sou · GYB3106d2 · 2011-01-01 00:00:00 — Sjukdomarna eller smittämnena finns i och det saknas i princip realistiska möjligheter till utrotning. Endast de sjukdomar eller smittämnen om vilka det finns tillräckliga kun- skaper för en effektiv kontroll och bekämpning omfattas av lagen. Samhällets åtgärder med anledning av sjukdomen eller smittämnet ska syfta till att förebygga och begränsa förekomsten av de sjuk- domar eller smittämnen som omfattas av lagen.12 Bekämpningen av salmonella har många gemensamma drag med epizootibekämpningen. Även zoonoslagstiftningen är sådan att så fort en misstänkt smitta har anmälts inleder staten sitt arbete. Vid ett utbrott av en salmonella bedrivs bekämpningen till dess att sjuk- domen är utrotad från besättningen och anläggningen, dvs. den blir friförklarad från salmonella. Vid misstanke om smitta underrättas också humanmyndigheterna. Salmonella som är en allvarlig humansjukdom hanteras på olika sätt i många andra länder. Målet att de livsmedel som når konsumenten ska vara fritt från salmonella kan uppnås på olika sätt. har valt att bekämpa salmonella i djurbesättningarna med syftet att de djur som går till slakt ska vara fria från salmonella. I andra länder tillämpas andra metoder längre upp i livsmedelskedjan som värmebehandling av det slaktade köttet, kemisk behandling eller andra åtgärder för att försäkra sig om att slutprodukten är fri från salmonella- bakterier. 1998/99:88 s. 39. 1998/99:88 s. 31. Regler kring sjukdomar, smittämnen och andra ämnen hos djur Orsaken till att valt bekämpning av salmonella i djur- besättningen som metod får sannolikt föras tillbaka till Alvesta- utbrottet. Den kris utbrottet innebar för folkhälsan krävde snabba och kraftfulla åtgärder och det instrument man då hade var epi- zootilagen. Det är än oklart hur smittan introducerades i slakt- eriet men den metod som epizootilagen anvisade var utslaktning av misstänkt infekterade djur. försökte slakterierna ta tillvara smittade djur. Om t.ex. i en flock kycklingar en mindre andel var positiva vid provtagning slaktades flocken sist under speciellt strikta hygieniska förhållanden, ibland efter kemisk behandling, innan kropparna gick till konsumtion. Enligt utredningens information upphörde slakt- erierna med denna slaktform då antalet posi- tiva flockar var få och metoden blev då både krånglig och dyrbar. I t.ex. tillämpas dock värmebehandling av salmonellain- fekterat kött för att sedan gå in i livsmedelskedjan. En metod som är tillåten enligt EU:s gemensamma livsmedelslagstiftning. destrueras samtliga smittade djur vid påvisad salmonella i en slaktkycklingbesättning. I andra produktionsgrenar, t.ex. nöt- och svinuppfödning avlivas inte samtliga djur, utan gården åläggs restriktioner och saneringsåtgärder sätts in. När provtagning visar att de smittade djuren inte längre utsöndrar salmonella får de skickas till slakt. slaktas således inga salmonellasmittade djur i . De framtida zoonoser som regeringen angav skulle kunna bli aktuella, enligt propositionen 1998/99:88, att omfattas av lagen var bland annat EHEC. Målsättningen var att EHEC så snart som möj- ligt också skulle omfattas av lagens tillämpningsområde. Det angavs emellertid att det då (1999) saknades tillräcklig kunskap om smittans epidemiologi för att effektivt kunna bekämpa den på besättningsnivå. är det alltjämt enbart salmonella som omfattas av zoonoslag- stiftningen13. Lagen (2006:806) om provtagning på djur, m.m. (provtag- ningslagen) innehåller bl.a. bestämmelser om kartläggning och kont- roll av smittsamma djursjukdomar, åtgärder för att förebygga och hindra spridning av smittsamma djursjukdomar samt om märkning och registrering av djur. Enligt lagen får regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om prov- tagning, avlivning, isolering och andra villkor gällande hantering av 13 Utredningen har informerats om att ett EHEC-program planeras starta . Regler kring sjukdomar, smittämnen och andra ämnen hos djur Lagen kan således användas såväl för övervakning som bekämp- ning av smittsamma djursjukdomar. Med stöd av förordningen om provtagning på djur (2006:815) har meddelat föreskrifter om övervakning av vissa smittsamma djursjukdomar. har även meddelat före- skrifter och allmänna råd för att förebygga spridning av zoonoser som EHEC för anläggningar med eller utan besöksverksamhet. Provtag- ningslagen ger, som nämnts, möjlighet att besluta om åtgärder för bekämpning av sjukdomar som inte omfattas av epizootilagen eller zoonoslagen. Provtagningslagen innehåller inte några begräns- ningar för vilka djursjukdomar och zoonoser som får övervakas och bekämpas annat än att djursjukdomen är smittsam. I likhet med epizootilagen innehåller provtagningslagen bestämmelser om att åtgärder får utföras utan samtycke av djurens ägare. Bekämpningen av övriga smittsamma djursjukdomar är i första hand en angelägenhet för näringen. Staten kan ändå välja att bidra med ekonomiskt stöd till bekämpningsåtgärder för sjukdomar som inte omfattas av epizootilagen. Detta sker i huvudsak med stöd av lagen (2006:807) om kontroll av husdjur som medger att näringen kan bedriva organiserad hälsokontroll. Sådan hälsokontroll omfattar både hälsokontroll av sjukdomar som omfattas av epizooti- eller zoo- noslagen och hälsokontroll för andra djursjukdomar. Lagstiftningen om kontroll av husdjur, m.m. anger att Jord- bruksverket får meddela föreskrifter om kontroll av husdjur och av andra djur som människan har i sin vård och ge organisationer på jordbruksnäringens område eller andra sammanslutningar rätt att anordna sådan kontroll14. kan meddela föreskrifter om kontroll inom följande områden: 1.Främja animalieproduktionen och djurs lämplighet för avel i när- ingsverksamhet. 2.Förebygga sjukdomar hos djur. 3.Främja en långsiktig förvaltning av husdjursgenetiska resurser. kan också föreskriva om villkoren för att djur som omfattas av kontrollen ska få säljas under särskild beteckning. Om det finns hälsokontroll anordnad för slaktsvin eller nötkreatur får dessutom: 14 3 § förordningen (2006:816) om kontroll av husdjur, m.m. jfr med 3 § lagen (2006:807) om kontroll av husdjur, m.m. Regler kring sjukdomar, smittämnen och andra ämnen hos djur 1.meddela föreskrifter om att en avgift får tas ut vid slakt av svin eller nötkreatur som inte omfattas av hälsokontrollen och i vilka sjukdomar i särskilt hög grad förekommer och 2.överlämna åt innehavare av slakteri att ta ut avgiften av den som lämnar svinen eller nötkreatur till slakt. Lagen stadgar att en djurhållare som har djur i ett område inom vilket det bedrivs kontroll har rätt att få sin besättning ansluten till kontrollen. Om djurhållaren sedan inte följer reglerna för kont- rollen kan besättningen uteslutas. I förarbetena till lagen kommenterades den då gällande lagen (1985:342) om kontroll av husdjur. Det angavs att lag var utformad med utgångspunkten att statens medverkan i princip borde inskränka sig till att vissa ramar och riktlinjer anges i före- skrifter för verksamheten och att denna ställs under viss tillsyn. Denna fråga behandlar utredningen utförligare i del B, kapitel 11. Livmedelslagen (2006:804) vilar som nämnts till stor del på EU- bestämmelser som delvis är gemensamma. Detsamma gäller även lagen (2006:805) om foder och animaliska biprodukter. Grundlägg- ande principer för livsmedelsområdet – motsvarande gäller i till- lämpliga delar för foderområdet – är att företagaren har ansvar för de produkter som tillverkas, att de mest grundläggande kraven är likartade och att de gäller både för livsmedel av animaliskt ursprung och av icke animaliskt ursprung. Ett generellt krav på företag är att de ska tillämpa HACCP (Hazard Analysis Critical Control Points, faroanalys och kritiska styrpunkter). Reglerna är utformade så att det ska finnas utrymme för flexibilitet i tillämpningen av reglerna under förutsättning att livsmedelssäkerheten inte äventyras. Statens roll är – i allt väsentligt – begränsad till tillståndsgivning, tillsyn och kontroll. För de smittämnen som omfattas av epizootilagen har flera per- soner anmälningsplikt15. Den som har djur i sin vård och som miss- tänker att något djur drabbats av en epizootisk sjukdom är skyldig att anmäla misstanken till en veterinär. En veterinär eller någon annan som i sitt yrke kommer i kontakt med djur eller produkter av djur och som har anledning misstänka ett fall av en epizooti- 15 2 och 3 a §§ epizootilagen (1999:657). Regler kring sjukdomar, smittämnen och andra ämnen hos djur sjukdom är skyldig att skyndsamt anmäla detta till och till . Anmälningsskyldigheten gäller även den som är ansvarig för ett laboratorium där en epizootisk sjukdom har konstaterats eller där det finns anledning att misstänka ett fall av en sådan sjukdom. När det gäller salmonella är anmälningsskyldigheten lite annor- lunda. En veterinär som misstänker ett fall av salmonella ska skynd- samt underrätta och . Den ansvarige vid ett laboratorium där ett fall av salmonella har konstaterats ska också skyndsamt anmäla detta till och länsstyr- elsen. För salmonella finns således inte i den lag eller förordning som direkt reglerar salmonella någon anmälningsskyldighet eller krav på att tillkalla veterinär för en djurhållare. För andra smittämnen än salmonella och de som omfattas av epizootilagen vilade fram en veterinärs anmälnings- skyldighet för djursjukdomar på Allmänna veterinärinstruktionen (1971:810). Veterinärer och personer ansvariga för ett laboratorium var skyldiga att anmäla misstänkta eller konstaterade fall av dels de smittsamma djursjukdomar som anges i före- skrifter (SJVFS 2002:16) om anmälningspliktiga djursjukdomar, dels för alla de andra smittsamma eller misstänkt smittsamma djur- sjukdomar som normalt inte förekommer i landet. Författnings- stödet för den anmälningsskyldigheten finns numera i provtagnings- förordningen. För djurhållare gäller i övrigt anmälningsskyldighet endast när detta är särskilt föreskrivit. Provtagningslagen innehåller ett bemyn- digande för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att föreskriva om vad den som håller djur ska iaktta i fråga om skyldig- het att anmäla misstanke om djursjukdom till veterinär. I för- ordningen (2006:815) om provtagning på djur, m.m. har regeringen bemyndigat att meddela föreskrifter om sådan anmäl- ningsskyldighet. Anmälningsskyldighet för djurhållare är föreskriven i några fall för bovin virus diarré (BVD)16 och för enzootisk bovin leukos (EBL)17. För sjukdomar hos blötdjur har musselodlare anmäl- ningsplikt18. 1612 § Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2002:31) om obligatorisk hälsoöver- vakning avseende sjukdomen bovin virus diarré (BVD) i nötkreatursbesättningar. 1711 § Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 1995:145) om obligatorisk hälso- övervakning avseende sjukdomen enzootisk bovin leukos (EBL) i nötkreatursbesättningar. 185 § Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 1998:98) om kontroll av vissa sjukdomar hos musslor. Regler kring sjukdomar, smittämnen och andra ämnen hos djur Beträffande foder gäller att19 när salmonella påvisats i miljö- och foderprov ska den som ansvarar för foderanläggningen informera . En foderföretagare ska anmäla till den behöriga myndigheten om företagaren anser eller har skäl att anta att ett foder har släppts ut på marknaden som inte uppfyller kraven på fodersäkerhet20. Foderföretagaren ska följa ett i föreskrift angivet åtgärdsprogram beroende på var salmonella har konstat- erats. Den som ansvarar för foderanläggningen ansvarar också för att positiva prov skickas för konfirmering och serotypning till SVA. Lagen (2006:807) om kontroll av husdjur innehåller inte något direkt bemyndigande att meddela föreskrifter om anmälningsplikt. I föreskrifter, som bygger på lagen, om hälsokont- roll avseende salmonella hos nötkreatur21 och svin samt om hälso- kontroll för maedivisna hos får22 anges under rubriken hållarens åliggande att djurhållaren omgående ska kontakta vet- erinär vid misstanke om salmonella, respektive kon- takta kontrollsektionen när det gäller maedi-visna. Det anges också i föreskrifterna för den frivilliga och förebyggande hälsokontrollen avseende salmonella hos fjäderfä att hälsokontrollens plan- och riktlinjer ska innehålla ett krav på rapportering för djurhållaren vid misstanke om salmonella. Vid epizootimisstanke ska underrätta SVA, distrikts- veterinären och kommunen samt då det gäller zoonotiska sjukdomar som omfattas av epizootilagen ska även , och smittskyddsläkare underrättas. Gäller misstanken sjukdom hos fisk ska underrätta Fisk- eriverket. Vid misstanke om salmonellautbrott ska bara informera smittskyddsläkare. Först när salmon- ella har konstaterats ska underrätta SVA, Livsmedels- verket, , smittskyddsläkaren, kommunen samt distriktsveterinären. 194 kap. 17 § Statens jordbruksverks föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2006:81) om foder. 20Art 20 och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet. 2116 § Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2002:20) om frivillig och förebyggande hälsokontroll avseende salmonella hos nötkreatur (motsvarande bestämmelse i SJVFS 2002:21 avseende svin). 2216 § Statens jordbruksverks förordning (SJVFS 1995:126) om organiserad hälsokontroll avseende maedivisna hos får. Regler kring sjukdomar, smittämnen och andra ämnen hos djur 3.4.5Regelverket kring sjukdomar hos bin Bekämpning av bisjukdomar regleras i en egen lag, bisjukdoms- lagen (1974:211). Enligt ett bemyndigande i bisjukdomslagen får regeringen föreskriva vilka bisjukdomar som ska bekämpas. Endast sjukdomar som sprids genom smitta och som allvarligt kan skada biodling får omfattas. Enligt bisjukdomsförordningen (1974:212) ska lagen omfatta sjukdomarna amerikansk yngelröta, kvalstersjuka och varroasjuka. Såväl amerikansk yngelröta som varroasjuka är spridda i stora delar av landet medan kvalstersjuka aldrig har påvisats i . Bisjukdomslagen anger att för de sjukdomar som omfattas av lagen får regeringen eller tillsynsman eller annan myndighet som regeringen bestämmer vidta ingripande åtgärder mot enskild. Det kan vara föreläggande för innehavare av bisamhälle att vidta åtgärd för bekämpning av sjukdom hos bisamhället. Lagen medger att beslut kan fattas om att förinta bisamhälle. Lagen ger också möjlig- het att förbjuda eller föreskriva bland annat om villkor för införsel och utförsel av levande bin. Det finns också ett generellt bemyn- digande i lagen att vidta eller föreskriva annan åtgärd i fråga om enskilds egendom som finnes oundgängligen påkallad. har, enligt bisjukdomsförordningen, ansvaret för att bekämpa bisjukdomar. Förordningen anger även att läns- styrelsen ska utse bitillsynsmän i länet efter samråd med biodlar- föreningar. Bitillsynsmännen ska verka för att sjukdomar som omfattas av lagen bekämpas inom tillsynsdistriktet. Konstaterar eller misstänker bitillsynsmannen en sådan bisjukdom ska denne vidta nöd- vändiga åtgärder för bekämpning av sjukdomen. Bitillsynsmännen har befogenheter att förelägga biodlare att vidta bekämpnings- åtgärder och kan förbjuda eller föreskriva villkor för införsel, utförsel eller bortförande av levande bin, m.m. Bitillsynsmännen får även besluta om att bisamhällen ska destrueras. Bisjukdomsför- ordningen anger också att undersökning och behandling av bisamhälle som utförs av tillsynsman är utan kostnad för innehavaren. För- ordningen anger att bitillsynsmannen får ersättning av statsmedel enligt taxa som ska fastställas av . Sjukdomar hos bin omfattas inom EU inte av något bekämp- ningsdirektiv eller någon motsvarande förordning. I ett direktiv som avser handel inom gemenskapen med andra djur än de Regler kring sjukdomar, smittämnen och andra ämnen hos djur traditionella lantbruksdjuren regleras handel med bin23. Direktivet anger i artikel 8 att bin som säljs inte får komma från ett område som är föremål för förbud avseende amerikansk yngelröta. Bestäm- melser med motsvarande innebörd finns för de flesta djurslag. Direktivets artikel 8 innehåller emellertid också fler detaljer om för- budet. Förbudet ska gälla i minst efter det senast registr- erade fallet och den dag då alla kupor inom en radie av tre kilo- meter har kontrollerats av den behöriga myndigheten och alla smittade kupor har bränts upp eller behandlats och inspekterats till den behöriga myndighetens belåtenhet. Genom ett kommissionsbeslut (2007/265/EG)24 kom handels- reglerna att utvidgas men inte genom en ändring av artikel 8 utan genom en ändring i de intyg som upprättas vid handel. I intyget lades till att bin och humlor: kommer från ett område med en radie av som inte omfattas av restriktioner i samband med misstanke om eller bekräftad förekomst av skalbaggar av typen Aethina tumida eller tropilaelapskvalster (Tropilaelaps spp.) och där det inte förekommer angrepp av dessa. Bisjukdomar berörs också av EU-förordning 1234/200725 som reglerar stöd till biodlingssektorn. Medlemsstaterna kan enligt för- ordningen upprätta treåriga nationella program för vissa nationella stöd till biodlingssektorn. Stöd får bland annat ges till bekämpning av varroasjuka samt att utöka bibeståndet. Ett av villkoren för att EU ska medfinansiera sådana åtgärder är att medlemsstaterna utför en studie över strukturen inom biodlingssektorn på sina respektive territorier såväl på produktionsnivå som på saluföringsnivå. Ett biod- lingsprogram ska utarbetas i nära samarbete med branschorganisa- tioner och kooperativ inom biodlingen. Det ska överlämnas till kom- missionen för godkännande. Det nuvarande programmet nation- ella honungsprogrammet löper ut och förslag till nytt program för åren 2011–2013 har tagits fram. Programmet innehåller bland annat förslag till stöd med totalt till en grupp av åtgärder vari ingår tekniskt stöd till biodlare och grupper av biodlare, bekämpning av varroakvalster, rationalisering vid flytt- 23Rådets direktiv (92/65/EEG) om fastställande av djurhälsokrav i handeln inom och importen till gemenskapen av djur, sperma, ägg (ova) och embryon som inte faller under de krav som fastställs i de specifika gemenskapsregler som avses i bilaga A.I till direktiv /425/EEG. 24Kommissionens beslut (2007/265/EG) om ändring av bilaga E till rådets direktiv /65/EEG avseende införande av ytterligare hälsoåtgärder för handeln med levande bin och uppdatering av förlagorna till hälsointyg. 25Rådets förordning (EU) nr 1234/2007 om upprättande av en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna och om särskilda bestämmelser för vissa jordbruksprodukter (enda förordningen om de gemensamma organisationerna av marknaden) art 105-110. Regler kring sjukdomar, smittämnen och andra ämnen hos djur ning av bisamhällen, stödåtgärder för utökningen av de minskande bibestånden i gemenskapen och tillämpad forskning inom biod- lingssektorn. Regleringen av vattenbruket bygger på ett EU-direktiv26 som har genomförts genom några av de tidigare nämnda lagarna och en föreskrift hos Jordbruksverket27. Utredningen har valt att beskriva reglerna utifrån direktivet. Direktivet 2006/88/EG är det mest moderna av de som reglerar djurhållning och smittor. Direktivet lägger fast de djurhälsokrav som gäller för utsläpp på marknaden samt minimiåtgärder för kun- skap om vattenbrukets sjukdomar och beredskapen för sådana sjuk- domar. Det anges också minimiåtgärder för sjukdomsbekämpning. Direktivet innehåller också regler kring godkännande av verk- samhet, registrering, offentliga kontroller m.m. För vattenbruks- företag gäller att de ska tillämpa en god hygienpraxis med beakt- ande av verksamheten i fråga, för att förhindra att sjukdomar förs in och sprids. Beträffande sjukdomar grupperar direktivet sjukdomar i två grup- per exotiska sjukdomar och andra än exotiska sjukdomar. Båda grupperna innehåller vardera sju sjukdomar. Sjukdomar utöver dessa rubriceras inte. Vid misstanke om utbrott av någon av de sju exotiska sjukdomar – epizootisk hematopoietisk nekros och Epizootiskt ulcerativt syndrom hos fisk, infektioner av Bonamia exicosa, Perkinsus och Microcytos mackini hos olika ostronarter, Taura-syndrom och Yellowhead disease hos olika räkarter ska den behöriga myndig- heten se till att anläggningen spärras och att epizootologiska under- sökningar påbörjas. Det nu sagda gäller också för sjukdomar som landet har friförklarats från. Bekräftas misstanken ska vissa mini- mibekämpningsåtgärder vidtas. Minimibekämpningsåtgärder ska också vidtas vid bekräftad förekomst av någon av andra än exotiska sjukdomar. De sistnämnda utgör sju sjukdomar hos fisk, blötdjur 26Rådets direktiv /88/EG av om djurhälsokrav för djur och pro- dukter från vattenbruk och om förebyggande och bekämpning av vissa sjukdomar hos vattenlevande djur. 27Jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2008:25) om djurhälsokrav för djur och produkter från vattenbruket och om förebyggande och bekämpning av vissa sjukdomar hos vatten- levande djur. Regler kring sjukdomar, smittämnen och andra ämnen hos djur och kräftdjur: Viral hemorragisk septikemi (VHS), Infektiös hema- topoetisk nekros (IHN), Koiherpesvirus (KHV) och Infektiös lax- anemi () hos fisk, infektion orsakad av Marteilia refringens och infektion orsakad av Bonamia ostreae hos blötdjur och spot disease hos kräftdjur. har genom kommissionens beslut /975/EU för- klarats fritt från Viral hemorragisk septikemi (VHS), Infektiös hematopoietisk nekros (IHN), Infektiös laxanemi (). Minimibekämpningsåtgärderna varierar beroende på om det rör sig om en exotisk sjukdom eller någon av de andra. För exotiska sjukdomar gäller bland annat följande. Anlägg- ningen ska officiellt förklaras smittad. Ett adekvat kontrollområde ska fastställas omkring den smittade anläggningen. Vattenbruks- djuren ska hanteras under den behöriga myndighetens tillsyn. Den smittade anläggningen ska göra ett driftsuppehåll efter sanering. Medlemsstaten ska vidta nödvändiga åtgärder för att förhindra att sjukdomar sprids till andra vattenlevande djur. För andra än exotiska sjukdomar gäller bland annat följande. Vill medlemsstaten återfå sjukdomsfrihet ska samma åtgärder vid- tas som för de exotiska sjukdomarna. Om medlemsstaten inte vill återfå sjukdomsfri status ska åtgärder vidtas för att motverka sjuk- domsspridning. En anläggning ska förklaras smittad och kontroll- områden ska fastställas samt att det gäller begränsningar för flytt- ning av vattenbruksdjur. Om vildlevande vattendjur smittats eller misstänks vara smitt- ade med exotiska eller andra än exotiska sjukdomar ska medlems- staten vidta åtgärder för att minska och i möjligaste mån förhindra en vidare spridning av sjukdomen. Om en sjukdom som regleras direkt i direktivet utgör en avse- värd risk för vattenbruksdjur eller vilda vattenlevande djurs hälso- situation i ett medlemsland får medlemslandet vidta åtgärder för att förebygga införandet av sjukdomen eller för att bekämpa den. Bekämpningsåtgärder får inte gå ut över vad som är adekvat och nöd- vändigt för att förebygga införandet av sjukdomen eller för att bekämpa den. Ett medlemsland ska anmäla sådana åtgärder till kom- missionen. Kommissionen ska godkänna åtgärderna endast om det är nödvändigt att införa handelshinder för att förebygga införandet av sjukdomen eller att bekämpa den. Kommissionen har dessutom godkänt program för utrot- ning av IPN i kustområdena och renibakterios (BKD) i inlandet (kommissionens beslut /221/EU av om god- Regler kring sjukdomar, smittämnen och andra ämnen hos djur kännande av nationella åtgärder för att begränsa följderna av vissa sjukdomar hos vattenbruksdjur i enlighet med artikel 43 i rådets direktiv /88/EG). 3.4.7Regelverket för andra djur än lantbrukets och vattenbrukets djur Epizooti- och zoonoslagen omfattar båda även andra djur än lant- brukets och vattenbrukets djur. Likaså omfattar djurskyddslagens grundläggande bestämmelse att djur ska behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom alla husdjur.