sou · GZB368 · 2011-10-21 00:00:00 — Efterställda skulder är en skuld i försäkringsföretagets solvens- balansräkning och ingår därför inte i den positiva skillnaden mellan tillgångar och skulder. Dessa skulder är dock efterställda i en lik- vidation och får därför ingå i kapitalbasens primärkapital eftersom dessa skulder inte behöver betalas innan betalning skett till försäk- ringstagare. Sett ur ett försäkringstagarperspektiv är de medel som svarar mot efterställda skulder därför en form av förlusttäckande kapital. Tilläggskapitalet är poster utanför balansräkningen som kan krävas in för att täcka förluster och enligt artikel 89 får poster som kreditutrymme hos bank (på engelska Letter of Credit), garantier och andra juridiskt bindande åtaganden ingå. Ett exempel på andra juridiskt bindande åtaganden från en annan part som vissa ömse- sidiga skadeförsäkringsbolag och understödsföreningar kan använda för att täcka förluster är den uttaxeringsrätt respektive den sär- skilda uttaxeringsrätt som försäkringsföretaget kommer att kräva sina försäkringstagare på under en kommande 12 månaders period. Enligt artikel 89 ska en post i tilläggskapitalet som betalats in eller infordrats behandlas som en tillgång och inte längre ingå bland posterna i tilläggskapitalet. Detta är en naturlig följd av att en tilläggskapitalpost som betalats in har ökat ett tillgångskonto och en tilläggskapitalpost som infordrats har ökat fordringarna på till- gångssidan i Solvens II-balansräkningen. Posten har därmed ökat den positiva skillnaden mellan tillgångarna och skulderna dvs. pri- märkapitalet och skulle, om posten också räknas med i tilläggs- kapitalet räknas med dubbelt. Denna bestämmelse föreslås inte införas eftersom utredningen anser att en tillgångspost som ingår i primärkapitalet inte kan möta kriterierna för att ingå i tilläggskapitalet. Varje post i tilläggskapitalet ska ta upp till ett belopp som åter- speglar postens förlusttäckningsförmåga och ska bygga på akt- samma och realistiska antaganden. Det innebär att varje post ska värderas till ett realistiskt värde, men värdet på tilläggskapitalpos- ten får inte vara större än det högsta av detta realistiska värde och ett betryggande värde, dvs. ett värde som tar hänsyn till vilken möjlighet som posten har att användas för förlusttäckning av alla typer av förluster åtminstone i en likvidations- eller avvecklings- situation. Enligt den engelska översättningen av direktivet ska det nominella värdet användas om det på ett lämpligt sätt (appropria- tely) avspeglar posten förlusttäckningsförmåga. Ordvalet på ett lämpligt sätt har inte tagits med i den svenska översättningen och ett sådant tillägg bör enligt utredningens mening inte användas i den svenska regleringen eftersom det inte tillför något. Det kan noteras att begreppen och definitionerna av primär- kapital och tilläggskapital i Solvens II-direktivet skiljer sig från begreppen primärt kapital och supplementärt kapital i det kapital- täckningsregelverk som gäller för kreditinstitut och värdepappers- bolag. En grundläggande skillnad är att kapitaltäckningsregelverket utgår från externredovisningen medan, Solvens II-bestämmelserna utgår från en speciellt framtagen solvensbalansräkning som inne- håller tillgångar och skulder värderade till verkligt värde. I artikel 90 i Solvens II-direktivet finns en beskrivning av förut- sättningarna för godkännande av poster som tilläggskapital. Denna beskrivning bör införas i svensk lag med vissa språkliga justeringar. En mer detaljerad genomgång av de olika kriterierna för godkännandet finns i de genomförandebestäm- melser som Kommissionen ska anta. I Solvens II-direktivet definieras vilka poster som får ingå i tilläggskapitalet, vad ska godkänna och vad bedömningen ska baseras på. Tilläggskapitalet får bestå av poster, som inte redan ingår i primärkapitalet och som kan krävas in för att täcka förluster. Det kan vara antingen ett belopp eller en metod för att fastställa ett belopp som ska godkänna. ska bedöma motparternas betalningsförmåga och vilja att betala, vilka möjligheter försäkringsföretaget har att kräva in medlen och resultatet av tidigare framställda krav på inbe- talning. När det gäller de erfarenheter försäkringsföretag har från tidigare framställda krav på inbetalning innehåller artikeln ett krav på att tillsynsmyndigheten ska grunda sitt godkännande på infor- mation om tidigare infordringar i den utsträckning informationen för att bedöma förväntade resultat av framtida infordringar är till- Notera dock en viss skillnad mot den engelska formul- eringen to the extent that information can be reliably used to assess the expected outcome of future calls. Denna del av artikeln har inte införts i förslaget på svensk text då det borde vara självklart. Bedömningen av tilläggskapital ska göras post för post. I Kommis- sionens förslag till genomförandebestämmelser beskrivs vissa delar mer i detalj. 11.2.5Klassificering av poster i kapitalbasen utifrån egenskaper och kriterier Utredningens förslag: Varje post i kapitalbasen ska klassificeras som nivå 1, 2 eller 3. En post ska klassificeras som nivå 1, 2 eller 3 beroende på i vil- ken omfattning posten har full förlusttäckningsförmåga, och full efterställdhet. Med full förlusttäckningsförmåga avses att posten i sin helhet kan täcka förluster genom att den är tillgänglig, eller kan inford- ras på begäran, för att täcka förluster, både i den löpande verk- samheten och vid likvidation. Med full efterställdhet avses att posten i sin helhet, vid lik- vidation inte får återbetalas till innehavaren förrän försäkrings- företagets alla andra förpliktelser har uppfyllts. Vid bedömningen av i vilken omfattning en post uppfyller dessa egenskaper vid beräkningstillfället och , ska hänsyn tas till postens löptid. Om en post är tidsbunden ska hänsyn tas till om den genomsnittliga löptiden på posten är till- räcklig i förhållande till löptiden på åtagandena. Vid bedömningen enligt ovan ska hänsyn också tas till om posten är fri från krav på eller incitament till att lösa in det nominella beloppet, posten är fri från obligatoriska fasta kost- nader, och posten är fri från belastningar. Klassificering av poster i primärkapitalet En post i primärkapitalet ska klassificeras som nivå 1 om den i väsentlig grad har full förlusttäckningsförmåga och full efter- ställdhet. Hänsyn ska även tas till övriga kriterier. En post i primärkapitalet ska klassificeras som nivå 2 om den i väsentlig grad har full efterställdhet. Hänsyn ska även tas till övriga kriterier. En post i primärkapitalet som inte klassificerats som nivå 1 eller nivå 2 ska klassificeras som nivå 3. Klassificering av poster i tilläggskapitalet En post i tilläggskapitalet ska klassificeras som nivå 2 om den i väsentlig grad har full förlusttäckningsförmåga och full efter- ställdhet. Hänsyn ska även tas till övriga kriterier. En post i tilläggskapitalet som inte klassificerats som nivå 2, ska klassificeras som nivå 3. Klassificering av vissa särskilda kapitalbasposter Följande kapitalbasposter ska klassificeras som nivå 1 eller 2. 1.Ackumulerade vinster som inte gjorts tillgängliga för utdel- ning till försäkringstagare (konsolideringsfond och andra överskottsmedel) och som i väsentlig grad har förlusttäck- ningsförmåga och efterställdhet ska klassificeras som nivå 1, 2.kreditutrymme hos bank och garantier, som förvaras som säkerhet för försäkringsgivares borgenärer av en oberoende förvaltare och är utfärdade av kreditinstitut som är auktorise- rade enligt direktiv /48/EG ska klassificeras som nivå 2, 3.framtida fordringar i form av krav på ytterligare bidrag under som kan ställas på medlemmar i fartygsägares ömsesidiga försäkringsföretag eller liknande företag vilka endast försäkrar risker inom försäkringsklas- serna 6, 12 och 17 och där verksamheten bygger på variabla bidrag, ska klassificeras som nivå 2, och 4.andra framtida fordringar i form av krav på ytterligare bidrag under som kan ställas på medlemmar i ömsesidiga försäkringsföretag eller liknande företag än de som avses i punkt 3 får klassificeras som nivå 2 om de i väsentlig grad har förlusttäckningsförmåga och efter- ställdhet. Hänsyn ska även tas till övriga kriterier. Skäl för utredningens förslag: I artiklarna 93–94 i Solvens II-direktivet finns bestämmelserna om klassificering av kapitalbasposterna. Bestämmelserna har tagits in i den svenska lagtexten med vissa språkliga justeringar. Det grundläggande syftet med kapitalbasen är att posterna i kapitalbasen ska vara tillgängliga att täcka förluster så att åtagan- dena mot försäkringstagarna, trots förluster, kan infrias. Eftersom alla de poster som identifierats och därmed får ingå i kapitalbasen inte har samma förlusttäckningsförmåga ska de klassificeras i tre nivåer. Nivå 1 får räknas med i sin helhet, medan nivå 2 och 3 får räknas med med vissa begränsningar eftersom dessa poster inte har samma höga kvalitet som nivå 1. Klassificeringen görs utifrån pos- ternas egenskaper och särdrag och är beroende på om posten är primärkapital eller tilläggskapital. De egenskaper som ska användas som grund för klassificeringen är i vilken omfattning som posterna kan användas för förlusttäck- ning i den löpande verksamheten och i likvidation samt om de är efterställda företagets förpliktelser gentemot försäkringstagare och andra ersättningsberättigade i en likvidation. Vid bedömningen ska även hänsyn tas till andra kriterier, som löptid, krav på eller incita- ment till lösen, obligatoriska fasta kostnader och belastningar (t.ex. inskränkningar i förfoganderätt). De särdrag som också ska beaktas kommer framför allt att beröra förlagslån och andra typer av kapi- taltillskott som kan räknas med i kapitalbasen. Primärkapital som i allt väsentligt är förlusttäckande (både i den löpande verksamheten och i likvidation) och efterställt samt tar hänsyn till övriga kriterier, bedöms vara av bästa kvalitet och klas- sificeras som nivå 1. Primärkapital som inte i allt väsentligt är för- lusttäckande, men i allt väsentligt är efterställt och som tar hänsyn till övriga kriterier och tilläggskapital som huvudsakligen är för- lusttäckande och efterställt samt tar hänsyn till övriga kriterier klassificeras som nivå 2. Övriga kapitalbasposter klassificeras som nivå 3. Enligt artikel 94 görs klassificering på nivå 1 och nivå 2 utifrån om posten i väsentlig grad har de egenskaper som krävs. Det fram- går inte hur detta krav på väsentlighet ska tillämpas. Det normala är att en kapitalbaspost antingen kan täcka förluster eller inte och att en kapitalbaspost antingen är efterställd eller inte. vissa poster som enligt nuvarande regelverk endast delvis är för- lusttäckande. I är det framför allt säkerhetsreserven och kreditutjämningsreserven, som med nu gällande reglering inte kan täcka alla typer av förluster fullt ut. Dessa poster ingår dock i avstämningsreserven som enligt den föreslagna EU-förordningen ska klassificeras som nivå 1. Se dock vidare under avsnitten som behandlar dessa poster. I artikel 95 i Solvens II-direktivet finns krav på att försäkrings- företag ska klassificera sina kapitalbasposter, som nivå 1, nivå 2 eller nivå 3 utifrån de egenskaper och kriterier som anges i artikel 93. Dessutom finns en bestämmelse om att försäkringsföretagen ska referera till den förteckning över kapitalbasposter som avses i artikel 97.1 a och att om en post i kapitalbasen inte finns upptagen i denna förteckning ska försäkringsföretagen bedöma och klassifi- cera den i enlighet med kriterierna. Sådana klassificeringar ska god- kännas av tillsynsmyndigheten. Dessa bestämmelser har inte införts i svensk lag. Utredningen anser att kravet på att klassificera kapital- basposterna framgår indirekt av bestämmelserna om klassificering. Förteckningen över kapitalbasposter och de mer detaljerade bestäm- melserna om hur försäkringsföretaget ska gå till väga om en post inte finns med i förteckningen, kommer att framgå av den före- slagna EU-förordningen och behöver därför enligt utredningens uppfattning inte tas in i lag. Konsolideringsfond och andra överskottsmedel Överskottsmedel definieras i artikel 91 i Solvens II-direktivet som ackumulerade vinster som inte har gjorts tillgängliga för utbetal- ning till försäkringstagare och andra ersättningsberättigade. Dessa överskottsmedel finns i framför allt i konsolideringsfonden i icke vinstutdelande livförsäkringsföretag och redovisas som eget kapital i externredovisningen. Livförsäkringsbolag som inte får dela ut vinst och livförsäk- ringsföreningar ska enligt 11 kap. 19 §, 12 kap. 70 § och 13 kap. 22 § FRL inrätta en konsolideringsfond. Den får endast sättas ned för att täcka förluster eller för att användas för annat ändamål som framgår av bolagsordningen eller stadgarna. Bolagsordningen i ett icke vinstutdelande livförsäkringsföretag innehåller normalt bestäm- melser om att konsolideringsfonden får användas för återbäring till försäkringstagarna. Nedsättningsbeslut fattas av bolagsstämman eller föreningsstämman. Hur återbäring hanteras och betalas ut beror på vilken typ av försäkring som meddelats. För icke vinstutdelande livförsäkrings- företag måste en bestämmelse om konsolideringsfonden och dess användning finnas kvar FRL i avvaktan på den pågående översynen av konsolideringsfonden (dir. 2010:43). Översynen kommer att ske gemensamt för alla företagsformer som får driva försäkringsrörelse enligt ömsesidiga principer, dvs. försäkringsaktiebolag, ömsesidiga försäkringsbolag och försäkringsföreningar. Enligt artikel 91 i Solvens II-direktivet ska ackumulerade vinster som inte gjorts tillgängliga för utdelning till försäkringstagare anses som överskottsmedel under vissa förutsättningar. Enligt artikel 96 ska överskottsmedel klassificeras som nivå 1 om posten uppfyller kraven på förlusttäckningsförmåga och efterställdhet. Utredningen gör bedömningen att konsolideringsfonden uppfyller kraven i Sol- vens II-direktivet, dvs. att posten är förlusttäckande och efterställd samt ryms inom definitionen av överskottsmedel och att svensk lagstiftning medger att överskottsmedel inte betraktas som försäk- ringsskulder i den utsträckning de uppfyller kriterierna för att klas- sificeras som nivå 1. Posten ska därför, enligt utredningens mening klassificeras som nivå 1. Utredningens bedömning är att en eventuell ändring av skuld- definitionen i IFRS inte skulle få genomslag på klassificeringen av konsolideringsfonden som nivå 1-kapital. Bedömningen grundas på att ändringar i andra regelverk rimligen inte bör kunna ändra den överenskommelse mellan medlemsländerna som är grund för behand- lingen av överskottmedel i Solvens II-direktivet. Annorlunda uttryckt bygger Solvens II-direktivet på den nuvarande skuld- definitionen. Om denna definition ändras i externredovisningen får det förutsättas att denna förändring neutraliseras i solvensberäk- ningen på samma sätt som dagens s.k. stabilitetsfilter. Utredningen menar därför att Solvens II-direktivets behandling av denna typ av överskottsmedel gäller framför redovisningsreglernas behandling när det gäller fastställande av kapitalbasen i ett solvenssammanhang. Enligt FRL kan skade- och livförsäkringsrörelse bedrivas i försäk- ringsaktiebolag, i ömsesidiga försäkringsbolag och försäkringsföre- ningar. Aktiebolaget ägs av sina aktieägare och de svarar, om någon annan utfästelse inte finns, inte med mer än vad som har skjutits till som aktiekapital. Ett ömsesidigt försäkringsbolag och en försäk- ringsförening kännetecknas av att försäkringstagarna är ägare (betecknas i FRL som delägare) och att av dessa under vissa för- utsättningar kan vara personligt ansvariga för bolagets förpliktelser. Återförsäkringstagare anses däremot inte som delägare i ömsesidiga bolag på grund av återförsäkringen. Den som är berättigad till liv- ränta på grund av ett försäkringsfall anses inte heller som delägare i bolaget. I fråga om direkta skadeförsäkringar, med undantag för sjuk-, olycksfalls- och avgångsbidragsförsäkring (benämns i det följande ren skadeförsäkring), får delägarna genom bestämmelser i bolags- ordningen göras personligen (ytterst) ansvariga för bolagets för- pliktelser (1 kap. 7 § FRL). Detta innebär att delägarna vid för- luster i bolaget är skyldiga att göra tillskott till bolaget. Dessa reg- ler innebär att om en förlust på den rena skadeförsäkringsrörelsen inte kan täckas av befintliga reserver eller eget kapital, så ska för- lusten täckas genom uttaxering bland dem som varit delägare under någon del av det räkenskapsår som förlusten uppkommit. En del- ägare som är en konsument eller ett dödsbo kan dock inte, med vissa undantag, omfattas av uttaxering. När det gäller skadeförsäkring regleras alltså delägarnas person- liga ansvar genom föreskrifter i bolagsordningen. Det kan föreskri- vas att delägarnas ansvar ska begränsas till visst belopp, att uttaxe- ringen i första hand ska ske inom en bestämd grupp av delägare eller att uttaxeringen ska ske på annat sätt. I praktiken är det van- ligt att delägarnas ansvar begränsas, t.ex. till en eller ett par årspre- mier. Ett försäkringsföretag som har uttaxerat sina delägare har en fordran i balansräkningen. Denna post ingår därför redan i primär- kapitalet i kapitalbasen. För att få ta upp en framtida uttaxering i kapitalbasen krävs att försäkringsföretaget kommer att ta in ytter- ligare betalningar , jfr. En kommande uttaxering kan räknas med i nivå 2 i kapitalbasen om infordran i väsentlig grad har de egenskaper och kriterier som krävs för att få klassificeras i nivå 2. Enligt Kommis- sionens förslag till genomförandebestämmelser ställs även krav på att infordran måste kunna göras direkt och att infordran är fri från belastningar. Utredningens bedömning: Säkerhetsreserven får räknas in kapitalbasen. Skäl för utredningens bedömning: Svenska skadeförsäkringsbolag får göra avsättning till en säkerhetsreserv. Avsättningar till säker- hetsreserv får göras för att täcka sådana förluster i försäkringsrörel- sen som beror på slumpmässiga eller i övrigt svårbedömda faktorer till den del reserven inte överstiger vad som behövs för en tillfreds- ställande konsolidering. Avsättningen till säkerhetsreserv är alltså inte en reservering som uteslutande görs på grund av skattemässiga överväganden. Reglerna för avsättning och upplösning av säker- hetsreserven finns i föreskrifter och allmänna råd10, vilket är naturligt med tanke på syftet med säkerhetsreserven. Säkerhetsreserven är den i regel största obeskattade reserven i ska- deförsäkringsföretagen och kan för vissa företag uppgå till bety- dande belopp. Avsättningarna är störst för försäkringsgrenar där risken är svårbedömd och resultatet kan fluktuera starkt. I likhet med regeringen (dir. 2010:14 s. 14–15) anser utred- ningen att säkerhetsreserven ska få räknas in i kapitalbasen som kapital av högsta kvalitet. Posten ingår i avstämningsreserven som, enligt den föreslagna EU-förordningen, ska klassificeras som nivå 1. EU-förordningen är dock ännu inte fastställd och det går därför inte att helt bortse från att det finns krav på klassificering utifrån bl.a. förlusttäckningsförmåga i artikel 93 i Solvens II-direktivet. Det bör dock noteras att det räcker med att posten i väsentlig grad är förlusttäckande. Det skulle kunna innebära att många företag ändå till stor del kan klassificera sin säkerhetsreserv som nivå 1. Förlusttäckningsförmågan begränsas i föreskrifter, eftersom säkerhetsreserven inte kan användas för att täcka förluster i det icke-tekniska resultatet11. Detta är en inskränkning i förhållande till inkomstskattelagen. Utredningen förutsätter att denna begränsning i föreskrifterna ändras, så att säkerhetsreserven kan användas för att täcka alla typer av förluster. 10Finansinspektionens föreskrifter och allmänna råd (FFFS 2002:2) om normalplan för skadeförsäkringsbolags beräkning av säkerhetsreserv. 11Ett skadeförsäkringsföretags icke-tekniska resultat består av kapitalavkastningsintäkter, kapitalavkastningskostnader, orealiserade vinster på placeringstillgångar, orealiserade för- luster på placeringstillgångar, övriga intäkter, övriga kostnader minus kapitalavkastning över- förd till det tekniska resultatet. Mot denna bakgrund avstår utredningen från att lämna förslag på lagreglering. 11.2.6Krav för medräkning i kapitalbasen Medräkningsbar kapitalbas för täckande av solvenskapitalkravet Den kapitalbas som ska täcka solvenskapitalkravet får bestå av primärkapital och tilläggskapital som klassificerats som nivå 1, 2 eller 3, med de begränsningar som anges nedan. Kapitalbasposter som klassificerats som nivå 1 får i sin helhet ingå i den medräkningsbara kapitalbas som ska täcka solvens- kapitalkravet. Dessa kapitalbasposter ska utgöra mer än en tredjedel av det totala solvenskapitalkravet. De kapitalbasposter som klassificerats som nivå 3 ska vara mindre än en tredjedel av det totala solvenskapitalkravet. Den kapitalbas som ska täcka solvenskapitalkravet ska vara lika med summan av de medräkningsbara delarna av de kapital- basposter som klassificerats som nivå 1, nivå 2 och nivå 3. Medräkningsbar kapitalbas för täckande av minimikapitalkravet Den kapitalbas som ska täcka minimikapitalkravet får endast bestå av primärkapital som klassificerats som nivå 1 eller 2, med de begränsningar som anges nedan. Kapitalbasposter som klassificerats som nivå 1 får i sin helhet ingå i den medräkningsbara kapitalbas som ska täcka minimi- kapitalkravet. Dessa kapitalbasposter ska utgöra mer än hälften av det totala minimikapitalkravet. Den kapitalbas som ska täcka minimikapitalkravet ska vara lika med summan av de medräkningsbara delarna av de kapital- basposter som klassificerats som nivå 1 och nivå 2. Skäl för utredningens förslag: I artikel 98 i Solvens II-direktivet finns bestämmelserna om hur den medräkningsbara (på engelska eligible) kapitalbasen ska beräknas. Bestämmelserna ska tas in i svensk lag med vissa språkliga justeringar i syfte att göra bestäm- melserna mer tydliga. Direktivets bestämmelser innehåller bl.a. de begränsningar som gäller för de poster som klassificerats som nivå 2 och 3. Kommis- sionen har i den föreslagna EU-förordningen föreslagit hårdare gränsvärden. Kommissionens förslag innebär att: För att möta solvenskapitalkravet ska -andelen nivå-1 kapital vara mer än hälften av det totala solvens- kapitalkravet och -andelen nivå-3 kapital ska vara av det totala solvenskapitalkravet. Samtliga nivå 1-poster får ingå i den medräkningsbara kapitalbasen. Undantag görs emellertid för hybridkapital som högst får utgöra av nivå 1. Förslaget till nivå 2-regleringen innebär att nivå 2 och nivå 3-posterna tillsammans får täcka högst av solvenskapitalkravet med den begränsningen att nivå 3-posterna högst får täcka av solvenskapitalkravet. Det kan därför finnas kapitalbasposter inom nivå 2 och nivå 3 som inte får använ- das, helt eller delvis, i den medräkningsbara kapitalbasen som ska täcka solvenskapitalkravet. För att möta minimikapitalkravet får endast primärkapital som ingår i nivå 1 och nivå 2 användas och enligt Kommissionens för- slag ska andelen nivå 1-kapital täcka av det totala minimikapitalkravet. Det innebär att alla nivå 1-poster får ingå i kapitalbasen, med undantag för att hybridkapital högst får utgöra av nivå 1. Det innebär också att nivå 2-kapital i primärkapitalet högst får täcka av minimikapitalkravet och att inga nivå 2- poster från tilläggskapitalet och inga nivå 3-poster från primär- kapitalet eller tilläggskapitalet får användas. Det kan därför finnas kapitalbasposter inom nivå 2 som inte får användas, helt eller delvis, i den medräkningsbara kapitalbasen som ska täcka minimikapital- kravet. Utredningens förslag: Kapitalbasen ska justeras för sådana poster som enbart kan användas för att täcka förluster från ett särskilt skuldsegment eller särskilda risker (separata fonder). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om justering av poster enligt första stycket.