sou · GZB366 · 2011-10-19 00:00:00 — allvarliga hälsohot med fokus på antibiotikaresistens, samt sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter. Narkotika nämns inte i den svenska strategin, men torde rimligen ligga under prioriteringsområde nummer tre: hälsofrämjande samt förebyggande och kontroll av icke-smittsamma sjukdomar. WHO använder begreppet Disability Adjusted Life Years () för att mäta den samlade effekten av olika riskfaktorer för förtida dödlig- het och sjukdom. Som det engelska namnet anger är det ett mått på hur många levnadsår som går förlorade på grund av funktionsned- sättning och för tidig död. Den senaste beräkningen är , då WHO räknade med att alkohol stod för , tobak för och illegala droger för 0,8 procent.64 är huvudman för WHO och är därmed ytterst ansvarig för att leda och samordna berörda aktörer i arbetet med strategin. har ansvaret för att ta fram organisationsbedömningar och arbetsplaner. har en viktig roll i genomförandet av strategin. Sida, Socialstyrel- sen, och bistår med expert- kunskap. leder de årliga högnivåmötena med WHO:s högsta ledning. Syftet är att med utgångspunkt i strategin utbyta 63Strategi för samarbete med () 2011–2015, , S2010/3711/EIS. 64Global Health Risks, Mortality and burden of disease attributable to selected major risks, WHO 2009. tankar och idéer samt att lägga grunden för beredningen av frivilliga bidrag till WHO. FN:s gemensamma program mot hiv/aids bildades för att stärka FN:s arbete mot hiv/aids. Tio FN-organisationer, bland dem UNODC, ingår numera i som samarbetsorganisationer (co-sponsors). Exekutivdirektören utnämns av FN:s generalsekrete- rare på rekommendation av samarbetsorganisationerna. Sekretaria- tet leds av exekutivdirektören från . Organisationen har sitt säte i . Vid sidan av huvudkontoret finns tre kontaktkontor, sju regionala team och 84 fältkontor. Exekutivdirektören rapporterar direkt till styrelsen (, PCB) som består av 22 medlemsländer valda av Ecosoc enligt en bestämd geografisk fördelning. De tio sam- arbetsorganisationerna och fem frivilligorganisationer, inklusive föreningar för människor som lever med hiv, sammanträder som regel . Samarbetsorganisationerna ingår i () som sammanträder regelbundet, bland annat för att granska verksamhetsplaner och programbudget och lämna syn- punkter på beslutsunderlag till PCB. Det internationella ramverket för arbetet mot hiv/aids utgörs av Millenniedeklarationen , Deklarationen från FN:s generalförsamlings första särskilda möte 200166, resolu- tionen från generalförsamlingens uppföljningsmöte år 200667 och generalförsamlingens högnivåmöte 2011.68 innehåller åtta mål som FN:s med- lemsstater och ett stort antal organisationer har enats om att för- söka uppnå . Mål nummer sex innebär ett åtagande att stoppa spridningen av hiv/aids, malaria och andra allvarliga sjuk- domar och att verka för att antalet smittade minskar. Mot bak- grund av detta höll ett sär- skilt möte om hiv/aids. I deklarationen från mötet noterade gene- ralförsamlingen bland annat att fattigdom, underutveckling och 65A/RES/55/2 United Nations Millennium Declaration. 66A/RES//S-26.2 on HIV/ADS. 67A/RES/60/262 Political /AIDS. 68Political /AIDS: Intensifying our Efforts to Eliminate HIV/AIDS, A/65/L.77. analfabetism hör till de viktigaste bidragande orsakerna till sprid- ningen av hiv/aids samt att stigma och diskriminering undermine- rar arbetet. Förebyggande arbete sågs som en grundpelare för att motverka spridningen av hiv. För att främja och skydda hälsan hos de grupper som löper stor risk att smittas, exempelvis genom nar- kotikamissbruk, åtog man sig att se till att det finns en rad olika förebyggande program, inklusive så kallade harm reduction-insatser för injektionsmissbrukare (bland annat uppsökande verksamhet och program för sterila injektionsnålar och sprutor). Generalförsamlingens uppföljningsmöte enades om att det övergripande målet för hiv/aids-arbetet skulle vara allmän till- gång (access) till allsidiga förebyggande program, behand- ling, omvårdnad och stöd. Det betonades åter att det förebyggande arbetet utgör grundstommen och man åtog sig att förstärka det förebyggande arbetet, inklusive harm reduction- insatser i förhål- lande till narkotikamissbruk. Som en uppföljning till mötena och 2006 höll generalför- samlingen ett nytt högnivåmöte den 8–10 juni 2011.69 I den dekla- ration som antogs förband sig medlemsländerna att verka för att minska spridningen av hiv bland injektionsmissbrukare med hälften . För att nå dithän skulle risk and harm reduction- program, där så var lämpligt och i enlighet med nationell lag- stiftning, genomföras och breddas med beaktande av den tekniska guide som WHO, UNODC och gett ut som vägledning för länder som strävar efter att göra hiv-förebyggande åtgärder all- mänt tillgängliga för injektionsmissbrukare.70 Dessutom skulle man arbeta tillsammans med andra sektorer och sträva efter att integrera arbetet mot hiv/aids i det ordinarie hälsovårdssystemet, inklusive primärvård och narkomanvård och på så sätt undvika parallella system.71 UNAIDS-strategin –201572 leds av en nollvision: Noll nya infektioner, noll aids-relaterade dödsfall, noll diskriminering. De övergripande åtagandena är dels att åstadkomma allmän tillgång till hiv-prevention, behandling, omvårdnad och stöd, dels att bromsa spridningen av hiv och bidra till att Millenniedeklarationens mål uppfylls. Att främja mänskliga rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män anses vara en strategiskt viktig inriktning i 69A/RES/65/L.49. 70WHO, UNODC, Technical Guide for countries to set targets for access to HIV prevention, treatment and care for injecting drug users, WHO 2009. 71A/RES/65/L.77 Political /AIDS: Intensifying our Efforts to Eliminate HIV/AIDS. 72UNAIDS 2011-2015 Strategy Getting to Zero, 2010. hiv/aids-arbetet. Inom detta område är ett av målen att halvera antalet länder med ett strafftänkande kring narkotikamiss- bruk, homosexualitet eller prostitution som förhindrar effektiva insatser mot överföring av hiv. Att arbeta mot stigmatisering av narkotikamissbruk är ett viktigt steg mot visionen noll diskrimi- nering. I den arbetsfördelning som beslutats har UNODC huvudansva- ret för att tillsammans med UNDP, WHO, , , och skydda narkotikamissbrukare från att smittas av hiv och att garantera tillgång till allsidiga hiv-tjänster för människor i fängelser eller slutna miljöer. För budgetperioden –2011 uppgår den gemensamma budgeten och arbetsplanen73 för sekretariatet och de tio samarbetsorganisa- tionerna till (s.k. core budget), varav tilldelas de enskilda samarbetsorganisatio- nerna. Med en tilldelning på är WHO den största samarbetsorganisationen, medan UNODC hör till de mindre med en tilldelning på (av den del av budgeten som går till de enskilda organisationerna).74 Ett av strategiska mål är att förebygga nya hiv-infektio- ner bland människor som missbrukar narkotika. Delning av smit- tade sprutor och kanyler hör till de främsta orsakerna till att hiv och annan blodsmitta sprids. Det är dock inte bara injektionsmiss- brukare som tillhör riskgrupperna. Forskning visar att bruket av vissa droger såsom metamfetamin och crack ökar risken för risk- fyllt sexuellt beteende, vilket i sin tur ökar risken för smitta. UNODC uppskattar att det finns mellan 11 och 21 miljoner injektionsmissbrukare runt om i världen.75 Enligt är tre 73Unified Budget and Work Plan for 2010-2011, UNAIDS/PCB(24)/09.3. 74Sammanlagt har dock UNODC betydligt mer pengar till sitt förfogande för hiv-insatser riktade till narkotikamissbrukare och människor i fängelser, nämligen . 75E/CN.7/2011/2. miljoner av dem smittade av hiv. Tillgången till hiv-förebyggande insatser har ökat, men är långt ifrån tillräcklig, enligt . menar att det finns överväldigande vetenskapliga bevis för effektiviteten hos tidigare nämnda harm reduction-insatser när det gäller att förebygga spridning av hiv bland injektionsmiss- brukare. Med detta avses ett allsidigt, integrerat och effektivt system av åtgärder som består av hela skalan av behandlingsalter- nativ vid missbruk (särskilt underhållsbehandling) och harm reduc- tion-insatser (genom bland annat uppsökande verksamhet bland sprutnarkomaner och sprutbytesprogram), frivillig konfidentiell hiv-rådgivning och testning, förebyggande av sexuellt överförda infektioner bland narkotikamissbrukare, tillgång till primärhälso- vård och tillgång till antiretroviral behandling. Ett sådant arbete måste ha sin grund i att narkotikamissbrukares mänskliga rättig- heter främjas, skyddas och respekteras.76 Detta har sedermera utvecklats till ett paket av insatser som WHO, UNODC och gemensamt förordar i de riktlinjer som publicerades år 2009:77 underhållsbehandling vid opiatmissbruk samt annan beroende- behandling, hiv-testning och rådgivning, förebyggande och behandling av sexuellt överförda sjukdomar, kondomprogram för injektionsmissbrukare och deras partners, riktad information, utbildning och kommunikation för injektions- missbrukare och deras partners, vaccination, diagnos och behandling av hepatit, samt prevention, diagnos och behandling av tuberkulos. När det gäller sprututbyte uppskattar att det tillhanda- hålls färre än två rena sprutor per individ som injicerar 76UNAIDS Policy Position Paper; Intensifying HIV prevention, antaget av PCB i resolu- tion 8.2, . 77WHO, UNODC, Technical Guide for countries to set targets for access to HIV prevention, treatment and care for injecting drug users. Detta ska jämföras med att de gemensamma riktlinjerna anger att färre än 100 sprutor och individ räknas som ett lågt tal. När det gäller behandling för hiv är informationen knapphändig. 14 länder anger att de behandlar eller färre av de hiv- smittade injektionsmissbrukarna. Endast nio länder uppger att de når eller mer av de smittade med behandling av hiv. FN:s antog en resolution78 om samarbete mellan medlemsstater som är representerade både i CND och i . Syftet med resolutionen var att få till stånd bättre samordning och överensstämmelse mellan hiv/aids-insatserna för att uppnå målet om allmän tillgång till pre- vention, omvårdnad, behandling och stödinsatser för narkotika- missbrukare. exekutivdirektör skulle delge CND alla relevanta styrelsebeslut och UNODC skulle i sin tur överlämna relevanta CND-resolutioner till PCB:s ordförande. Som svar antog PCB en resolution där styrel- sen anmodade UNODC att verka för att uppföljningen av UNGASS 1998 om världens narkotikaproblem på ett riktigt sätt skulle åter- spegla vikten av att minska överföringen av hiv bland människor som missbrukar narkotika. beslutade PCB att anmoda sekretariat och samarbetsorganisationer, i synnerhet UNODC, att stärka arbetet för att förmå regeringar att åtgärda den ojämna och relativt låga förekomsten av tjänster för injektionsmissbrukare och att utveckla allsidiga modeller enligt de gemensamma riktlinjer som utfärdats av WHO, UNODC och . Dessutom anmodades man att stödja nationella myndigheter att klargöra roller och ansvarsfördel- ning och att se till att insatserna när det gäller narkotikakontroll, kriminalvård, folkhälsa och civilsamhället inte motverkar varandra.80 FN:s har i sin tur antagit resolutioner i linje med PCB:s olika beslut. 78RES 51/14 Promoting coordination and alignment of decisions between the Commission on Narcotic Drugs and on HIV/AIDS. 79Resolution 14.2 of the 23rd Meeting of , 15–. 80E/CN.7/2010/8. var ordförande för 2006–2007. och ingår i styrelsen (PCB). För uppgick det svenska reguljära bidraget till till 266 miljo- ner kronor. Bidraget är i samma storleksordning. är därmed den fjärde största givaren efter , Stor- och . gjordes en bedömning av som ett led i strategin för multilateralt utvecklingssamarbete.81 Enligt bedöm- ningen är verksamhet relevant i förhållande till två av regeringens tematiska prioriteringar för svenskt utvecklingssam- arbete: jämställdhet och mänskliga rättigheter. Förutom millen- niemål sex som direkt rör hiv/aids är även mål tre (ökad jämställd- het) och mål fem (förbättrad mödrahälsovård och minskad mödra- dödlighet) nära berörda. Den interna effektiviteten bedömdes vara mindre god, men för- utsättningarna för att styra verksamheten mot uppställda mål ansågs ha förbättrats. Man fann att styrelsen saknade egentlig makt för att få de tio samarbetsorganisationerna (co-sponsors) att verk- ställa styrelsebesluten. Den ansågs också alltför givardriven. När det gäller extern effektivitet var den övergripande bedömningen att den var relativt god. Emellertid gör den unika konstruktionen med ett sekretariat och tio samarbetspartners att det är svårt att särskilja om det är sekretariatet eller någon samarbetspartner (co-sponsor) som avses i bedömningen. antog den en policy för internationella hiv- och aidsarbete.82 Målet för policyn är minskad utsatthet för hiv och aids och ökade möjligheter till ett värdefullt liv för de grupper som främst drabbas. Det förebyggande arbetet och lindringen av de långsiktiga effekterna av hiv och aids kommer att prioriteras särskilt. Policyn omsätts i strategier för samarbete med specifika länder, regioner och organisationer och utgör dess- utom ett ramverk för arbete vad gäller internationell policy- utveckling och normativ verksamhet. 81Svensk bedömning av multilaterala organisationer. FN:s samlade program mot hiv/aids, . 82Rätten till en framtid. Policy för internationella hiv- och aidsarbete. I policyn framhålls att de sårbara grupperna ofta är marginaliserade i samhället och sällan nås av förebyggande insatser. Hiv fortsätter därför att spridas inom dessa grupper men också från dem ut i befolkningen i stort. Både målgruppsspecifika insatser och övergripande åtgärder krävs för att bromsa hiv-spridningen. Exempel på riktade insatser är sprututbyten för injicerande missbrukare, inom ramen för breda behandlingsprogram, och åtgärder för att nå dem som säljer sex och deras kunder med såväl förebyggande som behandlande åtgärder. Riktade insatser vad gäller injicerande missbrukare bör kon- tinuerligt utvärderas för att säkerställa att oönskade effekter ej uppstår.83 Injektionsmissbrukare ses alltså som en sårbar grupp. 1.2Globala fonden för bekämpning av aids, tuberkulos och malaria84 Globala fonden (to Fight AIDS, Tuberculosis and Malaria) inrättades 2002 och är en stiftelse som beskrivs som ett globalt partnerskap mellan offentlig och privat sektor i syfte att mobilisera och fördela bidrag till förebyggande insatser och behand- ling av hiv/aids, tuberkulos och malaria. Fonden är enbart en fin- ansiell institution och har ingen verksamhet på fältet. Projekt och program – till exempel för inköp av mediciner och annan utrust- ning, för att förbättra hälso- och sjukvårdens infrastruktur och utbilda personal – genomförs på landnivå av regeringar, multilaterala orga- nisationer och det civila samhället. av pengarna går till hiv/aids. Fonden är den största finansiären på området och beräknas stå för av det globala biståndet för hiv. Sekretariatet med drygt 600 anställda har sitt säte i och leds av verkställande direktören från . Globala fondens styrelse består av 20 medlemmar, åtta från givarländer, sju från mottagarländer, och fem från det civila sam- hället (frivilligorganisationer, den private sektorn och berörda sam- hällen och grupper). Även internationella organisationer som WHO, och deltar men saknar rösträtt. Styrelsen, som ansvarar för den övergripande styrningen av fonden, inklusive beviljande av bidrag, sammanträder minst . 83Ibid., s. 14. I styrelsen tillhör gruppen Point Seven (, , , , och ) som har en röst. Styrelseplatsen roterar och för när- varande företräds gruppen av . En teknisk referensgrupp för utvärdering (The Technical Evalu- ation , TERG) har till uppgift att förse styrelsen med oberoende bedömningar och råd vad gäller frågor som kräver styrelsens uppmärksamhet. Styrelsen kan också bestämma att TERG ska granska särskilda programmatiska aspekter. Referens- gruppen ger också råd till sekretariatet i olika tekniska frågor som rör utvärderingar. Ansökningar om bidrag granskas av en oberoende panel av inter- nationella experter på hälsa och utveckling (Panel). En oberoende generalinspektörsfunktion arbetar med revision och inspektion av projektgenomförandet. Inspektören rapporterar direkt till styrelsen. Globala fondens verksamhet finansieras genom påfyllnadsprocesser . För perioden –2010 har givarna beslutat att bidra med . Sammanlagt har fonden godkänt bidrag om till drygt 600 program i 150 länder. Frågan om harm reduction85 är politiserad och verkställande direk- tören Kazatchinke har profilerat sig i den narkotikapolitiska debatten genom att vara en av deltagarna i Global Commission on Drug Policy. Kommissionen bildades i syfte att verka för en upplyst, vetenskapligt baserad diskussion (på internationell nivå) om humana och effektiva sätt att minska de skador som dro- ger orsakar individen och samhället.86 Kommissionen avser bland annat att göra en global översyn av narkotikapolitik och narkotika- lagstiftning. De mest kontroversiella frågorna rör harm reduction och avkriminalisering, antingen genom lagstiftning eller i prakti- ken, av cannabis och andra droger. uppsökande verksamhet och program för sterila injektionsnålar och sprutor. 86Rapport tillgänglig på hwww.globalcommissionondrugs.org har bidragit med sammanlagt och är den elfte största givaren –2010. gjordes en bedömning av Globala fonden som ett led i strategin för multilateralt utvecklingssamarbete.87 Globala fonden bedömdes vara en mycket relevant organisation utifrån policy för internationellt hiv/aids-arbete.88 Den interna effektiviteten bedömdes som godkänd. Styrelsen ansågs spela en viktig strategisk roll. Fonden har ett system för resultatstyrning med årlig uppföljning, men indikatorerna visar främst antalet produkter och inte kvaliteten i det förebyggande arbetet. Det saknas system för att följa huruvida fondens invester- ingar bidrar till långsiktigt hållbar uppbyggnad av hälsosystem. Generalinspektören har upptäckt ett antal fall av förskingring och undermålig implementering. Missnöje med korruption i de fyra mottagarländerna , , och har föranlett biståndsministern att dra in bidraget till fonden i avvaktan på en förbättring av kontrollsystemen. Den externa effektiviteten bedöms som god. Fonden har lyckats mobilisera betydande resurser för bekämpning av de tre sjuk- domarna. Resultaten märks i ökad tillgång till behandling och pre- ventiva åtgärder. Fonden pekar exempelvis på att uppskattningsvis 2,3 miljoner människor har fått tillgång till bromsmediciner mot aids. Emellertid begränsas den långsiktiga hållbarheten av beroen- det av extern finansiering och av att parallella system för genom- förande av insatser används. Enligt utvärderingen borde hårdare krav ställas på nationellt ägarskap, vilket skulle kräva att insatserna grundas i nationella hälsoplaner. Avståndet mellan beslut i och implementeringen på landnivå är stort. Samspelet med FN- familjen och andra givare borde förbättras genom ökat deltagande i harmoniseringsarbetet på landnivå. Dublingruppen () är en informell grupp för konsul- tationer och samordning av bilaterala och multilaterala narkotika- relaterade initiativ, huvudsakligen bistånd. Det första mötet hölls i 87Svensk bedömning av multilaterala organisationer. 88Se – gemensamma program mot hiv/aids. 1990 mellan de större industrinationerna. bjuds samtliga EU-länder, Europeiska kommissionen, , , , , och UNODC in till gruppens möten. EU:s rådssekretariat fungerar som sekreterare. Den centrala Dublingruppen träffas i för att diskutera narkotikasituationen och narkotikarelaterat bistånd i olika länder och regioner. Diskussionerna på den nivån är av övergripande karaktär medan samarbetet i mini-Dublingrupperna () mellan medlemmarnas ambassader i produ- cent- och transitländer är betydligt konkretare och syftar till att samordna olika bilaterala och multilaterala insatser och även delta i en narkotikapolitisk dialog med värdlandet. Mini-Dublingrupperna samverkar med multilaterala och regionala organisationer som finns representerade på landnivå. Dublingruppen är också indelad i regionala grupper med roterande frivilligt ordförandeskap. De regionala grupperna fungerar som en länk mellan mini-Dublingrupperna och den centrala nivån. Exempel- vis görs det regionala lägesbeskrivningar. ambassader deltar som regel i mini-Dublingrupper där sådana är aktiva. På central nivå deltar ytterst sporadiskt. Den mellanstatliga kriminalpolisorganisationen (, ) 89 grundades . Den omfattar 188 medlemsländer och har till syfte att möjliggöra och underlätta internationellt polissamarbete och att bekämpa gränsöverskridande och annan internationell brottslighet. stödjer organisationer och myndigheter som har till uppdrag att förebygga och bekämpa internationell brottslighet. stödjer också poliskontakter mellan länder som inte har diplomatiska förbindelser. Samarbetet sker inom ramen för respektive medlemslands natio- nella lagstiftning och i enlighet med andan i FN:s allmänna för- om de mänskliga rättigheterna. bjuder varje ingripande eller aktivitet av politisk, militär, religiös eller rasmässig karaktär90. leds av en generalförsamling som består av delegater från alla medlemsländer och som möts . Beslut fattas i nor- malfallet med enkel majoritet. Generalförsamlingen utser ett verk- ställande utskott () bestående av ord- förande, de tre vice ordförandena och nio delegater från olika länder med jämn geografisk spridning. har sitt generalsekretariat i , . Sekretariatet leds av en generalsekreterare, amerikanen . Noble, som valdes och är inne på sin tredje mandatperiod. Vid sekretariatet arbetar poliser och experter från ett åttiotal länder. Därtill finns regionala kontor i , , , , , och samt för- bindelsekontor i och . har lokalkontor (, NCB) i varje medlemsland, bemannat av personal från landets polis, som fungerar som kontaktpunkt gent- emot . Verksamheten grundas på tre huvudfunktioner: Ett globalt kommunikationsnät som möjliggör för poliser värl- den över att dela information om misstänkta brottslingar och kriminalitet. Operativ information och databaser med information om miss- tänkta brottslingar och om stulen egendom. Operativt stöd till poliser och andra myndighetspersoner i fält. Narkotika och organiserad brottslighet är en av priorite- rade brottskategorier. När det gäller olaglig hantering av narkotika är uppgiften att upptäcka nya trender och kriminella nätverk som opererar på internationell nivå samt att bistå nationella och inter- nationella brottsbekämpande myndigheter. Detta görs bland annat genom att samlar in och analyserar data från medlemslän- derna för strategiska underrättelser, ger stöd åt internationella brottsutredningar och hjälper till att samordna utredningar som inbegriper minst två medlemsländer. har ett världsomspännande system för kommunikation mellan medlemsstaterna och generalsekretariatet i . 90 Artikel 2 och 3, /Public/ICPO/LegalMaterials/constitution/constitutionGenReg/constituti on.asp nikationssystemet används frekvent, i första hand för att ställa frå- gor om nationellt och internationellt efterlysta kriminella personer, men även för andra förfrågningar och informationer. En betydande del av verksamhet är relaterad till gräns- överskridande grov organiserad narkotikabrottslighet. omfattande nätverk mellan nationella polisiära myndigheter spelar en viktig roll för informationsutbytet om den internationella kri- minaliteten. Organisationen driver flera projekt för brotts- bekämpningen i flera delar av världen. Europols ökande betydelse för EU-ländernas brottsbekämpning har dock inneburit arbete i har minskat i betydelse. verksamhet finansieras av medlemsstaterna enligt en kvoterings- modell. årsbudget är inte offentlig. blev medlem i . –1996 var dåvarande rikspolischef ordförande. I genomförs det dagliga Interpolarbetet av Rikskriminal- polisen. Även andra myndigheter, som åklagare, tull, och kust- bevakning, deltar i Interpolarbetet.