sou · GYB355d2 · 2011-01-01 00:00:00 — Kursplanen omfattar tre åldersgrupper, 3–, 7–och 11–och tar hänsyn till elevernas olika förkunskaper i romska. Undervisningen syftar också till att ge eleverna språklig tillgång till en kultur som redan är välkänd för dem och därmed fördjupa deras romska identitets- känsla. Ramkursplanen för har ett vidare syfte – nämligen att skapa ett enat och välavvägt samarbete och integration mellan romer och icke-romer när det gäller de romska barnens utbildning och lika möjligheter till kvalitativ undervisning, rätt till modersmålsunder- visning i och fungerande språklig mångfald för romers och resandes barn (2007). Delegationen föreslår inrättandet av ett särskilt statsbidrag för produktion av läromedel i chib för alla nivåer inom skolväsendet. och ska i sam- verkan med planera och ansvara för läromedel med rätt nivåer och i tillräcklig omfattning i samtliga varieteter produceras för olika användningsområden. 7.9Undervisning om nationella minoriteter En viktig förutsättning för att de romska grupperna ska få respekt, förståelse och stöd att bevara sin kultur och sitt språk m.m. är en ökad kunskap om dem och de andra nationella minoriteterna. Enligt artikel i den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk, ska länderna vidta åtgärder för att tillgodose undervisning i historia och kultur som hänför sig till ifrågavarande landsdels- eller minoritetsspråk. Ramkonventionens artikel 12 säger att parterna ska // där det är lämpligt vidta åtgärder på utbildnings – och forsk- ningsområdet för att främja kunskapen om sina nationella minoriteters liksom om majoritetens kultur, historia, språk och religion. Läroplanen och kursplanerna styr undervisningen i skolan. Genom läroplanen anger regering och riksdag de grundläggande värden som ska prägla skolans verksamhet och de mål och riktlinjer som ska gälla för den. Kursplanerna är bindande föreskrifter som uttrycker de krav staten ställer på utbildningen i olika ämnen.. Undervisning om de nationella minoriteterna har skrivits in i kursplanerna och i läroplanerna. Läroplanen säger att skolan ansva- rar för att varje elev ska ha kunskaper om de nationella minori- teternas kultur, språk, religion och historia efter genomgången grundskola (LPo94). Styrdokumenten för är tydliga om vilka insikter eleverna ska ha om de nationella minoriteterna. I ämnet historia handlar det om den samiska kulturen och inom religion studerar man hur kulturer och traditioner varierar i olika minoritetsgrupper i . De nationella minoriteternas roll i samhället behandlas i samhällskunskapen. Det pågår i skrivande stund ett arbete med att skriva om läro- och kursplaner för . I de kursplaner gäller skiljer man mellan s.k. strävansmål och s.k. uppnåendemål. Uppnåendemålen ligger till grund för bedömningen om en elev ska få betyget Godkänd. I nuvarande kursplaner finns inga uppnåendemål vad gäller kunskap om nationella minoriteter utan detta återfinns som strävansmål, t.ex. i ämnet historia. Nationella minoriteter omnämns i de allmänna formuleringarna om vad samhällskunskap ska förmedla för kunskap till eleverna och ämnet har ett särskilt ansvar att ta upp och analysera de demokratiska värdena och i det sammanhanget utveckla förmågan att granska, värdera och ta ställning i samhällsfrågor och främja viljan att delta och påverka. ./.../ En viktig aspekt är kunskaper om nationella minoriteters och invandringens roll i samhället. Den brist på uppnåendemål eller strävansmål ger anledning att misstänka att nationella minoriteterna behandlas mer styvmoderligt och att kunskap om dem kan få stryka på foten för den kunskap som man kräver att eleven ska kunna efter genomgången grundskola. Nya läro- och kursplaner I förslagen till ny kursplan för i talar man om centralt innehåll och om kunskapsmål. De nationella minoriteterna åter- kommer som central innehåll i historia 7-9, i samhälls- kunskap 4 och 7-9 är det centrala innehållet de nationella minoriteterna och samernas ställning som urfolk i , samt vad deras särställning och rättigheter innebär. Undervisningen i svenska ska även bidra till att eleverna får möta och bekanta sig med såväl de nordiska grannspråken som de nationella minoritetsspråken. Det centrala innehållet 7-9 är bl.a. de nationella minoritetsspråken i och deras ställning i samhället. Förekomsten av nationella minoriteter i läromedel Någon undersökning av läromedel eller av undervisning gällande specifikt romerna som minoritet har inte gjorts – det finns en undersökning om hur samer förekommer i 63 läro- medel i religionskunskap, historia, geografi och samhällskunskap (2004). Enbart hälften av dem tar upp de samiska frågorna och samer beskrivs på ett stereotypiserat sätt i ett flertal fall. (2006) behandlar läromedel i sin rapport I enlighet med skolans värdegrund? Analysen som är utförd av granskar ett urval läromedel inom bl.a. historia/samhällskunskap och religionskunskap vad gäller hur etnisk tillhörighet med mera beskrivs. Hans undersökning av aspekten etnisk tillhörighet i tjugofyra läroböcker visar att: Endast en av de granskade samhällskunskapsböckerna för har givit samerna en fyllig och förtjänstfull behandling och den texten kan, enligt min mening, användas för att belysa minoritetsfrågor mer generellt. Behandlingen av samer i övriga läroböcker för historia och samhällskunskap är torftig; vanligen är presentationen så kortfattad att nyansering och problematisering är uteslutna. Läroböckerna i religion behandlar samerna i ett religionshistoriskt perspektiv och har endast fragmentarisk information om samernas nuvarande förhållanden. Sverigefinnar och tornedalingar nämns inte i de av mig granskade läro- böckerna. I sammanhanget kan påpekas att de granskade läroböckerna i samhällskunskap är svaga när det gäller att inkludera ett nordiskt perspektiv (trots läroplanernas betoning av det nordiska). Romernas situation i behandlas inte heller. Hans slutsats är att läroböcker /.../, i varje fall när det gäller aspekten etnisk tillhörighet, inte lever upp till de krav som finns i kursplan för de samhällsorienterade ämnena /.../ samt att Vad gäller hantering av nationella minori- teter samt beskrivning och problematisering av det mångkulturella samhället är de granskade läroböckerna i historia för och läroböckerna i samhällskunskap för båda skolformerna att betrakta som ett misslyckande. Delegationen lägger inget förslag i denna del, redovisningen kan ses som ett observandum. Att följa utvecklingen på utbildnings- området blir en viktig uppgift för det sekretariat för romska frågor vi föreslår inrättas. De frågor som aktualiseras av redovisningen här i avsnitt 7.9 ingår som en naturlig del i en sådan uppföljning. 8 Rätt till arbete -Att samhället tar sitt fulla ansvar för uppföljningen av romska ungdomars övergångsfas mellan utbildning och arbete. -Att ett särskilt statsbidrag inrättas för att kommunerna i sam- arbete med arbetsförmedlingen utarbetar och genomför lång- siktiga åtgärdsprogram för romska ungdomars etablering på arbetsmarknaden i form av mer eller mindre permanenta program som avses fungera under . -Att arbetsförmedlingen hanterar bidragen i samråd med sekre- tariatet för romska frågor, som har i uppdrag att fungera som motor och ansvarigt organ för dessa processer, samt rapportera resultatet tillbaka till regeringen. -Att det i utformandet av åtgärdsprogrammen beaktas möjlig- heten att inrätta särskilda mentorer/brobyggare som fungerar som extra stöd och brygga mellan de romska ungdomarna och samhällets stödfunktioner. -Att det i utformandet av åtgärdsprogrammen beaktas att praktikplatser är ofta en ingång till anställning. -Att uppdras utveckla arbetet med ett s.k. Navigatorcentrum för att särskilt möta romska ungdomars behov. -Att ges i uppdrag att ge stöd till orga- nisationer inom civila samhället och branschorganisationer som vill utveckla mentorskap för unga romer i syfte att hjälpa dem till jobb. -Att samtliga dessa åtgärder sker i samarbete med romer och om möjligt med anställda romer i programmen. -Att det sker en koppling mellan romers utanförskap på arbets- marknaden och det utvecklingsarbetet och att detta tydliggörs i den förordning om urbant utvecklingsarbete som planeras ersätta den nu gällande förordningen.1 -Att verksamhet med yrkesinriktat mentor- skap ska utökas med ett särskilt uppdrag för unga romer i syfte att underlätta deras etablering i arbetslivet. -Att regeringen inom ramen för en eventuell fortsättning av satsningen på kvinnligt företagande öronmärker medel fram- förallt till för stöd till romska kvinnor i att starta egen verksamhet och stöd till kvinnliga egenföretagare med låg utbildningsnivå. -Att regeringen i samband med översynen av direktiven för för perioden –2020 verkar för att man inom ramen för strukturfonderna utvecklar program för mikro- krediter till romska kvinnor. -Att regeringen tar initiativ till ett högnivåmöte med kommis- sionen för att kunna diskutera hur kan använda sig i högre utsträckning av strukturfonderna för att förbättra romers situation bland annat på arbetsmarknaden. -Att regeringen i samband med översynen av direktiven för fonderna verkar för att de blir mer flexibla och mer tillgängliga för romer och organisationer som arbetar med romer och att insatserna kan löpa över och förnyas så att struktur- fonderna i realiteten kan utgöra ett viktigt stöd för de nationella regeringarnas strategier för romer och för att häva romers utanförskap. -Att ges i uppdrag att utarbeta ett nationellt program för romers företagande, där hälften av medlen avsätts för kvinnoinriktade insatser. -Att i samband med detta uppdras att genomföra en kartläggning av hur entreprenörskapet och egenföretagandet ser ut bland romer samt beskriva framgångsfaktorer för entre- prenörskap och nyföretagande. 1 gällande förordning trädde i kraft och gäller till utgången av 2010. I detta kapitel behandlar vi rätten till arbete och romers situation på arbetsmarknaden. Vi konstaterar att romer i extremt hög grad är uteslutna från arbetsmarknaden och för ett resonemang om meka- nismerna bakom detta: de traditionella yrkenas försvinnande, förekomsten av diskriminering, låg utbildningsnivå, problem relaterade till övergången mellan skola och arbetsliv och de sämre förutsättningar som utanförskapet ger. Därefter diskuterar vi de strategier romer tvingats anta för att möta diskrimineringen på arbetsmarknaden samt redovisar resultat från genomförda projekt. 8.1Arbete som mänsklig rättighet Enligt FN:s allmänna förklaring om mänskliga rättigheter har alla rätt att kunna förtjäna sitt uppehälle genom fritt valt eller antaget arbete. En mer detaljerad beskrivning av rätten till arbete finns i FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättig- heter. för ekonomiska, sociala och kulturella rättig- heter har uttalat att rätten till arbete är avgörande för att förverkliga andra mänskliga rättigheter och utgör en integrerad och omistlig del av människans värdighet. Varje individ har rätt att kunna arbeta, vilket ger honom/henne en möjlighet att leva i värdighet. Rätten till arbete bidrar till överlevnad för den enskilde och hans/hennes familj, och i den mån det är fritt valt eller accepterat, till hans/hennes utveckling och erkännande i samhället.2 De åtgärder som konventionsstaterna ska vidta för att till fullo trygga denna rätt ska omfatta teknisk vägledning och yrkesväg- ledning samt program, riktlinjer och metoder som syftar till att trygga en jämn utveckling på det ekonomiska, sociala och kulturella området samt full sysselsättning på villkor som garanterar att varje individ åtnjuter de grundläggande politiska och ekonomiska fri- heterna. Alla har också rätt till rättvisa och tillfredställande arbets- förhållanden och skydd mot arbetslöshet. Vidare har man rätt till skälig lön och lika lön för lika arbete. I synnerhet ska kvinnorna tillförsäkras arbetsvillkor som inte är sämre än männens och erhålla lika lön för lika arbete. Kvinnodiskrimineringskonventionen inne- håller bestämmelser om att kvinnor, precis som män, har rätt att välja vilket yrke de vill ha och vilken anställning de vill ta; samma rätt till befordran och till yrkesutbildning eller vidareutbildning. E/C.12/GC/18 6 February 2006, punkt 1 (förf. översättning). Alla ska också ha samma möjligheter för att bli befordrade i sitt arbete till en lämplig högre tjänst utan hänsyn till andra förhål- landen än tjänstgöringstid och duglighet. Alla har också rätt till återkommande betald semester samt lön på allmänna helgdagar. Rätten till arbete i konventionen ska enligt kommentaren inte förstås som en ovillkorlig rätt att få arbete. Den innebär istället att staten ska göra sitt yttersta för att se till att människor erbjuds arbete och att det finns arbete att tillgå. Bristen på lagliga arbeten kan leda till att människor söker sig till informella sektorer inom ekonomin. Förutom andra nackdelar med den informella sektorn saknas det grundläggande skydd av mänskliga rättigheter och risken för kränkningar av mänsklig värdighet är större där än om staten reglerar arbetsmarknaden och knyter den till sociala rättig- heter och förmåner. Arbetsgivarna måste genomgående respektera arbetsrättslagstiftningen och erbjuda grundläggande skydd för de anställda och det är statens skyldighet att se till att de gör det. Ingen ska tvingas till arbete, men heller inte orättfärdigt bli av med sin anställning. Vidare förbjuder konventionen all diskriminering på grund av hudfärg, kön, språk, nationellt eller socialt ursprung, sexuell lägg- ning eller annan status både när det gäller tillgång till arbete och under anställning. På samma sätt som FN särskilt förbjuder diskri- minering av kvinnor i relation till rätten till arbete förbjuder organisationen diskriminering på grund av etnicitet på arbets- marknaden. Kommittén understryker att utsatta och marginaliserade per- soner eller grupper måste skyddas genom särskilda program. Vidare krävs av staten att den antar lagstiftning eller andra åtgärder för att garantera lika rätt till arbete och utbildningsinsatser. I fall där individer eller grupper av människor inte har arbete och det saknas faktiska möjligheter att åberopa rätten till arbete ska staten erkänna rätten till arbete i lag och anta en nationell handlingsplan på hur det ska gå till för att garantera dessa individer eller gruppen sin rättighet. 8.1.1Internationell kritik i samband med uppföljning av mänskliga rättighets- och minoritetskonventioner har fått skarp kritik både från och FN när det gäller diskriminering av romer på arbetsmarknaden: CERD, FN:s rasdiskrimineringskommittés granskning av uttrycker oro över diskrimineringen av romer på arbetsmarknaden, och rekommenderar regeringen att öka möjlig- heterna för romer att hitta arbete (CERD 2008). Ramkonventionens rådgivande kommittés andra yttrande om 2008 (ACFC/OP/II(2007)006) konstaterar på flera ställen i sitt yttrande att romer fortfarande utsätts för diskriminering på arbetsmarknaden, och efterlyser kraftfullare åtgärder från staten för att bekämpa den. 8.2Romers tillgång till rätten till arbete I den praktiska tillämpningen är rätten till arbete inte en absolut rätt, snarare ett politiskt mål. Den viktiga frågan är om romer har samma möjligheter på arbetsmarknaden som genomsnittet. Det enkla svaret är nej. Eftersom inte registrerar etnicitet finns inga offentliga uppgifter om etniskt relaterad arbetslöshet eller siffror på hur många romer som är inskrivna på arbetsförmedlingen. Vi får därför luta oss mot andra typer av faktainhämtningar, företrädesvis upp- gifter från romer eller som tagits fram med aktivt deltagande av romer. I flera sådana rapporter som delegationen har tagit fram eller tagit del av finns dramatiska siffror på romers arbetslöshet. I redovisas att av de 3 500 romer i som är i arbetsför ålder uppskattar de romska representanterna att har ett arbete (). Hur många som därutöver befinner sig i arbetsmarknadspolitiska åtgärder, studerar eller är öppet arbetslösa är svårt att säga. Uppgiften om 90 procents arbetslöshet är därför inte helt säker, men den ger en bra bild över hur arbetsmarknadsanknytningen ser ut. Generellt kan konstateras att den överhängande majoriteten av romerna i befinner sig långt från den formella arbetsmarknaden och har mycket svårt att få arbete. Romer från som kommit till senare än andra grupper bedöms dock vara en grupp där fler har arbete jämfört med andra romska grupper, möjligen beroende på att ett antal av dem har haft arbete innan de kom till och dessutom i högre grad har en avslutad gymnasieutbildning. En annan förklaring kan vara att de senare anlända sällan är öppna med sin etniska tillhörighet, vilket gör att de inte blir diskriminerade på samma sätt som de som är öppna med sin romska tillhörighet. Många av Malmös 6–7 000 romer befinner sig sålunda, enligt samtal med romska företrädare i , i ett utanförskap som karaktäriseras av ett långt avstånd till arbetsmarknaden, en otill- räcklig skolgång och utbildningsnivå, stora svårigheter på bostads- marknaden samt en misstänksamhet gentemot svenska myndig- heter. Liknande uppgifter återfinns i andra undersökningar. I en rapport som Baki tagit fram för , sägs att arbetslösheten bland vuxna romer är , och att en mycket liten del av alla romer har lyckats ta sig in på arbets- marknaden på egen hand. Återigen nämns att romer från det i högre utsträckning försörjer sig själva, då majoriteten av dem arbetat innan de kom till antingen som fabriks- arbetare, gatustädare, försäljare, genom traditionella romska yrken som musiker, smed eller reptillverkare eller till mindre del som egenföretagare med små affärer. Det vill säga att de har lång arbetslivserfarenhet men relativt låg utbildningsnivå (). I den undersökning om romers situation i , och län som delegationen bidragit till att finansiera framgår att få romer i har arbete och de flesta familjer är beroende av försörjningsstöd, och man hänvisar till arbetsmarknadens krav på både utbildning och erfarenhet, till för- domar mot romer samt den stora ohälsan som råder i den romska gruppen som bidragande faktorer till att så få har arbete (stad 2009). I rapporten i – tillsammans i förändring (Ds 1997:49) konstateras att romerna har inte lyckats ta sig in på arbetsmark- naden och arbetsmarknaden har inte tagit emot dem. Få romer uppges ha en reguljär anställning och som grundläggande orsak anges att romer i regel saknar den utbildning som krävs för att ta ett arbete. I samma rapport framhålls att det hos många romer finns en längtan efter att ha en meningsfull sysselsättning och att bryta isoleringen. I och rapport blev det med anställningen? som togs fram som en del av delegationens underlag, undersöks förekomsten av diskriminerande strukturer i samhället mot bakgrund av erfarenheterna från de svårigheter att få jobb som de romer som genomgått en tvåårig utbildning till lärarassistent respektive barnskötare på erfor. I den vittnar samtliga intervjuade om den ständigt närvarande diskriminering som är en del av deras vardag och omfattar också möjligheten att få arbete. De vittnar också om strukturella problem i grundskoleutbildningen med att skolan ställt lägre krav på dem för att de var romer, och inte anpassat stödet till dem utifrån det faktum att föräldrarna saknade studietradition och i många fall var analfabeter. Rapporten drar slutsatsen att det är just i övergångs- skeden som samhällets stöd är som viktigast, och att om eleverna på dessa utbildningar fått samma stöd i övergången från utbildning till arbetsliv, dvs. hjälp i jobbsökarfasen, som de fick under den tvååriga utbildningen, så hade utgången blivit helt annorlunda (Delegationen för romska frågor 2008b). Gruppen resande är sannolikt inte inräknad i dessa kommuners undersökningar, varför delegationen inte vill hävda att siffrorna kan antas gälla för hela den romska minoriteten i . Baserat på de olika kommunvisa undersökningarna ovan, som representerar nära hälften av de romer som inte är resande, gör delegationen dock bedömningen att en majoritet av de romer som inte räknar sig som resande (cirka hälften av alla romer i ) är arbetslösa. Rätten till arbete är sålunda inte respekterad för den svenska nationella minoriteten romer. Det mesta tyder på att det beror på en kombination av en historisk, av statsmakten skapad exkludering av romer som lett till en låg utbildningsnivå, bristande självkänsla, nedärvt utanförskap, brist på förebilder, liten eller ingen tillgång till nät- verk och kontakter på arbetsmarknaden etnisk diskriminering av romer för att inte säga antiziganistiska strukturer på arbetsmarknaden historiska förändringar som gjort romers traditionella utkomst- möjligheter och yrkeskunskaper obsoleta. En fråga av betydelse är i vilken utsträckning romer konkurrerar på samma villkor som andra om tillgängliga arbetstillfällen. gationen menar att romer inte konkurrerar på samma villkor som andra på grund av kollektivt diskriminerande strukturer. 8.3Orsaker till romers exkludering från arbetsmarknaden 8.3.1Övergång till bofasthet – utfasning av de traditionella yrkena De intervjuer som , samt genomförde i samband med underlags- rapporten och kulturarv tyder på att romerna i , från Kelderashgruppens ankomst till kring 1870–80 och då man tilläts bosätta sig, i hög grad var självförsörjande även om det inte fanns något överflöd: Några hade arbetsböcker där arbetsgivarna på gods, herrgårdar, bond- gårdar, mejerier osv. skrev in att förtenningsarbetet utförts till full belåtenhet eller liknande. I dessa böcker finns även anteckningar om tillstånd att få slå läger på någons mark vissa angivna dagar och noteringar från polismyndighet om gott uppförande. Det fanns också romer som var medlemmar i och på så sätt fick spelningar. försörjde man sig också som statister vid filminspel- ningar, exempelvis när filmen spelades in 1949. Man reste alltså, framförallt , runt om i landet och återkom med viss regelbundenhet till vissa platser. Särskilt i , där man verkar ha fått ett bättre mottagande, uppskattades romernas dans, musik samt tivoliverksamhet (Delegationen för romska frågor 2010). I sin självbiografi skriver Hans Caldaras om när hans morfarsfar invandrade till från med sin familj under 1800- talets sista år: På de orter de fick slå upp sitt läger gick affärerna ganska bra. Bagerier, restauranger, affärer och bondgårdar verkade ha ett stort behov av att få sina baktråg, kopparkärl, mjölkkannor m.m. renoverade. Papo och hans bröder lyckades snabbt tjäna en bra slant på sin skicklighet i förtenning, smide och i kopparslageri. Även musicerandet, dansen och sången gav goda inkomster. Man insåg att det fanns pengar att tjäna i det nya landet. De kände sig lyckligt lottade att ha yrken som de nästan var ensamma om, yrken som gått i arv och som förfäderna haft med sig när de lämnade på tusen- talet e Kr. Hantverk som är betydelsefulla inkomstkällor för många romer, framförallt i . Vanligtvis hade den romska kvinnan en viktig ekonomisk funktion i familjen. Hennes huvudsyssla var att spå i hand eller kort, en urgammal inkomstkälla som flickor redan vid tidig ålder fick lära sig för att praktisera och på så sätt kunna hjälpa till med försörjningen (Caldaras 2002). I den socialmedicinska undersökning som AMS gav läkaren i uppdrag att genomföra bland de då cirka 700 svenska romerna kunde han visa att av männen hade kunnat försörja sig på romskt vis med tivoliverksamhet, förtenning och annat ännu in . I och med samhällets modernise- ring hade deras traditionella försörjningsmöjligheter försvunnit, men en del av dem – framför allt de som vistades i i olika barackläger – hade trots att de saknade ordentliga bostäder fått jobb som diversearbetare av olika slag (1966). De traditionella romska yrkena som var förknippade med det icke bofasta livet, såsom och musik- och dansuppträdanden, hantverksarbeten som förtenning, hästhandel med mera, var svåra att förena med bofasthet och ett inlemmande i majoritetssamhällets scheman för skola med mera.