sou · GZB368 · 2011-10-21 00:00:00 — Bestämmelserna i artikel 122.2 om att försäkringsföretag, när så är möjligt, ska härleda solvenskapitalkravet direkt från den progno- stiserade sannolikhetsfördelning som genererats av företagets interna modell och använda det värde för Value-at-Risk som anges i artikel 101.3 ska enligt utredningen inte tas in i den svenska lag- texten, eftersom bestämmelsen är på en sådan teknisk nivå att den istället ska tas in i föreskrifter på lägre nivå. Enligt utredningen ska det dock införas ett bemyndigande för regeringen att meddela närmare föreskrifter om kalibreringen av interna modeller. Av artikel 122.3 framgår det att tillsynsmyndigheterna får medge att approximationer används vid beräkningen av solvens- kapitalkravet om försäkringsföretagen inte kan härleda solvens- kapitalkravet direkt från den prognostiserade sannolikhetsfördel- ning som genererats av deras respektive interna modeller och under förutsättning att företagen kan visa för tillsynsmyndigheterna att försäkrings- och förmånstagare ges en skyddsnivå som är likvärdig med den som anges i artikel 101. Enligt utredningen ska bestäm- melsen inte tas in i lag, eftersom bestämmelsen är på en sådan tek- nisk nivå att den istället ska tas in i föreskrifter på lägre nivå, jfr. Bestämmelserna i artikel 122.4 om tillsynsmyndigheternas möj- lighet att kräva beräkningar på referensportföljer för att verifiera kalibreringen av en intern modell behandlas i kapitel 13. Utredningens förslag: Försäkringsföretag som använder en intern modell ska minst en gång se över orsakerna till de vinster och förluster som gjorts inom varje större affärsenhet. Den interna modellen ska ha en kategorisering av risker som kan förklara de vinster och förluster som har gjorts inom varje större affärsenhet. Riskkategoriseringen ska återspegla försäk- ringsföretagets riskprofil. Skäl för utredningens förslag: Av artikel 123 första stycket i Sol- vens II-direktivet framgår att försäkringsföretag minst en gång ska se över orsakerna och källorna till de vinster och förluster som gjorts inom varje affärsenhet. Företaget ska visa hur den kate- gorisering av riskerna som valts för den interna modellen förklarar orsakerna och källorna till vinsterna och förlusterna. Enligt artikel 123 andra stycket andra meningen ska Riskkategoriseringen och härledningen av vinsterna och förlusterna ska stå i proportion till varje försäkrings- eller återförsäkringsföretags riskprofil. Bestämmelserna ska, med vissa justeringar och förtydliganden, tas in lag. I den svenska versionen av direktivet står det affärs- enhet, medan det i den engelska versionen står major business unit, varför utredningen föreslår att det i lagtexten anges att det ska vara fråga om större affärsenheter. Enligt direktivet ska såväl orsakerna som källorna till resultaten ses över . Utredningen anser inte att det är nödvändigt att ange båda orden i den svenska lagtexten, eftersom de närmast är synonymer. Det kan noteras att utredningen har övervägt att slå ihop be- stämmelserna med bestämmelserna om validering nedan, då dessa enligt utredningen har ett nära samband. Eftersom kraven på peri- odicitet skiljer sig åt har dock utredningen valt att hålla bestämmel- serna åtskilda. Utredningens förslag: En intern modell ska regelbundet valide- ras. Regeringen får meddela föreskrifter om krav på den validering av en intern modell som ska ske enligt ovanstående stycke. Skäl för utredningens förslag: Av bestämmelserna i artikel 124 första stycket i Solvens II-direktivet framgår det att försäkrings- företagen regelbundet ska validera de interna modellerna och där- vid även övervaka hur de fungerar, kontrollera att modellspecifika- tionen fortlöpande är lämplig och testa resultaten mot de faktiska utfallen. Av artikel 124 andra stycket framgår det att modellvalide- ringsprocessen ska innefatta en effektiv statistisk process för vali- dering av den interna modellen med vars hjälp försäkringsföretagen kan styrka för sina tillsynsmyndigheter att de kapitalkrav som erhålls med modellen är lämpliga. Av artikel 124 tredje stycket framgår det att den statistiska metod som används ska omfatta testning av den prognostiserade sannolikhetsfördelningen jämförd inte bara med de inträffade förlusterna utan också med alla bety- dande nya uppgifter och upplysningar som rör dem. Slutligen framgår det av artikel 124 fjärde stycket att modellvalideringspro- cessen ska innefatta en analys av den interna modellens stabilitet, särskilt testning av hur känsliga de resultat den ger är för föränd- ringar av de centrala underliggande antagandena. Den ska också omfatta en bedömning av exaktheten, fullständigheten och lämp- ligheten hos de uppgifter som används för den interna modellen. Utredningen anser att endast kärnan i bestämmelsen ska tas in i lag, medan de mer detaljerade kraven på modellvalideringsproces- sen ska tas in i föreskrifter på lägre nivå. Utredningens förslag: Försäkringsföretag som använder en intern modell ska dokumentera 1.hur den interna modellen är närmare utformad och fungerar, 2.att den interna modellen överensstämmer med de krav som gäller för interna modeller, 3.den teori, de antaganden och den matematiska och empiriska grund som lett fram till modellens utformning, och 4.vilka omständigheter som skulle kunna medföra att den interna modellen inte fungerar effektivt. Skäl för utredningens förslag: Av bestämmelserna i artikel 125 i Solvens II-direktivet framgår det att försäkringsföretagen ska dokumentera utformningen av sina interna modeller och närmare uppgifter om dessas funktion. styrka överensstämmelsen med artiklarna 120–124. ge en detaljerad översikt över den teori, de antaganden och den matematiska och empiriska grund som lett fram till den interna modellens utformning. innehålla en redovisning av eventuella omständigheter under vilka den interna modellen inte fungerar effektivt. Enligt artikel 125 femte stycket ska försäkringsföretagen också, enligt artikel 115, dokumentera varje mer betydande förändring av sina interna modeller. I artikel 115 finns krav på styrdokument för ändringar av interna modeller. Utredningens förslag till genom- förande av bestämmelsen i artikel 115 finns i avsnitt 12. Utredningen anser att bestämmelserna i huvudsak ska tas in i den svenska lagtexten. Bestämmelserna i artikel 112.7, 119 och 122.4 handlar om tillsyn, och behandlas i kapitlet om tillsyn, kapitel 13. 10.3Översikt kommissionens föreslagna genomförandeåtgärder (nivå 2) Bestämmelserna om solvenskapialkravet beräknat med användande av en fullständig eller partiell intern modell återfinns i kapitel VI artiklarna 203–235. Genomförandeåtgärderna har stöd i artikel 114 i Solvens II-direktivet. Kapitel VI innehåller 2 olika avsnitt. I avsnitt 1 finns bestämmelser om ansökningsförfaranden, om ändringar i en intern modell och om ändringar av tillämpnings- området för en intern modell. I avsnitt 2 finns bestämmelser om de närmare krav som ställs för att den interna modellen ska kunna anses vara väl integrerad i för- säkringsföretagens verksamhet. I avsnittet finns även bestämmelser om de närmare krav som ställs när det gäller beräkningsmetoder, antaganden, data, modellens förmåga att rangordna risker och vilka risker som ska täckas. Bestämmelser finns även kring system för mätning av diversifieringseffekter, användning av riskmitigerings- tekniker och utrymmet för att ta hänsyn till framtida åtgärder som företagsledningen planerar att vidta. I avsnittet finns även bestäm- melser kring kalibrering och kring sammanläggning av resultat från en partiell intern modell med beräkningar enligt standardformeln. Det finns även bestämmelser som preciserar kraven på att en intern modell ska kunna förklara orsakerna till företagets resultat, kraven på validering och kraven på dokumentation. Slutligen innehåller avsnittet en bestämmelse om användning av externa modeller eller externa data. Kapitalbasreglerna handlar om att fastställa vilka poster som får ingå i kapitalbasen, vilka villkor som ska gälla för att dessa poster ska få räknas med i kapitalbasen och hur kapitalbasen ska beräknas. Det yttersta syftet med kapitalbasreglerna kan alltså vara att ringa in vilka ekonomiska resurser som kan användas för täckande av förluster, som annars skulle påverka försäkringsföretagens möjlig- het att infria sina åtaganden. Nuvarande solvensregler återfinns i huvudsak i rådets första direktiv (73/239/EEG) av om samordning av lagar och andra författningar angående rätten att etablera och driva verk- samhet med annan direkt försäkring än livförsäkring (första skadeförsäkringsdirektivet) och och rådets (2002/83/EG) av om livförsäkring (konsoli- derade livdirektivet). De ursprungliga bestämmelserna har ändrats vid ett flertal tillfällen, bl.a. i samband med införandet av interna- tionell redovisning i svenska företag1, höjningen av garantibelopp, höjningen av solvensmarginalkraven för vissa typer av försäkrings- klasser och höjningen av tröskelvärden (Solvens I)2, införandet av konglomeratdirektivet3 samt återförsäkringsdirektivet4. 1Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 av om tillämpning av internationella redovisningsstandarder. 2Europaparlamentets och rådets direktiv /13/EG av om ändring av rådets direktiv /239/EEG när det gäller solvensmarginalkraven för skadeförsäkrings- företag och och rådets direktiv /12/EG av om ändring av rådets direktiv /267/EEG när det gäller solvensmarginalkraven för livförsäk- ringsföretag. 3Europaparlamentets och rådets direktiv /87/EG av om extra tillsyn över kreditinstitut, försäkringsföretag och värdepappersföretag i ett finansiellt konglomerat och om ändring av rådets direktiv /239/EEG, 79/267/EEG, 92/49/EEG, 92/96/EEG, 93/6/EEG och 93/22/EEG samt och rådets direktiv /78/EG och 2000/12/EG. har införlivat om solvens och tillsyn avse- ende försäkringsföretag (se prop. 1992/93:257). Direktivens solvensregler är genomförda i 7 kap. FRL och i reglering om rapportering på lägre nivå. I 7 kap. 1 § FRL finns en allmän bestämmelse om att ett försäk- ringsföretag ska ha en tillräcklig kapitalbas, som minst ska uppgå till en viss nivå (solvensmarginalen). Kapitalbasen ska dessutom ha en viss sammansättning och viss storlek. Kapitalbasen får omfatta inbetalat aktiekapital, garanti- kapital eller verksamhetskapital samt övrigt eget kapital med avdrag för utdelning och obeskattade reserver. Efter medgivande får även förlagslån, öppet redovisade övervärden, hälf- ten av ännu inte inbetalat aktiekapital och garantikapital, uttaxe- ringsrätt samt vissa andra specificerade poster räknas med i kapital- basen. Uppskjuten skatt på orealiserade vinster får återläggas dvs. får räknas med i kapitalbasen. Kapitalbasen ska minskas med imma- teriella poster i balansräkningen, vissa poster som omklassificerats eller på annat sätt härrör från IFRS-anpassade redovisningsregler (stabilitetsfilter)5 och innehav av aktier och tillskott till vissa hel- eller delägda företag som inte ingår i en gruppsolvensberäkning. Skadeförsäkringsföretag får dessutom inte räkna med utjäm- ningsreserven för kreditförsäkring i kapitalbasen. Därutöver ska kapitalbasen minskas, under vissa förutsättningar, med skillnaden mellan odiskonterade och diskonterade försäkringstekniska avsätt- ningar för de skadeförsäkringsföretag som tillämpar diskontering. Enligt nuvarande solvensregelverk (Solvens I) beräknas kapital- basen utifrån samma bestämmelser som gäller för företagets års- redovisning som upprättas enligt lag (1995:1560) om årsredovis- ning i försäkringsföretag (ÅRFL) samt före- skrifter och allmänna råd6. Enligt ÅRFL ska tillgångar och andra skulder än försäkringstekniska avsättningar värderas till verkliga värden eller till anskaffningsvärden. 4Europaparlamentets och rådets direktiv (2005/68/EG) av om åter- försäkring och om ändring av rådets direktiv /239/EEG och 92/49/EEG samt direktiven /78/EG och 2002/83/EG. 5CEIOPS PM: Recommendations regarding the Implications of the IAS/IFRS Introduction for the Supervision of Insurance Undertakings (CEIOPS-DOC-05/05), . 6Finansinspektionens föreskrifter och allmänna råd (2011:27) om förenklad årsredovisning i försäkringsföretag som har dispens och föreskrifter och allmänna råd (2011:28) om årsredovisning i försäkringsföretag. måste enligt föreskrifter rapportera solvensuppgifter och större försäk- ringsföretag måste även rapportera varje kvartal. Solvensdeklaratio- nen har en utformning som är likartad inom hela EES, enligt en överenskommelse mellan tillsynsmyndigheterna. I Solvens II finns det flera nyheter om kapitalbasen. En nyhet är att kapitalbasen kommer att fastställas utifrån en solvensbalansräkning där tillgångar och skulder värderats till verkligt värde, om inte annat angivits. En annan nyhet är att de olika posterna i kapital- basen delas in i tre olika nivåer (på engelska tiers) med olika med- räkningsbarhet beroende på postens kvalitet. En tredje nyhet är att det – utöver krav på ett absolut golv på kapitalnivån (garanti- belopp) – finns två olika kapitalkrav (ett solvenskapitalkrav och ett minimikapitalkrav) som ska täckas med medräkningsbara kapital- basposter, men att det ställs delvis olika krav på vilka kapitalbas- poster som får användas för att uppfylla respektive kapitalkrav. Det bör här uppmärksammas att solvensbalansräkningen är fri- kopplad från externredovisningen. Kapitalbasen fastställs ytterst av solvensbestämmelserna, även om de värderingsprinciper som används vid värdering av poster i solvensbalansräkningen, enligt artikel 75, i stor utsträckning hämtats från internationella redovisningsnormer, IFRS. Detta framgår av skäl 46 och av genomförandebestämmelserna. 7 Det finns dock ett fåtal försäkringsföretag som har dispens från att rapportera. 11.2.1Vad består kapitalbasen av? Poster i och utanför solvensbalansräkningen (I) identifieras som primärkapital eller tilläggskapital (II) och klassificeras i olika nivåer (III). Klassificeringen är underlag för beräkningen av den medräknings- bara kapitalbasen () som ska täcka solvenskapitalkravet (V) respektive minimikapitalkravet (IV). Notera att bilden inte visar de avdrag som ska göras från kapitalbasen för egna aktier, utdelningar m.m. Kärnan i kapitalbasen utgörs av det som kallas primärkapital. Pri- märkapitalet beräknas som skillnaden8 mellan tillgångar och skulder inklusive försäkringstekniska avsättningar värderade till verkligt värde9 (denna del kan beskrivas som det egna kapitalet i solvensbalansräkningen). Även efterställda skulder får ingå i primärkapitalet. Dessa skulder är efterställda, vilket innebär att infriandet av dessa skulder, i vissa situationer, är villkorade av att försäkringsåtagandena redan har infriats. Sett ur ett försäkringstagarperspektiv utgör värdet av dessa skulder ett kapital som kan användas för förlusttäckning. Det är emellertid inte bara primärkapital som tillåts ingå i kapi- talbasen. Även eventualtillgångar som företaget förfogar över, men som inte återfinns i balansräkningen, får användas i kapitalbasen under förutsättning att de kan användas för förlusttäckning och att tillsynsmyndigheten godkänt posten. Exempel på denna typ av poster är olika former av garantier, som ställts till försäkringsföre- 8Enligt artikel 88 i Solvens II-direktivet är det den positiva skillnaden som är en del av det primära kapitalet i kapitalbasen. En negativ skillnad kan uppkomma, men då har försäkrings- företaget inte en medräkningsbar kapitalbas som kan täcka solvenskapitalkravet och minimi- kapitalkravet eftersom kapitalbasen är negativ. 9Notera att bl.a. goodwill tas upp till noll. taget, och rätt till s.k. uttaxering. drab- bas av oförväntade förluster eller träda i likvidation får dessa finan- siärer eller garantigivare bära förlusterna i första hand. Kapitalbas- poster av detta slag kallas tilläggskapital och utgör tillsammans med primärkapitalet företagets tillgängliga kapitalbas. Olika former av kapital har olika kvalitet i form av förlusttäck- ningsegenskaper. Ur ett försäkringstagarperspektiv har t.ex. rent aktiekapital och garantikapital bättre kvalitet än efterställda skulder som i sin tur har bättre egenskaper än garantier. Den del av kapital- basen som uppfyller vissa särskilda krav och som därför får använ- das för att täcka solvens- respektive minimikapitalkravet kallas medräkningsbar kapitalbas. Kraven på tillräcklig kapitalbas har sin grund i behovet av att säker- ställa att tillgångarna som motsvarar solvenskapitalkravet verkligen kan användas om företaget skulle drabbas av oväntade förluster i verksamheten och att dessa förluster då bärs av någon annan än försäkringstagare eller andra ersättningsberättigade till följd av för- säkringsavtal. De resurser som tillåts ingå i den medräkningsbara kapitalbasen måste alltså ha förmåga att täcka förluster. Eftersom förmågan att täcka förluster varierar mellan olika poster i kapital- basen innehåller det nya regelverket principer för hur dessa poster ska klassificeras i tre olika nivåer utifrån framförallt förmågan att täcka förluster. Vid bedömningen tas även hänsyn till bl.a. den genomsnittliga löptiden på kapitalbasposterna. Klassificeringen är avgörande för i vilken utsträckning en viss post i kapitalbasen ska få användas för täckande av solvenskapital- kravet respektive minimikapitalkravet. Solvenskapitalkravet måste, enligt nuvarande lydelse av Solvens II-direktivet, täckas till minst en tredjedel med nivå 1-kapital och med maximalt en tredjedel nivå 3-kapital. Vidare får, enligt direktivet, den kapitalbas som krävs för att uppfylla minimikapitalkravet endast innehålla nivå 1-primär- kapital och nivå 2-primärkapital. Andelen nivå 1-kapital måste överstiga hälften av minimikapitalkravet. Dessa krav är utformade som minimikrav (t.ex. ska mer än en tredjedel vara nivå 1-kapital) och har kompletterats med genomförandeåtgärder där Kommissio- nen ska fastställa vilka gränsvärden som ska gälla. Kommissionen har föreslagit högre gränsvärden i den föreslagna EU-förordningen. Solvenskapitalkravet måste, enligt den föreslagna EU-förord- ningen, täckas till med nivå 1-kapital och med maximalt av nivå 3-kapital. Vidare får den kapitalbas som krävs för att uppfylla minimikapitalkravet endast innehålla nivå 1-primärkapital eller nivå 2-primärkapital. Andelen nivå 1- kapital måste enligt Kommissionens förslag överstiga av minimikapitalkravet. Vidare finns det en begränsning som innebär att nivå 1 maximalt kan bestå av inbetalda efterställda skulder, inbetalda preferensaktier och inbetalda efterställda med- lemslån. Detta gäller både för solvenskapitalkravet och för minimi- kapitalkravet. Det bör noteras att den medräkningsbara kapital- basen som ska täcka solvenskapitalkravet och den medräkningsbara kapitalbasen som ska täcka minimikapitalkravet till största delen består av samma poster. Det som inte får räknas med i den med- räkningsbara kapitalbasen som ska täcka minimikapitalkravet är primärkapital som klassificerats som nivå 3 och tilläggskapital. 11.2.3Några särskilda svenska frågor Såväl identifiering som klassificering av vissa kapitalbasmedel är av mycket stor betydelse i praktiken. För många svenska livförsäk- ringsföretag är behandlingen av konsolideringsfonden av avgörande betydelse för huruvida företagen kommer att klara de nya solvens- kraven med nuvarande resurser, och för svenska skadeförsäkrings- företag är behandlingen av säkerhetsreserven en synnerligen viktig fråga. Konsolideringsfonden och säkerhetsreserven behandlas under 11.3.2 Klassificering av poster i kapitalbasen utifrån egenskaper och kriterier. Utredningens förslag: Kapitalbasen består av primärkapital och tilläggskapital. Primärkapital är den positiva skillnaden mellan tillgångar och skulder i ett försäkringsföretags solvensbalansräkning samt efterställda skulder. Den positiva skillnaden mellan tillgångar och skulder enligt första stycket ska minskas med värdet på innehav av egna aktier. Tillgångar och skulder i ett försäkringsföretags solvensbalans- räkning ska värderas enligt bestämmelserna i värderingskapitlet. får godkänna att en post som inte ingår i primärkapitalet men som kan krävas in för att täcka förluster får utgöra tilläggskapital. Tilläggskapital får utgöras av 1.ej inbetalt aktiekapital eller garantikapital, som inte inford- rats, 2.kreditutrymme hos bank och garantier, 3.framtida fordringar grundade på uttaxeringsrätt, och 4.andra juridiskt bindande åtaganden som gjorts till förmån för försäkringsföretaget. får godkänna att en post tas med i ett för- säkringsföretags tilläggskapital endast om postens förlusttäck- ningsförmåga är tillräcklig med hänsyn till 1.de berörda motparternas förmåga och vilja att betala, 2.de rättsliga möjligheterna att kräva och få inbetalning, och 3.erfarenheter från resultatet av tidigare framställda krav på inbetalning av liknande poster. ska fastställa det belopp som en post får tas upp till, eller den metod som ska användas för att fastställa beloppet. Tillstånd att använda en metod enligt andra stycket ska vara tidsbegränsat. Poster i ett försäkringsföretags tilläggskapital ska värderas till ett belopp som återspeglar postens förmåga att täcka förluster. Värderingen ska bygga på aktsamma och realistiska antaganden. När en post i tilläggskapitalet har ett bestämt nominellt värde ska det nominella värdet användas, om detta motsvarar postens förlusttäckningsförmåga. Skäl för utredningens förslag: I artiklarna 87–89 i Solvens II-direktivet finns kraven på kapital- basens sammansättning. Kraven har tagits in i den svenska lagtex- ten med vissa språkliga justeringar. Kapitalbasen definieras i Solvens II-direktivet som summan av primärkapitalet enligt artikel 88 och tilläggskapitalet enligt artikel 89. Utredningen föreslår att det i svensk lagtext istället uttrycks så att kapitalbasen består av primärkapital och tilläggskapital, eftersom den medräkningsbara kapitalbasen inte är en enkel summering av primärkapital och tilläggskapital. Det beror på att den medräk- ningsbara kapitalbas som kan användas för att täcka solvenskraven påverkas av klassificeringen i nivåer och den begränsade medräk- ningsbarheten av de poster som har en sämre kvalitet, dvs. förlust- täckningsförmåga (nivå 2 och 3). Primärkapitalet definieras i Solvens II-direktivet som den positiva skillnaden mellan tillgångar och skulder inklusive försäkringstek- niska avsättningar med avdrag för innehav av egna aktier och med tillägg för efterställda skulder. Det finns ingen förteckning i Sol- vens II-direktivet över vilka poster som får ingå i primärkapitalet. Det finns dock bestämmelser som behandlar vissa specifika poster som t.ex. överskottsmedel och poster i tilläggskapitalet som uttaxe- ringsrätt. En icke uttömmande förteckning över vilka poster som kan få ingå i kapitalbasen framgår av den föreslagna EU-förord- ningen. Av förslaget framgår det att posterna i primärkapitalet i stort är samma poster som ingår i externredovisningens balansräk- ning under rubrikerna eget kapital och efterställda skulder, samt en avstämningsreserv (på engelska reconciliation reserve). Avstäm- ningsreserven uppstår till följd av skillnader mellan solvensbalans- räkningen och externredovisningens balansräkning. Denna nya post som består av summan av omvärderingen mellan solvens- balansräkningen och externredovisningen, av tillgångarna och skul- derna inklusive omvärderingen av försäkringstekniska avsättningar samt den skillnad som uppstår till följd av att vissa poster som finns med i externredovisningen inte får ett värde i solvensbalans- räkningen. Egna aktier, separata fonder, innehav i kreditinstitut och finansiella institut samt utdelningar ska enligt förslaget till EU-för- ordning dras av från avstämningsreserven. I kommer bl.a. obeskattade reserver (t.ex. säkerhetsreserven) att ingå i avstäm- ningsreserven i primärkapitalet. Det beror på att obeskattade reser- ver inte är skulder och därför ingår i den positiva skillnaden mellan tillgångar och skulder tillsammans med framför allt poster i eget kapital.