sou · GZB37 · 2011-02-09 00:00:00 — I samband med planeringen av resan tas även ställning till vilken utreseform som är lämplig, se nedan. I de fall ingen polispersonal ska följa med trans- porten bestämmer Kriminalvården resväg själv, exempelvis var mellan- landning ska ske. Kriminalvården ska fastställa en preliminär resplan och en slutlig resplan samt sköter resebokning, kontakter med beskickningar etc. I vissa fall ordnar dock personer som reser enskilt resan själva. En resa ska plan- läggas så att den om möjligt kan ske med direktflyg till destinations- landet. En verkställighet bör inte påbörjas innan polismyndigheten bedömt att det, utifrån vad som är känt i ärendet och om destinations- landet, med viss säkerhet kan förutses att utlänningen kommer att tas emot. Även om Kriminalvårdens transporttjänst planerar och ombesörjer transporten, ligger ansvaret för ärendet kvar hos polismyndigheten. Det är också polismyndigheten som efter verkställighet ska skriva en verkställighetsrapport till Resorna sker i princip uteslutande med flyg, i enstaka fall med båt. Det förekommer också resor med bil till . I regel an- vänds reguljärflyg, men i vissa fall genomförs även nationella åter- sändanden, s.k. nationella charterresor. Sådana förekommer främst för att möjliggöra transporter av personer som på grund av bråkigt beteende inte tillåts följa med reguljära flygningar eller av kostnads- besparande skäl. Gränspolisavdelningen vid i står för merparten av dessa resor, men även andra polismyndigheter har arrangerat sådana. Den arrangerande polismyn- digheten ställer ofta platser till förfogande för andra polismyndig- heter. Verksamheten underlättas av att koncentrationen av olika befolkningsgrupper ofta är polariserad till vissa delar i landet. Många nationella återsändanden har avsett . Bevakning ska utföras av Kriminalvårdens transporttjänst. Befatt- ningshavare vid polismyndigheten ska följa med endast om det finns särskilda skäl. Befattningshavaren kan vara polisman eller civilanställd. Särskilda skäl kan föreligga om en förhandlingssituation förutses kunna uppkomma vid framkomsten till destinationslandet och det bedöms vara av avgörande betydelse för att utlänningen ska tas emot där att en befattningshavare vid polismyndigheten sköter förhand- lingen. Denne befattningshavare ingår då i bevakningspersonalen. Särskilda skäl kan även föreligga, om Kriminalvården inte kan genom- föra en verkställighet och den inte kan anstå eller när det är fråga om verkställighet i ett s.k. säkerhetsärende. havare vid polismyndigheten ingår i bevakningspersonalen har denne det övergripande ansvaret för verkställighetens genomförande. Om- bord på flygplanet beslutar dock befälhavaren i alla frågor som rör säkerheten. Kriminalvårdens transporttjänst brukar besöka den person som ska transporteras någon dag före resan, för att på så sätt kunna planera transporten på ett säkerhetsmässigt och i övrigt smidigt sätt. Polismän som medverkar vid verkställighetsresor har, förutom sin grundläggande utbildning i bl.a. våldsanvändning även relevant specialutbildning. Beträffande utbildning för Kriminalvårdens personal, se avsnitt 4.6.3. En utresa kan genomföras som enskild resa, oeskorterad resa (DEPU), eskorterad/bevakad resa (DEPA) eller i form av en kombi- nation av de båda sistnämnda (DEPA/DEPU). Resformerna DEPU och DEPA är fastställda av () och därmed internationellt vedertagna. Vid enskild resa lämnar utlänningen helt på egen hand som vilken resenär som helst. Utresa kan ske med lämpligt trans- portmedel. Flygbolag respektive transiteringsland känner inte till att transporten avser en avvisad eller utvisad person. En enskild resa kan ske om en utlänning önskar resa hem självmant under förut- sättning att det är trovärdigt och att giltig resehandling finns. Trans- porten kan ibland vara beledsagad, vilket innebär att en släkting, personal från etc. medföljer transporten, exem- pelvis till följd av hög ålder eller sjukdom hos den som transporten avser. En oeskorterad verkställighet (DEPU) innebär att information om passageraren lämnas till flygbolaget och eventuella transiterings- orter. Vissa särskilda åtgärder ska vidtas. En särskild handling som benämns Notification of Deportee ska upprättas och tillsammans med övrig resedokumentation samt biljetter läggas i ett kuvert, ett s.k. Document Envelope. Om återvändandet innefattar en transi- tering upprättas en resplan som lämnas till den flygplats där transi- teringen ska äga rum. Den verkställande myndighetens personal följer med utlänningen till flygplatsen och tar hand om incheckningen. Personalen eskorterar därefter utlänningen till gaten/utgången och informerar gatepersonalen. Även flygplanets befälhavare informeras och Document envelope överlämnas. Den verkställande myndig- hetens personal får inte avlägsna sig från flygplatsen förrän besked inhämtats att flygplanet har lyft. Eskorterad verkställighet (DEPA) innebär att samma rutiner följs som vid DEPU. Skillnaden är att eskortpersonal från den verk- ställande myndigheten följer med under flygningen. DEPA kan tillämpas när det föreligger risk att utlänningen fysiskt motsätter sig verkställighet, när destinationsland, transiteringsland eller trans- portör så kräver, när fullgoda resehandlingar saknas men möjlighet finns att förhandla om inresa i destinationslandet eller när det före- ligger andra särskilda skäl, t.ex. då det på grund av utlänningens personliga förhållanden (alkoholism, psykisk ohälsa etc.) är olämp- ligt att genomföra en enskild resa. Vid DEPA informeras flygplatsen där en eventuell transitering ska genomföras om att transitering ska äga rum genom att resplanen faxas. Bevakningspersonalen ska bära civila kläder och får inte medföra skjutvapen på flygplanet. Fängsel ska däremot medföras. Personalen ska förvissa sig om att utlänningen tillåts resa in i destinationslandet och tas emot där. Ansvaret för verkställigheten upphör först när utlänningen har tagits emot i destinationslandet eller, om verkställigheten har avbrutits, vid åter- komsten till . Om grunden för DEPA är att utlänningen saknar fullgod resehandling följer eskortpersonalen med till immigrations- myndigheterna eller motsvarande i destinationslandet. Omständig- heterna redovisas för företrädare för aktuell myndighet. Om utlän- ningen inte beviljas inresa ska han eller hon följa med tillbaka till . Kombinationen av resformerna DEPA och DEPU innebär att den verkställande myndighetens personal följer med under en del av resan, ofta till den sista transiteringen. Särskilt om verkställighet genom Frontex har Polisen genomfört allt fler verkställighetsresor inom ramen för Frontex, för förvaltningen av det opera- tiva samarbetet vid medlemsstaternas yttre gränser. Frontex upp- rättades genom rådets förordning (EG) nr 2007/2004 och påbörjade sin verksamhet . Myndigheten, som har sitt säte i i , svarar för samordningen av de nationella gräns- bevakningsfunktionernas verksamheter för att säkra skyddet vid EU:s gränser till icke-medlemsländer. Ett av myndighetens främsta syften är att bistå medlemsstaterna med nödvändig organisering av gemensamma återsändandeoperationer, Joint Return Operations (JRO). I sköter gränskontrollenhet i egen- skap av nationell kontaktpunkt kontakterna med Frontex huvud- kontor. Frontexresor genomförs med stöd av ett särskilt EU-beslut, se avsnitt 16.3.2.12 Därutöver tillämpar den svenska personalen utlän- ningslagen, sina respektive föreskrifter och svenska regler i fråga om ärendets hantering, exempelvis när det gäller dokumentation. Ett medlemsland kan arrangera en verkställighetsresa genom att hyra in ett flygplan och erbjuda plats till andra medlemsländer. Frontex bidrar till att samordna och förmedla sådana erbjudanden och att finansiera kostnader hänförliga till flygresan. Det arrangerande medlemslandet sköter den logistiska samordningen genom att bl.a. ange tidsfrister och andra krav. Andra deltagande länder eskorterar själva sina s.k. deportees, dvs. de personer som verkställigheten av- ser. Det arrangerande medlemslandet kontrollerar dock att dessa personer accepteras inresa vid ankomsten. hade arrangerat sju Frontexresor, varav tre till , tre till och en till . Flertalet av dessa arrangerades av gränspolisavdelningen vid i . Det förekommer också att skickar deportees till Frontexresor arrangerade av andra medlemsstater. De plan som chartras för denna typ av resor rymmer vanligen omkring 50 deportees, två eskortörer per deportee (en polisman och en person från Kriminalvårdens transporttjänst), en grupp från piket- polisen, en insatsledare (befattningshavare från polismyndigheten) en säkerhetsansvarig polisman samt sjukvårdspersonal. Insatsledaren är ytterst säkerhetsansvarig och chef före delegationen. Att chartra planet kostar vanligen . När mer än en medlemsstat deltar kvalificerar sig resan som en Frontexinsats och polismyndigheten kan debitera Frontex för denna kostnad. Kostnaderna för medföljande personal står däremot varje enskilt land för. Genomförandet av Frontexinsatser anses, liksom nationella åter- sändanden, även ha påverkat inströmningen; exempelvis har antalet personer som kommit från till minskat kraftigt sedan dessa resor intensifierats. 12 Rådets beslut av om organisation av gemensamma flygningar för åter- sändande från två eller flera medlemsstaters territorium av tredjelandsmedborgare vilka om- fattas av enskilda beslut om återsändande (2004/573/EG). har återvändandeärenden och verkställigheter ökat kraftigt. – beslut av allmän domstol var av polismyndigheternas verkställighets- ärenden (samtliga kategorier) hänförliga till , 10,7 pro- cent till och till . 6.3Transporter i samband med internationellt straffrättsligt samarbete, m.m. I avsnitt 15.2 finns en redogörelse för författningar som reglerar internationellt straffrättsligt samarbete samt några författningar som rör internationellt samarbete rörande tvångsvårdade personer. Redo- görelsen visar att det inte finns någon enhetlig reglering av ansvaret 13 Uppgifter från och . Uppgifterna om antalet överlämnade ärenden skiljer sig åt. Här används uppgifter från . för transporter som sker enligt dessa regelverk. I vissa författningar pekas polismyndigheten, Kriminalvården, , eller åklagare ut. För vissa situationer är frågan oreglerad, antingen på så sätt att en reglering om vilken myndighet som ansvarar för verkställigheten saknas i författningen eller att den reglering som finns endast avser särskilda men inte samtliga situa- tioner. I de fall annan än polismyndigheten bär ansvaret finns ibland men inte alltid en möjlighet att begära Polisens biträde. I vissa för- fattningar finns bestämmelser om transitering genom . Med hänsyn till att många olika författningar ligger till grund för transporter av frihetsberövade personer inom ramen för internatio- nellt straffrättsligt samarbete, m.m., varierar de förfaranden som föregår transporterna. I vissa avseenden är dock dessa förfaranden relativt enhetliga. Kriminalvårdens transporttjänst utför flertalet transporter i sam- band med internationellt straffrättsligt samarbete, m.m., även i de fall då exempelvis polismyndigheten pekas ut i författning som verk- ställande myndighet. Trots att polismyndigheterna pekas ut som verkställande myndig- het i de flesta författningarna, utför dessa däremot sällan sådana transporter. Det förekommer dock, bl.a. vid nordiskt samarbete, exempelvis om det rör sig om en polismyndighet som gränsar till mottagarlandet. Ärenden som aktualiserar eller Statens institu- tionsstyrelses ansvar för verkställighet är mycket ovanliga. I den mån de förekommer löses transportfrågan i det enskilda fallet, exem- pelvis genom att polismyndighet genomför transporten med med- verkan av personal från den ansvariga myndigheten. De internationella kontakter som föregår en transport ombesörjs normalt av polissam- arbete (IPO). Enheten är nationell kontaktpunkt för internationellt polissamarbete. IPO fungerar som förmedlingslänk mellan svenska och utländska myndigheter och har för det ändamålet utarbetade rutiner och kontakter. Sådana kontakter kan bl.a. innefatta att be- gära att mottagarlandet upprättar en resplan. denna till transporttjänsten, som godkänner denna och ombesörjer transporten. I de fall Kriminalvården pekas ut som verkställande myndighet är det normala att ärendet hanteras inom , som skickar transportanmälan till sin transporttjänst. Transporttjänstens planering och genomförande av transporter i samband med internationellt straffrättsligt samarbete skiljer sig van- ligen inte från de transporter som transporttjänsten utför i sam- band med verkställighet av avvisnings- och utvisningsbeslut, se av- snitt 6.2.3. I de fall mottagarlandet hämtar den person som ska trans- porteras i , inskränker sig transporttjänstens uppdrag dock till att föra denne till en flygplats eller annan plats där avhämtning sker. Omfattningen av transporter i samband med internationellt straff- rättsligt samarbete framgår av följande uppställning.14 Utlämning till/från 14 Kriminalvården, datasystemet Lift. Uppgifterna skiljer sig något från motsvarande upp- gifter i Kriminalvårdens statistikdatabas. I utredningens uppdrag ingår att studera och beskriva vilka lös- ningar andra med jämförbara länder har valt när det gäller transporter av frihetsberövade personer. Nedan följer en översiktlig beskrivning av hur transporter av fri- hetsberövade personer organiseras i (avsnitt 7.2), (avsnitt 7.3) och (avsnitt 7.4) samt en sammanfattande kom- mentar (avsnitt 7.5). Nämnda länder har en rättskultur och sam- hällsstruktur som i stora drag motsvarar svenska förhållanden. Även i fråga om storlek och befolkningstäthet är de jämförbara med . Det danska hanterar frågor rörande rättsväsendet, däribland Polisen och kriminalvården. Indenrigs- og socialministeriet svarar för frågor relaterade till utsatta grupper såsom barn, psykiskt sjuka och missbrukare. Ministeriet for flygtninge, indvandrere og integration hanterar övergripande frågor rörande utlänningsärenden. Inom handhar Direktoratet for Kriminal- forsorgen den centrala ledningen och administrationen av den sam- lade kriminalvården, som omfattar fängelser, arrester och frivård. Konkret handhas dessa uppgifter av Kriminalforsorgen. Kriminal- forsorgen svarar för landets 13 fängelser, varav fem är slutna och åtta öppna, liksom för de 36 s.k. arresthusen. I dessa placeras häktade men även vissa personer som avtjänar kortare fängelsetraff. Till an- svarsområdet hör också en särskild asylsökande samt två mindre asylavdelningar inom arrester. De per- soner som är placerade där är frihetsberövade enligt utlänningslagens regler. Ett särskilt sjukhus, Vestre hospital, fungerar som lands- täckande vårdgivare åt Kriminalforsorgens institutioner när vård inte kan beredas av den institution där den frihetsberövade är pla- cerad. Vid detta sjukhus behandlas såväl somatiska som psykiska sjukdomar med undantag av särskilt allvarliga fall. Enligt avtal mellan Polisen och Kriminalforsorgen ska Polisen genomföra transporter av anhållna och häktade, medan Kriminal- forsorgen utför transporter av personer dömda till fängelse. Kriminal- forsorgens transporter ombesörjs av två huvudaktörer, landstrans- porterna och fängelser. Landtransporterna är placerade i Stadsfängelset i och arresthuset i . fängelser genomför i första hand transporter inom Köpenhamns- området. Transporter av intagna till sjukhus och tandläkare samt disciplinära förflyttningar genomförs av de enskilda institutionerna, främst av fängelserna som har egna fordon. Det finns också ett stort antal lokala avtal mellan Polisen, arresthus och institutioner, enligt vilka Polisen utför transportuppgifter åt Kriminalforsorgen. Transportuppgifter som av säkerhetsmässiga skäl kräver beväpning genomförs alltid av Polisen. Polisen kan hjälpa till med transporter av personer som på grund av exempelvis missbruk eller sjukdom kan utgöra en fara för sig själva eller andra. Allmänna regler härom finns i politiloven (LOV nr 444 af 09/06/2004). Polisen tar då över hela ansvaret för transpor- ten. I enskilda fall förekommer det att vårdpersonal följer med trans- porterna. Polisen kan däremot inte lämna över transportuppgiften till någon annan myndighet eller privat utförare. Insatserna bekostas av Polisen själv. Även i utlänningsärenden ombesörjes transporterna av Polisen. Bestämmelser om förflyttning av personer dömda till fängelse finns i straffuldbyrdelseloven (LBK nr 1337 af 03/12/2007), medan förflyttning av häktade personer regleras i varetaegtsbekendtgørelsen (nr 738 af 25/06/2007). Allmänna regler om omhändertagande och tvångsvård finns i serviceloven (LBK nr 941 af 01/10/2009). Utlänningsärenden regleras i Udlændingeloven (LBK nr 808 af 08/07/2008). I syfte att bl.a. minska antalet transporter av frihetsberövade genomförs försök att använda videoteknik vid domstolsförhand- lingar. Försöken rör omhäktningsförhandlingar och s.k. medhörning. Polisen och Kriminalforsorgen har gemensamt tagit initiativ till en arbetsgrupp som ser över resursanvändningen vid de transporter som dessa myndigheter svarar för. Arbetsgruppen har när detta skrivs ännu inte presenterat sina förslag. I hanteras de frågor som i benämns kriminalvård, s.k. straffverkställighetsfrågor, i huvudsak av (Kri- minalpolitiska enheten), medan Polisens och verk- samhet faller under . Social- och hälsovårdsmini- steriet ansvarar för frågor relaterade till vård av unga, psykiskt sjuka och missbrukare. Organisationen kring straffverkställighet har genomgått genomgripande förändringar och regleras i lagen om förvaltning av straffverkställighet (/135). Förändringarna har genomförts inom ramen för vad som benämns Fångvårdens struk- turprojekt. är högsta organ för styrning och administration av straffverkställighet. Verket har under sig dels Fång- vårdsväsendet, som främst svarar för verkställighet av fängelsestraff och förvaring av häktade, dels Kriminalvårdsväsendet, som har hand om frivårdspåföljder. Fångvårdsväsendet utgörs av fem regionfängel- ser och en riksomfattande hälsovårdsenhet. Varje regionfängelse be- står i sin tur av en placeringsenhet och flera fängelser. Regionfängelset styr och utvecklar placeringsenhetens och fängelsernas verksamhet. Det ska även se till att verksamheten är laglig, ändamålsenlig och enhetlig. Till regionfängelsets uppgifter hör också gemensamma upp- gifter som matservice och fångtransporter. Placeringsenheten gör upp en plan för strafftiden för varje fånge. Utifrån planen bestäms bl.a. var denne ska vara placerad och förflyttningar. Den riksomfattande hälsovårdsenheten är administrativt självstän- dig och svarar för fånghälsovården. I enlighet med regionfängelse- modellen indelas primärvården i fem regionala hälsovårdsenheter som svarar för en eller flera polikliniker vid flera fängelser. Poli- klinikerna är självständiga i förhållande till det fängelse där de är be- lägna. Fångtransporter och övervakning av fångarna ordnas av det fängelse där hälsovårdsenheten är belägen. Till följd av platsbrist och behov av specialistvård är det dock vanligt att fångarna behöver trans- porteras till sjukhus utanför fångvården. Ansvaret för transporter av frihetsberövade är i huvudsak upp- delat på så sätt att Polisen svarar för transporter som hör samman med förundersökningen, medan fångvårdens regionfängelser svarar för transporter av personer som avtjänar straff. och kan avtala om en uppgiftsfördelning som avviker från huvudreglerna, om det på grund av de resurser som fångvårds- och polismyndigheterna har till sitt förfogande samt regionala och lokala förhållanden är ändamålsenligt. Även fångvårds- och polis- myndigheterna ska överlägga om vilken form av samarbete och arbets- fördelning som är ekonomiskt, säkerhetsmässigt och i övrigt mest ändamålsenlig. Samarbetet mellan fångvårdsväsendet och Polisen regleras särskilt genom föreskrifter.1 När en fånge ska förflyttas mellan två fängelseregioner ombesörjs transporten oftast av den sändande regionen. Fångtransporterna sker vanligen med buss eller bil. Det förekommer även schemalagda transporter med tåg från till norra . Fångarna transporteras då i särskilda vagnar. Dessa anses dock vara mycket omoderna och inte uppfylla de krav som bör ställas i fråga om stan- dard och utrustning. Transporterna med tåg kritiseras även för att ta relativt , ibland . Flyg används sällan för fångtransporter och anses vara alltför kostsamt. Det är inte möjligt att lämna över ansvaret för fångtransporter till privata aktörer. Det förekommer dock att föraren av fordonet är inhyrd, medan den medföljande vaktpersonalen kommer från fångvårdsväsendet och bär ansvaret för transporten. och gränsbevakningsväsendet har hand om transporter av frihetsberövade personer när transporterna hör till dessa myn- digheters verksamhet, exempelvis i samband med förhör. I utlän- ningsärenden ombesörjs vanligen transporterna av Polisen. Bestämmelser om förflyttning av fångar finns bl.a. i fängelse- lagen (23.9.2005/767) samt den numera föråldrade lagen om fång- (220/1925). Regler om förflyttning av häktade, anhållna och gripna finns i lagen om behandlingen av personer i förvar hos polisen (29.9.2006/841) och häkteslagen (23.9.2005/768). Allmänna regler om omhändertagande och tvångsvård finns i barnskyddslagen (/417), mentalvårdslagen (14.12.1990/1116) och lagen om missbrukarvård (/41). Utlänningsärenden regleras främst i utlänningslagen (30.4.2004/301). Bestämmelser om handräckning finns i polislagen (/493). Enligt denna lag ska Polisen på begäran lämna andra myndigheter handräckning om så bestäms särskilt. För handräckning förutsätts det att den myndighet som begär handräckningen hindras i sin tjänsteutövning och att polis måste anlitas för att dessa rättigheter ska kunna utövas. Beslut om lämnande av handräckning fattas av en polisman som tillhör befälet (40 § polislagen). Vid handräckning som innefattar transporter svarar den myndighet som begärt handräck- 1 , , SM-2007-03387/Tu-411. ning normalt för själva transporten och handräckningen begränsar sig till att medföljande polismän tryggar säkerheten. Var myndighet svarar för sina egna kostnader. Om åtgärden är tidsmässigt eller per- sonellt omfattande får dock den myndighet som begärt handräck- ning även stå för Polisens kostnader. föreslogs i en rapport reformer av fångvårdsför- valtningen. I rapporten konstaterades att onödiga tingsresor borde undvikas och fångtransporterna reduceras och omorganiseras för att på så sätt minska arbetet och sänka kostnaderna.2 En arbetsgrupp har lämnat ett förslag på området.3 lämnade rege- ringen en proposition med förslag till en lag om fångtransport.4 I lagen preciseras arbetsfördelningen mellan transportsmyndigheterna, dvs. , Polisen, gränsbevakningsväsendet och . Förslaget innebär att den nuvarande arbetsfördel- ningen mellan transportsmyndigheterna huvudsakligen bevaras. Ut- gångspunkten ska vara att varje myndighet har hand om transpor- terna i sin egen verksamhet. Lagen ska även reglera utrustning av transportmedel, transportutrymmen och förvaringsutrymmen. Den innehåller också bestämmelser om bemötande av den transporterade, hans eller hennes förhållanden, basvård, tillsyn av den transportera- des hälsotillstånd, kontakter utanför transportmedlet och förvarings- utrymmen, innehav av egendom, övervakning samt säkerhetsåtgärder. Förslaget ska träda i kraft . Regeringen lämnade en proposition med förslag till en lag om anskaffning av fångtransporter från en privat tjänsteleveran- tör.5 I lagen regleras detaljerna för anskaffningen av fångtransporter, t.ex. de ömsesidiga ansvarsförhållandena mellan Brottspåföljdsmyn- digheten och tjänsteleverantören, skyldigheter och beredskapskrav som ställs på tjänsteleverantören och dess anställda samt Brotts- påföljdsmyndighetens skyldighet att försäkra att verksamheten som skaffas som köpta tjänster är lagenlig. Det handlar om verksamhet som kan innehålla viss myndighetsutövning.