sou · GYB390 · 2011-01-01 00:00:00 — Statens intresse i denna del inskränker sig till de delar som har legal be- tydelse i t.ex. skatte- eller konkurrenshänseende.5 4.3.1Utformningen av lagstiftningen om ekonomiska föreningar Bedömning: Lagstiftningen om ekonomiska föreningar bör även framöver vara utformad på ett sådant sätt att den skapar goda förutsättningar för kooperativt företagande. bör den i så stor utsträckning som möjligt lämna fritt för en ekonomisk förening att själv besluta i vilken utsträckning de kooperativa principerna ska få genomslag i verksamheten. Större flexibilitet i lagstiftningen bör därför eftersträvas. Vi har, som inledningsvis har påpekats, haft som grundläggande ambition att det ska finnas så goda förutsättningar som möjligt för det slag av företagande som sker i den ekonomiska föreningens form. Det är enligt vår mening självklart att lagstiftaren ska kunna erbjuda ett ändamålsenligt regelverk för gemensamt bedriven närings- verksamhet utan personligt ansvar och att detta regelverk ska vara enkelt att tillämpa och tillhandahålla lösningar på de olika slag av problem som kan uppkomma i sådan verksamhet. Det är också angeläget att regelverket utformas så att de som driver verksam- heten (medlemmarna) har goda möjligheter att genom gemen- samma beslut närmare utforma verksamhetens organisation; det är medlemmarna som känner verksamheten bäst och som normalt har de bästa förutsättningarna att bedöma vad som är ett lämpligt sätt att organisera verksamheten. En alltför strikt och undantagslös lag- reglering riskerar att inte ta hänsyn till de växlande förhållandena i olika företag. Begränsningar i medlemmarnas möjligheter att genom stadgebestämmelser eller på annat sätt komma överens om avvik- ande lösningar bör därför uppställas endast om de kan motiveras med något av följande intressen: 5 Se prop. 1996/97:163 s. 19. En ny lag om ekonomiska föreningar allmänna intressen, såsom brottsbekämpningsintresset och fiskala intressen, samt associationsformens status och goda anseende. Det är mot den angivna bakgrunden naturligt att det även i fortsättningen måste finnas en särskild associationsform, som är utformad för att vara särskilt lämplig för företag som driver kooperativ verksamhet, och att denna associationsform även fram- deles ska vara den ekonomiska föreningen. Det är också naturligt att lagreglerna om ekonomiska föreningar utformas så att de ger goda möjligheter för organisationen och dess medlemmar att tillämpa vedertagna kooperativa principer. anser vi att det är viktigt att lagreglerna utformas så flexibelt att den enskilda eko- nomiska föreningen och dess medlemmar fritt kan avgöra i vilken utsträckning kooperativa principer ska gälla i verksamheten. I lagstiftningen bör således inte uppställas begränsningar som inte kan motiveras utifrån de intressen som har redovisats ovan. Där- med ges också ekonomiska föreningar goda förutsättningar att på lika villkor konkurrera med verksamhet som bedrivs i andra före- tagsformer. I linje med detta bör även verksamhet som ligger något vid sidan av traditionell kooperativ verksamhet kunna rymmas i den ekonomiska föreningens form. 4.3.2Översynen av föreningslagen leder till förslag till en ny lag Bedömning: Bestämmelserna om ekonomiska föreningar bör tas in i en ny lag. Vid utformningen av den nya lagen bör stor vikt läggas vid behovet av enkelhet, överskådlighet och begrip- lighet. Som redan har konstaterats har föreningslagen varit i kraft . Det svenska näringslivet har under dessa år genomgått en rad förändringar och de verksamhetsområden där ekonomiska föreningar verkar har blivit fler och alltmer olikartade. Det finns – såsom vi kommer att redovisa närmare i följande avsnitt – enligt vår mening anledning att göra ett flertal materiella ändringar i lagen. En ny lag om ekonomiska föreningar andra punkter behöver lagen inte ändras men det finns behov av förtydliganden. Slutligen har vi sett ett behov av omfattande språk- liga och lagtekniska förändringar. Sammantaget innebär detta att de ändringar som enligt vår mening bör göras blir så omfattande att det inte är möjligt att göra dem inom ramen för den nuvarande föreningslagen. I stället föreslår vi en ny lag om ekonomiska fören- ingar. Vid utformningen av föreningslag tjänade aktie- bolagslag som förebild. Det fanns goda skäl för det. Trots de i och för sig betydande skillnaderna mellan aktiebolaget och den ekono- miska föreningen bygger båda företagsformerna på gemensamma associationsrättsliga principer. I åtskilliga avseenden bör frågor regleras på ett mer eller mindre identiskt sätt. Att de båda lagarna har en överensstämmande systematik underlättar också för tillämparna; det blir enklare att hålla reda på var i respektive lag som en viss fråga är reglerad och lättare att göra jämförelser mellan före- tagsformerna. Vi har därför funnit lämpligast att ge vårt förslag till ny lag samma systematik som aktiebolagslag. I åtskilliga avseenden har vi också valt att – på motsvarande sätt som skedde vid tillkomsten av föreningslag – använda bestämmelser aktiebolagslag som förebild för motsvarande bestämmelser i den nya föreningslagen. Det lagförslag som våra överväganden utmynnar i består av 24 kapitel. För att öka överskådligheten och underlätta läsarens orien- tering i lagen har regelverket delats upp på ett större antal para- grafer än den nuvarande lagen. Flertalet paragrafer har fått egna paragrafrubriker, avsedda att ytterligare öka överskådligheten. I förhållande till den nuvarande föreningslagen har också gjorts ett stort antal språkliga förändringar, avsedda att underlätta förståelsen av lagreglerna. På en rad punkter har vi dessutom gjort tillägg eller ändringar i lagtexten i syfte att förtydliga innebörden i gällande rätt. Vår strävan har varit att ge lagen en mera handboksmässig karaktär; det ska vara möjligt för föreningens funktionärer, med- lemmar och övriga intressenter att direkt av lagen utläsa vad som gäller i olika avseenden. Detta har medfört att den föreslagna lagen är mer omfångsrik än föreningslag. Det kan synas gå stick i stäv med den strävan att minska företagens administrativa bördor som har präglat svenskt lagstiftningsarbete. Enligt vår mening är detta alls inte fallet. Förekomsten av tydliga civilrättsliga lagregler innebär inte i sig någon administrativ börda för företagen. En ny lag om ekonomiska föreningar har företagen nytta av tydliga civilrättsliga regler som ger svar på de frågor som kan uppkomma inom ramen för företagets verksamhet. Den civilrättsliga lagstiftningen utgör ett hjälpmedel för företagen, inte minst på föreningslagens område. I den mån det saknas regler om medlemmarnas mellanhavanden, föreningens förvaltning eller liknande tvingas föreningen och medlemmarna till en omfattande reglering av motsvarande frågor i stadgarna eller i särskilda avtal. Inte sällan kan detta leda till betydande kostnader och i värsta fall kan avsaknaden av lagregler leda till kostsamma tvister och dom- stolsprocesser. En civilrättslig avreglering kan också beröva föreningen värdefulla rättsliga och finansiella instrument. Som exem- pel kan nämnas reglerna om fullmäktige, fusioner och förlags- insatser. Om dessa regler togs bort, skulle regelmassan minska betydligt men föreningens handlingsförmåga skulle minska. Sam- tidigt utgör förekomsten av regler av detta slag inte någon belast- ning för föreningarna; de föreningar som inte ser något behov av att använda de rättsliga instrument som reglerna tillhandahåller, kan bortse från dem. Det nu sagda hindrar givetvis inte att det på punkt efter punkt måste övervägas om en lagregel har något mervärde och att admini- strativt betungande regler om möjligt bör tas bort. Jämfört med aktiebolagslagen innebär också vårt förslag på flera punkter en mindre omfattande reglering. 4.3.3Vad ska associationsformen heta? Bedömning: Benämningen ekonomisk förening bör behållas. Beteckningen ekonomisk förening har använts ända sedan 1911 års lag om ekonomiska föreningar. Benämningen är således väl inarbetad och torde vara etablerad som beteckning på associationsformen. Trots detta har det under utredningens gång framkommit syn- punkter om att benämningen inte är helt ändamålsenlig utan leder till svårigheter och missuppfattningar vid föreningarnas kontakter med myndigheter, banker och allmänheten. Således har det – huvud- sakligen från nykooperationens sida – sagts att ekonomiska fören- ingar ibland misstas för ideella föreningar och att de möts av uppfattningen att de inte är riktiga företag. En ny lag om ekonomiska föreningar Detta har gett anledning att överväga associationsformens benäm- ning. Finns det anledning att välja en annan benämning än eko- nomisk förening? Det bör i så fall vara en benämning som mar- kerar associationens karaktär av företag bättre och tydligare skiljer den från ideella föreningar. Vi har diskuterat två alternativa benäm- ningar, samverkansföretag och kooperativt företag. I vart fall benämningen samverkansföretag framstår i och för sig som ändamålsenlig. Att ändra den nuvarande benämningen skulle emellertid oundvikligen, i synnerhet inledningsvis, leda till en rad praktiska besvär och kostnader för föreningarna. Firmaändringar, ändrade logotyper, registerförändringar och kostnader för inarbet- ning av det nya företagsnamnet utgör bara några exempel på detta. Enligt utredningsdirektiven ska en ny benämning på ekonomiska föreningar väljas endast om fördelarna klart överväger nackdelarna som finns härmed. Det är enligt vår uppfattning tydligt att för- delarna av en förändrad benämning inte uppväger de nackdelar en sådan förändring skulle medföra. Benämningen ekonomisk förening bör därför användas även i den nya lagen. 5 Ett flexiblare regelverk Bestämmelserna i föreningslagen gör, med några få undantag, inte skillnad mellan olika kategorier av ekonomiska föreningar. Här före- ligger en olikhet i förhållande till aktiebolagslagen, som skiljer mellan publika och privata aktiebolag (se 1 kap. 2 § aktiebolagslagen). Mot denna bakgrund och i syfte att om möjligt göra lagstiftningen om ekonomiska föreningar mera flexibel har vi fått i uppdrag att över- väga om sådana faktorer som föreningens storlek, verksamhetens omfattning eller art eller någon annan faktor kan motivera särskilda regler i vissa avseenden. Vi har också fått i uppdrag att överväga om det i större utsträck- ning än bör överlämnas till föreningsmedlemmarna själva att reglera olika frågor i föreningens stadgar. En utgångspunkt för våra överväganden har varit att förenings- lagen även i fortsättningen ska gälla samtliga ekonomiska föreningar, såvitt annat inte anges. En annan utgångspunkt har varit att regel- verket inte ska ålägga föreningarna några omotiverade administrativa bördor och att de mindre föreningarnas intressen måste beaktas särskilt. Om man bortser från bostadsrättsföreningarna, regleras det absoluta flertalet ekonomiska föreningar i föreningslagen. Lagen gör, som har nämnts, som huvudregel inte skillnad mellan olika kategorier av föreningar. Det finns dock några lagar som reglerar särskilda former av ekonomiska föreningar. Motivet till detta har varit just den sär- skilda arten av föreningens verksamhet. Bostadsrättsföreningarna har redan nämnts; de regleras i allt väsentligt i bostadsrättslagen, fastän med åtskilliga hänvisningar till föreningslagen. Andra lagar som avser särskilda slag av ekonomiska föreningar är lagen (2002:93) om kooperativ hyresrätt och lagen (1975:417) om sambruksfören- ingar. Dessa lagar beskrivs översiktligt i avsnitt 2.1.1 Lagstiftaren har således valt att skapa särskilda lagar för olika former av ekonomiska föreningar, när det har funnits behov av detta, snarare än att införa regler för olika kategorier av föreningar i föreningslagen. I några avseenden innehåller föreningslagen emeller- tid särregler för föreningar som på något sätt, främst i fråga om storlek, skiljer sig från andra. Det gäller exempelvis vissa regler om föreningens funktionärer. Ett exempel på detta finns i 6 kap. 3 § föreningslagen. Enligt den paragrafen ska styrelsen utse en verkställande direktör, om antalet anställda i föreningen under vart och ett av de senaste två räken- skapsåren i medeltal har överstigit 200; i övriga fall avgör med- lemmarna själva om en verkställande direktör ska finnas. Vidare gäller enligt 8 kap. 5 § föreningslagen att vissa föreningar ska ha minst en auktoriserad revisor eller en godkänd revisor som har avlagt revisorsexamen. Det gäller föreningar som uppfyller mer än ett av följande villkor: 1. medeltalet anställda i föreningen har under vart och ett av uppgått till mer än 50, 2. föreningens redovisade balansomslutning har för vart och ett av uppgått till mer än , och 3. föreningens redovisade nettoomsättning har för vart och ett av uppgått till mer än . Övriga föreningar kan normalt utse en revisor som saknar särskilda kvalifikationer. Det är också möjligt för ekonomiska föreningar att i ett viktigt avseende välja en avvikande organisatorisk form än ekonomiska föreningar i allmänhet har. Normalt utgörs föreningens högsta be- slutande organ av en föreningsstämma som kan bestå av samtliga medlemmar i föreningen. I stadgarna kan emellertid bestämmas att föreningsstämmans funktion ska utövas av fullmäktige, dvs. ett be- gränsat antal representanter för medlemmarna. Lagen ger också i några andra mindre avseenden utrymme för stadgebestämmelser som innebär att föreningens organisation ska avvika från lagens regler; lagreglerna kan i dessa delar sägas vara dispositiva. 1 På det finansiella området finns ytterligare en lag som reglerar en särskild form av ekonomisk förening, medlemsbanken. Frågor om medlemsbanker och andra ekonomiska föreningar av finansiell art behandlas dock först i kap. 17. Även om lagen inte nämner det – annat än på en enstaka punkt – följer det av allmänna associationsrättsliga principer att medlemmarna i föreningen har ett visst utrymme för att avvika från lagens regler om de är ense om det. Så torde generellt vara fallet när det är fråga om lagregler som är uppställda enbart till medlemmarnas skydd, t.ex. regler om att föreningsstämman ska hållas på visst sätt. Aktiebolagslagen skiljer mellan två kategorier av bolag – privata och publika aktiebolag. Indelningen i två bolagskategorier genom- fördes för att underlätta en anpassning av den dåvarande aktie- bolagslagen till EG:s bolagsrättsliga direktiv. Om hade valt att inte införa två bolagskategorier, hade det varit nödvändigt att tillämpa direktivens bestämmelser på samtliga bolag. Detta skulle i många fall ha varit olämpligt.2 Det är aktiebolagets stiftare som bestämmer om bolaget ska vara privat eller publikt. För ett publikt aktiebolag ska det framgå av firman eller av ett tillägg till firman att bolaget tillhör denna kate- gori (se 3 kap. 11 § aktiebolagslagen). Aktieägarna kan senare be- sluta om byte av bolagskategori (se 26 kap. samma lag). Aktiebolagslagens bestämmelser gäller såväl privata som publika aktiebolag om inte annat anges särskilt i lagen. Skillnaderna mellan de två kategorierna märks bl.a. när det gäller formerna för kapital- anskaffning samt aktiekapitalets storlek. Endast publika aktiebolag får vända sig till allmänheten för att skaffa kapital (se 1 kap. 7 och 8 §§ aktiebolagslagen). Publika aktiebolag ska vidare ha ett aktie- kapital som uppgår till . För privata aktiebolag gäller ett kapitalkrav om (se 1 kap. 5 och 14 §§ aktiebolagslagen). En annan skillnad rör antalet styrelseledamöter. Ett publikt aktiebolag ska ha en styrelse som består av minst tre leda- möter, medan det i ett privat bolag är tillräckligt med en ordinarie styrelseledamot (se 8 kap. 1 och 46 §§ aktiebolagslagen). Även i övrigt gäller en rad särbestämmelser för publika aktiebolag. Som regelsystemet för de två bolagskategorierna har utformats torde publika aktiebolag framför allt vara större bolag med stor sprid- ning på aktierna, medan privata aktiebolag företrädesvis torde vara små bolag med ett begränsat antal delägare, där utrymmet för enklare 2 Se prop. 1993/94:196 s. 72–74. regler är större.3 Det bör dock framhållas att också bolag med mycket hög omsättning och mycket stor balansomslutning kan vara privata aktiebolag. Aktiebolagslagen innehåller också bestämmelser om en särskild form av aktiebolag – aktiebolag med särskild vinstutdelningsbegräns- ning (se 32 kap. aktiebolagslagen). Utmärkande för denna aktie- bolagsform är, såsom beteckningen antyder, att det finns begräns- ningar i möjligheterna att dela ut vinst till ägarna. Det är endast privata aktiebolag som kan vara aktiebolag med särskild vinstutdel- ningsbegränsning. Den finska lagen om andelslag är som huvudregel tillämplig på alla andelslag (se 1 kap. 1 § lagen om andelslag). Lagen gör inte skillnad på olika kategorier av andelslag, men innehåller särskilda bestäm- melser i vissa avseenden. Däribland kan nämnas möjligheten att i stadgarna bestämma att andelsstämmans beslutanderätt ska utövas av ett valt fullmäktige (se 4 kap. 27 § lagen om andelslag). Ett andels- lag kan dessutom bestämma att det i andelslaget ska finnas ett för- valtningsråd, som övervakar styrelsens och den verkställande direk- törens förvaltning och som även kan ges vissa befogenheter, däribland rätten att välja verkställande direktör (se 5 kap. 12 och 13 §§). Ett annat exempel finns i 6 kap. 7 § lagen om andelslag, där det anges att ett andelslag endast är skyldigt att upprätta en verksamhets- berättelse om vissa gränsvärden uppnås. Den norska loven om samvirkeforetak är också generellt tillämplig på alla former av samvirkeforetak och innehåller inte någon upp- delning av samvirkeforetak i olika kategorier. Det finns däremot vissa särbestämmelser för vissa slag av samvirkeforetak, t.ex. be- träffande arbetskooperativ, s.k. føderativt samvirke (som närmast motsvarar medlemsfrämjande föreningar) och vissa försäljnings- organisationer inom fiskerinäringen4. I dansk rätt förekommer en viss uppdelning av andelsselskab i olika kategorier beroende på det ansvar medlemmarna har för selskabets skulder. Den danska lagen (lov om erhvervsdrivende virksomheder) skiljer således mellan å ena sidan andelsselskab där 1993/94:196 s. 74. salsorganisasjonar av fiskarar som är hänförliga under lov 14. desember 1951 nr. 3 om omsetning av råfisk. medlemmarna inte har något ansvar alls eller endast ett begränsat ansvar för selskabets skulder och å andra sidan andelsselskab där medlemmarna är ansvariga för verksamhetens skulder. Även om lagen drar en skarp skiljelinje mellan dessa båda kategorier finns det andelsselskab som genom stadgebestämmelser utgör ett mellanting mellan kategorierna.5 Det är endast andelsselskab utan, eller med begränsat, personligt ansvar som omfattas av registreringsplikt enligt lagen om erhvervsdrivende virksomheder. Andelsselskab med begränsat ansvar får då beteckningen A.M.B.A. Övriga andels- selskab är inte registreringspliktiga. I finns det, utöver den allmänna lagen om kooperativ (nr 47-1775 du 10 septembre 1947 portant statut de la coopération), särskilda lagar som reglerar kooperativ verksamhet inom olika områden, exempelvis arbets-, konsument-, producent- och kreditkooperativ. Det finns också särskilda bestämmelser om sociala kooperativ. Även i finns, som har nämnts i avsnitt 3.3.2, en allmän lag om kooperativ. Lagen innehåller inte någon uppdelning av kooperativ i olika kategorier. Belgisk rätt innehåller tre olika kate- gorier av kooperativa associationer: kooperativ med begränsat per- sonligt ansvar för medlemmarna (SCRL), kooperativ med obegränsat personligt ansvar för medlemmarna (SCRIS) och sociala kooperativ (SCP).6 De förhållanden som de ekonomiska föreningarna verkar under kan variera avsevärt. Vissa föreningar har ett stort antal medlemmar och en omfattande verksamhet, medan andra föreningar är små eller mycket små både vad gäller medlemsantal och verksamhetens om- fattning. I utredningens direktiv påpekas att detta kan medföra att behovet av reglering varierar mellan skilda slag av föreningar och att utredningen därför ska överväga om det finns skäl att införa särskilda regler för vissa ekonomiska föreningar. 5Se E. Hørlyck, Dansk andelsret, 3. udg., s. 140 f. 6Se sammanställningen Summary of Member States Laws in respect of Co-operatives, bilaga 1 till , Co-operatives in Enterprise Europe, 2001. En första fråga att besvara blir då naturligen i vilken utsträckning det finns behov av skilda regler för olika ekonomiska föreningar. Om ett sådant behov visar sig finnas, inställer sig frågan hur behovet ska tillgodoses. Finns det ett behov av en särreglering, skulle denna kunna åstadkommas genom införandet av särskilda, kompletta regelsystem för skilda slag av ekonomiska föreningar. En sådan lösning förutsätter dock att det är möjligt att hitta naturliga gränser mellan de olika slagen av ekonomiska föreningar. Ett annat alternativ är att differentiera lagens regler enbart på de punkter där det finns ett påtagligt behov av detta. Ett alternativ till en särreglering av det ena eller andra slaget är att göra lagens regler dispositiva i högre utsträckning än . Detta skulle kunna öka den enskilda föreningens möjligheter att utifrån sina förutsättningar reglera vissa frågor i stadgarna på det sätt som passar föreningen bäst. Genom en sådan lösning skapas flexibilitet i lagstiftningen utan att de ekonomiska föreningarna nödvändigtvis måste delas in i olika kategorier. 5.5.2Särskilda regler för olika kategorier av ekonomiska föreningar? Bedömning: De ekonomiska föreningarna bör inte delas in i olika kategorier med olika regelverk. Bör de ekonomiska föreningarna delas in i olika kategorier av ekonomiska föreningar, exempelvis motsvarande indelningen av aktie- bolagen i publika och privata aktiebolag, med delvis olika regler? En sådan kategoriindelning skulle kunna vara motiverad om den för- mår att fånga upp de skillnader i regleringsbehov som kan föreligga mellan olika föreningar med hänsyn till föreningarnas storlek eller verksamhetens omfattning eller art. I detta sammanhang kan det vara intressant att granska de över- väganden som gjordes i samband med att aktiebolagen delades upp i privata och publika bolag. I förarbetena till dessa lagändringar finns följande uttalande i frågan om vilka faktorer som ska beaktas vid gränsdragningen mellan de olika bolagskategorierna (se prop. 1993/94:196 s. 75): Det är givetvis viktigt att regelsystemet utformas så att det klart och otvetydigt framgår till vilken kategori det enskilda bolaget tillhör. Det är också väsentligt att bolaget och aktieägarna själva har inflytande över vilket regelsystem som ska gälla för bolaget. Detta medför att det inte är lämpligt att låta gränsdragningen bestämmas av sådana variabla faktorer7 som har pekat på. I stället bör det överlämnas till bolagen själva att besluta om vilken bolagskategori de vill tillhöra. Kategoriindelningen i aktiebolagslagen har således inte gjorts utifrån några bestämda egenskaper hos det enskilda bolaget, t.ex. verksam- hetens omfattning eller bolagets storlek. Inte heller har verksam- hetens art gjorts avgörande. I stället överlämnar lagen till bolaget självt – eller snarare dess stiftare/aktieägare – att välja kategori- tillhörighet. Det val som bolaget gör får sedan betydelse i olika hänseenden, t.ex. i fråga om kapitalkrav och möjligheterna till kapital- anskaffning. Föreningens storlek och verksamhetens omfattning Som har nämnts innehåller föreningslagen sär- skilda bestämmelser för ekonomiska föreningar av viss storlek och med verksamhet av viss omfattning. En ekonomisk förening med fler än 200 anställda ska således ha en verkställande direktör (se 6 kap. 3 § föreningslagen).