sou · GYB315 · 2011-01-01 00:00:00 — Vissa grupperingar är mycket tydligt strukturerade och ordnade enligt ett hierarkiskt mönster med exempelvis en utpekad ledare och ett uttalat system för hur nyrekrytering ska gå till. Andra kriminella grupperingar, sannolikt de flesta, är däremot mer löst sammansatta och utan egentligt medlemskap. Skillnaderna innebär att sätten för att förhindra nyrekrytering respektive underlätta avhopp ser därför olika ut. En gemensam nämnare för samtliga grupperingar är att grupp- tillhörigheten i sig har betydelse för den enskildes brottslighet. Personer som tillhör en kriminell gruppering begår som regel fler 11Enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga eller lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård. Ungdomar som skrivits in på särskilda ungdomshem . 13Rikskriminalpolisen, 2011, RKP Rapport 2009:1, s. 4, 15 och 19. Organiserad brottslighet och kriminella grupperingar och/eller grövre brott än vad de skulle ha gjort om de inte tillhörde en gruppering. I vissa fall kan personer behöva begå brott för att få ingå i gruppen och i andra fall är grupperingen en konsekvens av kriminella personers gemensamma intressen. De kriminella grupperingarna i utgör ett reellt problem. En förklaring som anförts till ökningen av den grova organiserade brottsligheten i under är dels den ökade globaliseringen av världsekonomin, dels det kommunistiska systemets sammanbrott i i slutet av 1980-talet.14 Rättsväsendet i form av polis, åklagare, domstolar och kriminal- vård har ett ansvar för att denna brottslighet beivras och förhindras. står det klart att rättsväsendet inte ensamt kan förhindra nyrekrytering till sådana grupperingar eller under- lätta för personer som vill lämna. För att nå framgång i detta arbete behövs insatser från andra myndigheter, ideella organisationer och näringslivet. 14 , M. (2008). Seriously Organised Crime. 3Nyrekrytering till kriminella nätverk I olika sammanhang har det framhållits att förorts- och ungdoms- gängen utgör rekryteringsbasen till ännu mer kvalificerade kriminella grupperingar.1 Det är därför särskilt angeläget att fokus riktas mot rekryteringen till de mer löst sammansatta kriminella nätverk som förorts- och ungdomsgängen kan utgöra. 3.1Unga som riskerar att gå med i kriminella nätverk Det är känt att många unga begår brott. Den vanligaste brottstypen som unga begår är tillgreppsbrott. misstänktes drygt 30 000 personer i åldern 15–för brott varav en tredjedel misstänktes för tillgreppsbrott. Omkring två tredjedelar av de unga misstänktes för endast ett brott . Å andra sidan fanns det en mindre grupp bland de misstänkta ungdomarna, , som misstänktes för fem eller fler brott under året.2 Denna grupp består nästan uteslutande av tonårspojkar och unga män. Rekryteringen till kriminella nätverk sker i huvudsak bland personer som är kriminellt belastade. I bilaga 4 redovisas dels utvecklingen av ungdomsbrottsligheten generellt, dels utvecklingen vad avser de mest brottsbelastade ungdomarna. Ungdomsbrottsligheten har sammanfattningsvis varit relativt stabil 1Se t.ex. Puhakka, O. (2005). Kriminella ungdomsnätverk – utanförskapets pris. För en litteraturöversikt av främst engelskspråkig forskning på området se , T. m.fl. (2005). Street : A Review of the Empirical Literature on Community and Correction-Based Prevention, Intervention and Suppression Strategies. 2Dessa brott kan ha begåtts vid ett och samma tillfälle eller vid fler tillfällen . Nyrekrytering till kriminella nätverk under det senaste decenniet.3 Statistik över återfall i brott bland kriminellt belastade unga uppvisar en mycket negativ utveckling. Omkring tre av fyra unga som dömts till sluten ung- domsvård eller till en kriminalvårdspåföljd återfaller i ny brottslig- het . Såväl svensk som internationell forskning har visat att unga som ingår i någon form av kriminellt nätverk begår betydligt fler brott än unga som inte kan knytas till sådana grupperingar. är det viktigt att hålla i minnet att majoriteten av unga som begår brott gör det tillsammans med någon annan person som är i ungefär samma ålder och av samma kön och som kommer från samma bostadsområde eller går i samma skola.4 Kunskap om vad som kännetecknar unga som ingår i kriminella nätverk är av central betydelse för att det förebyggande arbetet ska bli så effektivt och framgångsrikt som möjligt. I flera omfattande undersökningar, där barn och unga kunnat följas , har s.k. riskfaktorer för att gå med i kriminella nätverk studerats. I vissa studier har även särskilda s.k. skyddsfaktorer identifierats (vilka ofta är riskfaktorernas motsatser). Fördelen med att kunna följa personer är att mätningar av specifika risk- eller skyddsfaktorer kan göras innan den unge har gått med i en kriminell gruppering. Kriminologisk forskning har visat att det ofta är samma typ av risk- och skyddsfaktorer för brottsligt beteende generellt som för att ingå i kriminella grupperingar.5 Precis som för brottsligt beteende i övrigt har forskningen visat att de flesta som går med i ett gäng lämnar grupperingen efter relativt kort tid.6 3Det har dock antalet brottsmisstänkta i åldern 15–, i förhållande till antalet unga i befolkningen, ökat. 4Sarnecki, J. (2001). Youth Co-Offending in . Studies in Criminology. 5Thornberry, T. (1998). Membership in Youth and Involvement in Serious and Violent Offending. Utredningen har så långt det är möjligt försökt att inkludera forskningsresultat från eller andra europeiska länder. En stor del av forskningen om kriminella grupperingar kommer emellertid från vilket innebär att resultaten inte alltid är direkt överförbara till svenska förhållanden. 6Loeber, R. m.fl. (2008). Violence and Serious Theft. Development and Prediction from Childhood to Adulthood. Nyrekryteringar till kriminella nätverk Utifrån forskningslitteraturen kan det inledningsvis konstateras att pojkar och unga män, från etniska minoriteter, oftare än andra är med i något slags kriminellt nätverk. Som riskfaktorer är dessa två egenskaper (kön respektive etnicitet) emellertid alltför generella och framför allt svårbegripliga som egentliga orsaksförklaringar. I sak kan de inte heller påverkas. En sammanfattning av några centralt identifierade riskfaktorer för att unga ska gå med i kriminella nätverk redovisas i tabell 3.1 nedan.7 Tabell 3.1 Några identifierade riskfaktorer för att unga ska gå med i kriminella nätverk Unga har större risk att gå med i gäng Är aggressiva och våldsamma Anser att det är ok att begå brott Har svårt att säga nej till andra som begår brott brott och är med i Unga löper en påtagligt större risk att gå med i kriminella nätverk om de använder narkotika och andra droger, tidigt uppvisar ett aggressivt beteende mot andra samt om de är hyperaktiva och har inlärningssvårigheter. Unga som inte tycker att det är fel att begå brott, dvs. de som inte har internaliserat samhällets normer och regel, riskerar att dras med i kriminella nätverk. 7 Sammanställningen baseras på , A. & , C. (2008). Prevention, disengagement and suppression. A systematic review of the literature on strategies for addressing young peoples involvement in gangs. Nyrekrytering till kriminella nätverk riskfaktorer, exempelvis droganvändning eller inlärningssvårig- heter, behöver i sig inte vara permanenta tillstånd utan kan variera för den enskilde . De riskfaktorer som redovisas i tabellen ovan kan givetvis kompletteras med andra. Exempelvis har det framkommit att unga med psykisk ohälsa, lågt självförtroende eller unga som själva varit utsatta för brott oftare blir gängmedlemmar. Även utanförskap och diskriminering på grund av etnisk bakgrund har visat sig vara en grogrund för såväl brottslighet som uppkomsten av kriminella grupperingar. Nedan diskuteras närmare några av de centrala arenor i en ung människas liv som kan påverka risken för att han ska rekryteras till ett kriminellt nätverk. I forskningslitteraturen framkommer att tydliga riskfaktorer är kopplade till den unges familj och nära släktingar. Unga i socialt och ekonomiskt instabila familjer eller i familjer där de biologiska föräldrarna inte bor tillsammans är mer utsatta än andra för att dras med i kriminella nätverk. Betydligt större risk att gå med i kriminella nätverk har emellertid unga som har syskon eller andra anhöriga i sin närhet som själva är gängmedlemmar. I framför allt den amerikanska forskningslitteraturen förekommer beskrivningar av unga som är tredje generationens gängmedlemmar, dvs. där såväl föräldrar som mor- eller farföräldrar också är eller har varit medlemmar i en kriminell gruppering.8 I en analys av ett omfattande äldre undersökningsmaterial från framkom att pojkar vars fäder var kriminellt belastade hade en betydligt större risk att själva registreras för brott. Även för flickor fanns ett sådant samband även om det var något svagare.9 I familjer där äldre syskon är kriminellt belastade finns en uppenbar risk att även yngre syskon dras in i kriminalitet och kriminella nätverk. För yngre syskon har även äldre syskons kriminella kamrater en negativ inverkan.10 8Kissner, J. och Pyrooz, D. (2009). Self-control, differential association, and gang membership: A theoretical and empirical extension of the literature. , 37, s. 478–487. 9Hjalmarsson, R. och , M. (2007). Like Godfather, like son: Explaining the inter- generational Nature of Crime. 10Snyder, (2005). The Consequences of Antisocial Behavior in Olders 19, s. 643–653. Nyrekryteringar till kriminella nätverk Samhällsvetenskaplig forskning har visat att relationen mellan unga och deras föräldrar har ett klart samband med den unges brottslighet. Förekomsten av brottsligt beteende hos en ung person i allmänhet och delaktighet i kriminella nätverk i synnerhet är betydligt lägre om relationen till föräldrarna är positiv, ömsesidig och bygger på respekt och tillit. Föräldrarnas roll i det brottsförebyggande arbetet är av mycket stor betydelse. I de fall där någon av föräldrarna är kriminellt belastad kompliceras givetvis dennes roll i det brottsförebyggande arbetet. Umgänge med brottsliga kamrater är en central riskfaktor för egen brottslighet men också för risken att gå med i kriminella nätverk. En återkommande frågeställning inom den kriminologiska forskningen har handlat om i vilken utsträckning umgänge med brottsliga kamrater är en orsak till eller en konsekvens av personens egen brottslighet. Mycket talar för att båda dessa förklarings- modeller gäller , dvs. unga som är brottsbenägna söker umgänge med andra personer med liknande intressen som umgänge med brottsliga kamrater förstärker den enskildes brottslighet. Det område där riskfaktorerna för brottslighet och delaktighet i kriminella nätverk förefaller att synas allra tydligast, åtminstone för en större krets, är i skolan. De allra flesta barn och unga upp till 18–har sin dagliga arbetsplats i skolan. I skolan knyter eleverna många och viktiga sociala kontakter, även kontakter som resulterar i brottsliga handlingar.11 Svensk forskning har visat att andelen elever som begår brott eller som har registrerats för brott varierar påtagligt mellan olika skolor. I en omfattande studie på ett äldre undersökningsmaterial framkom exempelvis att i de mest brottsbelastade skolorna hade en femtedel eller fler av eleverna registrerats för brott.12 Genom- snittet för samtliga skolor i undersökningen var . Annan forskning har visat att det brottsförebyggande arbetet generellt sett 11Boyle, P. (2005). Community Policing Strategies to Prevent the Further Entrenchment of Criminal Youth . 12Lindström, P. (1995). School Context and Delinquency. The Impact of Social Class Structure and Academic Balance. Nyrekrytering till kriminella nätverk inte skiljer sig särskilt mycket åt mellan skolor med hög respektive låg brottslighet.13 Trots den kritik som ofta riktas mot skolan kan det konstateras att allt fler elever i årskurs 9 uppger att de trivs bra i skolan. svarade av pojkarna och av flickorna att de trivs mycket eller ganska bra i skolan. Två decennier tidigare var motsvarande andel 64–. Andelen elever som uppger att de emellanåt skolkar har i dessa undersökningar varit mycket stabil sedan 1984.14 Sammanfattningsvis kan det konstateras att unga som inte trivs i skolan, som presterar dåligt, som inte bryr sig om skolarbetet och som har samarbetsproblem med elever och lärare oftare går med i kriminella grupperingar. En bild av brottsliga gäng som förekommer, inte minst i ungdoms- kulturen, är att gäng typiskt sett är knutna till specifika bostads- områden och att de är i konflikt med gäng från andra områden. Till bilden hör vidare att gänget har vissa traditioner (exempelvis särskilda inträdesprov), ett eget namn, en hierarkisk uppbyggnad och ledargestalter. Sådana gäng uppges ofta ha en speciell etnisk sammansättning och sin grund i utanförskap och frustration. Svensk forskning har visat att den typen av kriminella nätverk är mycket ovanliga i vårt land och för den delen även i övriga . Det finns emellertid flera riskfaktorer relaterade till närmiljön och det bostadsområde som den unge växer upp i. Socialt instabila, etniskt och ekonomiskt segregerade bostadsområden har visat sig vara tydliga riskfaktorer. I sådana områden är exempelvis före- komsten av narkotika, vapen och brottslighet generellt högre. I bostadsområden som kännetecknas av hög arbetslöshet, fattigdom och utanförskap saknas det som ibland har kallats ett gemensamt socialt kapital, dvs. relationer mellan de boende som kan användas för att stärka den informella sociala kontrollen. Även myndigheter som skolan, och polisen är många 13Lindström, P. (1997). Patterns of School Crime: A Replication and Empirical Extension. , 1997, Vol. 37, No. 1: 121–130. 14Omkring hälften av eleverna uppger att de brukar skolka per termin. Hvitfeldt, T. och , S. (2009). Skolelevers drogvanor 2008. Nyrekryteringar till kriminella nätverk gånger dåligt rustade för att arbeta strukturerat och långsiktigt i dessa områden. De personer som löper störst risk för att söka sig till eller dras med i kriminella nätverk går relativt enkelt att identifiera på gruppnivå, men sällan på individnivå. Unga som tidigt börjar begå brott och som dömts till mer ingripande påföljder har betydligt större risk att återfinnas i en kriminell gruppering. Andra och tidigare risk- faktorer finns i den unges familjesituation, skola och bostads- område. Även mer personliga egenskaper som temperament, uthållighet och i vilken utsträckning personen är spänningssökande spelar in. Ju fler riskfaktorer som finns runt den unge desto större är sannolikheten att han eller hon kommer att gå med i ett kriminellt nätverk. I en amerikansk undersökning framkom att unga med 7 eller fler identifierade riskfaktorer av 21 möjliga hade 13 gånger högre risk för att gå med i en kriminell gruppering jämfört med unga utan riskfaktorer.15 Det innebär samman- fattningsvis att åtgärder för att förhindra nyrekrytering till kriminella grupperingar bör sättas in i en ung människas liv och att insatserna bör fokuseras på unga som uppvisar flera riskfaktorer. Skolan, och polisen – tillsammans med föräldrarna – är i detta sammanhang mycket viktiga aktörer. 15 , K. G. m.fl. (2001). of membership: A Study of Youth. 4Myndigheters arbete mot nyrekrytering Brottsförebyggande insatser kan traditionellt sett delas in efter vilka målgrupper som avses. Med primär brottsprevention avses åtgärder som syftar till att nå en större generell målgrupp, exempelvis samtliga ungdomar. Sekundär brottsprevention riktas mot vissa särskilda grupper av personer som bedöms vara i risk- zonen. Slutligen avses med tertiär brottsprevention åtgärder som söker förmå redan kriminellt belastade att upphöra med brott. En slutsats som redovisades i kapitel 3 var att åtgärder för att förhindra nyrekrytering till kriminella nätverk framför allt måste fokuseras på unga som uppvisar tidiga riskfaktorer och unga som redan är kriminellt belastade. Detta motsäger inte att åtgärder även bör vidtas för att förbättra ungas levnadsförhållanden generellt. Samhällen med en hög arbetslöshet och stora socioekonomiska skillnader har som regel större problem med organiserad brottslig- het och kriminella grupperingar. Det kan redan här understrykas att samhällets viktigaste brottsförebyggande resurs är den unges föräldrar och nära anhöriga. Myndigheter och andra organisationer är därför i första hand ett komplement i det brottsförebyggande arbete. De brottsförebyggande åtgärderna i vid mening ankommer i stor utsträckning på myndigheter utanför rättsväsendet, såsom skolan och sociala myndigheter.1 står det klart att samverkan mellan myndigheter och andra är en nödvändig förutsättning för att insatserna ska bli framgångsrika. Utredningen lämnar i bilaga 5 en redogörelse för myndigheternas lagreglerade skyldighet att samverka. I detta kapitel diskuteras närmare vilken roll skolan, och polisen har för att förhindra nyrekrytering till kriminella nätverk. 1983/84:111 s. 56. Myndigheters arbete mot nyrekrytering 4.1Skola, socialtjänst och polis – tre viktiga aktörer Skolan har en viktig uppgift i det brottsförebyggande arbetet genom att det där finns möjligheter att förebygga såväl destruktiva handlingar som framtida brottslighet.2 Skolan har fördelen att den möter alla barn och unga under en relativt lång och sammanhängande tidsperiod. En stor del av det arbete som bedrivs i skolan är i någon mening brottsförebyggande, även om det sällan beskrivs så. Regeringen har påtalat att en trygg uppväxt är den mest effektiva brottsförebyggande insatsen. Även om föräldrar har ett huvudansvar för att förmedla normer och värderingar till sina barn och ungdomar, så har även skolan en viktig roll i att ge dessa en god värdegrund.3 Syftet med utbildningen i skolan för barn och ungdom är dels att ge eleverna kunskaper och färdigheter, dels att – i samarbete med hemmen – främja deras harmoniska utveckling till ansvars- kännande människor och samhällsmedborgare. Skolan har således utöver den rent kunskapsförmedlande uppgiften även en fostrande roll. Denna fostran måste ske i samarbete med elevernas föräldrar, som i första hand är ansvariga för barnens uppfostran. Skolans fostrande insats utgör ett stöd och ett komplement.4 I läroplanen5 anges att skolan har en viktig uppgift när det gäller att förmedla och hos eleverna förankra de grundläggande värden som vårt samhällsliv vilar på. Människolivets okränkbarhet, individens frihet och integritet, alla människors lika värde, jämställdhet mellan kvinnor och män samt solidaritet med svaga och utsatta är de värden som skolan ska gestalta och förmedla. För att skolan tidigt ska kunna uppmärksamma elever som far illa eller riskerar att fara illa är det viktigt att den s.k. elevvården fungerar tillfredsställande. Med elevvård avses skolans arbete med att förebygga uppkomsten av skolsvårigheter och andra personliga problem för den enskilde eleven och de särskilda åtgärder som kan vidtas för att komma tillrätta med svårigheter som ändå uppstår. har antalet elever i förhållande till den elevvårdande personalen minskat, vilket innebär att trots färre 2Brottsförebyggande rådet, Brottsförebyggande arbete i skolan, nr 7 från Brå . 2008/09:1, Utgiftsområde 4, s. 12. 1990/91:18 s. 29. 5Läroplan för det obligatoriska skolväsendet, förskoleklassen och fritidshemmet 94. Myndigheters arbete mot nyrekrytering elever så har antalet skolpsykologer/kuratorer inte minskat. Enligt statistik från var antalet elever i den kommunala grund- och gymnasieskolan per (helårsarbetande) skolpsykolog och skolkurator drygt 1 200 respektive 2006.6 Enligt skollagen ska en hemkommun löpande hålla sig informerad om hur de ungdomar i kommunen som fullgjort sin skolplikt men som inte fyllt är sysselsatta, i syfte att kunna erbjuda dem lämpliga individuella åtgärder. Regeringen gav i uppdrag att belysa metoder för hur kommuner, i samverkan med andra, kan stödja ungdomar mellan som varken arbetar eller studerar att komma in på arbetsmarknaden eller påbörja vidare studier. Uppdraget redo- visades . konstaterade i sin rapport7 att det saknas en enhetlig modell för att identifiera, följa upp och stödja de unga som inte fullföljt sin gymnasieutbildning och som inte är sysselsatta. Allmänt om brottsförebyggande roll Det är uppenbart att har en central roll när det gäller brottsförebyggande arbete. Här kan särskilt nämnas uppgift att fånga upp och stödja barn och ungdomar som är på väg in i kriminalitet. Vidare är utgångspunkten att unga lagöverträdare ska ges behövlig vård och behandling inom och på så sätt hållas utanför kriminalvården. Vissa insatser med stöd av socialtjänstlagen Utmärkande för är att den ska ha sin utgångspunkt i rätten för den enskilde att själv bestämma över sin situation.8 Denna princip om frivillighet framgår av socialtjänstlagen (2001:453) där det stadgas att socialnämndens insatser för den enskilde ska utformas och genomföras tillsammans med honom 6I fristående grund- och gymnasieskolor är antalet elever per skolpsykolog/kurator 3 300 respektive 980. Arbetet med unga i kommuner med lokala utvecklingsavtal. 8Bestämmelser om vård utan samtycke ges i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall och i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Myndigheters arbete mot nyrekrytering eller henne och vid behov i samverkan med andra samhällsorgan och med organisationer och andra föreningar. Beträffande barn och ungdomar ska socialnämnden med särskild uppmärksamhet följa utvecklingen hos de som har visat tecken till en ogynnsam utveckling. Vidare ska nämnden aktivt arbeta för att förebygga och motverka missbruk bland barn och ungdom av alkoholhaltiga drycker, andra berusningsmedel eller beroende- framkallande medel samt dopningsmedel. Härtill ska social- nämnden i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet. Sedan vård och fostran utanför det egna hemmet upphört ska social- nämnden tillgodose det särskilda behov av stöd och hjälp som kan finnas. I förarbetena uttalas följande.9 bör, när det gäller ungdomar, i första hand hålla kontakt med föräldrarna och stödja dem i deras strävanden att trygga den unges utveckling. I de flesta fall är föräldrarna angelägna om att den unge skall få det stöd han behöver och är i allmänhet villiga att ta emot det stöd kan erbjuda. Det kan t.ex. vara lämpligt att nämnden utser en särskild befattningshavare som får ett speciellt ansvar att följa den unges utveckling och med föräldrarnas medverkan försöka hjälpa och stödja honom. Det bör också i övrigt ingå som en naturlig del av behandlingsarbete med barn och ungdomar att man arbetar tillsammans med familj, anhöriga och den unges övriga sociala kontakter. En sådan inriktning är nödvändig i de flesta fall, eftersom många av den unges problem bara kan lösas i ett större sammanhang. Därtill kommer att anhöriga och andra som står den unge nära kan vara till ovärderlig hjälp för att lösa den unges problem. Direktkontakter med skola, fritidsgårdar och polis bör också ingå som ett naturligt led i arbete. En sådan inriktning ger möjlighet att få kontakt med ungdomar i ett tidigt skede av missbruk och kriminalitet och underlättar dessutom för den som har problem att själv få kontakt med i lägen där han inser att han måste ta initiativ för att förändra sin situation. 1984/85:171 s. 18. Myndigheters arbete mot nyrekrytering Insatser med stöd av lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga Endast när behövlig vård inte kan anordnas på frivillig väg enligt socialtjänstlagen ska lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) tillämpas.