sou · GYB393 · 2011-01-01 00:00:00 — Förutsatt att man korrekt uppskattat den normala realräntan så är detta en enkel beslutsregel som leder till att inflationen igenom- snitt hamnar på och räntan i genomsnitt hamnar på . Naturligtvis reagerar även på andra saker som händer i ekonomin, men principen att reagera starkt på inflationen är väl etablerad hos riksbanker runtom i världen. Figur 15 visar att den svenska också reagerar på inflationen. Visserligen ser reaktionskoefficienten ut att vara lägre än ett, men det kan bero på att det finns en viss tröghet i ränte- sättningen.33 Variationerna i inflationen har också varit relativt kortvariga. Vad vi här diskuterar är konsekvenserna av högre eller lägre löneökningstakt under en följd av år. Då är det rimligt att räkna med en stark reaktion från sida. Om inflationen varaktigt ligger över målet kommer helt säkert att höja räntan. Omvänt så leder inflation under målet till låga räntor. I det följande används därför Taylor-regeln när vi analyserar konse- kvenserna av löneökningar. Figur 15 Inflation och reporänta Inflation 12 månader enligt KPI (streckad) och reporänta (heldragen). Källa: SCB. köpa mer varor än han/hon skulle ha fått för pengarna . På mot- svarande sätt bestämmer den reala räntan det reala avkastningskravet för investeringar. 33 Vid skattning av Taylor-regler finner man i allmänhet att räntan anpassar sig med en viss eftersläpning. Normer och spelregler för en fungerande lönebildning Bilaga 5 till LU2011 För att se hur löneökningarna påverkar räntan så använder vi det förhållandet att inflationen är lika med löneökningen minus den normala produktivitetsökningstakten, som vi sätter till : p = w - 2, 4 . Om vi substituerar i Taylor-regeln får vi nominalräntan som funktion av löneökningstakt och produktionsgap: i = 1+ 1,5( w - 2, 4) + 0,5y = -2,6 +1,5 w + 0,5y och realräntan blir r = i - p = 1+ 0,5( w - 2, 4) + 0,5y = -0, 2 + 0,5 w + 0,5y För varje procent som lönerna stiger så ökar realräntan med en halv procent. Detta leder till minskade investeringar och konsumtion, lägre efterfrågan, produktion och sysselsättning. En högre ränta leder också till att det blir mer attraktivt att placera pengar i så kronans värde ökar, vilket försämrar konkurrenskraften för den konkurrensutsatta sektorn. Exporten minskar och importen ökar. Lönekostnadernas och växelkursens betydelse för exporten är väl belagda. Skattningar för bearbetade varor visar att en ökning av lönekostnaderna jämfört med konkurrentpriserna höjer exportpriserna och minskar exporten ; se (2002). Det är via dessa mekanismer som högre löneökningar leder till lägre sysselsättning. måste man vara medveten om att det tar avsevärd tid för dessa effekter att verka. Penningpolitiken antas normalt påverka efterfrågan med eftersläpning och effekterna på exporten verkar också med ett eller eftersläpning. Sambandet mellan löneökningar och sysselsättning är därför inte så enkelt att se i data, men det är väl belagt i empiriska studier. Bilaga 5 till LU2011 Normer och spelregler för en fungerande lönebildning Figur 16 Samband mellan löneökningar och sysselsättning Men leder inte högre löneökningar och högre inflation till urholkat penningvärde och en svagare krona? Jo, det skulle de göra om inte höjde räntan som svar på den ökade inflationen. Då skulle den reala räntan sjunka och valutan deprecieras. Men om , i linje med Taylor-regeln, för en politik som bekämpar inflationen så leder höga löneökningar till högre realränta och starkare krona.34 34 Ränteparitetsvillkoret säger att räntan i , i, plus kronans förväntade appreciering den utländska räntan, i*: i + ee = i * . r = i - pe där pe är förväntad inflation. På motsvarande sätt gäller för utlandet: r* = i * - p *e . (Priser och växelkurs är logaritmerade.) q = r - r * + qe där q är den reala växelkursen: q = p + e - p*. Normer och spelregler för en fungerande lönebildning Bilaga 5 till LU2011 Utvecklingen illustrerar dessa samband. Avsaknaden av samordning i löneförhandlingarna ledde till löne- ökningar mellan 1996-1997. Det är inte för- vånande om såg dessa löneökningar som ett hot mot inflationsmålets trovärdighet. lät räntan ligga kvar på trots ett extremt svagt sysselsättningsläge, kronan apprecierade, inflationen hölls i schack, och de som hade jobb fick en mycket god real löneutveckling (Figur 17). Men den höga real- räntan och kronans förstärkning innebar också till att återhämt- ningen i sysselsättningen bromsades upp. Figur 17 Nominell och real löneutveckling Reallön (stapel) Slutsatsen är att löneökningar i linje med inflationsmålet plus den normala produktivitetsökningstakten bör leda till att inflationen ligger nära målet och att vi får en normal realränta som är förenlig med stabil sysselsättning om det inte inträffar några större chocker. Men sådana löneökningar ger inte utrymme för någon större sysselsättningsexpansion. För att öka sysselsättningen krävs lägre löneökningar. En procentenhet lägre löneökningstakt skulle ge en halv procentenhet lägre realränta, ökade invester- ingar, svagare krona och ökad export. beror på förväntad realränta och förväntad framtida real växelkurs. Vid given förväntad fram- tida real växelkurs så leder en höjning av realräntan till en real appreciering. Bilaga 5 till LU2011 Normer och spelregler för en fungerande lönebildning En invändning mot att utgå ifrån inflationsmålet och produ- ktivitetsökningstakten när man diskuterar vad som är rimliga löne- ökningar är att det finns stor osäkerhet om produktivitetstillväxten då den varierar mycket , bland annat som följd av variationer i kapacitetsutnyttjandet. Det bör därför betonas att man bör utgå ifrån den långsiktiga produktivitetstrenden när man bedömer utrymmet för löneökningar. Ett problem kan uppstå i den mån trenden för producent- priserna avviker ifrån trenden för konsumentpriserna. Sektorer med hög produktivitetstillväxt tenderar att ha fallande relativpriser. Detta har speciellt gällt IT-sektorn och inneburit att snabb pro- duktivitetstillväxt i exportindustrin motsvarats av sjunkande relativpriser för IT-exporten. Sådana trender kan dock vägas in i kalkylen över vilken löneökningstakt som är förenlig med inflationsmålet. 4.4Löneökningarna kan bli alltför låga Slutsatsen att lägre löneökningar ger högre sysselsättning gäller dock endast för löneökningstakter ned till en viss nivå. Förutsättningen är att kan reagera på lägre löne- ökningar och inflation genom att sänka räntan ännu mer än minsk- ningen i inflationen. Men om löneökningarna och inflationen blir mycket låga så faller räntan till noll. Då kan inte reagera på ytterligare lägre löneökningar genom att sänka räntan. I en sådan situation inträffar något märkligt. Ännu lägre löne- ökningar leder i stället till högre real ränta därför att inflationen minskar utan att kan sänka räntan. Följden blir minskade investeringar och minskad konsumtion. Lägre löne- ökningar leder till att sysselsättningen sjunker! Vi kan räkna ut den löneökning vid vilken nominalräntan blir noll genom att sätta nominalräntan till noll i ekvationen ovan. Om vi antar att produktionsgapet är noll får vi i = -2, 6 + 1,5 w = 0 = 1, 7 Vid en löneökningstakt på blir räntan noll och inflationen minus (1,7 minus 2,4). Normer och spelregler för en fungerande lönebildning Bilaga 5 till LU2011 därmed och det är den lägsta realränta som går att uppnå. En löneökningstakt på ger alltså den maximala sysselsättningstillväxten.35 Figur 18 illustrerar detta. På x-axeln visas den nominella löneökningstakten och på y-axeln visas inflationen och den nominella räntan enligt Taylor-regeln. Skillnaden mellan dessa är den reala räntan. En sänkning av löneökningstakten från ger lägre realränta men om vi sänker löneökningstakten under denna nivå så leder det till en högre realränta. Vid ett lönestopp blir inflationen minus och eftersom nominalräntan är noll så blir realräntan , vilket är mer än den antagna normala realräntan på . Ett lönestopp leder till en hög realränta, efterfrågan faller, och ekonomin hamnar i en deflationistisk spiral. Ett deflationsscenario är inte bara en teoretisk konstruktion utan en situation som befunnit sig i . Figur 18 Löneökningar, inflation och ränta 35 Detta motsvarar , vilket stämmer väl med de avtal som tecknades . Observera dock att vi här talar om de totala löneökningarna, inklusive de löneökningar som sker utöver avtal. Bilaga 5 till LU2011 Normer och spelregler för en fungerande lönebildning Siffrorna i detta räkneexempel bör ses som approximativa. Om vi ändrar på antagandena får vi andra resultat. Om produktivitets- stegringstakten är lägre så blir inflationen och räntan högre för en given löneökningstakt och nominalräntan blir noll vid en lägre löneökning. Om exempelvis produktivitetsökningstakten är och produktionsgapet noll så blir nominalräntan noll vid en löneökningstakt på : i = 1+1,5( w- 2) = -2 +1,5 w = 0 w = 1,3 . I en situation där produktionsgapet är minus får vi i stället i = 1+1,5( w- 2, 4) - 0,5*4 = -4, 6 +1,5 w = 0 w = 3,1 blir nominalräntan noll redan när lönestegringstakten är . Lägre löneökningar än så ger inte högre syssel- sättning. Vi kan alltså komma till något olika resultat i dessa kalkyler men slutsatsen är att realräntan minimeras, och syssel- sättningstillväxten maximeras, vid en löneökningstakt någonstans mellan . En sänkning av löneökningstakten från skulle ha positiva effekter på sysselsättningen. Lägre löneökningar än så riskerar däremot att leda till deflation och en situation där förlorar möjligheterna att stimulera ekonomin med räntesänkningar.36 Det bör betonas att vi här diskuterar sambandet mellan löne- ökningar och sysselsättning . Vid en pro- duktivitetsökning kring och inflationsmål på så kommer löneökningstakten långsiktigt att hamna kring . Men en period med lägre löneökningar krävs för att syssel- sättningen skall stiga till en högre nivå. Fackliga löneavtal spelar fortfarande en stor roll för löne- bildningen. Data från visar att av de anställda i privat sektor har avtal med lönepotter och/eller generella höjningar fastställda i avtalen (rad 4-7 i Tabell 4.1). Helt sifferlösa avtal förekommer främst inom den statliga sektorn. 36 (2009) har gjort liknande analyser i lönebildningsrapporten. Normer och spelregler för en fungerande lönebildning Bilaga 5 till LU2011 Avtalskonstruktionernas fördelning efter sektor Andel anställda i procent/sektorsvis Lokal lönebildning utan centralt angivet utrymme (sifferlösa avtal) Lokal lönebildning med stupstock Lokal lönebildning med stupstock om utrymmets storlek och någon Lönepott med individgaranti alt Generell höjning och lönepott Källa: sid. 122. hade arbetare i privat sektor avtalade löne- ökningar på och löneökningar utöver avtal på mindre än en procent. hade tjänstemän i privat sektor i avtalad löneökning och utöver avtal. Bakom dessa siffror döljer sig en betydande heterogenitet. Vissa grupper har i stort sett inga avtalade löne- ökningar utan nästan hela löneökningen registreras som löne- ökning utöver avtal. Slutsatsen av resonemanget i föregående avsnitt är att en sänkning av löneökningstakten till skulle leda till en period av ökande sysselsättning. Kostnaderna för a-kassan och arbetsmarknadspolitiska åtgärder skulle minska och dessa kostnader betalas till stor del av de sysselsatta, via skattsedeln och medlemsavgifter till a-kassan. Lägre löneökningar, som leder till högre sysselsättning, borde därför gynna de flesta, även de som har jobb, förutsatt att alla löner stiger i långsammare takt. Bilaga 5 till LU2011 Normer och spelregler för en fungerande lönebildning Figur 19 Löneökningar för arbetare och tjänstemän Arbetare, privat sektor. Löneökning och avtalsmässig höjning i procent. Avtal (stapel) Tjänstemän, privat sektor löneökning och avtalsmässig höjning i procent Avtal (stapel) Problemet är att varje enskild grupp tjänar på att höja sin lön mer än andra grupper och alla grupper har goda argument för att just de ska ha högre lön. Grupper med låga löner anser att de bör få mer eftersom de har så låga löner, de med lång utbildning anser att deras utbildning inte värderas tillräckligt, de som har slitsamma jobb tycker att de borde kompenseras mer för detta, grupper med stark marknadsposition hänvisar till marknadskrafterna för att få upp Normer och spelregler för en fungerande lönebildning Bilaga 5 till LU2011 lönerna och grupper som kan åstadkomma stor skada genom att strejka kan utnyttja det till att höja sina löner. Utan koordinering försöker alla grupper få lite mer än de andra, vilket leder till en kapplöpning om lönerna och hög jämviktsarbetslöshet. Fackföreningarnas starka position i gör någon form av koordinering av löneförhandlingarna nödvändig. Under ett drygt decennium har denna koordinering skett genom att industrin varit löneledare. I stället för centrala förhandlingar för en stor del av arbetsmarknaden har vi haft en situation där en sektor är löneledare och satt märket för de övriga. Man kan tänka på löneledarskap som ett implicit kontrakt mellan arbetsmarknadens parter om att den löneledande sektorns avtal skall fungera som riktmärke för övriga avtal. I praktiken blir det ingen exakt följsamhet men det förefaller ändå ha fungerat i stor sett . Det är svårt att se något alternativ till detta. En fråga är då vilken sektor som bör vara löneledare. Det argument som oftast används för att industrin skall vara löne- ledande är att konkurrensen med utlandet bestämmer utrymmet för löneökningarna. Men konkurrenskraftskalkyler vid given växel- kurs är ingen rimlig utgångspunkt för löneförhandlingarna vid flytande växelkurs. I stället bör inflationsmålet, normal produkt- ivitetsökning och sysselsättningsläge tas som utgångspunkt. Men vad innebär det för frågan om löneledarskap? Om vi antar att löneledarskapet fungerar som ett någorlunda hållbart implicit kontrakt så kan vi räkna med att parterna i den löneledande sektorn är medvetna om att de bestämmer löne- ökningstakten för hela ekonomin. Om de agerar rationellt så kommer de att väga in de makroekonomiska konsekvenserna av löneökningarna oavsett vilken sektor som är löneledande. Detta talar för att det inte skulle spela någon roll vilken sektor som är löne- ledande. Även om till exempel handeln eller den kommunala sektorn är löneledare så bör de inse att högre löneökningar leder till högre räntor och starkare valuta vilket på lite sikt minskar efterfrågan och inkomster i hela samhället. I slutändan drabbas också den skyddade sektorn. Detta är också den slutsats som Calmfors och (2009) kommer fram till i en teoretisk analys. De analyserar löne- ledarskap i en modell med konkurrensutsatt och skyddad sektor, flytande växelkurs och inflationsmål och finner att det inte spelar någon roll vilken sektor som är löneledande. Utfallet blir det- samma. Bilaga 5 till LU2011 Normer och spelregler för en fungerande lönebildning Enligt min mening finns det ändå argument för att den kon- kurrensutsatta sektorn bör vara löneledande även i fortsättningen, nämligen att denna sektor mer direkt och känner av konsekvenserna av alltför höga löneökningar. Räntan slår direkt mot kassaflöde och investeringar i industrin och en räntehöjning påverkar hela den konkurrensutsatta sektorn via växelkursen. Därför har k-sektorn förmodligen mest incitament att hålla tillbaka löneökningarna. Effekterna på offentliga sektorn tar . Om lönerna stiger och detta leder till minskad sysselsättning i den kon- kurrensutsatta sektorn så minskar inkomsterna i samhället och även offentlig sektor måste dra ner, förr eller senare, men en sådan process kan ta . Sambandet mellan löneökningar och syssel- sättning blir då mindre uppenbart. På samma sätt kan man tänka sig att de negativa effekterna på detaljhandeln uppstår med betydande fördröjning. På kort sikt kan högre löneökningar, starkare krona och billigare import leda till högre reallöner och ökad efterfrågan i detaljhandeln. Det är först när minskade investeringar och export leder till minskade inkomster i samhället som handeln påverkas negativt. Så även om alla sektorer borde inse konsekvenserna av höga löneökningar så finns det skäl att hålla fast vid tanken att den kon- kurrensutsatta sektorn skall vara löneledande. Skälet har dock att göra med pedagogik och kortsiktighet, något som inte finns med i den statiska jämviktsmodell som analyserar.37 4.6Varför inte lägre löneökningar? Vi har under haft väl koordinerade löneförhandlingar där industrin varit löneledande. Det är därför inte omöjligt att tänka sig att denna koordinering kunde ha skett vid en lägre löne- stegringstakt. I avtalsrörelsen sattes märket på . Hade det varit möjligt att i stället sätta märket på till exempel ? Om alla parter inser att en nedväxling med en procent skulle ha stora positiva effekter på syssel- sättningen så borde det väl vara en enkel match? kan man invända att det finns stora grupper vilkas löner inte bestäms av avtalen och att lönerna för dessa grupper kanske 37 Holden et al. (2003) samt Braunerhjelm, Djerf, och (2008) drar liknande slutsatser medan Calmfors (2008) ifrågasätter avtalssystemets hållbarhet. Normer och spelregler för en fungerande lönebildning Bilaga 5 till LU2011 fortsätter att stiga även om avtalen läggs på en lägre nivå. Teoretiskt borde man dock vänta sig att en väl förankrad och väl annonserad sänkning av löneökningstakten i de fackliga avtalen, och därmed i inflationen, borde leda till en liknande sänkning av löneökningstakten för övriga grupper. eller senare gör sig naturligtvis marknadskrafterna påminda. Efter hand som sysselsättningen stiger uppstår brist- situationer på vissa delmarknader, vilket leder till att en del löner stiger mer än avtalen. Med tanke på det svaga sysselsättningsläge som råder nu skulle det dock ta tid innan sådana bristsituationer uppstår. Avtal med en procent lägre löneökningar skulle förmodligen gynna de flesta löntagare eftersom vi alla är med och betalar för arbetslöshet och utanförskap. 4.7Betydelsen av en oberoende riksbank I en ekonomi med ett fåtal starka fackföreningar uppstår en spel- situation mellan fackföreningarna och . Vilka löne- ökningar som faller ut i löneförhandlingarna beror på vilken reaktion man förväntar ifrån sida. Detta spel har studerats teoretiskt och slutsatsen är att en mer konservativ riksbank leder till ett bättre utfall, med högre sysselsättning i jämvikt.38 Konservativ betyder i detta sammanhang att riks- banken fäster stor vikt vid prisstabilitet. Den intuitiva förklaringen är att om reagerar starkt på inflationen så blir löne- ökningar kostsamma för fackföreningarna och detta verkar åter- hållande på lönekraven. Detta innebär inte att penningmängden i sig påverkar den reala utvecklingen men den penningpolitiska reaktionsfunktionen har reala effekter. En förutsättning är att fackföreningarna är tillräckligt stora (eller koordinerade) så att de enskilda avtalen påverkar inflationen och politik. Denna litteratur visar att en oberoende riksbank med ett klart inflationsmål är positivt för den långsiktiga sysselsättnings- utvecklingen.39 Det är också en syn som fackföreningsekonomerna tycks ha accepterat (LO 2006). 38Se exempelvis Coricelli, Cukierman och Dalmazzo (2006) och Korpos (2010). 39En ytterligare (rimlig) förutsättning är att fäster större vikt vid inflationstakten än fackföreningarna gör. Bilaga 5 till LU2011 Normer och spelregler för en fungerande lönebildning Fackliga avtal spelar stor roll och förhandlingar utan koordinering leder till en kapplöpning om lönerna och, , låg sysselsättning. Det finns anledning att hålla fast vid tanken om att en sektor är löneledande och sätter märke. Ett skäl att hålla fast vid den kon- kurrensutsatta sektorns löneledande ställning är att denna sektor mer direkt och känner av effekterna av de högre räntor som följer av högre löneökningar. Konkurrenskraftskalkyler vid given växelkurs är ingen rimlig utgångspunkt för löneförhandlingarna vid flytande växelkurs. I stället bör resonemangen om lämplig löneökningstakt ta sin utgångspunkt i tre förhållanden: Löneökningar i linje med inflationsmålet plus den långsiktiga produktivitetsökningstakten kan anses förenliga med stabil syssel- sättning om det inte inträffar några stora chocker. Vill man att sysselsättningen skall öka måste man acceptera lägre löneökningar än så. I praktiken verkar sysselsättningsläget spela förvånansvärt liten roll i diskussionen om vad som är rimliga lönehöjningar (LO 2006, , 2009). Diskussionen handlar om hur höga löneökningar som kan utan att den konkurrensutsatta sektorn förlorar sin konkurrenskraft snarare än om att så många står utan sysselsättning. Arbetsmarknadens parter uttrycker ofta tillfredställelse över att löneförhandlingarna givit goda resultat i form av låg inflation och stora reala lönehöjningar, men det är delvis på grund av de snabbt stigande reallönerna som sysselsättningen återhämtat sig så långsamt. Om arbetslösheten beror på att det finns för få jobb och efter- frågan på arbetskraft beror på lönen måste vi dra slutsatsen att lägre löner skulle leda till högre sysselsättning. I denna mening beror arbetslösheten på att lönerna är för höga. Men även om vi accepterar detta så kvarstår frågan om alltför höga löner skall ses som ett makroproblem eller ett strukturproblem. Beror arbetslös- heten på att den allmänna lönenivån är för hög eller på att lönerna är för höga för vissa grupper? Vi vet att sysselsättningsproblemen är koncentrerade till vissa grupper med svag ställning på arbetsmarknaden. Innebär det att åtgärder för att lösa sysselsättningsproblemen bör inrikta sig på dessa grupper snarare än på hela arbetsmarknaden? Är det lönerna för vissa grupper som är för höga snarare än lönenivån i stort? Kan ett lönebildningssystem som håller tillbaka den allmänna lönenivån, men inte tillåter marknadsanpassning av relativlönerna, lösa sysselsättningsproblemen för svaga grupper på arbets- marknaden? Syftet med detta kapitel är att något belysa dessa frågor empiriskt. Vi lämnar makroperspektivet och den allmänna löne- nivån. I stället använder vi individdata för att studera hur syssel- sättningsgrad och löner skiljer sig mellan olika grupper. I första hand studerar vi skillnader mellan olika utbildningsgrupper, men vi gör också indelningar med avseende på ålder och födelseland. Mer specifikt ställer vi följande frågor: 1.Hur skiljer sig sysselsättning och löner mellan olika grupper? 2.Har skillnaderna i sysselsättning och löner ökat eller minskat över tiden? 40 Analysen har gjorts i samarbete med men står för tolkningar och slutsatser. Lönestruktur och sysselsättning – en tvärsnittsanalys Bilaga 5 till LU2011 3.Har förändringarna i relativlönerna bidragit till att öka eller minska skillnaderna i sysselsättningsgrad mellan olika grupper? Har lönerna blivit mer eller mindre marknadsanpassade? 4.Kan vi utifrån denna analys säga om sysselsättningsproblemen beror på den allmänna lönenivån eller på lönestrukturen? 5.1Skillnader i sysselsättning och löner mellan olika grupper För att analysera hur löner och sysselsättning skiljer sig mellan olika grupper så delar vi in individerna i olika utbildningsgrupper.41 Vi tänker oss att personer med olika utbildningsbakgrund är imper- fekta substitut på arbetsmarknaden och att personer med högre utbildning i allmänhet är mer produktiva och därmed mer attraktiva att anställa. Vi frågar oss hur denna skillnad visar sig i syssel- sättning och löner. Det bör påpekas att syftet inte är att mäta avkastningen på utbildning. Vi hävdar inte att om vi tar 100 slumpmässigt valda personer utan gymnasieutbildning och ger dem en gymnasie- utbildning så kommer de att få samma lön och sysselsättningsgrad som de som har en gymnasieutbildning. Det finns en selektion till utbildning så att de individer som har endast grundskola också skiljer sig i andra avseenden från de som gått ut gymnasiet. Tanken är i stället att använda utbildningsnivå som en indikator på pro- duktivitet och se hur skillnader i produktivitet avspeglar sig i sysselsättning och löner.