sou · GYB370 · 2011-01-01 00:00:00 — Detta är av avgörande betydelse för den enskilde i frågor som berör flera myndigheter och nivåer i samhälls- organisationen. Ett väl fungerande samarbete mellan olika huvud- män är avgörande för att den enskildes mänskliga rättigheter ska kunna respekteras fullt ut. Denna samordning innebär sannolikt vinster inte bara för den enskilde utan även för de inblandade myndigheterna, t.ex. i form av effektivisering, liksom för samhället i stort. 10.1.3Bidrag till organisationer inom det civila samhället I avsnitt 9.3 har delegationen föreslagit att regeringen ska genom- föra en kartläggning och översyn av befintliga bidragssystem för statligt stöd till det civila samhällets organisationer i syfte att klar- göra om de fungerar på ett tillfredsställande sätt vad avser organisa- tionernas arbete för de mänskliga rättigheterna, eller om det behöver göras förändringar för att organisationerna ska kunna bidra ytterligare till främjandet av respekten för de mänskliga rättigheterna i . Om resultatet av kartläggningen är att organisationer som arbetar för de mänskliga rättigheterna behöver bättre möjligheter till statligt stöd än vad som finns , föreslår delegationen att utrymme för sådant stöd ska skapas inom ramen för befintliga anslag. Det kan då bli fråga om att t.ex. ändra förordningar eller andra styrdokument så att möjligheterna till stöd för organisationer som arbetar för de mänskliga rättigheterna förbättras. Det innebär att delegationens förslag är kostnads- neutralt. Regeringen har vid upprepade tillfällen betonat vikten av kunskap om de mänskliga rättigheterna, framför allt genom att betona utbildningens centrala roll, men också genom att understryka vikten av att kunskap om rättigheterna finns inom den offentliga sektorn. En seriös utveckling av utbildningen och kunskapssprid- ningen om de mänskliga rättigheterna kan, enligt delegationen mening, bara ske om denna åtföljs av en satsning på forskning och kunskapsutveckling inom området. Delegationen har därför i Konsekvenser av delegationens förslag avsnitt 8.2 redovisat ett förslag om en sådan satsning, bl.a. ett tioårigt forskningsprogram om mänskliga rättigheter. För grundforskning om mänskliga rättigheter beräknas en kostnad om 10 miljoner . Eftersom delegationen menar att detta är ett kunskapsområde som måste stärkas väsentligt måste medel finnas för finansiering av fler än några enstaka forsknings- projekt. Den särskilda satsningen på mångvetenskaplig demokrati- forskning som förvaltas av låg 2007 på , vilket bara kunde finansiera 6–7 ansökningar. För att på allvar kunna stimulera framväxten av forskning med ett uttalat fokus på mänskliga rättigheter bedömer delegationen att minst det dubbla antalet ansökningar måste kunna beviljas . Kostnaden för en forskarskola kan delas upp i kostnaden för infrastrukturen och kostnaden för doktorandlöner. Infrastrukturen för en forskarskola dvs. kostnader för kurser, ledning, medel för utveckling av kurser och seminarier, doktoranders och handledares resor, gemensamma seminarier samt administration, beräknas till . Eftersom det 2010 inte finns mer än två doktorandtjänster i landet som är vikta åt forskning om mänskliga rättigheter behöver även doktorandtjänsterna i den föreslagna forskarskolan finan- sieras. Ett rimligt antal doktorander vid en livskraftig forskarskola kan uppskattas till 5 eller 6 doktorander . För att ge någon effekt i det svenska forskningssamhället beräknas att doktorand- antagning bör ske . Detta innebär att när forskarskolan är inne på sitt fjärde år har den nått sin maximala storlek om 20–24 studenter. Detta omfång bibehålles sedan fram till det sjunde året, när den sista antagningen av doktorander görs, för att sedan gradvis sjunka tills de sista doktoranderna examineras mot slutet av det tionde året. skulle kostnaden för doktorandtjänsterna alltså ligga på , för att sedan öka med ungefär motsvarande summa fram till det fjärde året. När forskar- skolan är fullt utbyggd under det fjärde året kommer lönekostna- derna således att uppgå till . Sammanlagda med de ovan beskrivna kostnaderna för forskar- skolans infrastruktur kommer de totala kostnaderna för forskar- skolan mellan år fyra och sju att uppgå till för att sedan återigen minska. Kostnaderna för de behovsmotiverade forskningsstudierna samt forskningsnätverket bör kunna fördelas mellan olika aktörer. Konsekvenser av delegationens förslag studier avses utföras utifrån kunskapsbehov som identifieras gemensamt av flera aktörer, främst forskare samt myndigheter och organisationer som arbetar med frågorna. De olika aktörerna bör även kunna bidra till finansieringen. Kostnaderna för ett över- gripande och samordnande ansvar för dessa delar av forsknings- programmet kan uppskattas till för personalkostnader och administration, m.m. Totalt sett skulle kostnaderna för forskningsprogrammet i sin helhet alltså uppgå till för för att gradvis öka till från och med det fjärde året fram till och med det sjunde året, när kostna- derna sjunker igen på grund av antagningsstopp inom forskar- skolan. I avsnitt 8.4 har delegationen även föreslagit att regeringen ska ge () i uppdrag att, i samarbete med övriga statistikansvariga myndigheter, kartlägga och sammanställa befintlig statistik som kan belysa situationen för de mänskliga rättigheterna. Delegationen har även föreslagit att det ska ingå i uppdraget att SCB ska överväga och lämna förslag på behövliga kompletteringar av statistiken, att samla in denna samt att publicera den samlade statistiken i en rapport eller på annat sätt. Delegationen uppskattar att kostnaden för detta uppdrag , när en första kartläggning och analys av befintlig statistik behöver genomföras, samt eventuellt nya statistiska under- sökningar eller frågor formuleras och genomföras, kommer att uppgå till . Därefter blir kostnaderna sannolikt lägre, i genomsnitt, beroende på när och hur ofta de stora statistikinsamlingarna ska genomföras. Eftersom forskning och kunskapsutveckling om olika aspekter av de mänskliga rättigheterna berör alla forskningsområden vore det inkonsekvent att hänvisa denna satsning till ett redan existe- rande anslagsområde inom t.ex. utbildningsvetenskap, medicin, natur- och teknikvetenskap eller humaniora och samhällsvetenskap. Forskningsprogrammet, samt den statistik som utgör grundmate- rial för forskningen, bör i stället finansieras med medel som tillförs ett nytt utvecklingsanslag för politiken för de mänskliga rättig- heterna. Delegationen föreslår att satsningen finansieras genom att motsvarande belopp överförs från det ordinarie forskningsanslaget inom utgiftsområde 16 på statsbudgeten. Konsekvenser av delegationens förslag Delegationen bedömer att övriga förslag som delegationen lämnat i betänkandet, såsom förslag om att i fler författningar än uttryckligen hänvisa till de mänskliga rättigheterna, att behandla frågor om de mänskliga rättigheterna inom utbildningsväsendet i större omfattning än , att genomföra översyner av vissa frågor m.m. bör kunna finansieras inom ramen för befintliga anslag. 10.2Konsekvenser för den kommunala självstyrelsen Om förslagen i ett betänkande har betydelse för den kommunala självstyrelsen, ska konsekvenserna i det avseendet anges i betänkandet. Delegationen bedömer att de förslag som lämnas i detta betänkande inte har några sådana konsekvenser. Skälen för detta är följande. Demokratin, inklusive den kommunala demokratin, och de mänskliga rättigheterna är nära förbundna med varandra. Att verksamheten i kommuner och landsting bedrivs med respekt för de mänskliga rättigheterna stärker människors förtroende för sina förtroendevalda och på så sätt stärks även demokratin. Att internationella åtaganden om de mänskliga rättig- heterna respekteras är ett gemensamt ansvar för alla delar av det allmänna – , regeringen, myndigheterna och andra offent- liga organ. En stat kan aldrig frånhända sig ansvaret för att de mänskliga rättigheterna inte respekteras genom att hänvisa till att ett visst område är ett kommunalt ansvar. Föreslagna bestämmelser i kommunallagen och speciallagstift- ning om att kommuner och landsting ska bedriva sina verksam- heter med respekt för den enskildes mänskliga rättigheter enligt de internationella överenskommelser som har åtagit sig att följa skapar inte några nya rättigheter eller skyldigheter. Funk- tionen är i stället att markera och tydliggöra det ansvar som kommuner och landsting, i likhet med övriga delar av det allmänna, redan har för att respektera de mänskliga rättigheterna. Även de föreslagna bestämmelserna i tillsynsmyndigheters instruktioner innebär endast ett tydliggörande av myndigheternas befintliga ansvar för att säkerställa full respekt för de mänskliga rättigheterna inom ramen för deras arbete med kunskapsförmedling, normgiv- ning och tillsyn. Om tillsynsmyndigheternas arbete för de mänsk- Konsekvenser av delegationens förslag liga rättigheterna utvecklas så kan detta även leda till att arbetet för rättigheterna stärks i kommunernas och landstingens verksam- heter. Kommissionen för mänskliga rättigheter, som delegationen föreslår ska inrättas (kap. 5), ska inte utöva tillsyn eller pröva klagomål om kränkningar av de mänskliga rättigheterna i enskilda fall. Kommissionen uppgift föreslås i stället vara att, med utgångs- punkt i internationella åtaganden om de mänskliga rättig- heterna, göra en allmän bedömning av hur rättigheterna respekteras inom olika verksamhetsområden, däribland kommunala verksam- heter. De möjligheter som delegationen redogjort för när det gäller arbete med att integrera de mänskliga rättigheterna i kommunala styrdokument, samt att genomföra kompetensutvecklande insatser om de mänskliga rättigheterna, t.ex. utifrån den föreslagna bestämmelsen i kommunallagen, kan utföras inom ramen för den ordinarie verksamheten. Delegationen bedömer således att de framlagda förslagen inte får någon inverkan på den kommunala självstyrelsen eller innebär några ökade kostnader för kommuner och landsting. Ett medvetet kommunalt arbete för att ytterligare stärka de mänskliga rättig- heterna, bl.a. mot bakgrund av den bestämmelse som föreslås föras in i kommunallagen, stärker också den kommunala demokratin. 10.3Konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män samt för möjligheterna att nå de handikappolitiska och integrationspolitiska målen Om förslagen i ett betänkande har betydelse för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integra- tionspolitiska målen ska konsekvenserna i det avseendet anges i betänkandet. Delegationen ska också enligt sina direktiv beakta konsekvenserna för de handikappolitiska målen. Målet för jämställdhetspolitiken är att kvinnor och män ska ha samma makt att forma samhället och sina egna liv. Målet för integrationspolitiken är lika rättigheter, skyldigheter och möjligheter för alla oavsett etnisk och kulturell bakgrund. Konsekvenser av delegationens förslag Målet för handikappolitiken är: -en samhällsgemenskap med mångfald som grund, -att samhället utformas så att människor med funktionshinder i alla åldrar blir fullt delaktiga i samhällslivet, -jämlikhet i levnadsvillkor för flickor och pojkar, kvinnor och män med funktionshinder. De förslag som delegationen lämnar i betänkandet syftar till att sammantagna skapa en struktur för hållbart skydd av de mänskliga rättigheterna i . De mänskliga rättigheterna tar sin utgångs- punkt i principen om alla människors lika värde och rätten till icke- diskriminering och utgår från rättigheterna i bl.a. FN-konventio- nerna om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor, avskaffande av alla former av rasdiskriminering, medborgerliga och politiska rättigheter, ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter samt rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Konven- tionerna omfattar rättigheter som rätt till utbildning, politiskt deltagande, arbete, bästa uppnåeliga hälsa samt delaktighet i sam- hällslivet utan någon form av diskriminering. Enligt delegationens bedömning bör arbetet för att stärka respekten för de mänskliga rättigheterna utifrån bl.a. dessa konventioner också bidra till arbetet med att förverkliga de jämställdhetspolitiska, integrations- politiska och handikappolitiska målen. Förutom att stärka respekten för de mänskliga rättigheterna inom den offentliga sektorn syftar förslagen i betänkandet också till att utveckla ett tydligare människorättsperspektiv i samhället i stort, även bland allmänheten och privata aktörer. Ett rättighets- perspektiv innebär bl.a. att alla ska ha samma rättigheter, möjlig- heter till inflytande och delaktighet, bl.a. i beslutsprocesser. Det innebär också att ta utgångspunkten i individen såsom hon eller han själv ser sig, i stället för att utgå från grupptänkande och stereotyper. framförs en oro för att ett övergripande arbete för de mänskliga rättigheterna kan osynliggöra andra frågor, rättighets- områden eller perspektiv, eller att ett människorättsperspektiv kan undergräva förståelsen för att det behövs expertkompetens om vilka problem och möjligheter som t.ex. en viss del av befolkningen har. Det bör därför framhållas att delegationen inte ser de mänsk- liga rättigheterna som en metapolitik under vilken alla andra Konsekvenser av delegationens förslag politikområden ska inordna sig. Konventionsskyddet av de mänsk- liga rättigheterna bildar snarare en gemensam utgångspunkt för arbetet med flera andra perspektiv och uttrycker en miniminivå som ska garanteras, som det är önskvärt att de konven- tionsanslutna staterna vidtar åtgärder för att nå förbi och längre än denna nivå. 11.1Kommissionen för mänskliga rättigheter 11.1.1Förslaget till lag om ändring i riksdagsordningen Bestämmelsen behandlas i avsnitt 5.2.4. I första stycket införs en regel om att kommissionen får göra framställningar hos i frågor som rör kommissionens kompetens, organisation, personal eller verksamhetsformer. I andra stycket införs att får föreskriva att kommis- sionen även i andra fall får göra framställningar hos . Delegationen föreslår att ska föreskriva detta i tilläggs- bestämmelse 3.8.6, se också 4 § förslaget till lag med instruktion för kommissionen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 5.2.4. Tilläggsbestämmelsen är ny och innebär att kommissionen får göra framställning som avses i 3 kap. 8 § andra stycket hos . Framställningen kan avse en fråga som uppkommit vid utförandet av kommissionens uppdrag att främja säkerställandet av de mänskliga rättigheterna i . I 4 § förslaget till lag med instruktion för Kommissionen för mänskliga rättigheter föreslås en föreskrift om att kommissionärerna ska besluta gemensamt om en sådan framställning. Frågan om att inrätta kommissionen behandlas i avsnitt 5. Förslaget att kommissionen ska vara en egen myndighet under behandlas i avsnitt 5.1.3 och 5.1.4. Paragrafen är ny. Även rubriken närmast före paragrafen är ny. I första stycket regleras kommissionens ledningsform, mandat Bestämmelserna om val av kommissionärer behandlas i avsnitt 5.3.1. Kommissionen leds av tre personer som benämns kommis- sionärer. Kommissionens mandat behandlas i avsnitt 5.2.1. Kommis- sionens övergripande uppdrag är att främja säkerställandet av de mänskliga rättigheterna i . Vilken typ av uppgifter som kommissionen kan utföra inom ramen för uppdraget anges i 2 § förslaget till lag med instruktion för Kommissionen för mänskliga rättigheter. Utgångspunkten för uppdraget är de internationellt erkända mänskliga rättigheterna, dvs. de mänskliga rättigheter som erkänns i konventioner och internationell sedvanerätt. Mandatet är inte begränsat till att avse någon viss konvention, rättighet eller del av befolkningen. Kommissionen beslutar självständigt hur verksamheten ska bedrivas. Utöver att kommissionen själv bestämmer inriktningen på sitt arbete så innebär självständigheten att kommissionen själv avgör vilka arbetsmetoder den vill använda. Vidare ska kommis- sionen ha rätt – och skyldighet – att göra självständiga bedöm- ningar i de frågor som omfattas av uppdraget. Ingen har rätt att ge kommissionen direktiv annat än genom lag. Kommissionens självständighet, framför allt i förhållande till regeringen, men även andra delar av den offentliga sektorn, är viktig inte minst vid dess bedömningar av hur de mänskliga rättigheterna respekteras i . I andra stycket anges att ska utse en av kommis- sionärerna att svara för myndighetens administrativa ledning. Tredje stycket motsvarar vad som föreskrivs om val av ombudsmän och riksrevisorerna. För kommissionärer- na gäller en mandatperiod , utan möjlighet till omval. Enligt fjärde stycket får på förslag av konstitutions- utskottet entlediga en kommissionär som inte har Motsvarande bestämmelse finns för ombudsmän. Enligt femte stycket ska välja en efterträdare för en ny sjuårsperiod om en kommissionär avgår . Bestäm- melsen gäller oavsett om anledningen till den förtida avgången är att har entledigat kommissionären på grund av bristande förtroende eller att kommissionären har avgått av annat skäl. 11.1.2Förslaget till lag (0000:000) med instruktion för Kommissionen för mänskliga rättigheterna Att Kommissionen för mänskliga rättigheter är en myndighet under med uppgift att främja säkerställandet av de mänskliga rättigheterna i samt att den beslutar självständigt hur verksamheten ska bedrivas regleras i förslaget till lag om ändring i riksdagsordningen men anges även i instruktionen. Se kommentaren till förslaget till 8 kap. 15 a § lag om ändring i riksdagsordningen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 5.2.2. Ramen för uppdraget framgår av 1 §. Det övergripande upp- draget är att främja säkerställandet av de mänskliga rättigheterna i . Utgångspunkten för uppdraget är de internationellt erkända mänskliga rättigheterna, dvs. de mänskliga rättigheter som erkänns i konventioner och internationell sedvanerätt. I första stycket angivna uppgifter är inte en uttömmande upp- räkning. Uppgifterna är exempel på vad kommissionen har möjlig- het att utföra inom sitt verksamhetsområde. Kommissionen avgör vilka frågor inom sitt verksamhetsområde som den väljer att arbeta med, det vill säga hur den anser sig bäst främja säkerställandet av de mänskliga rättigheterna. Punkt 1: Kommissionen ska kunna undersöka och rapportera om hur de mänskliga rättigheterna respekteras i samt föreslå åtgärder för att förbättra situationen. och rapporterna kan avse alla samhällsområden och -sektorer. De kan behandla situationen för de mänskliga rättigheterna generellt eller mer avgränsade frågor. Med att kommissionen ska kunna rapportera avses att den ska kunna avge alla former av skriftliga och muntliga yttranden. Kommissionen ska kunna publicera sina undersökningar och rapporter. Punkt 2: Som en del av kommissionens undersökande verksam- het enligt punkten 1, så ska den kunna verka för att författnings- förslag, andra förslag, gällande författningar och rådande praxis står i överensstämmelse med internationella åtaganden om de mänskliga rättigheterna. Undersökningarna kan avse alla typer av författningar. Förslag som läggs fram i statens offentliga utred- ningar och departementspromemorior, både författningsförslag och andra förslag, är exempel på förslag som ska kunna studeras av kommissionen. Kommissionen ska vid utförandet av uppdraget kunna föreslå de författningsändringar och andra åtgärder som behövs för att säkerställa att internationella åtaganden om de mänskliga rättigheterna uppfylls. Kommissionen ska även, när den bedömer att detta är möjligt och lämpligt, kunna svara på förfrågningar från andra organ, t.ex. myndigheter. I 4 § regleras kommissionens möjlighet att till eller regeringen göra framställning om författningsändring eller någon annan åtgärd. Kommissionen ska vidare kunna lämna rekommendationer, bl.a. till myndigheter, kommuner och landsting om vad som krävs för att verksamhet och föreskrifter ska överensstämma med de mänskliga rättigheterna. Punkt 3: Kommissionen ska kunna ha självständiga kontakter med internationella organisationer. Genom kontakterna kan kommissionen både inhämta kunskap om internationellt arbete för mänskliga rättigheter och rapportera om egna erfarenheter. Kom- missionen kan t.ex. avge ett eget yttrande i samband med rapportering till övervakningskommittéer och andra internationella organ, men detta yttrande ska inte ingå som en del av regeringens rapport. Kommissionen ska även i övrigt kunna delta i interna- tionellt samarbete, såsom exempelvis genom erfarenhetsutbyte med andra nationella institutioner. Punkt 4: Experter från kommissionen ska kunna medverka vid utarbetandet och genomförandet av utbildningar och kompetens- utvecklande insatser inom den offentliga sektorn eller hos andra aktörer. Kommissionen ska kunna följa och samla in information om forskning av de mänskliga rättigheterna samt även ha möjlighet att lämna uppdrag om forskningsinsatser, undersökningar och studier. Kommissionen ska kunna vidta åtgärder för att höja med- vetenheten om frågor som rör de mänskliga rättigheterna. Ett sätt för kommission att höja medvetenheten om de mänskliga rättig- heterna är att sprida information om de mänskliga rättigheterna till allmänheten, varvid kontakter med organisationer inom civilsam- hället kan vara en viktig metod. Att via massmedier skapa debatt i frågor om de mänskliga rättigheterna är ett annat sätt att höja medvetenheten. Enligt andra stycket ska kommissionen inte kunna pröva klagomål om kränkningar av de mänskliga rättigheterna i enskilda fall, utan kommissionens uppgift är att på ett mer generellt plan främja säkerställandet av de mänskliga rättigheterna i . Detta innebär att kommissionen inte gör någon bedömning i enskilda fall utan mer allmänt undersöker hur exempelvis lagstiftning och praxis överensstämmer med internationella åtaganden. Informa- tion som lämnats av enskilda kan ingå i underlaget för sådana undersökningar. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2.3. I bestämmelsen anges att förvaltningsmyndigheter, kommuner och landsting på begäran ska lämna kommissionen det biträde som den behöver för att kunna fullgöra sina uppgifter. Detta innebär att de är skyldiga att lämna uppgifter till kommis- sionen samt delta i överläggningar. En motsvarande bestämmelse finns i lagen (1993:335) om . Redan av andra bestämmelser framgår att myndigheter ska samverka med varandra. Enligt 6 § förvaltningslagen (1986:223) är varje myndighet skyldig att lämna andra myndigheter hjälp inom ramen för den egna verksamheten. En myndighet ska enligt 6 kap. 5 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) på begäran av en annan myndighet lämna uppgift som den förfogar över, om inte uppgiften är sekre- tessbelagd eller det skulle hindra arbetets behöriga gång. Skyldig- heten att lämna kommissionen biträde innefattar därutöver att ta emot besök av kommissionen. Kommissionen utövar inte tillsyn. Skyldigheten att lämna kom- missionen biträde är osanktionerad. Syftet med att ålägga förvalt- ningsmyndigheter, kommuner och landsting en skyldighet att lämna kommissionen biträde är att tydliggöra att dessa ska under- lätta kommissionens verksamhet med att på ett övergripande plan undersöka hur de mänskliga rättigheterna respekteras i och andra frågor om de mänskliga rättigheterna. De uppgifter som på begäran ska lämnas till kommissionen kan både avse uppgifter om hur de mänskliga rättigheterna respekteras och främjas i den tillfrågade aktörens egen verksamhet och uppgifter som behövs för andra typer av undersökningar, t.ex. statistik som kommissionen behöver för att kunna undersöka i vad mån en viss del av befolkningen kommer i åtnjutande av sina mänskliga rättigheter. Bestämmelsen ger inte kommissionen någon rätt att ta del av sekretessbelagda uppgifter. Kommissionens möjlighet att få ta del av sekretessbelagda uppgifter får bedömas efter sekretessprövning av utlämnande myndighet. Sekretessbestämmelserna som föreslås gälla i kommissionens verksamhet kan påverka en annan myndig- hets bedömning av om en sekretessbelagd uppgift utan risk för men kan lämnas till kommissionen.