sou · GZB318 · 2011-03-02 00:00:00 — Mot denna bakgrund, samt med utgångspunkt i bestämmelserna i 12 kap. 16 §, som gör det möjligt för regeringen att delegera till en myndighet att även under ett tillstånds giltighetstid besluta om de villkor som behövs med hänsyn till strålsäkerheten, är det rimligt att Miljödomstolen i ärenden enligt 12 kap. får överlåta åt Strål- säkerhetsmyndigheten att fastställa villkor av betydelse för strål- säkerheten. Prövningsprocessen i ärenden som ska tillåtlighetsprövas – ett sammanfattande flödesschema Ansökan (22 kap. 1 och 2 §§) Sökanden lämnar en skriftlig ansökan till miljödomstolen. Ansökan ska ges in i det antal exemplar som miljödomstolen finner behöv- ligt. Ansökan ska innehålla följande: ritningar och tekniska beskrivningar med uppgifter om förhål- landena på platsen, produktionsmängd eller annan liknande uppgift samt användningen av råvaror, andra insatsvaror och ämnen liksom energianvändning, Konstruktion, uppförande och drifttagning av anläggningar i vilken en reglerbar kedjereaktion av kärnprocesser kan upprätthållas, liksom andra komplexa anläggningar där joniserad strålning används, är processer som tar att genomföra. Detsamma gäller vid större ändringar av befintliga sådana anläggningar. Beroende av anläggningstyp finns vanligen inte underlag med detaljkonstruktion framtagna vid ansökningstillfället. Dessutom kan tänkta konstruktionslösningar komma att förändras . Vidare kan problem uppkomma under uppförande- eller anläggningsändringsfasen som leder till att andra lösningar måste tillgripas. Ansökan kan därför komma att avse en tänkt anläggningstyp med uppgifter om produktionsdata, säkerhetsprinciper etc. och kan i övrigt innehålla följande: en preliminär säkerhetsredovisning enligt föreskrifter som med- delas av , en redogörelse för hur bestämmelsen enligt 12 kap. 24 § om ekonomiska, administrativa och personella resurser planeras att uppfyllas, en bedömning av hur närheten till annan verksamhet kan påverka säkerheten i den egna anläggningen, uppgifter om utsläppskällor, art och mängd av förutsebara utsläpp samt förslag till de åtgärder som kan behövas för att förebygga uppkomsten av avfall, en miljökonsekvensbeskrivning och uppgift om det samråd som skett, förslag till skyddsåtgärder eller andra försiktighetsmått samt de övriga uppgifter som behövs för att bedöma hur de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. iakttas, förslag till övervakning och kontroll av verksamheten, en icke-teknisk sammanfattning av de uppgifter som lämnats i ansökan. Kungörelsen och synpunkter på ansökan (22 kap. 3, 4 och 10 §§) Om en ansökan tas upp till prövning, ska miljödomstolen utfärda kungörelse med en kortfattad redogörelse för ansökan. I kun- görelsen ska bland annat finnas information om att synpunkter på ansökan kan lämnas och ges in till domstolen samt en sista tidpunkt för att ge in synpunkterna. Kungörelsen ska föras in i ortstidningen. I ärenden som rör verksamhet med strålning ska ett exemplar av ansökningshandlingarna och av kungörelsen skickas till Strålsäker- hetsmyndigheten. Synpunkter på ansökan ska lämnas skriftligen till miljödom- stolen. Ett exemplar av synpunkterna ska lämnas till den sökande. beredning av ärenden som ska tillåtlighetsprövas (utredningens förslag till ny 19 kap. 1 a §) ska med avseende på strålsäkerheten bereda regeringens tillåtlighetsprövning av ärenden som rör föl- jande slag av anläggningar: 1.anläggningar avsedda för en reglerbar kedjereaktion av kärn- processer (kärnreaktor), 2.anläggningar i vilken processer med joniserande strålning uppkom- mer (spallation eller andra liknande processer) och där innehållet av de radioaktiva ämnen som uppstår under processen kräver kylning, 3.anläggningar för att bryta eller utvinna uranhaltigt material eller andra ämnen med fissila eller fertila egenskaper, som kan användas för framställning av bränsle till en kärnreaktor, 4.anläggningar för hantering eller bearbetning av anrikat uran eller förening vari sådant uran ingår och som innehåller eller mer av isotopen 235 och där den totala mängden av isotopen är eller mer, 5.anläggningar där eller mer av uranisotopen 233 i ren form eller i förening hanteras eller bearbetas 6.anläggningar där eller mer av plutonium i ren form eller ingående i förening hanteras eller bearbetas, 7.anläggningar för förvaring som avses bli bestående (slutförvaring) eller annan förvaring (lagring) av radioaktivt avfall där den beräknade totala mängden radioaktivt material överstiger 10 tera- becquerel (TBq), varav högst 10 gigabequerel (GBq) utgörs av alfaaktiva ämnen. bereder även regeringens tillåtlighets- prövning av en höjning av den högsta tillåtna termiska effekten vid en befintlig kärnkraftsreaktor ska sedan som ett underlag i tillåtlighetsfrågan med eget yttrande överlämna sina synpunkter till regeringen beträffande strålsäkerheten. I sitt yttrande till rege- ringen har myndigheten möjlighet att föreslå villkor som kan inne- bära en stegvis prövning av uppförandet av anläggningen som ska göra det möjligt att successivt precisera frågan om bästa möjliga teknik i olika avseenden, av betydelse för säkerhet och strålskydd. Ett exemplar av yttrandet ska också sändas till miljödomstolen samt till kommunfullmäktige i den kommun i vilken anläggningen är tänkt att uppföras. Miljödomstolens förberedelse av målet (22 kap. 11–15 §§) Miljödomstolen ska under förberedelsen se till att utredningen i målet får den inriktning och omfattning som krävs. Domstolen ska inte bara se till att den utredning som verksamhetsutövaren är skyldig att ge in är komplett utan domstolen ska också säkerställa att frågorna får en sådan belysning som målets karaktär kräver. Domstolen har full utredningsskyldighet. Det kan t.ex. betyda att domstolen även på detta stadium av målets handläggning finner att ytterligare utredning behövs och därför begär in expertyttranden från någon myndighet. Denna skyldighet föreligger under hela målets handläggning. Domstolen ska ha tillgång till yttrande om strålsäkerhetsfrågorna i målet (22 kap. 12 a). Om det är lämpligt får rätten uppdra åt en eller flera ledamöter att göra en undersökning på platsen. Parterna ska ges tillfälle att vara närvarande vid en sådan undersökning. Vid undersökningen ska protokoll föras. En undersökning som gäller en fråga av teknisk art får inte läggas till grund för dom eller beslut utan att parterna har getts tillfälle att yttra sig över undersökningen. Detta gäller dock inte om undersökningen i endast oväsentlig utsträckning avviker från vad som har framkommit tidigare i målet. (3 kap. 4 § lagen (2010:923) om mark- och miljödomstolar) Utgångspunkten är att miljödomstolen ska bedriva en aktiv materiell processledning. Huvudförhandlingen (22 kap. 16 §) När målet är klart för huvudförhandling ska miljödomstolen bestämma tid och plats för den. Besked om tid och plats för huvud- förhandling ska lämnas parterna. Om någon part bör infinna sig personligen vid huvudförhandlingen, ska miljödom- stolen förelägga vite. Föreläggandet ska delges. får hållas, även om en part uteblir från den. Tredskodom får dock inte meddelas. Mark- och miljödomstolen ska hålla syn på stället, om det behövs. (3 kap. 5 § lagen (2010:923) om mark- och miljödom- stolar). Det är inte nödvändigt att allt material gås igenom i detalj vid huvudförhandlingen. Det är tillräckligt att parterna åberopar skrif- terna och lämnar en mer översiktlig redogörelse för innehållet i dem. I större mål skriver domstolen ofta en förhandlingsordning som skickas ut till parterna i förväg. I förhandlingsordningen struktureras frågorna så att de kan redovisas och bli föremål för diskussion på ett lämpligt sätt. Domstolen får därigenom också möjlighet att fokusera på frågor som är av större vikt. , , , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap och ska, när det behövs, föra talan i målet för att tillvarata miljö- intressen, strålsäkerhetsintressen och andra allmänna intressen. (22 kap. 6 §) En kommun får föra talan för att tillvarata miljöintressen och andra allmänna intressen inom kommunen. Mål som ska överlämnas till regeringen för tillåtlighetsprövning (21 kap. 7 §) Miljödomstolen ska handlägga mål som ska tillåtlighetsprövas av regeringen enligt 17 kap. på vanligt sätt, dvs. granska ansökan, kungöra det, hämta in yttranden och hålla huvudförhandling. Yttrandet till regeringen bör innehålla en närmare motivering med förslag till ställningstagande Regeringens tillåtlighetsprövning (17 kap) Regeringen ska pröva tillåtligheten av nya verksamheter av följande slag: 1.anläggningar avsedda för en reglerbar kedjereaktion av kärnpro- cesser (kärnreaktor), 2.anläggningar i vilken processer med joniserande strålning upp- kommer (spallation eller andra liknande processer) och där inne- hållet av de radioaktiva ämnen som uppstår under processen kräver kylning, 3.anläggningar för att bryta eller utvinna uranhaltigt material eller andra ämnen med fissila eller fertila egenskaper, som kan användas för framställning av bränsle till en kärnreaktor, 4.anläggningar för hantering eller bearbetning av anrikat uran eller förening vari sådant uran ingår och som innehåller eller mer av isotopen 235 och där den totala mängden av isotopen är eller mer, 5.anläggningar där eller mer av uranisotopen 233 i ren form eller i förening hanteras eller bearbetas 6.anläggningar där eller mer av plutonium i ren form eller ingående i förening hanteras eller bearbetas, 7.anläggningar för förvaring som avses bli bestående (slutförvaring) eller annan förvaring (lagring) av radioaktivt avfall där den beräknade totala mängden radioaktivt material överstiger 10 tera- becquerel (TBq), varav högst 10 gigabequerel (GBq) utgörs av alfaaktiva ämnen. Regeringen prövar också tillåtligheten av en höjning av den högsta tillåtna termiska effekten vid en befintlig kärnkraftsreaktor. Tillåtlighetsprövningen ingår som ett led i den normala tillståndsprövningen hos miljödomstolar och andra prövningsmyn- digheter60. En tillåtlighetsprövning enligt 17 kap. rymmer samhällsfrågor som bör lösas utifrån ett nationellt perspektiv. Olika allmänna och enskilda intressen kan ställas mot varandra. Prövningen bör utfor- mas så att en allsidig sammanvägning av olika hänsyn kan åstadkommas. Reglerna ger regeringen ett långtgående utrymme att vid en prövning av en ny kärnkraftsreaktor avgöra tillåtligheten med hänsyn till om verksamheten är önskvärd från närings-, energi-, arbetsmarknads-, klimat- och regional-politiska utgångs- punkter. Vid tillåtlighetsprövningen är de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. tillämpliga, vilket bl.a. innebär att verksamheten ska prövas enligt krav på bästa möjliga teknik. 60 Se SOU 2003:124, s. 233. prövningen kan regeringen enligt besluta om särskilda villkor för att tillgodose även allmänna intressen (17 kap. 7 §). Det kommunala inflytandet (17 kap. 6 §) Regeringen får tillåta en verksamhet endast om kommunfull- mäktige i den kommun där verksamheten ska bedrivas har tillstyrkt detta - s.k. kommunalt veto. En förutsättning för tillåtlighet är alltså kommunfullmäktiges tillstyrkan. Det kommunala vetot försetts med en s.k. ventil beträffande vissa uppräknade verksamheter. Regeringen får i vissa undantagsfall tillåta en verksamhet utan att kommunfullmäktige har tillstyrkt detta. Bestämmelsen gäller verksamheter som är av sådan nationell betydelse att det är synnerligen angeläget att de kan lokaliseras till någon plats i landet. Vetoventilen gäller bland annat anläggningar för mellanlagring eller slutlig förvaring av kärnämne eller radioaktivt avfall. Fortsatt prövning och beslut om tillstånd När regeringen har beslutat att tillåta tillstånd till verksamheten överlämnas ärendet till domstolen för beslut om tillstånd. Rege- ringens beslut i tillåtlighetsfrågan är bindande för den efterföljande prövningen av tillstånd. Tillståndsmyndigheternas prövning begränsas alltså till de frågor som inte har prövats av regeringen. Domstolen bestämmer då den närmare utformningen för verksamheten och fastställer också vill- kor för den.61 Miljödomstolen får i ärenden enligt 12 kap. överlåta åt Strål- säkerhetsmyndigheten att fastställa villkor av betydelse för strål- säkerheten. (22 kap. 25 §, utredningens förslag). 61 Se prop. 1997/98:45, s. 435–436 och 443, MÖD 2006:44 och RÅ 2008 ref. 89, RR mål nr 1989-08. Utredningens förslag: Definitionen av verksamhet med strål- ning medför att tillämpningsområdet av 12 kap. skulle kunna komma att spänna över ett mycket stort område. Allt i vår tillvaro utsänder på olika sätt strålning. För att undvika ett alltför omfattande och svåröverskådligt tillämpningsområde är det nödvändigt att, i likhet med nu gällande bestämmelser enligt strålskyddslagen, generellt kunna begränsa tillämpningsområdet av 12 kapitlet till att endast omfatta skydd mot skadlig verkan av strålning. Genom regeringens bemyndigande har Strålsäkerhetsmyn- digheten dels utfärdat föreskrifter om undantag, s.k. friklass- ningsföreskrifter med utgångspunkt i fastslagna gränsvärden/fri- klassningsnivåer, dels meddelat undantag i enskilda fall. En av utredningens ambitioner är att lyfta upp grundläg- gande strålsäkerhetsprinciper från myndighetens föreskrifter till lag eller förordning. Bestämmelser om undantag från 12 kapit- lets tillämpningsområde är exempel på sådana grundläggande regler som enligt utredningens bedömning bör samlas i en för- ordning. Enligt den nu gällande kärntekniklagen och strålskyddslagen har bemyndigats att meddela föreskrifter om undantag från respektive lagstiftning. Genom regeringens bemyndigande har dels utfärdat före- skrifter om undantag, s.k. friklassningsföreskrifter, med utgångs- punkt i fastslagna gränsvärden/friklassningsnivåer, dels meddelat undantag i enskilda fall. föreskrifts- samling med myndighetsföreskrifter är omfattande. En av utredningens ambitioner är att lyfta upp grundläggande strålsäkerhetsprinciper från myndighetens föreskrifter till lag eller förordning. Bestämmelser om undantag från 12 kapitlets tillämp- ningsområde är exempel på sådana grundläggande regler som enligt utredningens bedömning bör samlas i en förordning. Definitionen av verksamhet med strålning medför att tillämpnings- området av 12 kap. skulle kunna komma att spänna över ett mycket stort område. Allt i vår tillvaro utsänder på olika sätt strålning1. Som exempel kan nämnas allt från strålning från radioaktiva ämnen som är livsfarlig för människan till vissa typer av radioaktiva ämnen som har så lågt aktivitetsinnehåll att strålningen från dessa inte fordrar något strålskydd alls. Vissa slag av icke- joniserande strålning är t.o.m. är livsnödvändig för människan. För att undvika ett alltför omfattande och svåröverskådligt till- ämpningsområde är det nödvändigt att generellt begränsa tillämp- ningsområdet av 12 kap. till att endast omfatta skydd mot skadlig verkan av strålning. Enligt gällande strålskyddslag kan regeringen eller, efter rege- ringens bemyndigande, bestämma den nedre gränsen för lagens tillämplighet genom att föreskriva undan- tag från lagens tillämpningsområde i sin helhet eller i vissa delar. I de nya reglerna enligt bör en motsvarande möjlighet finnas för regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer. Eftersom syftet med en sådan reglering är att kunna fastställa det nedre tillämpningsområdet för 12 kap. bör rätten att föreskriva undantag begränsas till de fall då det kan ske utan att syftet med bestämmelserna åsidosätts. Undantag från 12 kapitlets tillämpningsområde innebär till exempel att ett föremål med lågt aktivitetsinnehåll, som kan ha förorenats med radioaktivt ämne vid verksamhet med joniserande strålning eller tekniska anordningar som avger svag joniserande strålning kan undantas från fortsatt kontroll från strålsäkerhets- synpunkt. Det bör även vara möjligt att föreskriva om undantag från endast vissa av kapitlets bestämmelser. Som exempel bör det var 1 Se även se avsnitt 2.1. möjligt att göra undantag göras från de bestämmelser i 12 kap. som avser tillståndsplikt. För verksamheter som genom undantag från 12 kap. kan bedrivas utan restriktioner från strålsäkerhetssynpunkt gäller dock övriga bestämmelser beträffande miljöfarlig verksamhet utan inskränkning. Radioaktiva restprodukter i form av använt kärnbränsle och annat radioaktivt avfall från kärnteknisk verksamhet uppkommer i huvudsakligen vid framställning av energi i kärnkraftsreaktorer men även vid rivning av kärnkraftsverken samt drift och rivning av andra kärntekniska anläggningar. Vid sidan av den kärntekniska verksamheten uppkommer radio- aktiva restprodukter från olika verksamheter vid sjukhus, industrier och forskningsinstitutioner som använder radioaktiva ämnen. Grundläggande bestämmelser om hantering av radioaktivt avfall och skyldigheten att omhänderta avfallet finns i såväl kärnteknik- lagen som strålskyddslagen samt . Kärntekniklagen omfattar sådant radioaktivt avfall som har uppstått i en kärnteknisk anläggning medan strålskyddslagen även omfattar övrigt radio- aktivt avfall. gäller för båda typerna av avfall. Strål- säkerhetsmyndigheten har utfärdat föreskrifter som på ett mer detaljerat sätt anger hur avfallet ska hanteras och vilka krav på administrativa rutiner som måste vara uppfyllda. 7.1.1Allmänt om radioaktivt avfall Avfall är den restprodukt som uppstår då det är möjligt eller önskvärt att utnyttja ett material eller en komponent i den fortsatta verksamheten. Orsak till detta kan vara att materialet är ett förpacknings- eller förbrukningsmaterial av engångskaraktär, har gått sönder, blivit omodernt, är slitet eller byts av andra orsa- ker. Det förutsätts också att materialet inte lagras för senare användning, avses utnyttjas för andra ändamål eller avyttras genom försäljning. En avfallspost kan vara en värdefull resurs för återanvändning i annan verksamhet eller vid återvinning. Radioaktivt avfall är något oönskat men ofrånkomligt vid t.ex. all kärnteknisk verksamhet. Alla typer av verksamheter försöker i möjligaste mån att begränsa uppkomsten av radioaktivt avfall genom att optimera verksamheten beaktat strålskyddsmässiga, miljömässiga och ekonomiska faktorer. Typ av verksamhet och anläggningens konstruktion har en stor påverkan på mängden och typen av radioaktivt avfall som uppkom- mer. Till exempel genererar en kokarvattenreaktor (BWR) ungefär dubbelt så mycket avfall som en tryckvattenreaktor (PWR). Aktivitetsinnehållet i avfall från en tryckvattenreaktor har dock ett högre genomsnittligt aktivitetsinnehåll än från en kokarvatten- reaktor. När ett avfall är ett faktum gäller att de behandlingsinsatser som är nödvändiga för att begränsa spridning av aktivitet från avfalls- posten och för att på ett optimalt sätt slutligt omhänderta avfallet sätts in. Likaså är det av stor vikt att avfallsposten märks och dokumenteras på ett fullgott sätt. Det som särskiljer definitionen på radioaktivt avfall från det avfall som produceras i konventionell industri är att avfallet inne- håller radioaktiva ämnen. I en kärnkraftsreaktor har radioaktivi- teten i avfallet två ursprung, dels genom att det uppstår läckage av aktiva ämnen från kärnbränslet, dels genom att ämnen som passerar genom reaktorn eller befinner sig inuti reaktortanken aktiveras. Radioaktiviteten hos ett avfall föreligger, något förenklat, antingen som ett i sig naturligt förekommande ämne, en ytlig nedsmutsning eller som material som till följd av neutronaktivering blivit radioaktivt. En viktig parameter i sammanhanget är den radioaktiva isoto- pens halveringstid, dvs. den tid det tar för ämnets aktivitet att minska till hälften av den ursprungliga aktiviteten. För den vanligt förekommande nukliden kobolt-60 med en halveringstid av reduceras aktiviteten till en tusendel . Då radioaktivt avfall kan uppkomma i många sammanhang och betraktas olika har följande huvudindelning gjorts: -avfall från verksamhet med strålning (användning av artificiella nuklider eller verksamhet med syfte att utnyttja radioaktiva ämnens radioaktiva egenskaper), -avfall från annan verksamhet med naturligt förekommande radioaktivt material. Verksamheten med strålning kan i sin tur delas in på olika sätt. Ett sådant sätt är en indelning i -kärnteknisk verksamhet, -övrig verksamhet med strålning. Radioaktivt avfall är bland annat: -avfall från kärnbränslecykeln: uranutvinning, drift och avveck- ling av kärntekniska anläggningar och avfallshantering. -avfall som uppkommer vid icke kärnteknisk verksamhet, t.ex. sjukhus, industrier och forskningsinstitutioner, till följd av att radioaktiva ämnen har använts i verksamheten. -avfall som innehåller förhöjda halter av naturligt förekommande radioaktiva ämnen och som uppkommer som en bieffekt vid icke kärnteknisk verksamhet där stora mängder naturligt mate- rial hanteras, t.ex. processindustrier och vattenreningsverk. Detta avfall betecknas vanligen NORM-avfall (Naturally Occuring Radioactive Material). -avfall i form av bl.a. aska som innehåller fissionsprodukten cesium-137 som spridits i naturen efter kärnvapenprov och olyckan i Tjernobyl. Askan härrör från eldning av torv eller trädbränsle i biobränsleanläggningar och värmeverk. 7.1.2Syfte och mål med avfallshanteringen Det övergripande syftet med den systematiska hanteringen av det radioaktiva avfallet är att minimera påverkan på människor, djur och miljön. Målet är att på ett säkert sätt och så fort som möjligt genom uppsamling, sortering, behandling och transport föra avfallet till ett så säkert tillstånd som är rimligt möjligt. Internationella huvudprinciper är i högsta grad tillämpliga vid all hantering av radioaktivt avfall: Ingen verksamhet ska accepteras förrän det är bevisat att dess fördelar överväger nackdelarna. Berättigandeprincipen vad gäller avfall är kopplad till själva produktionen av avfallet och anses ha ägt rum i samband med beslutet att tillåta drift av den tillståndspliktiga verksamheten. Alla stråldoser ska hållas så låga som det är rimligt möjligt med hänsyn till ekonomiska och sociala faktorer. Varje individ ska skyddas mot alltför stora risker genom individuella dosgränser. 7.2Radioaktivt avfall från kärnteknisk verksamhet Huvudregeln vid de kärntekniska anläggningarna är att det ska verifieras att allt material som förs in på s.k. kontrollerat område1 ska kunna omhändertas som radioaktivt avfall och att det för detta ändamål finns erforderliga metoder för hantering och emballage för mellanlagring och/eller slutförvar. 7.2.2Radioaktivt avfall från kärnteknisk verksamhet Enligt 3 § lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet utgör kärn- avfall: A.Använt kärnbränsle som har placerats i slutförvar. B.Radioaktivt ämne som har bildats i en kärnteknisk anläggning och som inte har framställts eller tagits ur anläggningen för att användas i undervisnings- eller forskningssyfte eller för medi- cinska, jordbrukstekniska eller kommersiella ändamål. C.Material eller annat som har tillhört en kärnteknisk anläggning och blivit radioaktivt förorenat samt inte längre ska användas i en sådan anläggning. D.Radioaktiva delar av en kärnteknisk anläggning som avvecklas. 1 Område inom ett kärnkraftverk där det finns risk för radioaktivitet. Radionuklider som är vanligt förekommande kan t.ex. vara: -naturligt och anrikat uran och torium, -fissionprodukter som t.ex. strontium-90 och cesium-137, -aktinidisotoper som t.ex. plutonium-239 och americium 241, -aktiveringsprodukter (från neutronaktivering) som t.ex. kobolt- 60 och nickel-63. Översiktlig beskrivning av avfallssystemets hanteringskedja Systemet för avfallets omhändertagande omfattar följande steg: -aktiviteter i samband med avfallets uppkomst (källsortering och initial bedömning), -hantering och transport, -deponering i slutförvar. En viktig juridisk utgångspunkt är att avfallsproducenten alltid har det övergripande ansvaret för sitt producerade avfall. Tillstånds- havarna för de kärntekniska anläggningarna som genererar avfall ansvarar för tillverkning och mellanlagring av det avfall som upp- kommer.