sou · GZB37 · 2011-02-09 00:00:00 — Genom ökad samverkan bör förutsättningarna att sätta individen i fokus förbättras och det enskilda barnets behov bättre tillgodoses, såväl när det gäller tvångsvård som i ärenden en- ligt utlänningslagen. Utredningens förslag torde i övrigt inte medföra några sådana konsekvenser som enligt 15 § kommittéförordningen ska redovisas. Det kan dock tilläggas att de förslag som syftar till ett minskat antal transporter bör innebära en minskad miljöpåverkan. Förslag: De författningsändringar som utredningen föreslår ska träda i kraft . I ett flertal olika sammanhang, liksom i detta betänkande, har pekats på behovet av att de transporter som Kriminalvårdens transporttjänst utför åt andra myndigheter får stöd i lag. Det är därför angeläget att utredningens förslag träder i kraft . Det- samma gäller de förslag som gäller myndigheternas behov av infor- mation i samband med handräckning. Kriminalvårdens transporttjänst utför ett stort antal trans- porter åt andra myndigheter. Enligt utredningens förslag ska myn- dighetens ansvar för sådana transporter tydliggöras och utvidgas. Verksamheten är hårt belastad. Även med de resurstillskott och förändrade förutsättningar som utredningen föreslår i övrigt, kommer verksamheten med utredningens förslag att vara ansträngd. Förslagen innebär bl.a. att verksamheten kommer att behöva utöka antalet anställda. Med hänsyn till att Kri- minalvården redan har den grundläggande organisationen för att bedriva denna verksamhet, torde de organisatoriska förändringarna emellertid inte kräva så omfattande förberedelseåtgärder att tiden för ikraftträdandet av detta skäl bör senareläggas. I de delar utredningens förslag rör förutsättningar och former för handräckning innebär de inte några rättsliga förändringar i för- hållande till vad som gäller, utan en uppstramning av den praxis som kommit att innebära att handräckningsinstitutet i vissa fall tilläm- pas på ett annat sätt än lagstiftaren avsett. Utredningens förslag bör därför inte heller i denna del innebära att någon längre omställ- Med hänsyn till omfattningen av Missbruks- utredningens (S 2008:04) och (S 2008:09) respektive uppdrag och att efterföljande beredning därför kan för- väntas dra ut , framstår det som lämpigt att utredningens förslag genomförs självständigt. Inte heller förslagen rörande myndigheternas behov av informa- tion i samband med handräckning bör föranleda någon tidsutdräkt, eftersom genomförandet i fråga om förberedelser främst torde inne- bära utarbetandet av blanketter och rutiner för överföring av infor- mation i övrigt. Tidpunkten för ikraftträdandet är därför främst beroende av tids- åtgången för remissförfarandet samt behandlingen i och . Mot den bakgrunden bedömer utredningen att det är rimligt att den nya lagstiftningen kan träda i kraft . Bedömning: Utredningens förslag kräver inte några särskilda över- gångsbestämmelser. Utredningens förslag till författningsändringar rör i huvudsak orga- nisatoriska frågor. Dessa regler kräver inte några övergångsbestäm- melser. Inte heller i övrigt behövs det några övergångsbestämmelser. Utredningens förslag till författningsändringar syftar huvudsakligen till att rättsligt reglera och fördela ansvaret för transporter av fri- hetsberövade personer, att klargöra förutsättningar och former för handräckning samt att möjliggöra att myndigheter som verkställer handräckningar ska få tillgång till erforderlig information för att planera och genomföra åtgärderna. Vissa av utredningens förslag rör direkt eller indirekt kriminal- vårdslagstiftningen. kommer den nuvarande lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL) och lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. (häkteslagen) att ersättas av en ny fängelselag (2010:610) respektive häkteslag (2010:611). Ut- redningens förslag utgår därför från den nya lagstiftningen. Utredningen föreslår att den rättsliga regleringen av de trans- porter som Kriminalvården utför åt andra myndigheter ska utformas på så sätt att regeringen i lag bemyndigas att förordna att annan myn- dighet än polismyndighet ska utföra sådana transporter (förflytt- ningar). Mot bakgrund av att det är just Kriminalvården som, genom sin transporttjänst, bör komma i fråga för sådant bemyndigande, väljer utredningen att i kommentarerna nedan utgå från att det är Kriminalvården som kommer att förordnas att utföra dessa trans- porter. Med hänsyn till att särskilt lagförslagen som rör internationellt straffrättsligt samarbete, m.m. för med sig följdändringar i ett antal förordningar, kommenteras för översiktlighetens skull även de änd- ringar som föreslås i förordningarna. 23.1Förslaget till lag (2012:00) om transporter i samband med utlämning och överlämnande till 1 § Vid en utlämning till ska polismyndigheten se till att per- sonen förs hit om det gäller utlämnande 1.av den som i är misstänkt eller tilltalad för brott eller 2.för verkställighet av fängelsestraff, rättspsykiatrisk vård eller sluten ungdomsvård som har ådömts i . Paragrafen behandlar transporter vid utlämning från en annan stat av den som i är misstänkt eller tilltalad för brott och av den som ska verkställa påföljd som har ådömts i . Bestämmelsen tar sikte på transporter som omfattas av förordningen (1982:306) med vissa bestämmelser om utlämning för brott, med det undan- taget att den speciella situation som avses i 9 b § i den förordningen i stället regleras i 26 a § lagen (1957:668) om utlämning för brott. Frågan om vem som ansvarar för transporterna enligt nämnda för- ordning är i övrigt oreglerad. I paragrafen anges att det är polis- myndigheten som ska se till att personen förs till . Anledningen till att just polismyndigheten har valts som ansvarig myndighet är en strävan efter att ansvaret ska vara likformigt i de olika författ- ningarna på området. Med polismyndighet avses polismyndigheten i den ort dit den utlämnade ska föras. Förslaget till 29 a § polislagen (1984:387), se nedan, innebär att en bestämmelse införs som ger polismyndigheten möjlighet att i sin tur överlämna verkställigheten av en transport till myndighet som regeringen bestämmer. 2 § Om en svensk myndighet har utfärdat en europeisk arresterings- order och den andra medlemsstaten har beslutat om överlämnande till , ska polismyndigheten se till att personen förs hit. Paragrafen behandlar transporter vid överlämnande till en- ligt en europeisk arresteringsorder. Bestämmelsen tar sikte på trans- porter som omfattas av förordningen (2003:1178) om överlämnande till enligt en europeisk arresteringsorder, med det undan- taget att den speciella situation som avses i 14 § i den förordningen i stället regleras i 8 kap. 1 § lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Regleringen har förts över från 13 § första meningen nämnda förordning. ansvarar den utfärdande myndigheten, dvs. eller , för transporterna. Enligt bestämmelsen i denna paragraf förs ansvaret över till polismyndigheten. Beträffande skälen härtill samt vilken polismyndighet som avses, se kommenta- ren till 1 § i tillämpliga delar. Bestämmelsen innebär inte att ansvaret för den administrativa verkställigheten förs över till polismyndig- heten, utan den reglerar endast själva transportverksamheten. I fråga om polismyndighetens möjlighet att i sin tur överlämna verkställigheten av en transport till annan myndighet, se kommen- taren till 1 §. 23.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1957:668) om utlämning för brott 26 § Chefen för får medge, att den som av en stat utlämnas till en annan stat får föras genom riket, om denne inte är svensk medborgare och det inte heller annars finns synnerliga skäl mot det. Framställning om detta ges in till . Medgivande får lämnas till att en svensk medborgare förs genom riket, om hinder inte skulle ha förelegat för utlämning av honom eller henne till den mottagande staten enligt 2 eller 4 § lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och . ska se till att genomresan enligt första och andra styckena genomförs. Har tillstånd meddelats enligt första eller andra stycket får polismyn- digheten, om det är nödvändigt för att transporten ska kunna genomföras, omhänderta och ta i förvar den som utlämnas, dock längst under fyrtio- . När tillstånd till transport begärs i fråga om någon som utlämnas till en medlemsstat i Europeiska unionen tillämpas 8 kap. 2 § lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arreste- ringsorder i stället för bestämmelserna i denna paragraf. Paragrafen reglerar s.k. transiteringsresor genom . I paragrafen har ett nytt tredje stycke lagts till. Där anges att det är polismyndigheten som ska se till att en sådan genomresa genom- förs. Förslaget till 29 a § polislagen, se nedan, innebär att en bestäm- melse införs som ger polismyndigheten möjlighet att i sin tur över- lämna verkställigheten av en transport till myndighet som regeringen bestämmer. 23.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och 19 § Den som utlämnas från någon av de stater som anges i 1 § till en annan sådan stat får utan tillstånd transporteras genom . Polis- myndigheten ska se till att genomresan genomförs. Den som utlämnas får, om det är nödvändigt för att transporten ska kunna genomföras, omhändertas och tas i förvar av polismyndig- heten, dock längst . Paragrafen reglerar s.k. transiteringsresor genom . I första stycket ges ett generellt tillstånd till transiteringsresor genom . I bestämmelsen har en andra mening lagts till. Där anges att det är polismyndigheten som ska se till att en sådan genom- resa genomförs. Förslaget till 29 a § polislagen, se nedan, innebär att en bestäm- melse införs som ger polismyndigheten möjlighet att i sin tur över- lämna verkställigheten av en transport till myndighet som regeringen bestämmer. 23.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. 8 § Här i riket meddelad dom, varigenom dömts till fängelse, må verk- ställas i , , eller , om den dömde när verk- ställighet ska ske är medborgare eller har hemvist i den andra staten. Uppehåller han sig i någon av nämnda stater, må även eljest domen verk- ställas där, om det med hänsyn till omständigheterna finnes lämpligast. Bifalls en framställning om verkställighet av domen i den andra staten, ska Kriminalvården vid behov ombesörja att den dömde överförs till den staten. Kriminalvården får därvid begära hjälp av polismyndigheten i den ort där den dömde uppehåller sig. Påträffas den dömde här i riket före frigivningen, får polismyndig- heten på begäran av myndighet i den andra staten eller med anledning av där utfärdad efterlysning ombesörja att han överförs till den staten för verkställighet av straffet. Den som ska överföras får, om det är nödvändigt för att transporten ska kunna genomföras, omhändertas och tas i förvar av polismyndig- heten, dock längst . Ska den dömde enligt vad som har sagts överföras från till den andra staten, anses den tid, under vilken han för ändamålet har varit omhändertagen av svensk myndighet, såsom strafftid. Paragrafen reglerar verkställighet av frihetsstraff. I paragrafen har ett nytt fjärde stycke lagts till. Där anges att polis- myndigheten under vissa omständigheter får omhänderta och ta den som ska överföras i förvar. Bakgrunden till bestämmelsen är att det i samband med transport kan uppkomma situationer då det finns ett behov av att omhänderta och ta den som ska överföras i förvar. Bestämmelsen har sin mot- svarighet i ett flertal bestämmelser om internationellt straffrättsligt samarbete. 8 a § Om en frihetsberövande påföljd enligt 5 § ska verkställas i , ska polismyndigheten se till att den dömde förs hit. Paragrafen är ny. I bestämmelsen anges att polismyndigheten ska se till att personer som ska verkställa en frihetsberövande påföljd i förs hit. Vilka utländska påföljder det handlar om framgår av 5 §. har det inte reglerats vem som bär ansvaret för att hämta personer som ska verkställa sådana påföljder i . Anledningen till att just polismyndigheten har valts som ansvarig myndighet är en strävan efter att ansvaret ska vara likformigt i de olika författningarna på området. Med polismyndighet avses polismyndigheten i den ort där påföljden ska verkställas. Förslaget till 29 a § polislagen, se nedan, innebär att en bestäm- melse införs som ger polismyndigheten möjlighet att i sin tur över- lämna verkställigheten av en transport till myndighet som regeringen bestämmer. 32 § Den som för verkställighet av frihetsstraff överföres från , , eller till annan av dessa stater må utan särskilt tillstånd föras genom . ska se till att genom- resan genomförs. I paragrafen ges ett generellt tillstånd till s.k. transiteringsresor genom . I bestämmelsen har en andra mening lagts till. Där anges att det är polismyndigheten som ska se till att en sådan genomresa genom- förs. I fråga om polismyndighetens möjlighet att i sin tur överlämna verkställigheten av en transport till annan myndighet, se kommen- taren till 8 a §. 23.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:375) om utlämning till , , eller för verkställighet av beslut om vård eller behandling 12 a § Beslut om utlämning till , , eller verkställs av polismyndigheten. Beslutet ska verkställas utan dröjsmål. Om en utländsk myndighet har beslutat om utlämning till för vård och behandling, ska polismyndigheten se till att personen förs hit. Paragrafen är ny. Den behandlar verkställigheten av beslut om ut- lämning till och från de nordiska länderna. I första stycket anges att polismyndigheten ska ansvara för verk- ställigheten av utlämningsbeslut till något av de nordiska länderna samt att beslutet ska verkställas utan dröjsmål. Bestämmelsen har, med redaktionella ändringar, flyttats över från 9 § kungörelsen (1970:710) om utlämning till eller från , , eller för verkställighet av beslut om vård eller behandling. Bakgrunden är att hantering av frihetsberövade personer, däribland transporter, bör regleras i lag. I andra stycket införs en bestämmelse som anger att polismyn- digheten ska se till att en person som ska utlämnas till för vård eller behandling förs hit. har det inte reglerats vem som bär ansvaret för att hämta personer för vård och behandling i . Anledningen till att just polismyndigheten har valts som ansvarig myndighet är en strävan efter att ansvaret ska vara likformigt i de olika författningarna på området. Med polismyndighet avses polismyndigheten i den ort där vården eller behandlingen ska verk- ställas. Förslaget till 29 a § polislagen, se nedan, innebär att en bestäm- melse införs som ger polismyndigheten möjlighet att i sin tur över- lämna verkställigheten av en transport till myndighet som regeringen bestämmer. 14 § Den som utlämnas från stat som anges i 1 § till annan sådan stat får föras genom riket utan särskilt tillstånd. ska se till att genomresan genomförs. I paragrafen ges ett generellt tillstånd till s.k. transiteringsresor genom . I bestämmelsen har en andra mening lagts till. Där anges att det är polismyndigheten som ska se till att en sådan genomresa genom- förs. I fråga om polismyndighetens möjlighet att i sin tur överlämna verkställigheten av en transport till annan myndighet, se kommen- taren till 1 §. 23.6Förslaget till lag om ändring i lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom 40 § Chefen för kan efter framställning till av behörig myndighet i främmande stat medge, att utlänning, som är berövad friheten i den staten och som enligt be- stämmelser i överenskommelse som avses i 1 § ska föras till annan främ- mande stat för verkställighet av påföljd för brott eller för förhandling med anledning av framställning om sådan verkställighet, får föras över svenskt område. ska se till att genomresan genom- förs. Under sådan genomresa ska frihetsberövandet bestå, om inte den främmande staten begär att den transiterade friges. Friges han inte, tillämpas vad som i allmänhet gäller om behandling av anhållen eller häktad. Paragrafen reglerar s.k. transiteringsresor genom . I bestämmelsen har en andra mening lagts till. Där anges att det är polismyndigheten som ska se till att en sådan genomresa genom- förs. Förslaget till 29 a § polislagen, se nedan, innebär att en bestäm- melse införs som ger polismyndigheten möjlighet att i sin tur över- lämna verkställigheten av en transport till myndighet som regeringen bestämmer. 40 a § Om en frihetsberövande påföljd ska verkställas utomlands, ska Kriminalvården se till att den dömde förs till den stat där påföljden ska verkställas. Om en frihetsberövande påföljd som har meddelats utomlands ska verkställas i , ska Kriminalvården se till att den dömde förs hit. Vid verkställighet enligt första och andra styckena får Kriminal- vården begära hjälp av polismyndigheten. Vid verkställighet enligt första stycket får den som ska överföras, om det är nödvändigt för att transporten ska kunna genomföras, omhänder- tas och tas i förvar av polismyndigheten, dock längst . Paragrafen är ny. Den reglerar ansvaret för transporter från och till enligt lagen. Innehållet i första–tredje styckena har med vissa ändringar flyttats till paragrafen från 22 § första och tredje styckena förordningen (1977:178) med vissa bestämmelser om inter- nationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom. Bakgrunden är att hantering av frihetsberövade personer, däribland transporter, bör regleras i lag. I första stycket anges att Kriminalvården ska se till att en person som enligt lagen ska verkställa en frihetsberövande påföljd utomlands förs dit. För att Kriminalvården i fråga om överlämnande till rätts- psykiatrisk vård ska kunna utöva det ansvaret måste myndigheten få veta när en transport ska äga rum. I den nämnda förordningen finns därför en bestämmelse om underrättelseskyldighet för Social- styrelsen till Kriminalvården. I andra stycket anges att Kriminalvården ska se till att en person som ska verkställa en påföljd som har meddelats utomlands och som ska verkställas i förs hit. I tredje stycket anges att Kriminalvården vid verkställighet enligt styckena 1 och 2 får begära hjälp av polismyndigheten. En sådan rätt till polishandräckning regleras , när det gäller transporter enligt lagen från , i 22 § första stycket nämnda förordning. I fråga om transporter till saknas däremot motsvarande reglering. I fråga om polismyndighetens möjlighet att i sin tur överlämna verkställigheten av en transport till annan myndighet, se kommen- taren till 40 §. I fjärde stycket anges att polismyndigheten under vissa omstän- digheter får omhänderta och ta den som ska överföras i förvar. I fråga om bakgrunden till bestämmelsen, se kommentaren till 8 § lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. 23.7Förslaget till lag om ändring i polislagen (1984:387) 29 § Det som föreskrivs i 10 § första stycket 1, 2 och 4 gäller även sådan vaktpost eller annan som vid Försvarsmakten tjänstgör för be- vakning eller för att upprätthålla ordning. Föreskrifterna i 10 § första stycket 1–4 gäller även tjänsteman vid som enligt sär- skilda bestämmelser medverkar vid polisiär övervakning. Bestämmel- sen i 10 § första stycket 2 gäller dessutom den som annars med laga stöd ska verkställa ett frihetsberövande och bestämmelsen i samma paragraf första stycket 4 den som i myndighetsutövning har befogenhet att verkställa någon sådan åtgärd som där anges. Vid ingripande med stöd av 10 § första stycket 4 tillämpas också andra stycket samma paragraf. Bestämmelsen i 10 § första stycket 5 gäller även en tjänste- man vid eller som utövar befogenhet som där anges för trafiknykterhetskontroll. När den som avses i första stycket med laga stöd berövar någon friheten eller avlägsnar någon, tillämpas också 19 § första stycket 1. Bestämmelserna i 10 a och 13 §§ gäller också en ordningsvakt, om inte annat framgår av hans eller hennes förordnande. Har en ordnings- vakt omhändertagit någon, gäller dock att den omhändertagne skynd- samt ska överlämnas till närmaste polisman. I fråga om befogenhet för en tjänsteman vid att tillämpa 13 § finns särskilda bestämmelser. Bestämmelsen i 10 a § gäller också en väktare i ett auktoriserat bevakningsföretag, som förordnats att enligt 8 kap. 1 § häkteslagen (2010:611) inom ramen för sin anställning i företaget utföra bevak- nings- eller transportuppdrag, om inte annat följer av hans eller hennes förordnande. Bestämmelserna i 17 a § gäller också när någon är skyldig att under en brottsutredning stanna kvar hos någon annan myndighet än en polis- myndighet. Paragrafen reglerar befogenheter för andra personer än polismän. I paragrafen har ett nytt fjärde stycke lagts till. Där anges att be- stämmelsen i 10 a § även gäller en väktare i ett auktoriserat bevak- ningsföretag, som förordnats att enligt 8 kap. 1 § häkteslagen (2010:611) inom ramen för sin anställning i företaget utföra bevak- nings- eller transportuppdrag, om inte annat följer av hans eller hennes förordnande. Bestämmelsen hänvisar, genom 10 a § polislagen, till 4 kap. 10 § första stycket häkteslagen. Denna paragraf reglerar under vilka förut- sättningar fängsel får användas. Bestämmelserna tar sin utgångspunkt i att fängsel är en så ingripande åtgärd att det endast bör användas när starka skäl talar för det. Om en mindre ingripande åtgärd är till- räcklig, ska den användas. Den lagtekniska lösningen, som innebär en hänvisning till 10 § a § polislagen, motsvarar den lösning som i paragrafen valts i fråga om andra yrkesgrupper. 29 a § En polismyndighet får överlämna verkställigheten av en trans- port av någon som är berövad friheten till myndighet som regeringen bestämmer. Bestämmelserna i 10 a § samt i 8 kap. 1 och 2 §§ häkteslagen (2010:611) gäller även vid sådan verkställighet. En polismyndighet som överlämnar verkställigheten av en transport ska, om det behövs för planeringen och genomförandet av transporten, utan hinder av sekretess lämna den myndighet som avses i första stycket de uppgifter som avses i 45 a § lagen (1988:870) om vård av missbru- kare i vissa fall, 43 a § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, 47 a § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, 27 § lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård och 20 a § lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård. Paragrafen är ny. Den reglerar en polismyndighets rätt att överlämna verkställigheten av en transport av någon som är berövad friheten till myndighet som regeringen bestämmer, rätten att använda fängsel och att förordna väktare samt uppgiftsskyldighet. Överväganden finns i avsnitt 8.4.4, 11.5, 16.4 och 20.4. I första stycket anges att en polismyndighet får överlämna verk- ställigheten av en transport av någon som är berövad friheten till myndighet som regeringen bestämmer. Den myndighet som bör komma i fråga för förordnande enligt bestämmelsen är Kriminalvården, vars transporttjänst utför transporter åt andra myndigheter. En förutsättning för ett överlämnande enligt paragrafen är att det handlar om en transport. Det kan däremot inte bli aktuellt att lämna över verkställigheten av exempelvis en handräckningsbegäran som avser något annat. Med transport avses inte endast förflyttning som sker med fordon, utan även beledsagande till fots från exem- pelvis en polisarrest till en domstol. Begreppet transport diskuteras utförligt i avsnitt 2.3. De transporter som kan överlämnas enligt paragrafen är i första hand de som i många fall överlämnas till Kriminalvården. Såväl inrikes- som utrikestransporter omfattas. Exempel på inrikes- transporter är transporter i samband med handräckning enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM), lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser för vård av unga (LVU), lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT), lagen (1991:1129)