sou · GYB376d2 · 2011-01-01 00:00:00 — Även då får den registrerade ägaren kvarstå i registret trots att denne civilrättsligt inte längre äger fordonet. Situationer då korrekta och fullständiga ägarförhållanden inte registreras trots att dessa är kända Som framgått ovan kan riktigheten i de ägaruppgifter för fordon som finns i vägtrafikregistret ifrågasättas bland annat av den orsaken att någon närmare kontroll av uppgifterna inte görs innan registrering. Det finns dessutom situationer där vägtrafikregistret kan komma att innehålla ägaruppgifter som inte överensstämmer med verkliga förhållanden, trots att registreringsmyndigheten är medveten om detta och känner till de verkliga förhållandena. Dessa situationer beskrivs i det följande. Om fordonets ägare är underårig och inte har förarbehörighet för fordonet ska den underårige visserligen registreras som ägare till fordonet men då ska också en uppgift om ansvarig förmyndare anges i anmälan och antecknas i registret. Det är den registrerade förmyndaren som ansvarar för fordonet i den underåriges ställe (4 a § LVTR och 1 kap. 6 § FVTR). En möjlighet att vägra registrera fordonsägare för att motverka underårigas skuldsättning. Förmyndarens ansvar för fordonet upphör då den underårige blir myndig, eller om denne skaffar sig behörighet att själv framföra det aktuella fordonet. Om en uppgift om förmyndare saknas eller om den underåriges samtliga förmyndare inte skrivit under anmälan om ägarbyte ska ägarbytet inte registreras (10 kap. 10 a § FVTR). I ett sådant fall kommer alltså den tidigare ägaren att kvarstå som registrerad ägare till fordonet, trots att denne överlåtit fordonet. I förarbetena till bestämmelserna om registrering av underåriga fordonsägare11 diskuterades inte närmare konsekvenserna för den tidigare registrerade ägaren vid en vägrad registrering av en ny underårig ägare, eller det lämpliga i att registret då med registrerings- myndighetens vetskap kommer att innehålla ägaruppgifter som avviker från verkliga förhållanden (förutsatt att den underårige personen gjort ett giltigt förvärv). innehåller endast uppgift om en ägare för ett fordon. Det saknas särskilda bestämmelser om registrering av samägda fordon. Även om ett fordon civilrättsligt är föremål för ett samägande är det alltså endast en av delägarna som registreras som ägare till fordonet i vägtrafikregistret. I ett sådant fall kan uppgiften om ägare i vägtrafikregistret visserligen anses vara missvisande eftersom den inte fullständigt korrekt återspeglar fordonets ägarförhållanden, men en ordning som innebär att samtliga ägare till fordonet antecknas i registret skulle dock sannolikt medföra betydande praktiska problem, t.ex. vid debitering av fordonsskatt eller trängselskatt. Transportstyrelsen har upplyst om att det tidigare bilregistret kunde innehålla en upplysning, kopplad till fordonet, att det fanns flera ägare. Det framgick dock inte vem som i så fall var samägare. Vid införandet av FVTR gjorde dåvarande registrerings- myndigheten bedömningen att en sådan uppgift inte längre skulle antecknas i registret då den inte var med i uppräkningen i bilagan till FVTR över vilka uppgifter som skulle föras in i registret. 2005/06:117 s. 40 f. En möjlighet att vägra registrera fordonsägare Det var dessutom endast i de fall någon särskilt hade begärt att få en sådan uppgift införd som så skedde, vilket medförde att uppgiftens tillförlitlighet var låg. Den solidariska betalnings- skyldighet för fordonsskatt vid ett delat ägarskap som stadgades i den numera upphävda fordonsskattelagen (1988:327) har inte överförts till den nuvarande VTSL. I förarbetena till den senare lagen angavs att en sådan reglering var onödig eftersom det civilrättsliga ägandet inte har någon betydelse vid bestämmandet av skattskyldigheten, eftersom denna grundar sig på uppgiften om ägare i vägtrafikregistret där endast en ägare kan anges.12 Motsvarande resonemang hade förts i förarbetena till lagen (2004:629) om trängselskatt13 Även vad gäller felparkerings- avgifter är det den ägare som är införd i vägtrafikregistret som enligt 4 § lagen (1976:206) om felparkeringsavgift är betalnings- ansvarig. Av 10 kap. 2 § FVTR följer att en anmälan om ägarbyte måste ha kommit in till Transportstyrelsen senast för ägarbyte för att det datumet ska registreras. Kommer anmälan in senare än från ägarbytet registreras fordonets nye ägare först från och med anmälans ankomstdag. I ett sådant fall kan alltså vägtrafikregistret komma att innehålla ägaruppgifter som inte överensstämmer med civilrättsliga förhållanden, trots att Transportstyrelsen har vetskap om dessa förhållanden. Den tidigare registrerade ägaren får stå kvar i registret som ägare fram till anmälans ankomstdatum då den nye ägaren kan registreras, trots att överlåtelsen har skett . Skälet för denna registreringsbestämmelse torde vara att det inte ska vara möjligt att anmäla en ny ägare till fordonet från ett datum långt tillbaka i tiden och därigenom själv undkomma ansvaret för sådana skatter och avgifter som man blivit debiterad från och med denna tidpunkt. 2005/06:65 s. 114. 2003/04:145 s. 48 ff. En möjlighet att vägra registrera fordonsägare 16.2.2Principen om äganderätt – rätten att äga och förfoga över sin egendom Enligt utredningsdirektiven ska vi i vår analys beakta det skydd för äganderätten som följer av artikel 1 i första tilläggsprotokollet till den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Om det införs en regel som i vissa fall förhindrar den som äger ett fordon att bli registrerad som ägare kan denne inte heller bruka fordonet på ett lagligt sätt. Han eller hon kan då t.ex. inte ställa på fordonet eller trafikförsäkra det, vilket är en förutsättning för nyttjandet. Det innebär att ägaren i princip är förhindrad att använda sin egendom. Bestämmelser om egendomsskydd finns på såväl nationell som internationell nivå. I 2 kap. 18 § RF stadgas följande: Varje medborgares egendom är tryggad genom att ingen kan tvingas avstå sin egendom till det allmänna eller till någon enskild genom expropriation eller annat sådant förfogande eller tåla att det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Den som genom expropriation eller annat sådant förfogande tvingas avstå sin egendom skall vara tillförsäkrad ersättning för förlusten. Sådan ersättning skall också vara tillförsäkrad den för vilken det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad på sådant sätt att pågående markanvändning inom berörd del av fastigheten avsevärt försvåras eller skada uppkommer som är betydande i förhållande till värdet på denna del av fastigheten. Ersättningen skall bestämmas enligt grunder som anges i lag. Alla skall ha tillgång till naturen enligt allemansrätten oberoende av vad som föreskrivits ovan. Regleringen i 2 kap. 18 § RF kan sägas utgöra en närmare precisering av det egendomsskydd som anges i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonven- En möjlighet att vägra registrera fordonsägare Konventionen inklusive vissa tilläggsprotokoll är en del av svensk rätt14. I artikel 1 i första tilläggsprotokollet () till konventionen stadgas följande. Varje fysisk eller juridisk person skall ha rätt till respekt för sin egendom. Ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. Ovanstående bestämmelser inskränker dock inte en stats rätt att genomföra sådan lagstiftning som staten finner nödvändig för att reglera nyttjandet av egendom i överensstämmelse med det allmännas intresse eller för att säkerställa betalning av skatter eller andra pålagor eller av böter och viten. Av 2 kap. 23 § RF följer att lag eller annan föreskrift inte får meddelas i strid mot vad åtagit sig i enlighet med Europa- konventionen. När det gäller egendomsskyddet har framhållit att artikel 1 innehåller tre uttryckliga regler. I artikelns första stycke första meningen fastslås principen om att den enskildes egendom ska respekteras. I den andra meningen anges villkoren för att någon ska få berövas sin egendom. I artikelns andra stycke stadgas de förutsättningar som ska vara uppfyllda för att staten ska få begränsa ägarens rätt att utnyttja sin egendom. Vad gäller inskränkningar i nyttjanderätt till egendom har gett medlemsstaterna en stor handlingsfrihet att agera och har funnit att även större inskränkningar i individers rättigheter kan accepteras i det allmännas intresse. Enligt artikeln måste de möjligheter till inskränkningar i äganderätten som får finnas anges i lag. Härmed avses inte enbart att ett berövande av egendom måste ha stöd i inhemsk lag, utan artikeln ställer även krav på att den inhemska lagstiftningen är tillräckligt tydlig för att tillfredsställa rättssäkerhetskrav och göra äganderättsingrepp förutsebara15. 14Lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna trädde i kraft . 15Hans Danelius, Mänskliga rättigheter i Europeisk praxis, 2007, s. 453 ff. En möjlighet att vägra registrera fordonsägare har i målen Sildedzis mot Polen16 och Yaroslavetsev mot Ryssland17 konstaterat att en stats vägran att efter ansökan från fordonets ägare registrera fordonet utgör en sådan inskränkning av ägarens rätt att nyttja egendomen som avses i artikel 1 och som då endast är tillåten med beaktande av de villkor som artikeln ställer upp. I fallet Sildedzis mot hade fordonsägaren köpt ett fordon från den lokala skattemyndigheten vid en exekutiv auktion. När han sedan ansökte om registrering av fordonet vägrades detta med hänvisning till att fordonet var i för dåligt skick, men han fick ett muntligt besked om att fordonet skulle kunna registreras om motorn och delar av chassit byttes ut. När fordonsägaren, efter att ha bekostat och utfört dessa ändringar på fordonet, på nytt ansökte om registrering så vägrades detta honom på nytt. Som skäl angav registreringsmyndigheten att identifieringsmärkningen på motorn och chassit var förfalskade, och att det därför inte gick att fastställa fordonets ursprung, vilket var en förutsättning för att tilldela det en ny identifieringsmärkning och registrera fordonet. Under ärendets fortsatta hantering – som även kom att involvera andra myndigheter – kunde konstateras att den befintliga lag- stiftningen inte var helt lättolkad vad gällde förutsättningarna för att få ett fordon registrerat i ett fall som det aktuella. efter det att fordonsägaren ansökt om registrering ändrades de aktuella reglerna, och fordonet kunde därefter registreras. fann att staten vid sin hantering av ärendet hade agerat i strid med artikel 1 och framhöll att de oklarheter som funnits kring de aktuella reglerna innebar att de inte var förutsebara på ett sådant sätt att den enskilde kunde anses vara tillförsäkrad ett skydd mot godtyckliga ingripanden i sin äganderätt. Domstolen anförde vidare att även om lagstiftningen ansågs vara tillräckligt tydlig och förutsebar så kunde ingreppet inte anses vara proportionerligt med hänsyn till de mål som skulle uppnås. Domstolen lade här bl.a. vikt vid att fordonsägaren varit i god tro vid sitt köp, att han inte var misstänkt för något brottsligt förfarande, och att köpet skedde vid en auktion som ordnades av skattemyndigheten, och att ägaren därför rimligen borde kunna förvänta sig att fordonet hade ett lagligt ursprung. Domstolen ansåg dock att den inskränkning i äganderätten som det var fråga om i och för sig hade skett för sådana godtagbara allmänna 16Europadomstolens dom (45214/99). 17Europadomstolens dom (42138/02). En möjlighet att vägra registrera fordonsägare intressen som avsågs i artikelns andra stycke, då syftet var att förhindra registrering av fordon i sådana fall då ett lagligt förvärv av fordonet inte kan styrkas. I fallet Yaroslavetsev mot hade fordonsägaren köpt fordonet av en oidentifierad säljare i . När han ansökte om registrering av fordonet i nekades han detta med hänvisning till att fordonet inte varit registrerat korrekt i och att den tidigare ägaren var okänd. Det ifrågasattes dock inte att den nuvarande ägaren hade rätt att inneha fordonet. fann att inskränkningen i äganderätten hade skett för ett godtagbart syfte enligt artikel 1 då syftet även här var att förhindra registrering av fordon i sådana fall då ett lagligt förvärv av fordonet inte kan styrkas. I frågan om ingreppet var proportionerligt framhöll domstolen att fordonsägaren för sitt förvärv borde ha varit medveten om de aktuella reglerna som förhindrade registrering av ett fordon med okänt ursprung. Han borde därför också enligt domstolen rimligen ha kunnat förutse problemen vid registreringen när han köpte fordonet av en okänd säljare och då förlitade sig på dennes muntliga uppgifter om fordonet som visade sig vara oriktiga och de registreringshandlingar för fordonet som visade sig vara förfalskade. Domstolen fann härmed att inskränkningen i ägande- rätten var proportionerlig med hänsyn till syftet och omständigheterna i det aktuella fallet, och därmed inte i strid med artikel 1. 16.2.3Befintliga inskränkningar i rätten att använda ett fordon Det finns redan bestämmelser som under vissa förutsättningar medför ett legalt hinder för den enskilde att nyttja ett fordon som han eller hon äger. Utöver ett sådant rent faktiskt hindrande av möjligheten att nyttja fordonet som blir följden när fordonet fysiskt frånhänds fordonsägaren genom att det tas i beslag, eller blir föremål för utmätning, kan nämnas följande. En möjlighet att vägra registrera fordonsägare Registreringsplikt för att få bruka ett fordon i trafik Av 12 § LVTR följer att de fordon som räknas upp i bestämmelsen ska vara registrerade i vägtrafikregistret för att få brukas i trafik. Vissa undantag från registreringsplikten stadgas i 13–16 §§ LVTR. I 21–28 §§ LVTR finns bestämmelser om tillfällig registrering och hur ett tillfälligt registrerat fordon får brukas. I 17 § LVTR anges att ett avställt fordon endast får brukas i vissa i bestämmelsen särskilt angivna fall. Som absolut huvudregel gäller alltså att en fordonsägare inte kan nyttja sin egendom (sitt fordon) om inte registreringsplikten är uppfylld och fordonet dessutom är påställt. Brukas fordonet i strid med dessa bestämmelser inträder enligt 29 § LVTR ett straffansvar för den som brukar fordonet, och under vissa förutsättningar också för ägaren om denne skulle vara någon annan. Bestämmelser om kontrollbesiktning av fordon finns i 2 kap. 9 § FoL och 6 kap. 1–22 §§ . Kontrollbesiktning sker periodiskt, eller efter särskilt föreläggande av Transportstyrelsen. Om ett fordon inte genomgått kontrollbesiktning i föreskriven tid inträder körförbud för fordonet. Vidare kan ett besiktningsorgan eller en förrättningsman vid flygande inspektion meddela körförbud för ett fordon som utgör en uppenbar fara för trafiksäkerheten (6 kap. 16 § resp. 26 § ). Om ett fordon används i strid mot körförbud inträder enligt 8 kap. 9 § ett straffansvar för ägaren och i vissa fall även föraren, om denne är någon annan. Av 6 kap. 1 § VTSL följer att ett skattepliktigt fordon som huvudregel inte får användas om inte skatten betalats . Användningsförbudet gäller till dess skatten har betalats. Om ett fordon används i strid med användningsförbud ska polisen enligt 6 kap. 3 § VTSL omhänderta fordonets registreringsskyltar om det gått sedan den skatt som föranlett användnings- förbudet senast skulle ha betalats. Om ett fordon används i strid mot användningsförbud och registreringsskyltarna redan tagits om hand följer av 6 kap. 4–6 §§ VTSL att ägaren eller brukaren kan En möjlighet att vägra registrera fordonsägare dömas till böter eller fängelse , eller om fordonet används på något annat sätt i strid mot användnings- förbud, till penningböter. 16.3Vilka bestämmelser skulle behövas vid ett genomförande av förslaget? I det här avsnittet redogör vi – med utgångspunkt i Transport- styrelsens och förslag – vilka regler som skulle behöva införas för att genomföra förslaget. Vi gör också en bedömning av i vilka författningar bestämmelserna i så fall bör föras in. 16.3.2En möjlighet att vägra registrering Till att börja med behövs en uttrycklig bestämmelse som ger Transportstyrelsen rätt att vägra registrering av en fordonsägare i de aktuella fallen, även om anmälan i sig är korrekt och även om det de facto har skett en civilrättsligt korrekt överlåtelse av fordonet. En sådan bestämmelse skulle ha sin naturliga hemvist i den föreslagna lagen eller förordningen om fordons registrering m.m.. Det är inte fråga om att expropriera egendom eller på något annat sätt frånhända den som inte kan registreras som ägare själva äganderätten till fordonet i fråga. Det bör därför enligt vår mening vara tillräckligt att en bestämmelse, som skulle ge Transport- styrelsen rätt att vägra registrering i dessa fall, meddelas i förordning. finns också bestämmelser på förordnings- nivå om att Transportstyrelsen kan besluta att inte registrera ett anmält ägarbyte, t.ex. vad gäller efterlysta eller beslagtagna fordon och fordon som förvärvats av en underårig person och där samtliga förmyndare inte godkänt anmälan eller lämnat uppgift om vem av förmyndarna som ska registreras som ansvarig18. Det sammanlagda skuldbeloppet avseende fordonsrelaterade skulder som skulle vara styrande för regelns tillämpning borde enligt vår mening behöva bestämmas uttryckligen i förordningen. Transportstyrelsen och föreslog i sin 18 10 kap. 6 a § resp. 10 a § FVTR. En möjlighet att vägra registrera fordonsägare rapport att Transportstyrelsen skulle ges mandat att föreskriva vilket skuldbelopp som skulle vara styrande för bestämmelsens tillämpning. Vi anser dock att beloppet bör anges i förordningen. Härigenom säkerställs att beloppet inte bestäms för lågt och att den relativt ingripande bestämmelsen inte ges en alltför varierande tillämpning sett . Skulle man efter en tids tillämpning av den nya regeln bedöma att beloppsgränsen behöver ändras kan det ändå ske relativt lätt, genom en ändring i förordningen. Bestämmelsen borde vidare ges en sådan utformning att det klart framgår vilket typ av skulder det handlar om och att skulderna ska ha lämnats över till . Det bör också framgå att även de avgifter som därefter påförts av Kronofogde- myndigheten räknas in i beloppet. Bestämmelsen ska omfatta såväl fysiska som juridiska personer. En särskild fråga som uppmärksammat är om den som har skulder över den aktuella gränsen ska behöva reglera samtliga sina skulder innan denne kan registreras som ägare till ett nytt fordon, eller om det är tillräckligt att skuldbeloppet sjunker till en nivå under gränsen. Vi anser att det vore svårt att motivera en annan ordning än att det åter blir möjligt att registreras som ägare till ett fordon så fort så stor del av skulderna har betalats (eller preskriberats) att det totala skuldbeloppet inte längre överstiger den fastställda beloppsgränsen. Det skulle sannolikt medföra praktiska problem och vara svårt att motivera att vissa fordonsägare kan registreras och andra inte, trots att de har lika stor fordonsrelaterad skuld, endast på den grunden att en av dem tidigare haft skulder överstigande belopps- gränsen och att denne därmed behöver reglera samtliga skulder. Bestämmelsens utformning borde därför ta hänsyn även till detta. Enligt vår uppfattning borde en beloppsgräns bestämmas till ett relativt högt belopp så att bestämmelsen skulle rikta sig främst mot dem som utan tvivel är bilmålvakter, samt de övriga fysiska och juridiska personer som i mycket hög grad underlåtit att göra rätt för sig genom att inte betala sina skatter och avgifter. Som nämnts i avsnitt 16.1.3 står ungefär 5 600 gäldenärer för hälften av de restförda fordonsrelaterade skulderna (). En möjlighet att vägra registrera fordonsägare gäldenärer har en total fordonsrelaterade skuld från ca . En lämplig beloppsgräns vore därför enligt vår mening . Då skulle ganska få personer (ca 4 400 st.) träffas av bestämmelsen, som den ändå skulle omfatta de personer som tillsammans står för ungefär hälften av de restförda skulderna. 16.3.3En möjlighet till undantag Transportstyrelsen bör genom ett särskilt bemyndigande från regeringen ges möjlighet att föreskriva om vissa undantag från bestämmelsens tillämpning, dvs. att registrering som fordonsägare i vissa fall ändå ska medges, trots att fordonsägaren har skulder överstigande beloppsgränsen. Sådana undantag bör t.ex. i enlighet med vad anfört kunna komma i fråga för en fysisk person som är föremål för skuldsanering och som är beroende av sin bil för att kunna förvärvsarbeta och få en inkomst. 16.3.4Behövs det sekretessregler? Vi bedömer att det inte skulle behövas något sekretesskydd för uppgiften om att en person inte kan registreras som ägare till ett fordon. En sådan uppgift kan visserligen anses vara känslig ur ett integritetsperspektiv eftersom man härigenom kan dra slutsatsen att personen i fråga har obetalda skulder överstigande den fastställda beloppsgränsen. Uppgiften behöver dock vara tillgänglig för allmänheten för att den som överlåter ett fordon ska kunna avgöra om den nye ägaren kan registreras. Några närmare detaljer om en persons skuldsättning skulle inte behöva behandlas i fordonsdatabasen. För att få ytterligare information om skulderna skulle man som få vända sig till . Av 34 kap. 1–2 §§ OSL följer att det finns en presumtion för sekretess i ett mål eller ärende om indrivning hos . Sekretess gäller dock inte för uppgift om förpliktelse i ett pågående mål, eller i ett avslutat mål om verkställighet för någon annan förpliktelse söks . Sekretess gäller inte heller för beslut i ett ärende. Motsvarande gäller för uppgifter i utsöknings- och indrivnings- En möjlighet att vägra registrera fordonsägare De uppgifter som skulle lämnas till Transportstyrelsen från torde därför inte vara sådana uppgifter som omfattas av sekretess hos . Även detta talar enligt vår mening mot ett behov av sekretess för uppgiften om den skulle hanteras i Transportstyrelsens verksamhet. 16.4Konsekvenser vid ett genomförande av förslaget I detta avsnitt redogör vi för de konsekvenser som ett genomförande av förslaget om en möjlighet att vägra registrering av fordonsägare sannolikt skulle medföra. Våra slutliga bedömningar av konsekvenserna redovisas i avsnitt 16.5. Vi har som angetts i avsnitt 1.5 anlitat en extern konsult för att så långt som möjligt kvantifiera och värdera de samhällsekonomiska effekterna av förslaget för myndigheter, näringsidkare och privatpersoner. Bedömningen av vilka antaganden och upp- skattningar som bör ligga till grund för beräkningen har konsulten gjort i samråd med utredningen. De uppskattade kostnader och intäkter som anges här nedan är hämtade ifrån konsultens rapport. De antaganden som ligger till grund för uppskattningarna framgår av rapporten. Konsekvensernas omfattning är i stora delar beroende av vilken beloppsgräns som väljs (eftersom då färre eller fler personer påverkas). Här nedan redovisas de uppskattade kostnaderna och vinsterna vid en tänkt beloppsgräns på . I det grund- scenario som rapporten utgår från är beloppsgränsen satt till , och en känslighetsanalys har gjorts även för belopps- gränserna och . 16.4.2Ökade intäkter/minskad nettoskuldsättning Ett genomförande av förslaget borde medföra att skulderna i register (ca ) minskar, eftersom förslaget kan antas ha en preventiv och påverkande effekt på betalningsmoralen i stort, men också för att personer som redan från början inte har för avsikt att göra rätt för sig inte heller kan bli registrerade som ägare till fordon. En möjlighet att vägra registrera fordonsägare alltså få ökade intäkter genom att skatter och avgifter i högre utsträckning än betalas av den som är registrerad fordonsägare och därmed betalningsansvarig. Detta kan också uttryckas som att nettoskuldsättningen minskar.