sou · GZB344 · 2011-04-29 00:00:00 — sker handel med avräkning mot spotpriset 2016. Den fysiska marknaden omfattar produkterna och Elbas. Elspot omfattar , , , och . På Elspot fastställs systempriset (spotpriset) i förväg för varje timme . Systempriset fastställs som ett jämviktspris, baserat på de samlade köp- och säljbuden på hela marknaden. På grund av fysiska överföringsbegränsningar delas spotmarknaden in i olika prisområden. till så omsätts av all elförbrukning på Elspot. På nordisk nivå är motsvarande andel . är därmed den elbörs i världen som omsätter störst andel av börsområdets totala elanvändning.9 spotmarknad är således att beteckna som en likvid marknad med ett relativt stort antal aktörer (cirka 350–400 stycken). 7Energimarknadsinspektionen (2010b). 8Svenska kraftnät och norska Statnett äger vardera och finska Fingrid och danska Energinet.dk äger vardera. 9Energimarknadsinspektionen (2010a). Elbas, som omfattar de länder som inkluderas i Elspot samt även , är en fysisk justermarknad för handel med timkontrakt. Handel kan ske intill före leverans under dygnets alla timmar. är uppbyggt med ett garantsystem. Vad gäller Elspot och Elbas ligger de fyra ägarnas, dvs. de nordiska systemoperatö- rernas, aktiekapital i botten och minskar risken för konkurs. Vidare ställs krav på säkerhet från medlemmarna som handlar i förhållande till löpande ekonomisk exponering. Detta är normalt ordnat via bankgarantier. På motsvarande sätt finns säkerhet för den finansi- ella handeln via ägaren aktiekapital. Det ställs också krav på medlemmar gällande redovisning och viss ekonomisk säkerhet. Sammanfattningsvis kan sägas att handeln med el på är ett exempel på en väl fungerande handelsplats som har bidragit till ökad transparens och utvecklingen av den liberaliserade elmark- naden. 1.3Stegvis öppning av elhandelsmarknaden i praktiken Liberaliseringen av elmarknaden för konkurrens har i praktiken skett stegvis. Initialt fanns det inom varje nätområde en konces- sionshavare med skyldighet att leverera el till kunder inom områ- det. Alla elkunder hade visserligen möjlighet att byta elleverantör men många avstod eftersom det direkt efter elmark- nadsreformen var dyrt och krångligt att som mindre elkonsument (t.ex. hushållskund) vara aktiv på den liberaliserade elmarknaden. Det fanns nämligen initialt ett krav att låta installera utrustning som möjliggjorde timvis mätning av elförbrukningen för de kunder som ville byta elleverantör. infördes därför för elanvändare med s.k. direktmätning ett takpris på för timregistrerande mätutrustning och dess installation. finns emellertid inget krav om installation av ny mätutrustning och alla elkunder kan fritt välja elleverantör. är nätföretagen dessutom skyldiga att avläsa kunder med en säkring om minst timvis. Mindre kunder (främst hushåll) avläses . Energimarknads- inspektionen har dock föreslagit att samtliga kunder med en års- förbrukning om minst 8 000 kWh ska timmätas.10 För att förenkla 10 (2010c). elprisjämförelser, och därigenom bidra till mer aktiva kunder, har upprättat elprisjämförelseverktyget Elpris- kollen. Elpriskollen är ett statligt initiativ för en mer transparent och bättre fungerande elmarknad. 1.4Avgifter för anslutning och överföring Vid en anslutning av en elektrisk anläggning kan elnätsföretag enligt ellagen ta ut en skälig engångsavgift av kunden en så kallad anslutningsavgift. Avgiften får utformas med hänsyn till var den anslutande kundens anläggning ligger. Kunden kan ansöka om att prövar om anslutningsavgiften är skälig. Nätföretagen bestämmer själva sina anslutningsavgifter och pröv- ning kan ske först i efterhand. Myndighetens beslut kan överklagas till förvaltningsrätten. Ytterst gäller den praxis som utvecklas av domstolarna. har utvecklade principer och normer som den använder till vägledning vid sin prövning. Konsumentintresset, dvs. kundens intresse av låga och stabila tariffer, anges i förarbeten till tidigare lydelse av ellagen som den viktigaste faktorn vid myndighetens bedömning av skäligheten av nättariffen. De grundläggande principerna i övrigt vid skälighets- bedömning av anslutningsavgifter är att den som förorsakar merkostnader för nätägaren ska betala för dessa. anslutningsavgiften ska vara sakligt motiverad och kunder ska inte särbehandlas utifrån ovidkommande faktorer. Avgifterna får skilja mellan olika kundkategorier men något osakligt gyn- nande av en kundkategori på någon annans bekostnad får inte förekomma. tariffen ska vara icke-diskriminerande, vilket innebär att kunder inte får särbehandlas om det inte är objektivt motiverbart. En viktig utgångspunkt är att anslutningsavgiften i största möjliga mån bör motsvara de faktiska, kundspecifika kostnader för nät- företaget som själva anslutningen medför. metod för skälighetsbedömning av anslutningsavgifter är gemensam för hela landet även om anslut- ningskostnaden varierar mellan olika koncessionshavare beroende på olika objektivt motiverade förhållanden, främst bebyggelsens struktur och markförhållanden. Avsikten med att ha en gemensam metod för hela landet är att främja en snabb, enkel och förutsägbar handläggning. Metoden innebär att en zonindelning görs där den kortaste sträckan från anslutningspunkten till närmaste befintliga transformatorstation är avgörande för vilken zon som ska tilläm- pas. En genomsnittskostnad ska ge en balans mellan lagstiftarens krav på kostnadsriktighet och ickediskriminering. Metoden innebär att anslutningsavgifterna ska utgöras av ett genomsnitt av mono- polföretagens verkliga kostnader. Kunder ska utöver en engångsavgift för anslutning även betala en avgift motsvarande kostnaden att leverera den el kunden för- brukar, en överföringstariff. arbetar för tillfället med framtagandet av en ny metod för att bedöma skälig- heten i nätföretagens tariffer. En avgörande skillnad mot tidigare metod är att tarifferna ska fastställas i förhand istället för som tidi- gare, regleras i efterhand. Den nya regleringen träder ikraft . Den nya tillsynsmetoden som för tillfället utarbetar, innebär att varje nätbolag ska rapportera vilka tillgångar man har uppdelat på kategorier. Tillgångarna åsätts där- efter ett värde enligt en kostnadskatalog vad motsvarande tillgång kostar att köpa. Tillgångarna får således ett nuanskaffningsvärde.11 Både den nu föreslagna modellen och av Energimarknads- inspektionen tidigare använda modeller har ett kapacitetsbevarande synsätt. Kapitalkostnaden, avskrivning och ränta, beräknas på nuanskaffningsvärdet av företagens tillgångar.12 Inspektionen för- ordar en annuitetsmetod med realt konstanta kapitalkostnader som fördelas över tillgångarnas ekonomiskt-tekniska livslängd. Avskriv- ning motsvarar förslitning eller minskning av tillgångens värde. Ränta är den avkastning ägare och långivare vill ha på sitt satsade kapital, genomsnittligt vägt kostnad för kapital, engelskans WACC (Weighted Average Cost of Capital). Till kapitalkostnaden adderas de av företagen påverkbara och icke-påverkbara kostnaderna. De påverkbara kostnaderna kommer att åläggas ett effektivitetskrav medan nätföretagen kommer att kunna tillgodogöra sig de icke påverkbara kostnaderna fullt ut. 11Energimarknadsinspektionen (2009a). 12Med tillgångar avses ledningar, kablar, mätare, transformatorstationer m.m. de opåverkbara kostnaderna räknas kostnad för överliggande nät13, myndighetsavgifter och skatter. avser att endast tillämpa ett gene- rellt effektiviseringskrav på löpande påverkbara kostnader. Inspek- tionen väljer att inte utarbeta något avkastningskrav för varje spe- cifikt företag, eftersom detta anses vara ett alltför omfattande och riskfyllt arbete. Det generella kravet, som är lika för alla företag, bygger på hur de bästa företagen har utvecklats tidigare enligt pro- duktivitetsmätningar. En grundläggande skyldighet för nätkoncessionshavare är att överföra el till alla elanvändare som är anslutna till dennes nät. En viktig komponent är att överföringen är av tillräckligt god kvalitet. Det ställs redan krav på nätverksamhet genom det så kallade funk- tionskravet. Funktionskravet innebär att inga avbrott inom konces- sionshavarens kontrollansvar får överstiga . Av 5 kap 7 § ellagen framgår att hänsyn ska tas till kvalitet i nät- verksamheten vid bedömning av en skälig intäktsram. En sådan bedömning kan både medföra en ökning eller minskning av vad som anses vara en rimlig avkastning på kapitalbasen. De faktorer som kan ha betydelse för bedömningen är antalet avbrott, spän- ningskvaliteten och kvaliteten på kundservicen. Före elmarknadsreformen, då elmarknaden i huvudsak var natio- nell, uppgick och andel av den totala produk- tionen till . De fem största bolagen14 hade av marknaden, koncentrationen var således mycket hög. Elmarknaden har sedan liberaliseringen utökats för att inkludera övriga nordiska länder.15 På lång sikt finns det en politisk ambition om en gemensam europeisk elmarknad. 13Med kostnad till överliggande nät avses det pris ett lokalnätsföretag eller regionnätsföretag betalar till den nätoperatör som levererar elen till dem. 14Vattenfall AB, (inkl. Båkab), , och . 15Dessutom finns överföringsförbindelser mellan och övriga . är samman- kopplat med (Baltic Cable) och (SwePol Link), är sammankopplat med (NorNed-kabeln) och från finns flera förbindelser till . är vidare sammankopplat med och dessutom finns en förbindelse mellan och som huvudsakligen används för finsk import. Beslut är dessutom taget att koppla samman med , den så kallade NordBalt-ledningen. Syftet med denna förbindelse är att integrera de baltiska länderna med den nordiska elmarknaden (, ). integration är det inte längre relevant att tala om en svensk elmark- nad. Ägarkoncentrationen avseende elproduktionsanläggningar i är därmed inte lika relevant som . Koncentrationen är dock fortsatt hög på nationell nivå, om än inte lika hög som före elmarknadsreformen. På nordisk nivå är ägarkoncentrationen dock inte att beteckna som hög. En förutsättning för att koncentrationen på marknaden ska vara låg också i praktiken är att överföringen mellan de nordiska län- derna inte har några betydande begränsningar. Som i alla elnät finns det trånga sektorer, så kallade flaskhalsar, som i vissa situationer utgör överföringsbegränsningar i det nordiska elsystemet. Led- ningarnas kapacitet räcker inte alltid till för att tillgodose aktörer- nas önskemål om överföring av el. Överföringsbegränsningarna innebär att den nordiska marknaden delas upp i delmarkna- der, prisområden, som ibland får en hög marknadsdominans. Den höga ägarkoncentration på dessa delmarknader förstärks också av gemensamt eller korsvis ägande, vilket konstateras bland annat i de nordiska konkurrensmyndigheternas gemensamma rapport 2007.16 Elmarknadsreformen anses av den stora merparten av forskare och akademiker vara en framgång. och argumen- terar för att elmarknadsreformen är en framgång. De anser att ökningen av elpriset främst är ett resultat av politiska beslut, såsom höjning av skatten på el och införandet av systemet med handel med utsläppsrätter snarare än av en dåligt fungerande marknad. och kommer också fram till slutsatsen att reformeringen av elmarknaden har varit bra. Författarna nämner fyra faktorer till varför elmarknadsreformen varit lyckad. Den för- sta är en sund marknadsdesign med en specifik marknadsplats, . Den andra faktorn är att marknadsmakten minskat betydligt när marknaden integrerades till en nordisk elmarknad. Den tredje faktorn som författarna nämner är att reformen har haft ett brett politiskt stöd. Den sista och fjärde faktorn är att företagen inte missbrukat sin dominerade ställning eller samarbetat på ett olagligt sätt. 16Nordic (2007). 17Brännlund och Kriström (2006). 18Amundsen och (2006). Tangerås och Fridolfsson19 visar i en utredning av producenter- nas marknadsstyrka på elmarknaden att priset endast marginellt avviker från det författarna kallar en konkurrensmässig jämförelse. Någon marknadsmakt kan således inte påvisas. Även konstaterar att konkurrensen fungerar väl och att en stor del av prisökningen förklaras av ökade elskatter.20 Verket konstaterar att skat- ten stigit . En annan påverkans- faktor är att skillnaden mellan produktionskapacitet och elförbruk- ning successivt minskat vilket drivit priserna uppåt. Verket konstaterar att de problem som kvarstår på elmarknaden är samägandet av produktionskapacitet och behovet av ny produk- tionskapacitet. har , i sin konti- nuerliga utvärdering av marknadens funktion, konstaterat att pris- bildningen på fungerar väl och att dagens fria mark- nadsprisbildning besitter alla egenskaper som är önskvärda för en väl fungerade marknad. Inspektionen konstaterar vidare att det finns förutsättningar för kunder att agera på den svenska elmark- naden, men nämner att konkurrensen på elhandelsmark- naden skulle öka om fler kunder gjorde ett aktivt val.21 En rad erfarenheter kan dras från liberaliseringen av elmarknaden. För att åstadkomma konkurrens och minimera risken för korssub- ventionering och prisdiskriminering är det betydelsefullt att sär- skilja nätverksamheten, det naturliga monopolet, från produktion och handel. Två problem har dock präglat elmarknaden. För det första var det före elmarknadsreformen en hög koncentration i produktionsledet. Koncentrationen är lägre till följd av att marknaden har vidgats och det därmed (oftast) inte är relevant att analysera situationen i isolerat. För det andra krävs aktiva kunder. Detta blir särskilt viktigt för en vara som el med en relativt prisokänslig efterfrågan. Det problemet har hanterats bl.a. genom tätare mätning hos elkunder, införande av Energimarknadsinspek- tionens elprisjämförelseverktyg Elpriskollen samt genom diverse 19Tangerås och Fridolsson (2009). 20Konkurrensverket (2009). 21Se t.ex. (2006) och (2010c). Även elbörsen , och det faktum att en stor andel av den nordiska elen omsätts på elbörsen, har bidragit till ökad transparens och minskat transaktionskostnaderna. Naturgas har använts i då den introducerades genom en utbyggnad av det danska naturgassystemet till . har ingen egen utvinning utan all tillförsel sker från genom transmissionsledningen från på till utanför . Naturgasnätet sträcker sig från i söder till sund i norr, med en förgrening till . Planer finns på att bygga ut förgreningsledningen i , som slutar i , till och sedan vidare upp till via och samt även med en grenledning till . Regeringen beslutade att bifalla koncessions- ansökan för sträckningen till . Transmissionsnätet ägs huvudsakligen av det privatägda företa- get Swedegas.22 E.ON Gas äger dock grenledningarna som utgår från stamledningen och ingår i transmissionsnätet. Det är också E.ON som ansökt om koncession för att få bygga ut trans- missionsnätet. Vid en jämförelse med andra europeiska länder är den svenska gasmarknaden liten. Naturgas utgör också en relativt liten del av den svenska energimixen. förbrukades natur- gas i Sverige.23 Antalet naturgaskunder uppgår totalt till cirka 47 000 varav cirka 2 600 är företagskunder. Något som karaktärise- rar den svenska naturgasmarknaden är att en liten andel slutförbru- kare (industrikunder) står för en stor andel av den samlade för- brukningen. På den svenska marknaden står E.ON Gas för cirka hälften av överförd mängd gas medan står för cirka 35 procent.24 22Swedegas ägs av riskkapitalbolaget som till ägs av det svenska investmentbolaget . Resterande ägs av (partners). ägdes Swedegas av tyska , norska Statoil , danska och finska Fortum Heat and Gas OY. (Källa: EQTs hemsida och , 2009b. 23För att sätta detta i perspektiv kan nämnas att motsvarande kvantitet är knappt för fjärrvärme och knappt för el. 24Energimarknadsinspektionen (2010d). 2.1Aktörer och åtskillnad på gasmarknaden Eftersom det inte förekommer någon produktion av naturgas i importeras all naturgas som överförs inom det svenska gasnätet från andra länder och gasproducenterna utgörs av utländska företag. Rent fysiskt kommer emellertid all naturgas som används i från de danska naturgasfälten. Den nordiska elbörsen upprättade 2008 en handelsplats för handel med gas, Gas. På Gas sker handel med fysisk gas. För när- varande finns två olika typer av kontrakt, dags- och månadskon- trakt. har det byggts upp produktionsanläggningar för biogas i och fanns åtta produktionsanlägg- ningar för biogas som levererar in gas på det svenska gasnätet.25 Det är en politisk ambition att produktionen av biogas i ska byggas ut och att det befintliga naturgasnätet i ökande utsträckning ska komma att användas för transmission och distribution av bio- gas. Såväl antalet produktionsanläggningar för biogas som kommer att anslutas till gasnätet i som kvantiteten biogas som förs in på naturgasnätet förväntas öka framöver. Naturgaslagen använder den europeiska uppdelningen mellan transmission och distribution. Det svenska transmissionsnätet ägs, som nämnts, av främst Swedegas men delvis även av E.ON Gas . Distributionsnätet ägs av fem företag – E.ON Gas , , , och Öresundskraft – som distribuerar gas inom lokala och regionala områden. Det är nätägarens ansvar att gasen överförs till gasanvän- daren. Till skillnad mot el så kan gas lagras, vilket bland annat utnyttjas för att utjämna mellan tillgång och efterfrågan. I finns ett gaslager i , den så kallade Skallen, som byggts som ett demonstrationsprojekt. I övrigt utnyttjas gasens förmåga att kunna komprimeras i ledningsnätet, så kallad line packing, för att utjämna mellan tillförsel och förbrukning genom att trycket höjs i transmissionssystemet med låg förbrukning. Lagerägare definieras särskilt i naturgaslagen som ägare av en anläggning som lagrar naturgas åt marknadens aktörer. Gashandelsföretaget köper in naturgas från en naturgasprodu- cent, på Gas eller från andra gashandelsföretag inom eller utanför och säljer den vidare till gasanvändaren i kon- 25 och (2009). kurrens med övriga gasleverantörer på marknaden. finns det sex aktiva gashandelsföretag på den svenska gasmarknaden; , E.ON Försäljning, , , och Öresundskraft. Den balansansvariga bär det ekonomiska ansvaret för att balan- sen mellan tillförd mängd gas och uttagen mängd gas i de inmat- nings- och uttagspunkter som balansansvaret omfattar. Balanse- ringen sker genom att kontinuerligt planera, följa upp och genom balansplaner till den systemansvarige ange energimängder för kommande dygn. Ett gashandelsföretag kan välja att antingen han- tera balansansvaret för sina leveranser själv, eller köpa tjänsten från ett annat gashandelsföretag i egenskap av balansansvarig. De före- tag som agerar som balansansvariga är , E.ON Gashandel, , Kraftringen Energihandel26 och Öresunds- kraft . Den systemansvarige har det övergripande ansvaret för att balan- sen mellan inmatning och uttag av gas i det svenska naturgassyste- met upprätthålls. Detta sker genom att trycket i transmissionsnätet hålls på en sådan nivå att reserver finns för störningar i över- föringen av gas. Ansvaret omfattar även att se till att trycket inte överstiger otillåten gräns. är systemansvarig för det svenska naturgassystemet, liksom för elnätet. 2.2Stegvis öppning av gasmarknaden Reglerna på gasmarknaden inom EU har reformerats på motsva- rande sätt som på elmarknaden. Handeln med gas har utsatts för konkurrens medan nätverksamhet drivs i form av legala transmis- sions- och distributionsmonopol, på liknande sätt som elnäten. Konkurrensutsättningen har skett gradvis, och är samtliga naturgasanvändare berättigade att välja natur- gasleverantör. medlemskap i medförde att även den svenska gas- marknaden kom att omfattas av arbetet med skapandet av den inre marknaden för el och naturgas. Den nuvarande naturgaslagen (2005:403) efterträdde den tidigare (2000:599) och innebar en del förändringar. Det första av fyra steg i öppnandet av gasmarknaden var att slutförbrukare med en förbrukning över 25 miljoner Nm3 gavs möjlighet att välja gasleverantör. 26 Ingår i . ningssteg omfattade även slutförbrukare med naturgaseldad kraft- produktion oavsett förbrukning, liksom naturgasföretagen själva. De kunder som omfattades av reformen benämndes berättigade kunder. Gränsen av vad som avsågs med berättigad kund sänktes till 15 miljoner Nm3 . Det tredje steget mot marknadsöppning togs då begreppet berättigad kund togs bort och samtliga kunder förutom hushållskunder gavs möj- lighet att välja gasleverantör. Lagstiftningen kunde dock inte för- bjuda hushållskunder möjligheten att byta gasleverantör. Istället infördes en övergångsbestämmelse som hindrade gasleverantörer att överta gasleveranser till hushållskunder före . Enligt EU-direktiv ska tillsynsmyndigheten i förväg fastställa eller godkänna de metoder som används för att beräkna eller fastställa villkoren för anslutning och tillträde till nationella nät inklusive överförings- och distributionstariffer och för tillhandhållande av balanstjänster.27 föreslår att gasnäts- tariffer bör regleras i förväg, från att regleras i efterhand, och att naturgaslagen harmoniseras med ellagen. Enligt bestämmelserna om tariffer för överföring av naturgas i naturgaslagen ska tarifferna vara skäliga, icke diskriminerande och objektiva. Vid utformandet av naturgastariffer ska särskilt beaktas antalet anslutna kunder, kundernas geografiska läge, mängden över- förd energi och abonnerad effekt, kostnaderna för överliggande nät, leveranssäkerhet och trycket i ledningarna. granskar skäligheten i företagens totala intäkter, men gör ingen bedömning huruvida en enskild tariff är skälig eller ej. På så vis liknar metoden för gasnäten tillsyns- metoden för elnäten. I likhet med metoden för elnäten väljer Ener- gimarknadsinspektionen att estimera vad tillgångarna kostar att nuanskaffa. Till skillnad från elnäten, där en kostnadskatalog för komponenter finns, används istället de av företagen angivna anskaff- ningsvärdena som indexeras till ett nuanskaffningsvärde. Likheten med metoden för elnäten ligger i att nuanskaffningsvärderingen 27Europaparlamentets och rådets direktiv /55/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas. 28Energimarknadsinspektionen (2010e). utgår från de befintliga näten och inte från det faktiska kapacitets- behovet. Kapitalkostnaden bestäms på samma sätt som inom elnäts- regleringen genom att en ekonomisk-teknisk livslängd bestäms för beräkning av avskrivningskostnad. Därtill fastställs en rimlig ersätt- ning till ägare och långivare (). Löpande kostnader adderas till kapitalkostnaderna. kommer att övergå till förhandsreglering av gasnätstarifferna. Vid denna övergång kommer tillsynsperioden att förlängas till . Gasmarknaden har hög koncentration på såväl producent- som kundmarknaden och inget nytillträde har skett i dessa led på gasmarknaden i . Den enda förändringen som skett är att är en aktör på markna- den utan deras verksamhet har köpts av . Det finns fortsatt endast två, jämnstora, företag verksamma som naturgas- grossister i ; och Gas . Även på kundmarknaden är koncentrationen relativt hög; de tre största detaljistföretagen – E.ON Gas (), () och (), har tillsammans nästan 90 pro- cent av marknaden. En utveckling av gasmarknaden med fler till- förselledningar skulle kunna bidra till ett större antal aktörer och en förbättrad konkurrenssituation. En kraftigt ökad andel biogas i naturgasnätet kan också bidra till en förbättrad konkurrenssitua- tion. I mångt och mycket liknar liberaliseringen av naturgasmarknaden liberaliseringen av elmarknaden; en separering av nätverksamheten, det naturliga monopolet, å den ena sidan och produktionen och handeln å andra sidan har införts. Infrastrukturen på naturgas- marknaden är dock inte alls lika utbyggd som på elmarknaden. Därtill har endast en tillförselväg och två grossister, vilket gör att koncentrationen är hög och potentialen för att minska den modest. Liberaliseringen av gasmarknaden har inte utvärderats i alls samma utsträckning som elmarknadsreformen. En viktig orsak till det är att naturgas endast utgör en begränsad del av den samlade svenska energiförbrukningen och har heller ingen inhemsk naturgasproduktion.