uppstod, söka avsättningen för produktionen utanför gården. Parallellt fanns det också stora gårdar med många anställda men huvuddelen av sysselsättningen fanns på de mindre enheterna. Fattigdomen på landsbygden var utbredd och t.ex. ett sjukdomsutbrott bland djuren kunde leda till katastrof i form av undernäring och svält. Förutsättningarna för dessa jordbrukare att ta ett eget ansvar för att kontrollera och bekämpa smittsamma djursjuk- domar var begränsade. Skulle en smittsam djursjukdom kontrolleras och bekämpas var det endast staten som hade kapacitet att genomföra sådana åtgärder. Jordbrukets roll för samhällsekonomin var också betydande i fråga om andel av sysselsättningen och bidraget till bruttonational- produkten. Den andel som ägnar sig åt animalieproduktion är mycket mindre mätt i termer av sysselsättning och bidrag till det samlade förädlingsvärdet. Det utesluter inte att dess betydelse för andra näringar inom vissa landsbygdsområden fortfarande kan vara av stor och för att kunna bibehålla sysselsättning, samhällsservice m.m. Som har framgått finns det fortfarande många små företag inom animalieproduktionen, framför allt inom renodlad nötköttspro- Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen duktion och i fårproduktion, men för många av dessa företagare är försörjningsmotivet svagt eller till och med obefintligt. Produk- tionen upprätthålls av andra skäl och den huvudsakliga inkomsten kommer från annat håll. Den produktionen utgör en mindre del av den sammanlagda köttproduktionen. Huvuddelen av nötköttet på marknaden kommer från mjölkproduktionen. Det tydligaste draget i animalieproduktionens strukturutveck- ling är att företagen inom alla produktionsgrenar blir större, räknat i antalet djur per företag. pågår en specialisering till ett djurslag eller till olika delar inom produktionskedjan som t.ex. inom svinproduktionen. Den produktion som innebär att kor hålls för pro- duktion av kalvar skiljer sig från mönstret. Det är emellertid en relativt ny produktionsform i där statistiken inte ger möj- lighet att bedöma utvecklingstendenser. Den produktionsformen är också nära kopplad till de olika stödsystem som finns inom landsbygdsprogrammet, främst stöd till betesmark och vallodling. Animalieproduktionen bärs upp av ett mindre antal större företag som man kan utgå från drivs affärsmässigt och producerar för marknaden. Företagen, som sammanlagt uppgår till drygt 4 000, svarar för den absoluta merparten av animalieproduktionen i landet och i vissa fall för nästan all produktion inom sina respektive sektorer. Geografiskt är animalieproduktion koncentrerad till . Både produktionen av svin och nötkreatur är koncentrerad till och men förekomsten av nötkreatur är mer spridd och finns också i betydande utsträckning i skogs- och mellanbygder. Jämfört med mjölkproduktionen bedrivs den produktionen i områden med något sämre naturliga förutsätt- ningar och där andelen betesmark är stor i förhållande till åker- marken. Utvecklingen mot färre men större företag har pågått och det finns inget som tyder på den utvecklingen avtar eller skulle upphöra. Innebär utvecklingen mot färre men större, mer specialiserade produktionsenheter att risken för smittspridningen förändras? Ofta påpekas att om en smitta kommer in i en stor besättning kan de ekonomiska konsekvenserna av ett bekämpningprogram bli betyd- ande. I den meningen har risken ökat för att en smitta i besätt- ningen får större konsekvenser . Å andra sidan är utred- ningens erfarenhet från studier av förhållandena i andra länder och också av förhållandena i att större kommersiella enheter har en medveten smittskyddsstrategi. Det finns också studier i Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen som ger stöd för en sådan slutsats – se del B,kapitel 6. Stora kommersiella enheter har normalt rutiner och program för att hindra att smitta kommer in i besättningen och produktionen är ofta organiserad på ett sådant sätt att ett utbrott i en del av besättningen kan isoleras från den övriga besättningen. Produk- tionen anpassas så att riskerna för introduktion av smitta och smittspridning minimeras, det finns alltså stora möjligheter för medvetna företagare att påverka riskerna. En annan utvecklingstendens är en koncentration av animalie- produktionen till vissa delar av landet. Den ökade geografiska kon- centrationen ger företagen ökade möjligheter till samverkan som både gynnar en teknisk utveckling och sannolikt, som inom andra näringsgrenar med klusterbildning, underlättar rekryteringen av arbetskraft. innebär närheten mellan företag med samma produktionsinriktning att risken ökar för att en smitta sprids vid ett utbrott. En smitta som kommer in i en besättning kan lättare få spridning om det på kort avstånd finns andra djur som är mot- tagliga för smittämnet.