sou · GZB320 · 2011-03-15 00:00:00 — Vid ministerrådets för rättsliga och inrikes frågor möte den 6–nåddes en principöverenskommelse om innehållet i rambeslutet. 5.8Samarbetet med vissa internationella organ ICPO – , som grundades , är en mellanstatlig organisation för polissamarbete som vilar på folkrättslig grund. har accepterat verksamhet och status och organisationen har ett representationskontor vid högkvarter. syfte är att underlätta gränsöverskridande polissamarbete. fungerar som länk även i de fall där det inte finns diplomatiska förbindelser mellan staterna. Organisationen har sitt huvudkontor i i . fungerar främst som ett kontaktorgan mellan de stater som är medlemmar i organisationen och som en kanal för att sprida polisiär information till ett flertal länder. för olika databaser för gemensamma ändamål, exempelvis ett internationellt register över stulna motorfordon. Organisationen erbjuder också medlemsstaterna hjälp med kunskap och information om metodutveckling samt arrangerar utbildningar för polismän. är 186 länder medlemmar i . Varje medlemsland har en nationell Interpolbyrå, som är utpekad som kontaktpunkt både i förhållande till och till medlems- Lagstiftning om internationellt samarbete länderna i deras inbördes kontakter. I finns den nationella byrån vid . Samarbetet inom styrs av medlemsländernas lagstiftningar. fungerar inte bara som ett organ för polisiärt samarbete utan medverkar även vid rättslig hjälp och bistår på begäran andra myndigheter än polisen, bl.a. åklagare, och Kriminalvården. Det finns inte någon särskild rättslig reglering av samarbetet med . Information lämnas till med stöd av reglerna i polisens registerlagstiftning, framför allt polisdatalagen (2010:361), lagen (1998:620) om belastningsregister och lagen (1998:621) om misstankeregister. Ytterligare angående och nationell Interpolbyrå, se avsnitt 5.9.4 nedan. Europol är Europeiska unionens gemensamma polisbyrå och utgör en del av det brottsbekämpande samarbetet i unionen. Europol är ett organ för behandling och analys av underrättelser om allvarlig och gränsöverskridande brottslighet inom Europeiska unionen. Syftet med Europol är att förbättra effektiviteten hos de behöriga nationella myndigheterna och förbättra deras inbördes samarbete i den förebyggande och brottsbekämpande verksamheten. Europols verksamhet grundas på Europolkonventionen som öppnades 1995. tillträdde konven- tionen . Europols verksamhet inleddes . upphörde Europolkonventionen att gälla och ersattes av Europolrådsbeslutet (antaget av för rättsliga och inrikes frågor, , genom dess beslut om inrättande av Europeiska polisbyrån, Europol). Genom rådsbeslutet förändrades den rättsliga grunden för Europols verksamhet och Europol fick ställning som . I samband härmed gjordes också en del sakliga förändringar, bl.a. av Europols mandat samt bestämmelser om informationsbehandling och dataskydd. Europols behörighet omfattar enligt Europolrådsbeslutet organiserad brottslighet, terrorism och vissa andra former av allvarlig brottslighet som rör två eller flera medlemsstater på ett sådant sätt att det krävs en gemensam åtgärd från medlemsstaternas sida på grund av brottslighetens omfattning, betydelse och följder. Lagstiftning om internationellt samarbete Exempel på brottslighet som omfattas av behörigheten är grova narkotikabrott och gränsöverskridande handel med barn som utnyttjas sexuellt. Europol fungerar som en knutpunkt för utbyte av uppgifter mellan medlemsstaterna. Medlemsstaterna tillhandahåller Europol uppgifter främst ur sina . Dessa uppgifter sammanställs och bearbetas samt kompletteras i vissa fall med uppgifter från annat håll. Uppgifterna analyseras sedan hos Europol. Underrättelser går tillbaka till medlemsstaternas brotts- bekämpande myndigheter som härigenom får ett bättre underlag för sin operativa verksamhet. Härutöver stöder Europol medlems- staterna med rådgivning och fördjupade specialkunskaper vid utredningar och tillhandahåller även strategiska underrättelser för att främja operationer i medlemsländerna m.m. Europol kan tas i anspråk när de faktiska omständigheterna visar att det förekommer en brottslig organisation eller struktur som påverkar två eller flera medlemsstater och som med hänsyn till brottslighetens omfattning, svårhetsgrad och konsekvenser gör det nödvändigt med ett gemensamt handlande från medlemsstaternas sida. Europol har egna datasystem och upprättar särskilda analysfiler för de ärenden där Europol tar på sig att utföra analysarbetet. Europolrådsbeslutet innehåller detaljerade regler om dataskyddet hos Europol och om tillgång till uppgifter som behandlas av Europol. Eurojust, åklagarsamarbetet inom Europeiska unionen, inrättades . Eurojust har status som EU-organ. Eurojusts huvudupp- gifter är att främja och förbättra samordningen mellan medlems- staternas brottsbekämpande myndigheter vid bekämpningen av grov gränsöverskridande brottslighet. Eurojust ska bl.a. hjälpa medlemsstaterna i frågor om internationell rättslig hjälp och utlämning. Eurojust består av en nationell medlem från varje medlemsstat. Varje medlem får biträdas av en eller flera personer. Eurojust kan utföra sina uppgifter antingen som ett kollegium eller genom en eller flera nationella medlemmar. De nationella medlemmarna lyder under sin egen stats lagstiftning. Varje medlemsstat avgör själv om Lagstiftning om internationellt samarbete den nationella medlemmen ska ha några rättsliga befogenheter i förhållande till sin medlemsstat. Den svenska nationella medlem- men är åklagare med operativ behörighet som en svensk åklagare. Eurojust har möjlighet att uppmana rättsliga myndigheter i en medlemsstat som berörs av ett ärende att genomföra brotts- utredning och väcka åtal. Eurojust kan vidare uppmana de berörda myndigheterna att samordna utredningar. Eurojust har dock inte några egna rättsliga befogenheter. Beslut i brottsutredningar fattas alltid på nationell nivå, av åklagare, domare eller andra tjänstemän med motsvarande behörighet och med tillämpning av nationell lagstiftning. Om en behörig myndighet i en medlemsstat inte efterkommer en begäran från Eurojust att inleda en förundersökning eller att väcka åtal, ska Eurojust underrättas om skälen för detta. Det finns vissa undantag från underrättelseskyldigheten, bl.a. om en underrättelse skulle skada viktiga nationella säkerhetsintressen. Det tog 2008 ett beslut om att Eurojust skulle förstärkas och få nya befogenheter och redskap1. Målen för det nya beslutet om förstärkning av Eurojust omfattar att inrätta en gemensam minimibas för de nationella medlemmarnas befogenheter, att inrätta en joursamordning, att förbättra överföringen av information till Eurojust, att förbättra Eurojusts nationella förankring, att förstärka förhållandet mellan Eurojust och det europeiska rättsliga nätverket (EJN), att förstärka det rättsliga samarbetet med icke-medlemsländer genom att göra det möjligt för Eurojust att utstationera sambandspersoner i dessa länder samt att stärka samarbetet med andra organ såsom Europol och Frontex (se avsnitt 5.9.4), Det nya Eurojustbeslutet ska vara infört i medlemsstaterna . Inom pågår ett projekt gällande det svenska införandet, som omfattar ett nationellt samordningssystem för Eurojust, ett utökat informationsutbyte mellan och Eurojust samt frågor gällande jour/beredskap. Det utökande informationsutbytet träffar vissa typer av ärenden 1 RÅDETS BESLUT 2009/426/RIF av om förstärkning av Eurojust och om ändring av beslut /187/RIF om inrättande av Eurojust för att stärka kampen mot grov brottslighet. Lagstiftning om internationellt samarbete där flera medlemsstater är inblandade och syftar till att förbättra möjligheterna till samordning av ärenden gällande internationell brottslighet. Europeiska rättsliga nätverket (, EJN) inrättades genom en gemensam åtgärd beslutad av . EJN består av företrädare för nationella myndigheter (kontaktpunkter) som arbetar med internationellt straffrättsligt samarbete. Kontaktpunkterna är aktiva mellanhänder för att underlätta det rättsliga samarbetet mellan medlemsstaterna, när det gäller bekämpandet av framför allt grov brottslighet. Kontaktpunkterna har dagliga kontakter sinsemellan, vanligtvis per telefon eller e-post, i konkreta brottsutredningar. Dessutom träffas kontaktpunkterna ett antal gånger för att utbyta erfarenheter och diskutera praktiska och rättsliga problem. Det pågår förhandlingar inom Europeiska unionen om ett nytt rättsligt instrument för EJN. deltar i samarbetet i (, WCO), där totalt 171 av världens länder är medlemmar. WCO:s syfte är att förbättra, förenkla och effektivi- sera arbetet med tullprocedurer inom och mellan medlemsländer. Ursprunget till WCO var principerna i General on Tariffs and Trade, den s.k. GATT-överenskommelsen. WCO, som är en mellanfolklig organisation, tillkom och har sitt säte i i . WCO:s verksamhet bygger på ett antal internationella konventioner, bl.a. konventionen om ömsesidigt bistånd för att förhindra, utreda och beivra tullbrott. Det är en multilateral konvention som är relativt allmänt hållen och som kan biträdas av medlemmarna i organisationen om de så önskar. har enbart accepterat delar av konventionen, bl.a. de delar som rör spontant informationsutbyte avseende misstankar om allvarliga tullbrott, central registrering av uppgifter om Lagstiftning om internationellt samarbete smuggling och ömsesidigt bistånd i kampen mot narkotika (se prop. 1999/2000:122 s. 16). Arbetet inom WCO bedrivs i s.k. kommittéer. Administrationen består av ett sekretariat som organiserar och leder den dagliga verksamheten. WCO har inrättat elva regionala underrättelsekontor, varav tre finns i . 5.9Specifikt angående olika myndigheter Nedan följer en redogörelse för den internationella samverkan som är aktuell för de myndigheter som omfattas av dataskyddsram- beslutets bestämmelser. Häribland redogörs bl.a. för samarbetet inom Europeiska unionen där myndigheternas internationella arbete till stor del har sin grund. De olika verksamhetsområden som berörs av detta samarbete tenderar också att öka. Beskrivningen som lämnas nedan är inte uttömmande, men behandlar de för myndigheterna viktigaste, mest aktuella samarbetsorganen och samarbetsformerna, samt den mest relevanta lagstiftningen i sammanhanget. Kriminalvården samarbetar med andra länder framför allt när det gäller överföring av verkställighet av straffrättsliga påföljder till eller från . Informationsutbytet i samband med sådana överföringar sker direkt mellan myndigheterna eller, oftare, via eller . Den information som byts kan avse t.ex. uppgifter om enskildas personliga förhållanden som är av betydelse vid transporten eller för verkställandet av frihetsberövandet i övrigt. Samarbetet grundas på den lagstiftning som redogjorts för i avsnitt 5.6 och 5.7. Kriminalvården får behandla personuppgifter bl.a. för att fullgöra uppgifter enligt lag eller förordning. Sådana uppgifter enligt lag eller förordning gäller tre typer av internationella ärenden enligt följande. Lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. Lagstiftning om internationellt samarbete SOU 2011:20 handlägger frågor om verkställighet eller anordnande av övervakning enligt 25 § i denna lag. Lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom. Kriminalvården handlägger vissa frågor enligt 26 och 34 a §§ i denna lag. Lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Kriminalvården handlägger vissa frågor enligt 23 § i förordningen (2003:1179) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Förutom egna transporter utför Kriminalvården också transporter på uppdrag av polisen av personer som ska utvisas. Sådana transporter utförs av transporttjänsten i enlighet med Kriminalvårdens uppdrag att bistå andra myndigheter med inrikes och utrikes transporter enligt 6 § förordningen (2007:1172) med instruktion för Kriminalvården. Erkännande och verkställighet av bötesstraff inom Europeiska unionen Rådet för rättsliga och inrikes frågor antog ett rambeslut (2005/214/RIF) om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på bötesstraff. Rambeslutet bygger på ett initiativ från bl.a. . Antagandet av rambeslutet skedde efter att godkänt ett utkast till rambeslutet (prop. 2003/04:92, bet. 2003/04:JuU28, rskr. 2003/04:279). 2008/09:218, Lag om erkännande och verkställighet av bötesstraff inom Europeiska unionen, lämnades förslag till den lagstiftning som krävs för att i genomföra rambeslutet om erkännande och verkställighet av bötesstraff. I dessa förarbeten föreslogs att det skulle införas en särskild lag för detta ändamål. Den därefter antagna lagen (2009:1427) om erkännande och verkställighet av bötesstraff inom Europeiska unionen och förordningen (2009:1428) i samma ämne reglerar såväl svenska beslut om bötesstraff som sänds över till en annan medlemsstat för verkställighet där, som bötesstraff från en annan medlemsstat som ska verkställas i . Lagstiftning om internationellt samarbete Med bötesstraff avses i lagen bl.a. böter enligt 25 kap. och företagsbot enligt 36 kap. som meddelats av domstol eller efter ett förfarande enligt 48 kap. . Dessutom omfattas avgift enligt lagen (1994:419) om brottsofferfond. Lagen om erkännande och verkställighet av bötesstraff inom Europeiska unionen ska också tillämpas på utländska bötesstraff som meddelats av domstol eller annan i rambeslutet angiven behörig myndighet och som avser påföljd för brott avseende brottslig eller annan straffbar gärning, ersättning till brottsoffer i vissa fall eller ersättning för rättegångskostnader och avgifter till fond eller organisation för brottsoffer. Enligt lagen är också behörig att ansöka om verkställighet av svenska böter utomlands. Förutsättningarna för detta är bl.a. att tillgångar finns i en annan medlemsstat och att det kan antas finnas fördelar med en indrivning i den staten. gör den prövning som krävs för att bedöma under vilka förutsättningar utländska böter ska kunna verkställas i . Det är således som ska ta ställning till om ett beslut om bötesstraff som översänds från en annan stat ska leda till att ett verkställighetsförfarande inleds här i landet. Myndigheten ska också svara för den praktiska verkställigheten. Den enskilde har möjlighet att överklaga Kronofogde- myndighetens beslut till allmän domstol. Enligt artikel 18 i rambeslutet om verkställighet av bötesstraff påverkar rambeslutet inte tillämpningen av andra bilaterala eller multilaterala överenskommelser mellan medlemsstaterna, i den mån dessa bidrar till att ytterligare förenkla och underlätta förfarandena för indrivning av bötesstraff. Den nordiska verkställighetslagen (se nedan) har bedömts omfattas av denna bestämmelse, vilket innebär att samarbetet som sker inom när det gäller verkställighet av bötesstraff även fortsättningsvis kan hanteras inom ramen för den nordiska regleringen, eftersom regeringens bedömning är att detta samarbete utgör en förenkling av verkställighet av bötesstraff i jämförelse med rambeslutet (jfr prop. 2008/09:218 s. 31 ff.). Lagstiftning om internationellt samarbete Inom finns en enhetlig nordisk lagstiftning om verkställighet av domar och beslut i brottmål i ett annat nordiskt land än domslandet. Ett bötesstraff eller beslut om ersättning för rättegångskostnader som har meddelats i ett annat nordiskt land kan därför, enligt 1 § lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. (nordiska verkställighetslagen), verkställas i på begäran av en myndighet i det andra landet (se vidare avsnitt 5.6 nedan). Enligt 3 § kan på motsvarande sätt en dom som har meddelats i verkställas i ett annat nordiskt land. Med dom likställs enligt 34 § strafföreläggande och föreläggande av ordningsbot. Nordiska verkställighetslagen omfattar däremot inte verkställighet av avgift till brottsofferfonden eller av företagsbot. Av 4 a § förordningen (1963:194) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. (nordiska verkställighetsförordningen) framgår att en svensk ansökan om verkställighet i ett annat land ska göras av . Myndigheten är också mottagare av framställningar om verkställighet i . Om Kronofogde- myndigheten bifaller en ansökan om verkställighet här i landet överlämnas målet för verkställighet till den enhet inom myndigheten som har ansvar för den ort där den betalningsskyldige eller dennes egendom finns. En framställning om verkställighet får, enligt 24 § andra stycket nordiska verkställighetslagen, inte bifallas om domen inte är verkställbar i den stat där den har meddelats. Detta innebär att domen ska ha vunnit laga kraft. En framställning ska normalt bifallas, om det inte finns särskilda hinder. Verkställigheten ska enligt 2 § äga rum enligt svensk lagstiftning. Det innebär bl.a. att bötesverkställighetslagen ska tillämpas. Bötesbeloppet i utländsk valuta ska räknas om till svenska kronor efter köpkursen dagen före den dag då fram- ställningen om verkställighet bifölls (6 § nordiska verkställighets- förordningen). Redovisningen av influtna medel görs direkt från till den sökande myndigheten i det andra nordiska landet. Verkställighetskostnader och kostnader i övrigt som inte blir täckta genom verkställighetsåtgärderna ska enligt 35 § nordiska verkställighetslagen stanna på svenska staten. Det är inte möjligt att förvandla böter som har utdömts i ett annat nordiskt land (2 § nordiska verkställighetslagen). Lagstiftning om internationellt samarbete kan ett förvandlingsstraff som har utdömts i ett annat nordiskt land som ersättning för ett bötesstraff avtjänas i (5 §). I övriga nordiska länder kan ett förvandlingsstraff och ett bötesstraff utdömas . Begäran om verkställighet kan därför ibland i första hand avse indrivning av bötesbeloppet och i andra hand en begäran om att förvandlingsstraffet ska verkställas. Om Krono- fogdemyndigheten inte kan driva in fordringen överlämnas ärendet till Kriminalvården för prövning av frågan om verkställighet av förvandlingsstraffet (7 § nordiska verkställighetsförordningen). Frågor angående preskription prövas enligt 31 § nordiska verkställighetslagen alltid enligt domslandets lagstiftning. I framställningen ska därför den tidpunkt anges när verkställighet senast måste äga rum (2 § 4 punkten nordiska verkställighets- förordningen). Både domslandet och verkställighetslandet har rätt att bevilja nåd avseende ett överfört bötesstraff. Ett svenskt beslut om nåd kan endast gälla verkställigheten i (31 § andra stycket nordiska verkställighetslagen). Ett sådant beslut hindrar inte fortsatt verkställighet i domslandet eller i ett annat land. Motsvarande gäller om nåd har beviljats i ett annat nordiskt land beträffande ett svenskt bötesstraff. Det nordiska systemet anses vara lätt att tillämpa och används därför i relativt stor utsträckning. Eftersom det indrivna bötesbeloppet överförs till den sökande myndigheten tillfaller det som drivs in från svenska bötesstraff den svenska staten. Rambeslutet om verkställighet av beslut om förverkande inom Rådet antog ett rambeslut (2006/783/RIF) om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på beslut om förverkande. Antagandet skedde efter det att godkänt ett utkast till rambeslut. I regeringens proposition 2010/11:43, Erkännande och verkställighet av beslut om förverkande inom Europeiska unionen, lämnas förslag till den lagstiftning som krävs för att genomföra rambeslutet i . I propositionen föreslås att det införs en särskild lag om erkännande och verkställighet av beslut om förverkande inom Europeiska unionen. Lagstiftning om internationellt samarbete De nya bestämmelserna omfattar situationer såväl när svenska förverkandebeslut sänds över till en annan medlemsstat för verkställighet där, som när utländska förverkandebeslut sänds över till från en annan medlemsstat för verkställighet här. Med beslut om förverkande avses beslut som syftar till att förverka såväl hjälpmedel vid brott som utbyte av brott. Vidare omfattas vissa beslut om förverkande som baserar sig på bestämmelser om utökade möjligheter till förverkande. Enligt lagförslaget i nämnda proposition ska Kronofogde- myndigheten vara behörig att ansöka om verkställighet av svenska förverkandebeslut utomlands. Detta ska kunna ske när det finns fördelar med att verkställigheten sker i en annan medlemsstat, t.ex. då tillgångar eller särskilda föremål som förverkandet avser finns i den staten. I den föreslagna nya lagen finns också bestämmelser om förutsättningarna för att erkänna och verkställa ett utländskt beslut om förverkande i samt bestämmelser om förfarandet när sådana frågor prövas här. Enligt förslaget till ny lag ska pröva om det finns förutsättningar att erkänna och verkställa beslut om förverkande. Om sådana förutsättningar finns, meddelar en verkställbarhetsförklaring. Lagstiftningen föreslås träda i kraft . internationella, direkt operativa, samarbete har bl.a. till syfte att säkerställa ändamålsenliga operativa förberedelser i form av planer, larmrutiner, ledningsstrukturer etc. samt att genom övningar och seminarier vidmakthålla och stärka den gemensamma, operativa förmågan. Utvecklingen går, som vi har konstaterat, alltmer mot gränsöverskridande operativt samarbete. samarbetar ofta med andra brottsbekämpande myndigheter och myndigheter med kontroll- och tillsynsuppgifter. Utbyte av information är en viktig del i detta samarbete och en förutsättning för att samverkan ska fungera väl. Informations- utbytet sker till stor del informellt, men också inom ramen för författningsreglerade skyldigheter eller möjligheter att bistå andra myndigheter. Lagstiftning om internationellt samarbete Den centrala lagstiftningen som tillämpas i dessa delar är lagen (2003:1174) om vissa former av internationellt samarbete i brotts- utredningar och lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål (jfr avsnitt 5.3.2 och 5.5. ovan). Utredningen om befogenheter har i sitt betänkande rättsliga befogenheter (SOU 2008:55) redogjort närmare för internationella samverkan (s.152-160). Nedan återges huvuddelen av betänkandets innehåll i dessa delar (bl.a. har delar som avser arbetsuppgifter med fiskeriövervakning utelämnats). En viktig del av den internationella samverkan inom området för sjöövervakning för civila ändamål sker numera inom ramen för gränsbevakningssamarbetet Baltic Sea Region (BSRBCC) som bildades . Förutom består BSRBCC av gräns- och kustbevakningsmyndigheterna i , , , , , , , och . Genom BSRBCC bedrivs ett aktivt, operativt inriktat, samarbete mellan gränsbevakande och brotts- bekämpande myndigheter i . Samtliga Östersjö- stater samt är medlemmar och har observationsstatus. Samarbetet syftar bl.a. till att begränsa illegal invandring och att bekämpa narkotikasmuggling, miljöbrott och annan gräns- överskridande brottslighet. Samarbetet är i första hand inriktat på , men omfattar också andra delar av . deltar i den verkställande kommittén och det rådgivande sekretariatet (, BSRBCCC). internationella kontaktpunkt för de länder som ingår i samarbetet är (ICC ) vid ledningscentralen i Region (). Finska Gränsbevakningsväsendet administrerar inom ramen för samarbetet en särskild databas – CoastNet – som bl.a. innehåller underrättelser avseende fartyg. deltar både i operationer och expertutbyte inom ramen för BSRBCC och i arbetet med Monthly Situation Reports (MSR). inhämtar information från och polisen om intressanta företeelser under den aktuella månaden. Lagstiftning om internationellt samarbete och kompletteras med den information som inhämtat på egen hand. Månadsrapporterna utbyts med övriga länder inom BSRBCC. Huvudsyftet med rapporterna är att kontinuerligt följa och kartlägga den internationella kriminaliteten, att upptäcka fler brott och att konkretisera eventuella brottsmisstankar. deltar aktivt i Task Force on Organised Crime in the Baltic Sea Region – Aktionsgruppen för gränsöverskridande brottslighet i . Aktionsgruppen inrättades av statsministrarna i .