sou · GYB3106d2 · 2011-01-01 00:00:00 — Som exempel kan nämnas redovisningen av situationen i där EFSA redovisar 11 511 fall och incidens på 18,8 (antal fall/100 000 invånare)21, medan OIE redovisar 118 fall och en incidens på 0,322. Enligt SMI rapporterades 16 018 fall i en zoonos i . Av dessa är det enbart cirka en tredjedel som bedöms ha smittats i . Det är dock stora variationer mellan olika zoonoser i vilken utsträckning som smittan har ådragits i eller utomlands. Uppgifterna nedan visar antalet fall, incidens och procentuell andel av fallen som har hänförts till svenska fall enligt SMI:s redovisning. 20EFSA Journal; 2010 8(1):1496. Uppgifterna i rapporten bygger på material som har inrap- porterats till ECDC. 21Uppgifterna kommer från OIE:s databas (World Animal Health Information Database) respektive 2010–1496. 22OIE redovisar uppgifter om zoonoser bland människor som har rapporterats gemensamt till OIE, FAO och WHO. SOU 2010:106 Djursjukdomar samt samhällskostnader för några sådana sjukdomar Antalet inhemska fall och incidens av ett urval av zoonoser i Antal och incidens av inhemsk smitta/100 inv I olika sammanhang framförs att det är ett stort mörkertal23 för olika sjukdomar, bl.a. för salmonella. Detta kan dels förklaras av att smittade personer inte har ansett sig behöva uppsöka sjukvården, dels att det sällan tas prover på personer som vänder sig till sjuk- vården för magåkommor (diarréer). För en zoonos, EHEC, kan en ytterligare jämförelse vara av intresse. E.coli (Escherichia coli) är en vanlig tarmbakterie hos varm- blodiga djur. Vissa stammar av E.coli kan producera giftet vero- toxin. Dessa stammar kallas VTEC (verotoxinbildanden E.coli). En del VTEC kan om de infekterar människor ge upphov till entero- hemorragisk E.coli infektion (EHEC). EHEC-serotypen O157 är den som främst orsakar utbrott hos människor i . I finns krav på kontroll av E.coli O157 i livsmedel genom de gränsvärden som finns i EU-förordningen om mikrobiologiska kriterier för livsmedel24. rapporterar medlemsländerna om konstaterade fall av EHEC/VTEC i befolkningen. Inom sjukvården i kommer en frisk person som bär VTEC att anmälas som ett fall av EHEC . I de fallen anges inte om smitt- ämnet var patogen för människa eller inte. Det är även tämligen vanligt att personer har dubbelinfektion av VTEC och campylo- 23Mörkertal används för att beskriva det påstådda antalet verkliga fall i relation till de fall som faktiskt har registrerats. har mörkertalet uppskattats med statistiska metoder, oftast är det endast en ren gissning. 24Kommissionens förordning (EG) nr 2073/2005 av om mikro biologiska kriterier för livsmedel. Djursjukdomar samt samhällskostnader för några sådana sjukdomar Om de då är sjuka av VTEC och/eller campylobakter vet man inte. I är samtliga redovisade fall av EHEC bland människor sådana där verotoxin har påvisats. I många länder utförs fortfarande diagnostiken av EHEC med klassik metodik utan påvisning av verotoxin och detekterar i princip enbart E. coli O157. Detta gör att det är svårt att jämföra incidenssiffror inom . Inom humansjukvården är dock uppfattningen att har högre andel fall av EHEC l bland människor än i många andra länder. 2.2.3Sjukdomar hos bin och vattenbrukets djur Sjukdomar och smittor hos vattenbrukets djur och bland bin har några markerade särdrag som skiljer dem från de sjukdomar och smittor som rör lantbrukets djur. Vattenbruksdjur är ett samlingsbegrepp som omfattar helt olika djurslag: fiskar, kräftdjur och blötdjur. De olika djurslagen innefattar i sin tur flera olika arter som alla har sjukdomar eller smittor som kan drabba dem. Sjukdomar och smittor som i vissa fall kan drabba flera arter. Gemensamt för vattenbruksdjur och bin är att de hålls i mycket nära kontakt med samma eller liknande arter i det vilda. En tydlig skillnad är att biodling är inriktad på omfattande kontakt med den omgivande naturen medan vattenbruket kan dela utrymme (vatten) med det vilda. Ett annat gemensamt drag för sjukdomar och smittor hos vatten- bruksdjur och bin är att rapportering av sjukdomar uppvisar brister samt att publicering av rapporterade uppgifter inte sker regelbundet. Några säkra uppgifter om antalet fall eller utbrott av sjukdomar hos dessa grupper finns inte och kan därför inte redovisas i utred- ningen. Av samma skäl är det inte meningsfullt att göra jämförelser med andra länder. Djursjukdomar samt samhällskostnader för några sådana sjukdomar Några sjukdomar hos fiskar regleras i epizootilagstiftningen. Vidare reglerar EU åtgärder mot några sjukdomar hos fisk, blötdjur och kräftdjur25. Av dagens fem fisksjukdomar som omfattas av epizootilagstift- ningen har tre, infektiös hematopoietisk nekros (IHN), infektiös laxanemi/infectious (/) och vårviremi hos karp/spring viraemia of carp (SVC), aldrig påträffats i landet. Samt- liga tre är virussjukdomar där det saknas behandling eller vaccin. Sjukdomarna kan orsaka hög dödlighet i fiskodlingar. De två andra, infektiös pankreasnekros (IPN) och viral hemorrhagisk septikemi (VHS), förekommer vardera i två former, en allvarlig och en mild- are. Den mildare formen av de två fisksjukdomarna förekommer i landet. Den allvarliga formen av IPN, benämnd serotyp Sp, före- kommer vid enstaka tillfällen, medan den allvarliga formen av VHS, benämnd klassisk VHS, inte har påträffats i landet. EU har tvingande åtgärder mot två exotiska fisksjukdomar, epi- zootiskt ulcerativt syndrom och (infektiös) epizootisk hemato- poietisk nekros. Detta är sjukdomar som kan drabba flera arter av fisk. En smitta som förekommer i de flesta länder, även i , och som i är föremål för obligatorisk övervakning i inlandet är bacterial kidney disease (BKD), en bakteriesjukdom som orsakar förluster i främst laxodlingen. EU har tvingande åtgärder mot tre smittor hos ostron, parasit- sjukdomarna Bonamios och Microsytos mackini samt Perkinsus som orsakas av en encellig organism (protozo). Ingen av dem har påträffats i . EU har också tvingande åtgärder mot två sjukdomarna hos kräft- djur, Taura syndrome och Yellowhead disease. Dessa sjukdomar har inte påträffats i . Därutöver följer att en medlemsstat måste vidta vissa åtgärder för att förhindra smittspridning när det gäller de ovan nämnda fisksjuk- domarna VHS, IHN, /. Detsamma gäller för fisksjukdomen koiherpesvirus (KHV), infektioner hos blötdjur orsakade av Marteilia refringens och Bonamia ostreae samt kräftsjukdomen spot disease. 25 Rådets direktiv /88/EG av om djurhälsokrav för djur och pro- dukter från vattenbruk och om förebyggande och bekämpning av vissa sjukdomar hos vattenlevande djur. Djursjukdomar samt samhällskostnader för några sådana sjukdomar Smittor och sjukdomar hos bin Sjukdomar hos bin regleras i bisjukdomslagen(1974:211). De sjuk- domar som lagen ska tillämpas på anges i bisjukdomsförord- ningen(1974:212). Enligt förordningen ska tre smittor bekämpas; amerikansk yngelröta, varroasjuka och trakékvalster. EU reglerar tre smittor i handeln inom unionen av bin och humlor: amerikansk yngelröta, lilla kupskalbaggen och tropilaelapskvalster. EU kan också lämna stöd till varroabekämpning. Varroasjuka och amerikansk yngelröta förekommer i stora delar av landet. har förklarat26 varroakvalstret, som orsakar varroasjuka, vara spritt från upp t.o.m. samt till delar av och . Verket anger i beslutet att smittan också finns i och delar av kommun. Den amerikanska yngelrötan är enligt beslut all- mänt förekommande i och men bara lokalt före- kommande i . De tre smittorna, lilla kupskalbaggen (Aethina tumida), traké- kvalster och tropilaelapskvalster har inte påträffats i . 2.2.4Utredningens kommentarer kring epizootier, zoonoser och andra sjukdomar Det är svårt att dra några generella slutsatser om det allmänna hälso- tillståndet hos lantbrukets och vattenbrukets djur. Däremot finns det bättre möjligheter att bedöma sjukdomsläget med avseende på före- komsten av de sjukdomar som omfattas av tvingande bekämpnings- åtgärder. De sjukdomar som omfattas av epizootilagstiftningens regler har varierat över åren. har utgångspunkten för vilka sjuk- domar som ska omfattas av lagstiftningen varit de sjukdomar som var upptagna på OIE:s A-lista över smittsamma djursjukdomar, även om inte alla dessa sjukdomar då var upptagna på den svenska sjukdomslistan. I anslutning till inträdet i EU infördes några sjuk- domar där EU hade bekämpningsdirektiv, t.ex. vesikulär stomatit och lumpy skin disease, på listan över sjukdomar som omfattades av epizootilagen. Listan kom också att utökas med sjukdomar för vilka det i anslutning till EU-inträdet hade startats kontrollprogram 26 Statens jordbruksverks beslut (SJVFS 2010:57) om smittförklaring med anledning av amerikansk yngelröta och varroasjuka hos bin. SOU 2010:106 Djursjukdomar samt samhällskostnader för några sådana sjukdomar med avsikt att ansöka om tilläggsgarantier, t.ex. IBR/IPV och vårviremi hos karp (SVC). Det kan också konstateras att sjukdomarna som omfattas av den nu gällande epizootilagen är med några få undantag EU-reglerade eller är sådana som önskar få reglerade i EU. Djurhälsovill- koren vid handel mellan medlemsstater och import från tredje land är reglerade på EU-nivå och det är således enbart när EU-lagstift- ningen tillåter det som ett medlemsland har möjlighet att tillämpa införselrestriktioner för att hindra ett smittämne från att komma in i landet. För andra smittämnen kan smittspridningen endast begränsas genom åtgärder i landet. Diagrammet över antalet fall av epizootisjukdomar i under (figur 2.2) visar på ett förbättrat sjukdomsläge. Detta beror på en rad faktorer. Viktigt är de framgångsrika bekämpningsprogram som har genomförts när det gäller allvarliga sjukdomar som mul- och klövsjuka, tuberkulos och klassisk svinpest. Därtill kommer att övervakningssystemen har förbättrats både nationellt och internation- ellt, misstänkta fall rapporteras snabbare, den veterinärmedicinska vetenskapen har utvecklats med förbättrade och förenklade prov- tagningsmetoder samt förbättrad och snabbare diagnostik, jord- bruket har moderniserats, jordbruksnäringens egna djurhälso- organisationer har utvecklats etc. Kompetensen och kunskapen om hur smittspridning snabbt ska upptäckas, diagnostiseras och mot- verkas är bättre . Risken för att jordbruket skulle drabbas av stora och upprepade utbrott av smittsamma djursjuk- domar som t.ex. mul- och klövsjuka får därmed bedömas vara väsentligt mindre än för 50–. Också inom EU har det skett en förbättring av djurhälsoläget. Orsaken är säkert densamma som i , förbättrade kunskaper, bättre teknologi m.m., men som också kan observeras är utveck- lingen förskjuten i tiden i förhållande till utvecklingen här. Vad som är orsaken till att kontroll och bekämpning av djursjukdomar tycks ha kommit igång senare i många av de nuvarande EU-länd- erna kan ha många förklaringar Sannolikt är de två världskrigen en viktig del av förklaringen. Det råder dock inte någon tvekan om att om den nuvarande trenden håller i sig kommer djursjukdomsläget i och övriga EU inom en överblickbar tidsperiod vara unge- fär detsamma. Slutsatsen att sjukdomsläget i är gott i fråga om epi- zootiska smittor hindrar inte att det har före- kommit utbrott av ett smittämne som omfattas av epizootilagen. Djursjukdomar samt samhällskostnader för några sådana sjukdomar Inte har det funnits helt sjukdomsfria år. Det behöver dock inte betyda att sjukdomsläget har försämrats. Det speglar snarare att övervakning har förbättrats, provtagningen ökat samt att nya smittämnen förts upp på listan över sjukdomar som omfattas av epizootilagen. De utbrott som ägt rum omfattar tio smittämnen och berör djurslagen, nöt, gris, fjäderfä, får, fisk, giraff och elefant. Utbrotten har också i all- mänhet varit begränsade i fråga om antalet insjuknade djur. Två smittämnen har dock återkommit flera gånget, Newcastle- sjuka och 98. har haft fall av New- castlesjuka . Det är betydligt fler jämfört med t.ex. , och som har haft ett, två respektive inget fall . Någon entydig förklaring finns inte. Uppfattningen tycks dock vara att spridningen har samband med flyttfåglar eller andra vilda fåglar. En annan förklaring kan vara att vissa länder tillämpar vaccinering, t.ex. . I en rapport från EFSA 200727 om Newcastlesjuka anges att biosäkerhetsåtgärder är det viktigaste skyddet för att förhindra introduktion, överföring och spridning av sjukdomen. Det anges att optimala vaccinationsprogram förväntas förhindra och reducera överföring och spridning. Det anges också att dagens vacciner är mycket effektiva och billiga att fram- ställa. Det är dock inte möjligt att i övervakningen särskilja om ett serologiskt positivt svar avser antikroppar med anledning av vaccinet eller smittan. EFSA förespråkar framtagning av vaccin där detta är möjligt, s.k. DIVA-vaccin (Differentiating Infected from Vaccinated Animals). EFSA konstaterar också att underlag och rap- portering kring Newcastlesjuka inte är tillräckligt för att dra veten- skapliga slutsatser om effekten av vaccinationen. är ett av de få länder i EU som inte generellt tillåter vaccinering mot Newcastle- sjuka. Det andra smittämnet avser 98, ett smittämne som tillhör gruppen TSE-sjukdomar. Den har konstateras i 18 olika besätt- ningar . Det kan komma in nya eller tidigare inte förekommande sjuk- domar i landet, och i EU. Förutsättningarna för att sådana sjukdomar också ska etableras förändras genom t.ex. klimatpåverkan, se del B, kapitel 13. kunde blåtungevirus konstateras i landet , något som bara bedömdes som högst osannolikt. 27 (2007) 477, 1-25 Review on disease focussing on vaccination worldwide in order to determine its optimal use for disease control purposes. Djursjukdomar samt samhällskostnader för några sådana sjukdomar kunde förklaras fritt från smittämnet. Exemplet blåtunga visar att beredskap för hantering av snabbt uppdykande smittor är stor. De två bisjukdomarna amerikansk yngelröta och varroa har sådan spridning att de bör betraktas som endemiska sjukdomar i landet. har ett gott läge när det gäller förekomsten av zoonotiska sjukdomar hos människor. De uppgifter som föreligger tyder emellertid på att förekomsten av EHEC är relativt hög. Det är oklart om den genomsnittliga treprocentiga förekomsten av VTEC hos nötkreatur är högre än i andra länder. Eftersom prevalensen för smittan varierar mellan olika delar av landet är förekomsten av smittan i vissa delar av betydligt högre. Även campylobakter hos män- niskor har en relativt hög förekomst jämfört med andra länder, även om jämförbarheten, liksom när det gäller salmonella, är behäftad med stor osäkerhet. EHEC/VTEC och cambylobakter omfattas inte av zoonoslagen. Utredningen redovisar nedan en närmare analys av kostnader för de två smittorna i jämförelse med salmonella hos människor. Djur ådrar sig sjukdomar under sin livstid. Vilka sjukdomar och i vilken omfattning beror på allmänt hälsotillstånd, kön, ålder, ras, produktionsform, utfodring m.m. Sådana sjukdomar eller smitt- ämnen finns i större eller mindre utsträckning i djurbesättningarna. Ofta omtalas de som produktionssjukdomar. Vilka sjukdomar som räknas som produktionssjukdomar varierar mellan olika länder. Salmonella är den enda zoonos som zoonoslagen tillämpas på. Bekämpningen av salmonella i djurbesättningarna är också den för staten över tiden mest resurskrävande insatsen – se del B, kapitel 7 – i fråga om sjukdomsbekämpningen inom djurpopulationen. Det motiverar att salmonellafrågan här ges en mer utförlig beskrivning. Salmonella är en tarmbakterie som tillhör familjen . Det finns två arter av salmonella – Salmonella enterica och Salmonella bongori. De flesta salmonellabakterier tillhör arten S. enterica som i sin tur delas upp i sex underarter och bland dessa åter- finns i sin tur över 2 500 s.k. serovarer (även kallat serotyper) av bakterien. Serotyperna Salmonella Typhimurium och Salmonella Enteritidis är de vanligaste och de delas in i ytterligare undergrupper Djursjukdomar samt samhällskostnader för några sådana sjukdomar (s.k. fagtypning). De flesta serotyper kan infektera både djur och människor med undantag för Salmonella Typhi och Salmonella Para- typhi som bara infekterar människor. Några salmonellatyper är sär- skilt anpassade till vissa djurslag, exempelvis är Salmonella anpassad till svin och Salmonella till nötkreatur. Infektion med salmonella sker vanligen oralt. Bakterien kan för- öka sig i tarmen och orsaka skador på tarmslemhinnan med bl.a. diarré som vanlig påföljd. Oavsett om en infekterad individ har symtom eller inte så kan bakterien utsöndras med avföringen. Nya individer kan smittas genom direktkontakt med smittad människa eller djur eller indirekt via t.ex. kontaminerade livsmedel eller konta- minerat vatten. Smittspridningen underlättas av att salmonella kan överleva länge i omgivningen och under gynnsamma betingelser även tillväxa. Symptom vid salmonellainfektion varierar mycket för alla djur- slag och i många fall uppvisar infekterade djur inga symptom alls. Skillnader i symptom beror bl.a. på serotyp, infektionsdos och immunstatus hos djuren som blir infekterade. Symptom som kan ses är diarré, kastningar, feber, nedsatt allmäntillstånd, sänkt foderlust, lunginflammation, ledinflammation och blodförgiftning. Det före- kommer även att djur dör av infektionen. Den svenska salmonellahanteringen har en lång bakgrund. Staten har bedrivit ett omfattande arbete för att bekämpa salmonella på gårdsnivå och undanröja risker för att salmonella sprids vidare till livsmedel. Startpunkten var ett stort livsmedelsbetingat salmonellautbrott . Vid utbrottet insjuknade 9 000 personer och 90 personer avled. Utbrottet orsakades av att Salmonella Typhimurium-smittat kött hade sänts ut från kontrollslakteri. Anledningarna till att epidemin fick så stor omfattning var många. Det hade varit flera veckors uppehåll i slakten på grund av strejk och många djur stod på kö för slakt. När slakten återupptogs hade inte slakteriet tillräcklig kylkapacitet. Köttet blev dåligt kylt när det lastades på transport- bilarna som saknade eller hade otillräckliga kylanordningar. Dessutom rådde högsommar med en temperatur på uppemot . Till- växtbetingelserna för salmonellabakterierna var mycket goda. slakteri distribuerade dessutom sina produkter förutom inom även till , och Väster- län. Hur salmonellasmittan ursprungligen drabbade Alvesta- slakteriet blev aldrig helt klarlagt. Djursjukdomar samt samhällskostnader för några sådana sjukdomar Med stöd av zoonoslagen och livsmedelslagen (2006:804) över- vakas och bekämpas salmonella i hela livsmedelskedjan. I samband med EU-inträde utarbetade i samarbete med SVA och ett dokument som beskriver den svenska salmonellakontrollen – Swedish Salmonella Control Pro- grammes for Live Animals, Eggs and Meat (salmonellakontroll- programmen). Målet med den svenska salmonellakontrollen anges i ansökan 1995 vara att säkerställa att animal products delivered for human consumption are free from salmon- ella28. Ett annat mål finns i det nationella kontrollprogram för salmon- ella i fjäderfä och ägg som gavs in med anledning av EU-förordningen om bekämpning av salmonella och andra zoo- notiska smittämnen29. Där anges att målet är att minimera att män- niskor utsätts för salmonella från fjäderfä och fjäderfäprodukter. Det kvantitativa målet är att hålla den årliga förekomsten av salmon- ella i fjäderfä mindre än en procent. I övrigt saknas dock kvantitativa mål för förekomsten av salmonella på gårdsnivå. I livsmedelskedjan tas prover på olika produkter där den provtagna mängden ska vara fri från salmonella. Reglerna för provtagning skärptes vid ingången av för vissa köttprodukter30. är tillsammans med de enda länder inom EU som bekämpar samtliga salmonella serotyper – drygt 2 500 stycken. EU:s reglering för salmonellabekämpning omfattar enbart de sero- typer31 som har betydelse för folkhälsan, dessa serotyper är de van- ligast rapporterade. Dock innebär salmonellagarantierna32 för och att provtagningen som ska göras inför avsändande av djur eller köttprodukter ska vara negativt för salmonella utan begränsning till salmonellaserotyp. Utredningen återkommer till en djupare analys av innebörden av salmonellagarantierna i del B, avsnitt 3.7. 28The Swedish application to Community regarding Additional Guarantees for certain animal diseases, s. 192. 29Europaparlamentets och rådets förordning (EG) 2160/2003 om bekämpning av salmonella och vissa andra livsmedelsburna zoonotiska smittämnen. 30Se bilaga I till kommissionens förordning 2073/2005/EG om mikrobiologiska kriterier för livsmedel. 31Europaparlamentets och rådets förordning (EG) 2160/2003. 32Se vidare och rådets förordning (EG) 853/2004. Djursjukdomar samt samhällskostnader för några sådana sjukdomar Zoonoslagens regler innebär att salmonella i första hand ska bekämpas i djurhållningen. Salmonella finns dock endemiskt i landet och redovisas nya fall, tabell 2.10. Tabell 2.10 Antalet fall av salmonella i animalieproduktion åren 1999-2009 enligt uppgifter från och I förhållande till antalet djurbesättningar är utbrotten av salmonella få. Det kan dock konstateras att antalet fall har ökat , särskilt inom fjäderfä och nötköttsektorn. En orsak kan vara ökad provtagning eller förbättrad provtagningsteknik och som framgår av del B kapitel 7 har det ökade antalet fall inneburit ökande kostnader för salmonellabekämpning. Sammanlagt har det –2009 ägt rum 310 utbrott av salmonella, vilket betyder i genomsnitt drygt 30 utbrott . Som jämförelse kan nämnas att –1970 var antalet utbrott i genomsnitt 110, dvs. mer än så många. Antalet företag med djurbesättningar var då drygt sex gånger fler än . Av de 310 utbrotten svarar fjäderfä för och nötköttssektorn för . Över en tredjedel av utbrotten i fjäderfäsektorn har inträffat bland ankor, kalkoner och gäss. Av de nötkreatursbesättningar som spärrades på grund av påvisad salmonella var hälften mjölkgårdar och hälften renodlade nötköttsproducenter. Salmonella påvisas också hos andra djurslag som människan har i sin vård än livsmedelsproducerande djur samt hos vilda djur. upptäcktes salmonella t.ex. hos 51 katter, sex hundar och åtta vilda djur. De åtgärder som vidtas i för att minska salmonellaföre- komsten har till syfte att förhindra att människor smittas av salmon- Djursjukdomar samt samhällskostnader för några sådana sjukdomar ella från livsmedel. I förarbetet till nuvarande zoonoslag angavs att samhällets åtgärder, med anledning av salmonella, ska syfta till att förebygga och begränsa förekomsten33. Någon utrotning av salmon- ella är det således inte fråga om. För människor räknas salmonellainfektioner som en allmänfarlig sjukdom enligt smittskyddslagen (2004:168), vilket innebär att varje nyupptäckt fall ska anmälas till smittskyddsläkare och till SMI. Att salmonellainfektioner klassas som allmänfarlig sjukdom medför att den person som har anledning att anta att han har smittats ska söka läkare och låta ta de prover som kan behövas. Läkaren och patienten är också skyldiga att medverka till att utreda smittvägarna. Enligt smittskyddslagen kan smittskyddsläkare ansöka hos länsrätten om att få en person tvångsisolerad. Om den enskilde beter sig så att andra utsätts för en omedelbar risk att smittas får smittskyddsläkaren besluta om tillfällig isolering34. Reglerna om isolering omfattar samtliga allmänfarliga sjukdomar, även campylo- bakterinfektioner och EHEC som alltså inte omfattas av zoonos- lagen. Salmonellabakterier, som finns i djurets tarm, kan komma i kon- takt med livsmedel eller maträtter på olika sätt. Smittan kan ha hamnat på livsmedlet i produktionen, t.ex. att styckat kött har konta- minerats och smittats av tarmrester från slakten. Smittämnet kan också ha funnits i livsmedlet, t.ex. genom att en grönsak eller kryddväxt har bemängts med bakterien genom att vattnas med vatten som har innehållit salmonellabakterier. En annan, men mindre vanligt förekommande orsak, är att salmonellan intro- duceras av att en anställd i livsmedelsindustrin smittar ned de produkter som denne är med och framställer.