sou · GZB325 · 2011-04-06 00:00:00 — 1984/85:61 s. 17). Ett exempel på en sådan reglering är överförande av verkställighet av brottspåföljd enligt 1 och 3 §§ lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom. Utredningens förslag: De uppgifter och befogenheter som utredningen föreslår ska kunna tilldelas utländska tjänstemän förutsätter att vissa svenska förvaltningsuppgifter överförs till annan stat. Regeringen eller, efter regeringens bestämmande, bemyndigas att besluta om överlåtelse i det enskilda fallet. För att möjliggöra ett fördjupat operativt polisiärt samarbete har utredningen i tidigare avsnitt föreslagit att ett antal nya bestämmelser införs i LIPS. Författningsregleringen ger bl.a. utrymme för att vissa polisiära uppgifter på svenskt territorium också kan utföras av utländska tjänstemän om dessa står under svenskt befäl (se kap. 8 och 9). Den nya författningsregleringen innebär att tjänstemännen ges rätt att på olika sätt utöva myndighet i (se kap. 10). En sådan reglering förutsätter, såsom i tidigare lagstiftningsärende av motsvarande slag, att myndighetsutövningen överlåts till annan stat med stöd av 10 kap. 8 § RF. Den omständigheten att utländska tjänstemän alltid ska stå under befäl av svensk polis medför ingen annan bedömning (jfr prop. 2007/08:83 s. 30). I avsnitt 8.6 har utredningen föreslagit att regeringen eller () för varje samverkansinsats ska träffa en överenskommelse med behörig utländsk myndighet, vari samarbetet anges till att omfatta en särskild insats som är klart avgränsad. Det framstår därför som ändamålsenligt att beslutet om överlåtelse av myndig- hetsutövning till annan stat i det enskilda fallet fattas av regeringen eller RPS i samband med varje samverkansinsats. Med stöd av 10 kap. 8 § RF bör därför i LIPS uppdra åt regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, RPS att besluta om överlåtelse i det enskilda fallet. Eftersom de uppgifter som överlåts innefattar myndighetsutövning krävs antingen att minst tre fjärdedelar av de röstande och mer än hälften av ledamöter förenar sig om beslutet eller att det fattas i den ordning som gäller för stiftande av grundlag. 12Tjänstevapen och annan utrustning Artikel 19.1 i Prümrådsbeslutet innehåller bestämmelser om vilken utrustning som får medföras av tjänstemän som utför insatser på en annan medlemsstats territorium i enlighet med artiklarna 17 (gemensamma insatser) och 18 (bistånd vid större evenemang, katastrofer och allvarliga olyckor). Tjänstemännen får använda sin nationella tjänsteuniform. De får också inneha tjänstevapen, ammunition och övrig nödvändig utrustning i enlighet med sitt eget lands nationella lagstiftning. Värdstaten kan emellertid förbjuda de utländska tjänstemännen att medföra vissa tjänstevapen, viss ammunition eller viss annan utrustning. Enligt artikel 19.2 ska medlemsstaterna i förklaringar ange de tjänstevapen, den ammunition och den utrustning som får användas endast i nödvärn för att skydda sig själv eller andra. Tjänstemän som leder insatsen för värdstatens räkning får, i enskilda fall och i enlighet med den nationella lagstiftningen, medge användning i andra fall. Vid all användning av tjänstevapen, ammunition och övrig utrustning ska värdstatens lagstiftning iakttas. Myndigheterna i respektive medlemsstat ska underrätta varandra om vilken utrustning som är tillåten och vilka villkor som gäller för användning av den. För fordon som en tjänsteman använder på en annan medlemsstats territorium i samband med åtgärder enligt rådsbeslutet ska enligt artikel 19.3 samma trafikregler gälla som för värdstatens tjänstemän. Enligt artikel 19.4 ska medlemsstaterna i förklaringar fastställa de praktiska aspekterna i samband med användningen av utrustning. Tjänstevapen och annan utrustning 12.2Atlasrådsbeslutet och det nordiska samarbetsavtalet Atlasrådsbeslutet saknar bestämmelser om användning av tjänstevapen, ammunition och övrig utrustning. Enligt artikel 1 i beslutet ska praktiska detaljer och genomförandebestämmelser som kompletterar beslutet fastställas i direkt samråd mellan de inblandade staterna. En liknande ordning gäller vid nordisk samtjänstgöring. Enligt artikel 5 i det nordiska samarbetsavtalet ska sålunda en överenskommelse om samtjänstgöring innehålla uppgifter om hur deltagande poliser ska vara uniformerade och utrustade. I övrigt finns i avtalet inte några bestämmelser om utrustning. Som framgått ovan ska utländska tjänstemän som deltar i insatser enligt artikel 17 eller 18 i Prümrådsbeslutet ha rätt att medföra vapen, ammunition och övrig utrustning. Vid all användning av utrustning ska värdstatens lagstiftning iakttas. Detta innebär att utländska tjänstemän som deltar i insatser här i princip ska följa samma regelverk som svensk polis. Rådsbeslutet ger dock möjlighet att förbjuda medförande av viss utrustning och att begränsa användning av viss utrustning till nödvärnssituationer. Dessa frågor behandlas i avsnitt 12.3.2 respektive 12.3.3. För att vapen och annan utrustning ska kunna användas på ett ändamålsenligt sätt krävs vissa författningsändringar av närmast teknisk karaktär. Dessa ändringar behandlas i avsnitt 12.3.4. När det gäller frågan om användning av tjänstevapen, ammunition och övrig utrustning vid insatser enligt Atlasrådsbeslutet och det nordiska samarbetsavtalet gör sig i huvudsak samma överväganden gällande som vid insatser enligt Prümrådsbeslutet. De utländska tjänstemännen har sålunda i princip samma befogenheter att använda våld och tvång (se kapitel 10) och liknande utrustning kan komma till användning vid alla tre typer av insatser. En utgångspunkt för regleringen är också att den ska vara klar, tydlig och lätt att tillämpa (se avsnitt 7.3). Mot denna bakgrund är det lämpligt att reglera användning av vapen och annan utrustning på ett enhetligt sätt, så att Tjänstevapen och annan utrustning samma regler gäller, oavsett om insatsen grundar sig på Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet eller det nordiska samarbetsavtalet. 12.3.2Förbud för vissa vapen eller viss annan utrustning Utredningens förslag: Regeringen eller, efter regeringens bestämmande, ska få meddela föreskrifter om att vissa vapen eller viss annan utrustning inte får användas av utländska tjänstemän vid insatser i enligt Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet eller det nordiska samarbetsavtalet. Enligt Prümrådsbeslutet har värdstaten möjlighet att förbjuda medförande av vissa vapen, viss ammunition eller viss annan utrustning. De svenska reglerna kan därför, om det bedöms lämpligt, utformas så att exempelvis vissa särskilt farliga vapen inte får användas i . I den svenska polisens utrustning ingår s.k. särskilda hjälpmedel vid våldsanvändning. Med detta avses skjutvapen och annan utrustning som huvudsakligen är avsedd att kunna användas för att utöva våld mot person eller annars betvinga en person samt hjälpmedel som är avsedda att stoppa fordon (2 § RPSFS 2004:9, FAP 933-1). En uniformerad polis i yttre tjänst är i regel utrustad med följande särskilda hjälpmedel: pistol (Sig Sauer kaliber ), expanderbar batong, fängsel och pepparspray (OC1-spray). Exempel på andra särskilda hjälpmedel som används av svensk polis är förstärkningsvapen (kulsprutepistol, automatkarbin och prickskyttegevär), tårgas och s.k. distraktionsgranat (se nedan under . Vid genomförande av en polisiär insats kan det vara viktigt och i vissa fall nödvändigt för polisen att kunna använda viss utrustning. Att förbjuda användning av viss utrustning riskerar i dessa fall att minska insatsens effektivitet och i värsta fall helt omintetgöra dess genomförande. Denna risk är särskilt påtaglig när det gäller stöd i form av självständigt fungerande system med tjänstemän, logistiska planer, fordon etc. (se avsnitt 8.5.3) och vid insatser där speciell utrustning används, exempelvis bombröjning. Å andra sidan är det från principiell synpunkt angeläget att medborgarna har en rimlig möjlighet att förutse vilken utrustning som polisen får använda sig av i sin tjänsteutövning. Detta gäller givetvis även när utländska tjänstemän deltar i insatser i . Tjänstevapen och annan utrustning synvinkel framstår det som betänkligt att tillåta användning av vapen, ammunition eller annan utrustning som är väsensskild från den utrustning som används i svensk polisiär verksamhet. Detta gäller särskilt sådan utrustning som innebär en större fara för människors liv eller hälsa eller förstörelse av egendom än den som används av svensk polis. Det kan också från arbetsmiljö- och säkerhetssynpunkt vara mindre lämpligt att vapen, ammunition eller utrustning som är obekant för svensk polis används i insatser här. Mot bakgrund av det anförda bör det införas en möjlighet att förbjuda användning av vissa vapen och viss annan utrustning. Utgångspunkten bör därvid vara att utrustning som vanligen inte används av svensk polis normalt inte bör vara tillåten. Undantag kan göras, om det är fråga om mindre funktionsavvikelser eller om utrustningen av operationella eller taktiska skäl bedöms som nödvändig. Det bör dock understrykas att, om sådan utrustning undantagsvis behövs, den endast bör få användas av utländska tjänstemän, som alltså medför och innehar utrustningen, och att den alltså inte får lämnas över till och användas av svensk polis, eftersom denna inte är tränad i dess användning.2 Utrustningen som används i polisiär verksamhet utvecklas ständigt och ny utrustning introduceras fortlöpande. Regleringen måste därför vara flexibel. På grund härav, och då regleringen inte kräver lagform, bör regleringen ske genom föreskrifter meddelade av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. () som har meddelat föreskrifter och allmänna råd om polisens särskilda hjälpmedel vid våldsanvändning (RPSFS 2004:9, FAP 933-1), är den myndighet som är mest lämpad att meddela sådana föreskrifter. 12.3.3Ska vissa vapen eller viss annan utrustning endast få användas i nödvärn? Utredningens förslag: Utländska tjänstemän som deltar i samarbete i enligt Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet eller det nordiska samarbetsavtalet ska ha samma befogenheter att använda vapen och annan utrustning som svenska polismän har enligt lag eller annan författning. 2 Jfr vad vid sin granskning av och resp. anfört om användning av Tasers, dvs. elpistoler, se CCPR/C/NZL/CO/5 och CCPR/C/B/CO/5. Tjänstevapen och annan utrustning Prümrådsbeslutet ger också möjlighet att inskränka användningen av vissa vapen, viss ammunition eller viss annan utrustning till nödvärnsituationer för skydd av person. En begränsning av vapenanvändning till nödvärnssituationer gäller enligt 11 § första stycket lagen (2000:343) om internationellt polisiärt (LIPS) samarbete vid tjänsteutövning enligt och samarbetet i . Frågan om användningen av vapen, ammunition eller annan utrustning bör inskränkas på angivet sätt vid insatser enligt Prüm- rådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet och det nordiska samarbetsavtalet måste bedömas mot bakgrund av de befogenheter som en utländsk tjänsteman har vid sådana insatser i . Denna fråga har behandlats i avsnitt 10.2.5. Där föreslår utredningen att en utländsk polisman och annan tjänsteman som är verksam vid utländsk brottsbekämpande myndighet och som har polisiära befogenheter ska ha motsvarande befogenheter att ingripa initialt som en svensk polisman har enligt polislagen. Som utredningen angett i det avsnittet är sådana befogenheter närmast en förutsättning för att medverkan av polis från annan stat ska fungera praktiskt i en akut situation. Detta innebär bl.a. att utländska tjänstemän bör ha samma befogenheter som svensk polis att initialt använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd och att också få använda utrustning som exempelvis skjutvapen vid sådan våldsanvändning. Av denna anledning bör användningen av vapen, ammunition eller annan utrustning inte begränsas enbart till nödvärnssituationer. Utredningens förslag: Utländska tjänstemän som deltar i insatser i enligt Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet eller det nordiska samarbetsavtalet ska inte omfattas av bestämmelserna om skjutvapen och ammunition i vapenlagen (1996:67), kravet på utförseltillstånd i lagen om krigsmateriel (1992:1300), såvitt avser skjutvapen samt tillhörande reservdelar och ammunition vilka förts in i för att användas i insatser här, förordningen (1990:415) om tillstånd till införsel av vissa farliga föremål, och Tjänstevapen och annan utrustning kravet på tillstånd för hantering av explosiva varor i lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor. Samma trafikbestämmelser som gäller för svensk polis enligt 11 kap. 1, 1 c, 2-5 och 6-9 §§ trafikförordningen (1998:1276) och för utryckningsfordon enligt 2 kap. 5 § och 11 kap. 7 och 8 §§ samma förordning ska gälla även för utländska tjänstemän. Undantaget från kravet på utförseltillstånd ska gälla också för utländska tjänstemän som tjänstgör i enligt , det polisiära samarbetet i , lagen (2000:1219) om internationellt tullsamarbete eller som deltar i det operativa samarbetet vid EU:s medlemsstaters yttre gränser eller i snabba gränsinsatsenheter. Utredningens bedömning: förenklade rutiner för anmälan vid införsel och utförsel av skjutvapen, ammunition samt tårgas- och pepparsprayanordningar kommer att omfatta utländska tjänstemän som deltar i insatser i enligt Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet eller det nordiska samarbetsavtalet. 12.3.4.1 Särskilda hjälpmedel vid våldsanvändning Som nämnts i avsnitt 12.3.2 ingår i den svenska polisens utrustning s.k. särskilda hjälpmedel vid våldsanvändning, bl.a. olika sorters skjutvapen, tårgas, pepparspray och expanderbar batong. För att utländska tjänstemän ska kunna använda sådan utrustning vid tjänstgöring i föreslås vissa författningsändringar. Enligt vapenlagen (1996:67) krävs i regel tillstånd från polismyndigheten för att föra in skjutvapen eller ammunition till (2 kap. 1 § första stycket d och 2 kap. 2 §).3 Vapenlagens bestämmelser om skjutvapen och ammunition gäller dock inte för företrädare för en annan stats myndighet som tillfälligt tjänstgör i enligt LIPS, lagen (2000:1219) om internationellt tullsamarbete eller som deltar i det operativa samarbetet vid EU:s medlemsstaters yttre gränser 3 Ett införseltillstånd ger också rätt att under den begränsade tid och för det ändamål som anges i tillståndet inneha de skjutvapen och den ammunition som förts hit med stöd av tillståndet (2 kap. 12 § vapenlagen). Tjänstevapen och annan utrustning (Frontex) eller i snabba gränsinsatsenheter (Rapid Border Intervention Teams - RABIT) (4 kap. 4 § vapenförordningen [1996:70]). Ett krav på införseltillstånd för utländska tjänstemän som deltar i insatser i enligt Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet eller det nordiska samarbetsavtalet fyller enligt utredningens uppfattning knappast någon funktion. Ett sådant krav skulle med all säkerhet i stället upplevas som en betungande och onödig administrativ börda. Dessutom kan behovet av bistånd i angivna fall vara brådskande. Då är det angeläget att insatserna inte fördröjs av ett tillståndsförfarande enligt vapenlagen. Vapenlagens bestämmelser om skjutvapen och ammunition bör därför inte gälla utländska tjänstemän som deltar i insatser i enligt Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet eller det nordiska samarbetsavtalet. Med den lagtekniska utformning som utredningen föreslagit (se författningsförslaget, avsnitt 3) kommer de utländska tjänstemännen att utgöra sådana företrädare för en annan stats myndighet som tillfälligt tjänstgör i enligt LIPS. Tjänstemännen kommer därmed att omfattas av bestämmelsen i 4 kap. 4 § vapenförordningen, vilket innebär att de undantas från vapenlagens bestämmelser om skjutvapen och ammunition. Någon författningsändring behövs därför inte. Enligt lagen (1992:1300) om krigsmateriel får, som huvudregel, skjutvapen och ammunition inte föras ut ur landet utan tillstånd från (1, 1 a och 6 §§). Tillståndskravet gäller emellertid inte om annat följer av lagen om krigsmateriel eller annan författning. finns inte något undantag från tillståndskravet för utländska tjänstemän som efter avslutad tjänsteinsats i ska föra ut medhavda tjänstevapen eller ammunition. Däremot får en enskild person för personligt bruk vid utresa från utan tillstånd föra med sig skjutvapen och ammunition till vapnet, om personen enligt vapenlagen är berättigad att inneha vapnet här i landet och vapnet ska återinföras (9 § förordningen [1992:1303] om krigsmateriel). har meddelat generellt utförseltillstånd för vapen, ammunition och personlig utrustning som utgör krigsmateriel och som utländsk stats polismakt eller motsvarande fört in i Sverige.4 Det generella tillståndet kommer enligt sin lydelse visserligen att omfatta utländska tjänstemän som deltagit i insatser i enligt Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet eller det nordiska samarbetsavtalet. Utredningen har dock svårt att 4 Beslut , dnr 00463/2010 och 00464/2010. Tjänstevapen och annan utrustning se något behov av att alls underkasta denna typ av utförsel tillståndsplikt enligt lagen om krigsmateriel. Utgångspunkten i lagen om krigsmateriel är att all utförsel av krigsmateriel är förbjuden och att tillstånd till utförsel får lämnas endast om det finns säkerhets- eller försvarspolitiska skäl för det och det inte strider mot utrikespolitik (1 § andra stycket). Det generella utförselförbudet har sin bakgrund i en önskan att stå utanför andra länders konflikter och arbetet för rustningskontroll och avser i typfallet utförsel i form av export av krigsmateriel (jfr prop. 1991/92:174 s. 71 f.). Återutförsel av medhavda vapen och ammunition, i de fall av internationellt polissamarbete som är aktuellt, är enligt utredningens uppfattning mindre väl lämpad för reglering inom ramen för krigsmaterielexporten (jfr också det ovan beskrivna undantaget för utförsel av enskilda personer). Mot denna bakgrund föreslår utredningen att sådan utförsel helt undantas från kravet på tillstånd. Av samma skäl föreslår utredningen att kravet på utförseltillstånd inte heller ska gälla utländska tjänstemän som tjänstgör i enligt nuvarande bestämmelser i , dvs. enligt eller det polisiära samarbetet i . Kravet bör vidare inte gälla utländska tjänstemän som tillfälligt tjänstgör i enligt lagen om internationellt tullsamarbete eller som deltar i det operativa samarbetet vid EU:s medlemsstaters yttre gränser eller i snabba gränsinsatsenheter. Bestämmelser härom bör tas in i lagen om krigsmateriel. Vid införsel och utförsel av skjutvapen och ammunition till föreligger anmälningsskyldighet till (3 § 3 och 4 § andra stycket lagen [1996:701] om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen [inregränslagen] och rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen). Anmälningsskyldigheten gäller för såväl svensk polis som utländska brottsbekämpande myndigheter. Det är angeläget att varje införsel och utförsel av skjutvapen och ammunition kommer till kännedom, även när det gäller vapen och ammunition som förs in eller ut ur landet av utländska brottsbekämpande myndigheter. I annat fall skulle vapen och ammunition kunna föras över gränser utan någon svensk myndighets kännedom, vilket inte är tillfredställande. Anmälningsskyldigheten bör därför gälla även i fortsättningen. har beslutat om förenklade rutiner vid gränspassage för poliser vid () och Säkerhetspolisen Tjänstevapen och annan utrustning () samt företrädare för annan stats myndighet.5 I korthet innebär det förenklade förfarandet att RKP eller på förhand meddelar när gränspassage kommer att ske vid in- och utresa då skjutvapen och ammunition medförs. Anmälan behöver då inte göras vid gränspassagen. De förenklade rutinerna gäller enbart skjutvapen och ammunition som är godkända av RPS och tilldelade polis vid RKP och samt skjutvapen och ammunition som tilldelats företrädare för annan stats myndighet i dennes hemland. Beslutet om förenklade rutiner kommer enligt sin lydelse att omfatta utländska tjänstemäns in- och utförsel av skjutvapen och ammunition som används i insatser i enligt Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet eller det nordiska samarbetsavtalet. Regleringen av skjutvapen i vapenlagen gäller också för tårgasanordningar och andra till verkan och ändamål jämförliga anordningar, t.ex. pepparspray (1 kap. 3 § e vapenlagen). Förslaget ovan, att vapenlagens bestämmelser om skjutvapen inte kommer att gälla utländska tjänstemän som deltar i insatser i enligt Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet eller det nordiska samarbetsavtalet, kommer alltså att gälla på motsvarande sätt beträffande tårgas- och pepparsprayanordningar. Till skillnad från skjutvapen utgör tårgas och andra jämförliga anordningar i regel inte krigsmateriel enligt lagen om krigsmateriel. De omfattas därför normalt inte av kravet på tillstånd för utförsel som gäller för sådan materiel. Tårgas- och pepparsprayanordningar som förs in till eller ut ur omfattas av samma anmälningsplikt till som skjutvapen (se ovan). beslut om förenklade rutiner är tillämpliga även på sådana anordningar, dock med den skillnaden att utförsel inte behöver anmälas till . Beslutet om förenklade rutiner kommer enligt sin lydelse att omfatta utländska tjänstemäns in- och utförsel av tårgas- och pepparsprayanordningar som används i insatser i enligt Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet eller det nordiska samarbetsavtalet. 5 Beslut , dnr TV2-2010-40. Tjänstevapen och annan utrustning Batonger får inte föras in till utan särskilt tillstånd från polismyndigheten (1 och 3 §§ förordningen [1990:415] om tillstånd till införsel av vissa farliga föremål). Batonger som innehas av svenska staten omfattas inte av regleringen (4 § nämnda förordning). Något undantag från tillståndskravet motsvarande det som gäller för vissa utländska tjänstemäns införsel av skjutvapen och ammunition finns dock inte. Ett sådant undantag bör, av samma skäl som anförts ovan beträffande skjutvapen, införas. Förslaget medför att införseln inte heller behöver anmälas till . Polisen använder i sin verksamhet viss utrustning som utgör explosiva varor enligt lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor. och piketpolisen i , och är utrustade med distraktionsgranater (handgranat som verkar genom en kombination av höga ljudknallar och starka ljuseffekter). är vidare utrustad med olika sorters sprängladdningar som används vid forcering av dörrar och liknande. Sprängladdningar används även av bombtekniker för träningsändamål och för att oskadliggöra misstänkta farliga föremål. Hantering av explosiva varor kräver i regel tillstånd (16 § första stycket lagen om brandfarliga och explosiva varor). Svensk polis är dock undantagen från kravet på tillstånd (13 § förordningen [2010:1075] om brandfarliga och explosiva varor). Behovet för utländska tjänstemän att hantera explosiva varor vid insatser i torde visserligen begränsa sig till den typen av speciella situationer som nämnts i stycket ovan. Dessa situationer kommer sannolikt inte att bli särskilt frekventa. Å andra sidan är det i dessa fall av stor vikt att hjälpmedlen får användas även av utländska tjänstemän och att insatsen inte fördröjs av ett tillståndsförfarande enligt lagen om brandfarliga och explosiva varor. Undantaget från tillståndskravet för hantering, som gäller för svensk polis, bör därför gälla också för utländska tjänstemän som deltar i insatser i enligt Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet eller det nordiska samarbetsavtalet. Tjänstevapen och annan utrustning Enligt artikel 19.3 i Prümrådsbeslutet ska utländska tjänstemän som använder motorfordon på en annan stats territorium, t.ex. i samband med en gemensam insats, jämställas med den värdmedlemsstatens tjänstemän vad gäller trafikbestämmelser. Trafikförordningen (1998:1276) innehåller bestämmelser om trafik på väg och i terräng (1 kap. 1 § första stycket). I vissa fall gäller särskilda bestämmelser för fordon som används av polisen (11 kap. 1, 1 c, 2-5 och 6-9 §§).