sou · GYB3106d2 · 2011-01-01 00:00:00 — Smittan har sannolikt introducerats till södra genom att svidknott spridits med vinden över stora avstånd (upp till flera ) från pågående utbrott i norra . Virus kan också ha introducerats genom import av infekterade djur. påvisades i en för ny serotyp av Blåtunga, BTV-8, en typ som påvisats norr om . BTV-8 spreds i och innan årsskiftet hade sammanlagt över 1 600 fall påvisats i , , , och trots att transportrestriktioner infördes för mottagliga djur från infekterade områden. Smittan övervintrade och tog ny fart och över 33 000 fall rapporterade 5. Då hade smittan också påvisats i , och . I påvisades ett fall av sjukdomen , vilket medförde att delar av kom att omfattas av ett restriktionsområde. Hur BTV-8 introducerats till har inte gått att klarlägga. Klart är att viruset har spridits med svidknottarter som är vanligt förekommande i . Möjliga alternativ för introduktion av smittan som diskuterats är transport av smittbärande djur till eller infekterade svidknott som följt med transporter av djur eller växter. Bekämpning av blåtunga styrs av ett EU-direktiv. Enligt direk- tivet ska vid misstanke om att blåtunga introducerats i en besättning restriktionszoner upprättas. Medlemslandet har sedan att överväga vilka åtgärder som ska vidtas. Väljer landet en vaccina- tionsstrategi finansieras vaccinet genom Veterinärfonden upp till en viss nivå. och har valt att inte ha obligatorisk vaccinering utan lämnat över den frågan till den enskilde jordbrukaren. Det har inneburit att några vaccinerar, andra inte. I har regeringen beslutat att vaccineringen ska genom- föras men att den enskilde jordbrukaren måste se till att djuren vaccineras. har i sin helhet förklarats som en restriktionszon. Den danska staten finansierar vaccinet upp till den nivå som ersätts av Veterinärfonden. I övrigt har den danska staten haft utgifter för övervakning och vissa laboratoriekostnader på sammanlagt (motsvarande ) . beslöt tidigt att tillämpa en vaccinationsstrategi. I samråd med SVA utarbetades en vaccinationsplan för som skickades in till för godkännande . I planen angavs att vaccination skulle tillämpas om risken att smittan skulle introduceras bedömdes som akut, eller om smittan påvisades i landet, när minst återstod av den vektoraktiva säsongen. SVA genomförde en upphandling av vaccin och erhöll en beredskapslicens från , eftersom inget av de tillgängliga vaccinerna mot BTV-8 ännu prövats tillräckligt för att godkännas enligt ordinarie förfarande. Den svenska blåtungeövervakningen intensifierades , enligt ett program utarbetat av SVA. påvisades förekomst av antikroppar mot viruset i tankmjölk från en mjölk- kobesättning i . En omfattande provtagning för att kartlägga smittan, parallellt med åtgärder för att begränsa smitt- spridning (transportstopp och insekticidbehandling av mottagliga djur), vidtogs . Vaccinationskampanjen inleddes enligt den utarbetade planen. Vaccinationskampanjen syftar till att före- bygga klinisk sjukdom på kort sikt och att utrota smittämnet på lång sikt. friförklarades av kommissionen från smittämnet . Kartläggningen av smittan har visat att smittade svidknott kan ha förts med vinden till flera områden i och den för svidknotten gynnsamma väderleken kan ha bidragit till ytterligare spridning inom södra delen av landet. Trots spridningen av smittan inom landet, har smittade djur haft låga koncentrationer av virus i blodet och totalt har viruset påvisats i omkring 30 besättningar Utifrån övergripande mål att utrota blåtunga från har två mål utformats; att begränsa sjukdomens geografiska utbredning genom att inrätta spärr- och restriktionsområden samt att grundvaccinera av den mottagliga djur- populationen inom upprättat vaccinationsområde. redovisar5 att måluppfyllelse för de uttalade målsättningarna är god. Restriktionsområden har etablerats snabbt och kan ha bidragit till att begränsa omfattningen av ett utbrott i . Statistik visar att cirka 2,7 miljoner vaccinationer har utförts som kampanjen pågick. gjorde bedömningen att skulle kunna förklaras fritt från blåtunga . Så blev också fallet anser att insatsen genomförts väl och med ett gott resultat. Till de moment som utmärkt sig hör bl.a. det strategiska inriktningsarbetet, informationsarbetet och samverkan med berörda aktörer. I takt med att nya områden konstaterats smittade och förutsättningarna har förändrats har arbetet 5 , En redovisning avseende utbrott av blåtunga 2008/09. utvärderats och justerats. Samverkan med näringen och SVA har utgjort ett viktigt stöd i arbetet. bl.a. har , Svenska Djurhälsovården och Svensk Mjölk hjälpt till med att nå ut med information till djurägare. Svensk Mjölk har även spelat en central roll i den nationella övervakningen. Vid samverkan på det operativa planet har Svenska Blå Stjärnan () spelat en viktig roll vid utförandet av vaccinationer. Initialt utgjorde även Försvarsmakten en viktig resurs. I takt med att insatsen har intensifierats, har samarbetet med SBS kring personalstöd ökat i betydelse. Information och kommunikation har fungerat bra. har prioriterat informationsarbetet och resultatet motsvarar enligt verket de insatser som har genomförts. Totalt beräknas bekämpandet av blåtunga ha kostat . Sluträkningen tyder på att den sammanlagda kostnaden för hela perioden kommer att uppgå till . Kampanjen har pågått . upp ger att det skett en kontinuerlig kostnadseffektivisering och att priset per utförd vaccination minskat med . En mer detaljerad redogörelse för kampanjens kostnader fördelade på olika kostnadsposter föreligger inte när detta skrivs (). De beräkningar som förelåg visar att de mer betydande kostnadsposterna avser. det fältoperativa arbetet och kostnaden för personal verksamma i anslutning till de operativa ledningscentralerna. Personal knuten till fältverksamheten utgörs av distriktsveterinärer, insatsledare, privata veterinärer, assistenter från SBS, bemanningsföretag, , tjänster från husdjursföreningar m.fl. Bekämpningen av blåtunga har krävt stora logistiska insatser i samband med vaccinationerna. Transporter inklusive resekostnader har varit kostnadskrävande. Det dagliga arbetet på de operativa ledningscentralerna förutsätter utrustning med tillhörande tjänster. Kostnaderna inkluderar lokalhyror för ledningscentraler, förbrukningsmaterial inklusive kanyler, skyddsdräkter, tvättning av skyddskläder, inköp av kylboxar, kylskåp, kontorsmateriel, telefon och annonsering för djurägarträffar m.m. Totalt har uppskattningsvis betalats ut som ersättning till djurägare för förlorat djurvärde och produktionsförluster. Viss ersättning har även betalats ut till djurägare som har tillförts merkostnader på grund av merarbete i samband med provtagning, vaccination m.m. Köpta tjänster omfattar köp av diagnostik m.m. från SVA. Andra kostnader avser frakt av vaccin till ledningscentralerna, provtagningsutrustning, mobila bredband m.m. för de operativa ledningscentralerna samt vissa merkostnader i IT-system till följd av tillfälliga anställningar. Porcine Respiratory and Reproductive Syndrome (PRRS) upptäck- tes i en svinbesättning på sommaren . PRRS rapporterades första gången i och spred sig sedan snabbt i de flesta delar av världen där det bedrivs svinproduktion. Till kom den . hade tillsammans med och varit fritt från sjukdomen tills den påvisades i . PRRS-viruset ger reproduktionsstörningar hos suggor och när det gäller smågrisar och slaktsvin ökad dödlighet, sjukdom i andningsorganen och dålig tillväxt. När en besättning drabbas av PRRS blir symtomen akuta ofta med en hög sjuklighet och dödlighet hos smågrisar. övergår infektionen i en endemisk fas med lindrigare symtom. Symtomen varierar kraftigt mellan olika besättningar. Vissa besättningar får kraftiga symtom medan andra får få eller inga kliniska sjukdomsproblem. Orsakerna till att sjukdomen uppträder så olika är okänd. En förklaring kan vara besättningens mottaglighet på grund av det allmänna hälsotillståndet samt miljö- och skötselaspekter. Det finns även skillnader i symtombilden mellan olika virusstammar. Viruset delas in i två typer, en europeisk och en nordamerikansk, som i sin tur förekommer i ett antal subtyper och stammar. Viruset sprids både via direktkontakt mellan grisar och indirekt via t.ex. förorenade kläder och transportfordon. Det är omdisku- terat om vindspridning har någon större betydelse för spridningen av PRRS. PRRS är anmälningspliktig till OIE. EU har inga regler för bekämpning. I omfattas PRRS av epizootilagens 6 Åtgärder mot den sjukdomen fanns i kommissionens beslut 92/188/EEG om vissa åtgärder mot blåöronsjuka (PRRS), beslutet ändrades genom kommissionens beslut 92/490/EEG har ansökt om tilläggsgarantier hos kommis- sionen för PRRS, se del B, kapitel 3. Att PRRS fått en så omfattande spridning i världen anses bero på att spridningen skedde innan det hade utvecklats diagnostiska test för sjukdomen. I finns en årlig övervakning av PRRS som omfattat cirka 5 000 prover . Av dessa har cirka 3 000 tagits i 100 avels- och gyltbesättningar och 50 i produktions- besättningar i och 2 000 i slakten i samband med kontroll av en annan sjukdom, Aujeszkys sjukdom. PRRS upptäcktes i genom den årliga PRRS-övervakningen i en besättning på med cirka 3 000 grisar. Utbrottet konfir- merades . En omfattande provtagning vidtogs . Ett samarbete inleddes mellan , , i , och näringen för att hantera utbrottet. Den togs prover på cirka 150 besättningar och smittförklarades den sista av de totalt sju smittade besätt- ningarna. De drabbade besättningarna låg grupperade i sydöstra och nordvästra . Därutöver hittades ett positivt prov i slakten från en slaktsvinsbesättning i . Inga av besättningens smågrisleverantörer eller andra av kontaktbesättningarna var positiva vilket tyder på att den kan ha varit ett falskt positivt svar men för säkerhets skull sanerades byggnaderna som redan var tomma. Enligt inriktades mycket resurser på att nå ut med information till alla djurägare och andra berörda om läget och vikten av smittskydd. och upprättade en provtagningscentral i . Åtgärder i smittade besättningar De smittade besättningarna spärrades medan utbrottets omfattning bedömdes. I avvaktan på beslut om avlivning vidtogs åtgärder för varigenom handelsrestriktionerna lättades samt att det förordnades att åtgärdsbeslutet skulle upphöra . 7 Redogörelsen under denna rubrik baserar sig på erfarenheter av PRRS- bekämpningen. att förhindra akuta djurskyddsproblem som överbeläggning och foderbrist. När beslut togs om att tömma de smittade besätt- ningarna fanns cirka 18 000 grisar som måste tas om hand. Det innebar en kapacitetstest när det gällde värdering, avlivning, destruktion och slakt. För att minska kostnaderna beslutades att kliniskt friska grisar kunde gå till slakt för humankonsumtion under strikta smittskyddsrutiner på två utsedda slakterier. För suggor fanns mycket liten slaktkapacitet. De destruerades därför tillsammans med inte slaktmogna grisar. Efter sanering följde en tomhållningstid innan nya grisar fick sättas in. Uppföljande provtagning på slakterier i hela landet pågick , vilket representerade av produk- tionen. Inga nya positiva fall påvisades. När det första fallet upptäcktes inleddes smittspårningsarbetet. Kontakter med djur och mellan djur vid livdjurstransporter, slakt- transporter, kadaverbilar, anställda, hantverkare och andra person- kontakter, både in till och ut från besättningarna, utreddes från och framåt, i vissa fall längre tillbaks i tiden. Troliga smittvägar mellan besättningarna inom de två geografiska grupperna hittades men inte mellan grupperna. Det har inte kunnat konstateras varifrån eller hur viruset kom in i landet. Innan beslutet att bekämpa PRRS togs gjorde en kostnadsberäkning och en framställan till regeringen om i extra medel. Enligt verkets beräkningar blev slutkostnaden . Kostnader för analyser, personal m.m. uppgick till . Ersättning till djurägare för djurvärde, sanering och produktionsbortfall m.m. uppgick till . genomförde en studieresa till den 28–. Syftet med resan var att få ta del av erfarenheter och en beskrivning av PRRS-utbrottet och bekämpningen från personer som direkt var inblandade i hanteringen av en utvald djurbesättning. Ett gårdsbesök gjordes hos en drabbad djurägare. Vid besöket träffades djuruppfödaren, hans veterinär från Svenska Djurhälsovården, den veterinär hade förordnat för utbrottet, länsveterinären samt ledningen för Svenska Djurhälsovården. Under studiebesöket träffade utredningen också delar av länsledningen i län samt besökte slakteriet i där huvuddelen av grisarna togs om hand. Den beskrivning som utredningen gör av utbrottet i dagboksform är hur utbrottet upplevdes på plats av dem som var inblandade. Detta betyder att all verksamhet som bedrevs av andra beskrivs utifrån de inblandades utgångspunkt. : Veterinären från Svenska Djurhälsovården, som besöker gården , gör en rutinprovtagning för PRRS. Provtagningen ingår i den nationella PRRS-övervakningen. eller : Vid kontakter mellan veterinären från Svenska Djurhälsovården och SVA nämns att det finns vissa indikationer på PRRS. : Det preliminära provsvaret från SVA visar att det rör sig om PRRS. SVA underrättar som i sin tur underrättar uppfödaren. Djurhälsovården underrättas inte om provsvaret och tar kontakt med . Med hjälp av den information som lämnades ut antar Svenska Djurhälsovården att misstanken avser måndagens provtagning. : Provsvaret från SVA bekräftas av referens- laboratoriet i . Det är nu klarlagt att det rör sig om PRRS. utser en förordnad veterinär för utbrottet. Den förordnade veterinären är erfaren som veterinär men har inte arbetat med epizootiutbrott. Veterinärstationen saknar avspärrningsskyltar, avspärrningsband och overaller m.m. Det formulär för smittskyddsutredningen som tillhandahålls är gjort utifrån mul- och klövsjukeutbrott. Veterinären upplever att formu- läret inte ställer helt rätt frågor. Veterinären fick sin huvudsakliga hjälp med smittutredningen från SVA. Ledningen för Svenska Djurhälsovården, som på omvägar fått kännedom om provsvaret, prioriterat om i den planerade provtagningen och påbörjat provtagning av svinbesättningar hos 50 av sina kunder och vid tre slakterier. Djurhälsovården har vid urvalet av besättningar kontakt med SVA. och : Svenska Djur- hälsovården planerar och bemannar sin omprioriterade provtagning. gör en utredning i samråd med SVA och om hur den statliga provtagningen bör utföras. : SVA/provtagning påbörjas. sanktionerar den provtagning som Djur- hälsovården redan har hunnit genomföra. : insatsledare är på plats och arbetet börjar få struktur. och : Inga besked om vad som ska hända med besättningen på gården. Ovissheten är besvärande för uppfödaren. : Uppfödaren får via kvällsnyheterna på TV uppgift om att ska bekämpa utbrottet. : informerar uppfödaren. : Avspärrningar sätts upp och bekämpningen påbörjas. Vid detta utbrott delegerades det inte till att sköta ärendet. informerade foderleverantörer och kom- muner. uppfattade att hanteringen av utbrottet fungerade bra efter en trevande start. Den förordnade veterinären var erfaren men saknande rutin och erfarenhet av situationen vid PRRS-utbrottet. Situationen var i och för sig unik då det var första gången PRRS bekämpades i landet. Veterinären upplevde att det var svårt att förena uppdraget med sitt ordinarie arbetet på veterinärstationen, särskilt med hänsyn till uppdragets omfattning, nämligen att fysiskt övervaka avlivning av 18 000 grisar, göra saneringsplaner för 25 olika hus på sex anläggningar, intervjuer och kontakter med fyra olika djurägare. Den saneringsmanual som SVA tillhandahöll anpassades för varje byggnad/plats. Saneringsarbetet var klart . Allmänt upplevde veterinären att de borde ha varit flera, dels för avlastning dels för att ha någon att diskutera med. Svenska Djurhälsovårdens ledning kontaktade ett slakteri för att ordna att slakteriet kunde ta hand om djurkroppar för slakt under två . Den enskilde djurägaren upplevde att ansvarsfördelningen mellan olika aktörer vid bekämpningen av PRRS var oklar, t.ex. när det gällde vem som ansvarade för provsvar och saneringsplaner. Det tog också att få besked. Det fanns många frågor men inga tydliga svar på vad som skulle göras från bekämpning, sanering till att produktionen kunde återupptas. Olika svar lämnades beroende på vem som kontaktades. Uppgifter löstes oftast informellt av djurägaren själv och Svenska Djurhälsovården. efter att alla djur var borta fick uppfödaren en godkänd saneringsplan efter mycket eget arbete. Produktionen var i gång 3–4 månader efter utbrottet. Djurägaren uppger att han förmodligen hade genomfört samma åtgärder och förändringar av verksamheten även i ett system med andra ersättningsregler. Förändringarna upplevs som helt rationella med avseende på att ha en bra logistik, minimera smittvägar och god ekonomi. påvisades mjältbrand i . hade inga fall förekommit . Den drabbade besättningen låg i och bestod av 45 dikor med kalvar (totalt ett 90-tal djur) som hölls på djupströbädd inomhus med tillgång till utevistelse strax utanför ladugården. Efter att fler djur dött utan typiska symptom uppstod misstanke om mjältbrand vid obduktion på ett regionalt laboratorium. Misstanken anmäldes , besättningen spärrförklarades och prov skickades till SVA för analys. händelseutvecklingen vid mjältbrandsutbrottet baserar sig på uppgifter från SVA. När det gäller mjältbrand fanns det ett överraskningsmoment vid utbrottet. Mjältbrand hade inte uppträtt i . Det visade sig också att det tog diagnosen mjältbrand kunde fastställas. är ansvariga myndigheter väl medvetna om att smittan kan överleva vilande i naturen och att det normala sättet att hantera avlidna djur var tidigare att gräva ned dem. Runt om i landet finns s.k. mjältbrandsgravar men långt ifrån alla är dokumenterade. Djuren togs in från betet . De vaccinerades mot blåtunga i den officiella vaccinationskampanjen . dog ett djur utan att föregående symptom observerats. Djurägaren kontaktade sin veterinär för att fråga om det kunde bero på vaccinet, men detta avfärdades som osannolikt och djurkroppen skickades till destruktion. Kadavret stelnade, enligt uppgift, normalt och inga anmärkningsvärda blödningar noterades. dog ytterligare ett djur och två djur var sjuka med feber. Veterinär kontaktades och djuren behandlades med anti- biotika. Det döda djuret skickades till obduktion. dog de två antibiotikabehandlade djuren. Djur- ägaren kontaktade sin veterinär som också upptäckte att djur- kroppen som skickats dagen innan inte anlänt till obduktion. Hon kontaktade då SVA-epizootologen för rådgivning. Mjältbrand diskuterades som en tänkbar diagnos men bedömdes som mindre sannolik. Andra möjliga diagnoser disku- terades. Det bestämdes att nästa djur som dog skulle provtas för mikrobiologisk och histologisk undersökning på plats om det inte kunde skickas direkt till obduktion. avlivade djurägaren ett djur som enligt hans uppfattning var döende. Djurägaren tog själv ut prover från mjälte, lever och lunga och skickade till SVA för mikrobiologisk och histologisk undersökning. Det framgick dock inte av remissen att djuret var avlivat utan både mottagande laboratorium och SVA- epizootologen fick uppfattningen att djuret hade självdött. anlände djurkroppen som skickats till i . Kadavret var ruttet och dödsorsaken kunde inte bedömas. Ett svabbprov togs ut från mjälten och skickades till SVA för bakteriologisk under-sökning. dog ytterligare ett djur. Djurägaren skar upp kroppen och tog med lever, mjälte, lungor och hjärta till veterinärkliniken i , där man gjorde en makroskopisk bedömning och fotograferade organen. Fotona mailades till SVA. Inga specifika förändringar noterades, enbart en liten blödning i hjärtats ena kammare och förfettning av en leverlob. Blodet var normalt avseende färg och koagulation. Proven som djurägaren skickat dagen innan anlände till SVA. ankom proverna som tagits av djurägaren till SVA. Histologisk och bakteriologisk undersökning inleddes. hade ett djur dött och en separat transport ordnades för att köra kroppen direkt till i för obduktion. När transportbilen anlände hade ytterligare två djur dött och även dessa kroppar togs med till . När det första kadavret öppnade upptäcktes blödningar i praktiskt taget alla organ. Den obducerande veterinären misstänkte mjältbrand och agerade därefter. SVA- epizootologen kontaktades och de övriga två kadavren öppnades inte. Det beslutades ta ut blod från alla tre djurkropparna och dessa skickades med budbil till SVA. har svabbprovet, som togs på dagen innan, anlänt till SVA- bakteriologen. Inget kopplar dock samman detta med de misstänkta mjältbrandsfallen. Proverna som uttogs av djurägaren visar inget specifikt. Odling från lunga visar ingen bakterieväxt alls och histologin visar endast mikroskopiska blödningar i lungorna utan cellreaktion. kontaktade personal smittskyddsläkaren i och antibiotikaprofylax sattes in för exponerade personer. Telefonkommunikation skedde mellan inblandade myndigheter och andra berörda och en del olyckliga missförstånd uppstod till följd av att ingen vid tillfället hade någon helhetsbild. anlände blodproven från till SVA och det gjordes direktutstryk och startades odling. Direktutstryket visade misstänka bakterier, men var inte entydigt. Detta är vanligt då provmaterialet inte är färskt. Material för PCR- undersökning förbereddes också och inleddes. Odlingen från svabbprovet som anlände dagen innan avläses, ingen specifik infektion kunde påvisas. fastställdes diagnosen av SVA. Personal från och epizootologiska avdelning besökte besättningen den 14 och för att ta miljöprover, informera sig på plats, förbereda saneringsplan och diskutera med djurägaren och besättningsveterinären. I kapitel 13 i epizootihandboken står att vid misstanke om epi- zootisk sjukdom som kan smitta människor bör dessa uppmanas ta kontakt med läkare för utredning. Eftersom mjältbrandssmittan hade förekommit i besättningen innan den påvisades hade ett stort antal smittfarliga kontakter hunnit ske. Ett flertal kroppar från djur som med största sannolikhet dött av mjältbrand hade skickats till destruktion. Personal som hade hanterat kadavren sattes därför på postprofylaktisk antibiotikabehandling. Även personer som kommit i kontakt med de sjuka djuren medan de levde, samt personal som kunnat exponeras för smitta vid obduktion eller hanterat provmaterial från besättningen innan man misstänkte mjältbrand antibiotikabehandlades. De kvarvarande djuren i besättningen antibiotikabehandlades, för att minska risken att de skulle uppföröka smittämnet vid exponering från närmiljön och avlivades sedan. Detta skedde av praktiska skäl eftersom det inte gick att hantera djuren under saneringsarbetet. Besättningen, destruktionsanläggningen och obduktions- anläggningen sanerades. Saneringen av gården har varit tidskrävande. Stora mängder kontaminerat material fanns runt omkring de sjuka djuren. Kontaminerat material som var möjligt att tvätta och desinficera processades på plats. Mycket av det kontaminerade materialet var brännbart och destruerades genom förbränning på plats. För att förbränningen skulle vara möjlig att utföras med en minimal miljöpåverkan tillverkades en förbrän- ningsugn på plats. Ugnens kapacitet var ungefär tusen kilo Totalt har foder, virke och bortemot ströbädd och gödsel eldats upp. Miljöprover togs i besättningen för att om möjligt kunna fastlägga ursprunget till smittan. Detta gav inga ledtrådar. Den mest sannolika smittvägen enligt SVA är via jordbemängt hö som skördats på strandvallar intill Viskan. förekom ett större mjältbrandsutbrott i och, enligt uppgift, dumpades djurkadaver i ån. Det är möjligt att mjältbrandssporer från dessa finns kvar i bottenslam som hamnat i jorden längs ån och att en mindre mängd kommit med i höet som den först insjuknade kon åt. Därefter uppförökades smittan i de sjuka djuren och förorenade inomhusmiljön vilket ledde till flera sjukdomsfall.