sou · GZB320 · 2011-03-15 00:00:00 — Om förslagen kan förväntas leda till kostnadsökningar för det allmänna, ska utredaren föreslå hur dessa ska finansieras. Utredaren ska hålla sig informerad om och beakta relevant arbete som pågår inom och inom EU. Under genomförandet av uppdraget ska utredaren samråda med berörda myndigheter i den utsträckning som utredaren finner lämpligt. Utredaren är fri att ta upp och lämna förslag i näraliggande frågor som aktualiseras under utredningsarbetet. Uppdraget ska redovisas . Tilläggsdirektiv till Utredningen om (Ju 2010:02) Utvidgning av och förlängd tid för uppdraget Med stöd av regeringens bemyndigande har chefen för gett en särskild utredare i uppdrag att bl.a. göra en analys av hur svensk rätt förhåller sig till bestäm- melserna i rådets rambeslut /977/RIF av om skydd av personuppgifter som behandlas inom ramen för polissamarbete och straffrättsligt samarbete (dataskydds- rambeslutet) och utarbeta nödvändiga författningsförslag för att ska leva upp till bestämmelserna i rambeslutet (dir. 2010:17). Regeringen ger nu utredaren i uppdrag att, utöver det som omfattas av de ursprungliga direktiven, se över de regler om sekretess och utbyte av information mellan myndigheter som gäller när myndigheterna samverkar i bekämpningen av grov organiserad brottslighet. Utredaren ska kartlägga behovet av förbättrade möjligheter för myndigheterna att utbyta uppgifter, utreda hur detta behov, efter en avvägning mot integritetsintressena, ska kunna tillgodoses på ett effektivt och rättssäkert sätt samt lämna fullständiga författnings- förslag tillsammans med en redovisning av vilka effekter förslagen kan få för den personliga integriteten. Enligt de ursprungliga direktiven ska utredarens uppdrag redovisas . Uppdraget ska i stället redovisas . En nationell mobilisering mot den grova organiserade brottsligheten tog regeringen initiativ till en nationell mobilisering mot den grova organiserade brottsligheten. Ett antal experter gavs i uppdrag att lämna förslag till åtgärder för en effektivare och mer uthållig bekämpning av sådan brottslighet. Experternas förslag har redovisats i promemorian Nationell mobilisering mot den grova organiserade brottsligheten – överväganden och förslag (Ds 2008:38). En av de viktigaste åtgärderna som lyfts fram i promemorian är betydelsen av en ökad och väl fungerande samverkan mellan myndigheter. Regeringen gav, med utgångspunkt i experternas förslag, i uppdrag att säkerställa en effektiv och uthållig verksamhet för bekämpning av den grova organiserade brottslig- heten. Arbetet har bedrivits tillsammans med Ekobrotts- myndigheten, Kriminalvården, , Kustbe- vakningen, , , och Åklagar- myndigheten. I uppdraget ingick bl.a. att vidta åtgärder för att: –inrätta särskilda aktionsgrupper, –etablera permanenta myndighetsgemensamma regionala underrättelsecenter (RUC), och –utveckla ett myndighetsgemensamt nationellt underrättelse- center (NUC) vid . Uppdraget omfattade också att myndigheterna i övrigt skulle överväga och vidta åtgärder som bidrar till att genomföra uppdraget och att redovisa de eventuella hinder som finns för samverkan mellan myndigheterna. En slutredovisning av uppdraget överlämnades till regeringen (dnr Ju2009/5516/L4). I redovisningen presenteras de åtgärder som vidtagits av de samverkande myndigheterna. Redovisningen innehåller även en redogörelse för behovet av författningsändringar som myndigheterna anser bör genomföras för att underlätta uppgiftsutbytet. Av redovisningen framgår att de samverkande myndigheterna anser att det saknas rättsligt stöd för ett mer långsiktigt och rutinmässigt utbyte av uppgifter och att detta medför svårigheter för myndigheterna att utbyta information om grov organiserad brottslighet. Det handlar främst om utbyte av uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållanden. anser därför att ändringar bör genomföras dels i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), i det följande OSL, dels i myndigheternas registerförfattningar. Uppdraget att se över reglerna om sekretess och utbyte av information Hur ser behovet av förbättrade möjligheter att utbyta uppgifter ut? Det myndighetsöverskridande samarbetet för att förebygga och bekämpa brott utvecklas fortlöpande och den nationella satsningen mot grov organiserad brottslighet är ett led i denna utveckling. Informationsutbyte är en grundläggande beståndsdel i samarbetet, som även involverar myndigheter som inte är brottsbekämpande, t.ex. och . Sekretess gäller i en stor del av de brottsbekämpande myndigheternas verksamhet. Eftersom sekretess inte bara gäller i förhållande till enskilda utan även mellan myndigheter måste det finnas sekretessbrytande bestämmelser för att uppgifter ska kunna utbytas. Dessutom får det inte finnas något som hindrar behandlingen av uppgifter i myndigheternas registerförfattningar. Bestämmelser som reglerar möjligheten för myndigheter att utbyta uppgifter med varandra finns framför allt i OSL och i respektive myndighets registerförfattningar. Det uppgiftsutbyte som sker mellan berörda myndigheter grundas i stor utsträckning på bestämmelserna i den s.k. generalklausulen i 10 kap. 27 § OSL. I denna bestämmelse stadgas att sekretess inte hindrar att uppgifter lämnas från en myndighet till en annan, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. Det har påpekats att det finns tillämpningssvårigheter och administrativa svårigheter att i varje enskilt fall bedöma om det finns förutsättningar att med stöd av generalklausulen lämna ut uppgifter. Generalklausulen bygger vidare på att rutinmässigt uppgiftsutbyte i regel ska vara författningsreglerat. Det har även gjorts gällande att utformningen av myndigheternas registerförfattningar i vissa fall kan utgöra hinder för ett effektivt uppgiftsutbyte. När det gäller behandling och utbyte av uppgifter mellan de brottsbekämpande myndigheterna pågår ett reformarbete. I den nya polisdatalagen (2010:361), som träder i kraft , finns ändamålsbestämmelser och sekretessbrytande bestämmelser som ger polisen möjligheter att trots viss sekretess lämna ut uppgifter till övriga brottsbekämpande myndigheter. En liknande reglering finns för i dess brottsbekämpande verksamhet. pågår beredning av förslag med liknande reglering när det gäller uppgifter som behandlas inom åklagarväsendet och i brottsbekämpande verksamhet. Om dessa förslag genomförs, kommer de brotts- bekämpande myndigheterna i högre grad än vad som är möjligt med nuvarande regelverk att kunna utbyta information med varandra. Även om så sker kan det emellertid inte uteslutas att det därutöver finns behov av förändringar. Dessutom finns det skäl att se över behovet av att kunna utbyta uppgifter mellan brotts- bekämpande myndigheter och myndigheter utan brottsbekämp- ande verksamhet, när dessa samverkar mot grov organiserad brottslighet. med utgångspunkt i det uppgiftsutbyte som sker mellan myndigheter som samverkar mot grov organiserad brottslighet, och med beaktande av aktuella reformer, kartlägga behovet av förbättrade möjligheter för myndigheterna att utbyta uppgifter. Hur ska behovet kunna tillgodoses på ett effektivt sätt som den enskildes personliga integritet värnas? Mot de effektivitetsvinster som förbättrade möjligheter till uppgiftsutbyte innebär ska ställas att en ökad spridning av uppgifter mellan myndigheter kan medföra risk för intrång i den personliga integriteten. När det gäller uppgiftsutbyte mellan brottsbekämpande myndigheter kan det konstateras att dessa har likartade regler för sådan verksamhet och dessutom den kunskap och erfarenhet som krävs för att kunna hantera bl.a. underrättelseinformation och uppgifter om brottsmisstankar. Dessutom har uppgifter som rör brott och brottsbekämpning samma sekretesskydd hos alla brottsbekämpande myndigheter. Myndigheter som inte är brotts- bekämpande har dock inte samma förutsättningar att hantera sådan information. Dessutom kan det finnas andra krav på insyn i deras verksamhet. Därtill kommer att myndigheter som inte är brotts- bekämpande har helt andra sekretessbestämmelser att rätta sig efter. Ytterligare en aspekt att ta hänsyn till är om ökade möjligheter till spridning av uppgifter kan innebära effektivitets- förluster för en enskild myndighet på grund av att enskilda blir mindre benägna att lämna uppgifter till myndigheten och att förtroendet för myndigheten minskar. Det ska också understrykas att det finns risker med att en inte brottsbekämpande myndighet blir skyldig att lämna uppgifter till en brottsbekämpande myndighet. På grund av den s.k. passivitetsrätten som enligt gäller för enskilda riskerar den inte brotts- bekämpande myndigheten att i sin egen verksamhet inte kunna begära in information från enskilda och förena denna begäran med vite (jfr prop. 2001/02:191 s. 52 f. och 2004/05:164 s. 101 f.). Frågan om förbättrade möjligheter att utbyta uppgifter mellan myndigheter väcker alltså ett antal principiellt viktiga frågor som kräver en grundlig analys och noggranna avvägningar mellan olika intressen. Den nationella satsning mot den grova organiserade brottslig- heten som regeringen initierat och det behov som påtalats från myndigheterna utgör skäl att nu utreda dessa frågor och ta fram förslag på bestämmelser för att förbättra möjligheterna till uppgiftsutbyte. Analysen och förslagen ska grundas på resultatet av den kartläggning som ska göras och ska begränsas till att omfatta sådant uppgiftsutbyte som sker inom ramen för myndigheters samverkan mot grov organiserad brottslighet. utreda hur behovet av förbättrade möjligheter att utbyta uppgifter mellan myndigheter som samverkar mot grov organiserad brottslighet, efter en avvägning mot integritets- intressena, ska kunna tillgodoses på ett effektivt och rättssäkert sätt, och lämna fullständiga författningsförslag tillsammans med en redovisning av vilka effekter förslagen kan få för den personliga integriteten. Utredaren ska bedöma de ekonomiska konsekvenserna för det allmänna och konsekvenserna i övrigt av förslagen. Om förslagen kan förväntas leda till kostnadsökningar för det allmänna, ska utredaren föreslå hur dessa ska finansieras. Utredaren ska hålla sig informerad om och beakta relevant arbete som pågår inom och utredningsväsendet samt inom EU. Under genomförandet av uppdraget ska utredaren samråda med berörda myndigheter i den utsträckning som utredaren finner lämpligt. Utredaren är fri att ta upp och lämna förslag i näraliggande frågor som aktualiseras under utredningsarbetet. Utredaren är också fri att välja att redovisa någon del av utredningen särskilt. L 350/60 Europeiska unionens officiella tidning (Rättsakter som antagits i enlighet med fördraget om Europeiska unionen) RÄTTSAKTER SOM ANTAGITS I ENLIGHET MED AVDELNING VI I FÖRDRAGET OM EUROPEISKA UNIONEN RÅDETS RAMBESLUT 2008/977/RIF om skydd av personuppgifter som behandlas inom ramen för polissamarbete och straffrättsligt samarbete EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT med beaktande av fördraget om Europeiska unionen, särskilt artiklarna 30, 31 och artikel 34.2 b, med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av yttrande (1), och av följande skäl: (1)Europeiska unionen har som mål att bevara och utveckla unionen som ett område med frihet, säkerhet och rättvisa inom vilket en hög säkerhetsnivå ska uppnås genom gemensamma insatser från medlemsstaternas sida när det gäller polissamarbete och straffrättsligt samarbete. (2)Gemensamma insatser på polissamarbetets område i en lighet med artikel 30.1 b i fördraget om Europeiska uni onen och gemensamma insatser rörande straffrättsligt samarbete i enlighet med artikel 31.1 a i samma fördrag innebär att det blir nödvändigt att behandla relevant in formation, vilket bör omfattas av lämpliga bestämmelser om skydd av personuppgifter. (3)Lagstiftning som omfattas av avdelning VI i fördraget om Europeiska unionen syftar till att främja polissamarbete och rättsligt samarbete med avseende på såväl samarbe tets effektivitet som dess lagenlighet och överensstäm melse med grundläggande rättigheter, särskilt rätten till ett privatliv och rätten till skydd av personuppgifter. (1) EUT C 125 E, 22.5.2008, s. 154. mensamma normer för behandling och skydd av person uppgifter i syfte att förebygga och bekämpa brott kan bidra till att uppnå dessa båda mål. (4)I Haagprogrammet för ett stärkt område med frihet, sä kerhet och rättvisa i Europeiska unionen, som antogs av , understryks be hovet av en innovativ strategi i fråga om gränsöverskri dande utbyte av information om brottsbekämpning, un der noggrant iakttagande av centrala villkor på området skydd av personuppgifter. Kommissionen uppmanades att senast lägga fram förslag om detta. Detta återspeglas i rådets och kommissionens handlings plan för genomförande av Haagprogrammet för ett stärkt område med frihet, säkerhet och rättvisa (2). (5)Utbytet av personuppgifter inom ramen för polissamar betet och det straffrättsliga samarbetet, särskilt enligt den princip om tillgänglighet som tas upp i Haagprogrammet, bör bygga på klara regler som stärker det ömsesidiga förtroendet mellan behöriga myndigheter och garanterar att den relevanta informationen skyddas på ett sätt som utesluter all diskriminering med avseende på sådant sam arbete mellan medlemsstaterna som enskildas grundläggande rättigheter respekteras fullt ut. Befintliga instrument på europeisk nivå är inte tillräckliga; parlamentets och rådets direktiv /46/EG av den 24 ok tober 1995 om skydd för enskilda personer med avse ende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (3) är inte tillämpligt i fråga om behandling av personuppgifter i samband med verksam heter som faller utanför gemenskapsrättens tillämpnings område, till exempel sådana som anges i avdelning VI i fördraget om Europeiska unionen, och under inga om ständigheter på uppgiftsbehandling som rör allmän säker het, försvar, nationell säkerhet eller statlig verksamhet på det straffrättsliga området. (2) EUT C 198, , s. 1. (3) EGT L 281, 23.11.1995, s. 31. Europeiska unionens officiella tidning L 350/61 (6)Detta rambeslut är endast tillämpligt på uppgifter som de behöriga myndigheterna samlar in eller behandlar för att kunna förebygga, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder. I detta rambeslut bör det överlåtas till medlemsstaterna att på nationell nivå mer exakt besluta vilka andra ändamål som ska anses oförenliga med det ändamål för vilket personuppgifterna ursprungligen insamlades. I allmänhet bör vidarebehand ling för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål inte anses vara oförenlig med det ursprungliga ändamålet för behandlingen. (7)Tillämpningsområdet för detta rambeslut begränsas till behandlingen av sådana personuppgifter som överförs eller görs tillgängliga mellan medlemsstaterna. Inga slut satser bör dras av denna begränsning beträffande unio nens behörighet att anta rättsakter om insamling och behandling av personuppgifter på nationell nivå eller det lämpliga i att unionen gör detta . (8)I syfte att underlätta informationsutbytet inom unionen vill medlemsstaterna säkerställa att den standard i fråga om dataskydd som fastställs inom nationell databehand ling ska motsvara den som föreskrivs i rambeslutet. När det gäller nationell databehandling hindrar detta rambe slut inte medlemsstaterna från att föreskriva garantier för skydd av personuppgifter högre än dem som fastställs i detta rambeslut. (9)Detta rambeslut bör inte tillämpas på personuppgifter som en medlemsstat erhållit inom tillämpningsområdet för detta rambeslut och som härrör från denna medlems stat. (10)Tillnärmningen av medlemsstaternas lagstiftningar bör inte leda till några försämringar i det dataskydd de ger utan i stället syfta till att garantera en hög skyddsnivå inom unionen. (11)Det är nödvändigt att precisera målen med skyddet av personuppgifter inom ramen för polisens och rättsväsen dets verksamheter och att införa bestämmelser om vilken behandling av personuppgifter som är tillåten i syfte att säkerställa att uppgifter som kan komma att utbytas har behandlats på lagligt sätt och i enlighet med grundläg gande principer i fråga om uppgifters kvalitet. är det viktigt att inte polisens, tullens, domstolarnas eller andra behöriga myndigheters legitima verksamheter även tyras. (12)Principen om uppgifters korrekthet ska tillämpas med beaktande av den aktuella behandlingens art och syfte. Så grundar sig exempelvis uppgifterna inom framför allt rättsliga förfaranden på enskilda personers subjektiva uppfattning och kan i vissa fall omöjligen kontrolleras. Följaktligen kan inte korrekthetskravet röra korrektheten i ett uttalande utan blott och bart det faktum att ett visst uttalande har gjorts. (13)Arkivering i ett separat dataset bör tillåtas endast om uppgifterna inte längre krävs eller används för förebyg gande, utredning, avslöjande eller lagföring av brott eller verkställighet av straffrättsliga påföljder. Arkivering i ett separat dataset bör även tillåtas om de arkiverade upp gifterna lagras i en databas tillsammans med andra upp gifter på ett sådant sätt att de kan användas för förebyggande, utredning, avslöjande eller lagföring av brott eller verkställighet av straffrättsliga påföljder. Lämp lig längd av arkiveringsperioden bör vara avhängig av syftet med arkiveringen och de registrerade personernas legitima intressen. I fråga om arkivering för historiska ändamål kan man fastställa en mycket . (14)Uppgifter får också raderas genom att datamediet för störs. (15)När det gäller icke korrekta, ofullständiga eller inte längre aktuella uppgifter som överförts eller gjorts tillgängliga för en annan medlemsstat och vidarebehandlas av dom stolsliknande myndigheter, med vilket avses myndigheter med behörighet att fatta rättsligen bindande beslut, bör rättelse, strykning eller blockerande utföras enligt natio nell lagstiftning. (16)För att kunna garantera en hög skyddsnivå för person uppgifter om enskilda personer krävs det gemensamma bestämmelser för att fastställa om de uppgifter som be handlas av behöriga myndigheter i medlemsstaterna upp fyller laglighets- och kvalitetskraven. (17)Därför bör man på europeisk nivå fastställa de villkor som ska vara uppfyllda för att medlemsstaternas behöriga myndigheter ska ha rätt att till myndigheter och privata parter i medlemsstater överföra och göra tillgängliga per sonuppgifter som erhållits från andra medlemsstater. I många fall är överföring av personuppgifter från dom stolsväsendet, polisen eller tullen till privata parter nöd vändig för att lagföra brott eller för att avvärja en ome delbar och allvarlig fara för allmän säkerhet eller för hindra att enskilda personers rättigheter lider allvarlig skada, till exempel genom att utfärda varningar avseende förfalskningar av värdepapper till banker och kreditinsti tut eller, i fråga om fordonsstölder, genom att överföra personuppgifter till försäkringsbolag för att förhindra olaglig handel med stulna motorfordon eller för att för bättra villkoren för återförande av stulna motorfordon från utlandet. Detta innebär inte överföring av arbetsupp gifter från polis och domstolar till privata parter. L 350/62 Europeiska unionens officiella tidning (18)Reglerna i detta rambeslut avseende överföring av per sonuppgifter från domstolsväsendet, polisen eller tullen till privata parter tillämpas inte på utlämnandet av upp gifter till privata parter (såsom försvarsadvokater och brottsoffer) i samband med brottmål. (19)Den vidare behandlingen av personuppgifter som erhål lits från eller gjorts tillgängliga av den behöriga myndig heten i en annan medlemsstat, särskilt det att vidarebe fordra sådana uppgifter eller göra dem tillgängliga på nytt, bör omfattas av gemensamma bestämmelser på eu ropeisk nivå. (20)När personuppgifter får vidarebehandlas efter det att den medlemsstat från vilken uppgifterna erhållits har givit sitt samtycke bör varje medlemsstat ha möjlighet att fastställa de närmare villkoren för att ge sådant samtycke, inbegri pet exempelvis allmänt samtycke för kategorier av infor mation och kategorier av ytterligare behandling. (21)När personuppgifter får vidarebehandlas för administra tiva förfaranden inbegriper dessa förfaranden också åtgär der av reglerings- och tillsynsorgan. (22)Polisens, tullens, domstolarnas eller andra behöriga myn digheters legitima verksamheter kan kräva att uppgifter sänds till myndigheter i tredjestater eller internationella organ som har skyldigheter i fråga om att förebygga, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straff rättsliga påföljder. (23)Om uppgifter överförs från en medlemsstat till tredjesta ter eller internationella organ ska uppgifterna i princip omfattas av ett adekvat skydd. (24)Om personuppgifter överförs från en medlemsstat till tredjestater eller internationella organ bör en sådan över föring i princip ske först efter det att den medlemsstat som har lämnat uppgifterna har gett sitt samtycke till överföringen. Varje medlemsstat bör få bestämma de när mare villkoren för att ge sådant samtycke, till exempel genom ett generellt samtycke för kategorier av uppgifter eller för vissa angivna tredjestater. (25)För ett effektivt samarbete i fråga om brottsbekämpning krävs att om ett hot mot en medlemsstats eller en tred jestats allmänna säkerhet är så överhängande att det är omöjligt att inhämta ett förhandsmedgivande bör den behöriga myndigheten få överföra de relevanta per sonuppgifterna till den berörda tredjestaten utan sådant förhandsmedgivande. Detsamma kan gälla om andra vä sentliga, lika betydelsefulla, intressen i en medlemsstat står på spel, exempelvis om en medlemsstats kritiska infrastruktur kan bli föremål för ett överhängande hot eller om en medlemsstats finansiella system kan drabbas av allvarliga störningar. (26)För att tillförsäkra den registrerade personen ett effektivt rättsskydd kan det bli nödvändigt att informera denne om behandlingen av dennes personuppgifter, särskilt vid synnerligen allvarlig kränkning av dennes rättigheter som ett resultat av hemlig insamling av uppgifter. (27)Medlemsstaterna bör se till att den registrerade personen informeras om att personuppgifter kan eller håller på att samlas in, behandlas eller kan överföras till en annan medlemsstat för att förebygga, utreda, avslöja och lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder. De närmare villkoren för den registrerade personens rätt att bli infor merad och undantag från denna rätt bör fastställas i den nationella lagstiftningen. Detta kan genomföras på ett generellt sätt, t.ex. genom lagstiftning eller offentliggö rande av en förteckning över olika typer av uppgiftsbe handling. (28)För att kunna garantera skyddet av personuppgifter utan att äventyra ändamålet med brottsutredningar måste man fastställa den registrerades rättigheter. (29)Några medlemsstater har gett den berörda personen rätt till tillgång till uppgifter i brottmål genom ett system där det nationella tillsynsorganet, i den berörda personens ställe, utan någon restriktion har tillgång till alla person uppgifter som rör den berörda personen och även får rätta, stryka eller uppdatera icke korrekta uppgifter. I sådana fall med indirekt tillgång får det i den nationella lagstiftningen i dessa medlemsstater föreskrivas att det nationella tillsynsorganet endast kommer att informera den berörda personen om att alla nödvändiga kontroller har utförts. Dessa medlemsstater tillhandahåller emellertid i särskilda fall även möjligheter till direkt tillgång för den berörda personen, såsom tillgång till rättsliga register för att erhålla kopior av egna kriminalregisteruppgifter eller handlingar avseende egna förhör hos polismyndigheterna. (30)Det bör införas gemensamma bestämmelser om konfi dentiell och säker uppgiftsbehandling, om ansvar och påföljder när uppgifterna används på otillåtet sätt av de behöriga myndigheterna samt om möjligheter för den registrerade till rättslig prövning.