sou · GZB331 · 2011-04-06 00:00:00 — SOU 2009:13 Effektiviteten i Kriminalvårdens lokalförsörjning, Del- betänkande av utredningen effektivitet, 2009 SOU 2010:18, En reformerad budgetlag, Betänkande av utredningen av budgetlagen, 2010 SOU 2010:92 En effektivare förvaltning av statens fastigheter, Betänk- ande av utredningen om en översyn av förordningarna om statens fastighetsförvaltning, 2010 , Effektivare förmögenhets- och fastighets- förvaltning, Rapport nr 1995:2 , Effektivare förvaltning av statens fastighetskapital, Rapport nr 1996:34 , , del 1+ del 2 + bilagor, 2009 (dnr 231-1967/08) , Komplettering till , del 1+ del 2 + bilagor, 2010 (dnr 231-1967/08) , Underhållssituationen i bidragsfastigheterna, 2005 , Årsredovisningar 1999-2010 Statskontoret 1998:31, Regeringens styrning och kontroll av den statliga lokalförsörjningen (dnr 220/98-5) Statskontoret, Förslag till metod för anslagsomräkning med anledning av kulturinstitutionernas kostnader för ändamålslokaler (dnr 2001/406-5) Svenskt Fastighetsindex SFI/IPD, Värderingshandledning, 8:e uppl, Swanström (red. ), Akademiska Hus , en jubileumsbok över , 2003 , Årsredovisningar 2004-2009, Bokslutskommuniké Översyn av statens fastighetsförvaltning En särskild utredare ska utvärdera statens fastighetsförvaltning. Syftet med översynen är att analysera grunderna för och organisa- tionen av den nuvarande fastighetsförvaltningen. Utredaren ska uti- från vissa nedan angivna riktlinjer lämna förslag till en mer effektiv struktur på fastighetsförvaltningen inom staten. inventera de fastigheter som förvaltas av statliga myndigheter och fastighetsförvaltande bolag och utreda och lämna förslag till vägledande principer för när staten ska förvalta fastigheter i myndig- hetsform, alternativt genom fastighetsförvaltande bolag, utifrån redovisade översyn och den över- syn som redovisade , lämna förslag till vilka fastigheter som ur ett kulturhistoriskt perspektiv bör förvaltas av staten och hur underskott för vissa kulturfastigheter ska finansieras, ange vilka fastigheter, eller grupper av fastigheter som bör avyttras på marknadsmässiga villkor till privata aktörer och föreslå en effektiv ordning för detta, vilka fastigheter eller grupper av fastig- heter som bör föras över till annan fastighetsförvaltande myn- dighet eller föreslå fastigheter som skulle kunna förvaltas av ett statligt fastighetsförvaltande bolag, samt lämna förslag till en mer effektiv struktur på organisationen av fastighetsförvaltningen inom staten och därvid lämna förslag till sådana åtgärder som bör vidtas i syfte att skapa en väl samman- hållen och effektiv förvaltning av statens fastigheter. av nationalparksfastigheter, natur- reservatsfastigheter och vissa andra fastigheter för naturvårds- ändamål är väl avgränsad och omfattas inte av uppdraget. Statens förvaltning av produktivt skogsmark, mark ovan odlingsgränsen och de frågor som behandlats av (SOU 2008:104) omfattas inte heller av uppdraget. Uppdraget ska redovisas . Staten äger direkt eller genom statligt ägda bolag över 33 000 fastig- heter. Det handlar om bl.a. mark och i olika typer av byggnader. Av dessa markom- råden förvaltar för natur- vårdsändamål. I statens olika myndigheter finns i bokförda värden för byggnader, mark och annan fast egen- dom. Av dessa värden förvaltar för naturvårdsändamål. Staten äger ett antal fastigheter som förvaltas av ett flertal myn- digheter. Staten äger också aktier i vissa fastighetsbolag, som i sin tur äger sina fastigheter. Myndigheterna har att följa tillämpliga förordningar om försäljning och förvaltning av fastigheter samt reger- ingens övriga beslut. Statligt ägda aktiebolag utgör egna juridiska personer vars styrelse och ledning beslutar om förvärv och försälj- ningar av fastigheter. Dessa grundläggande förhållanden är viktiga att beakta vid eventuella förslag som berör bolagens fastighets- innehav. Många olika myndigheter förvaltar statens fastigheter och det finns ett behov av att se över avgränsningen av förvaltningsansvaret mellan de fastighetsförvaltande myndigheterna. Detta i syfte att undersöka om det finns möjligheter att skapa samordningsvinster och en mer effektiv statlig fastighetsförvaltning. I de delar fastighetsförvalt- ningen kan hanteras mer effektivt i annan form än myndighetsform bör detta ske. av nationalparks- fastigheter, naturreservatsfastigheter och vissa andra fastigheter för naturvårdsändamål är väl avgränsad och omfattas inte av uppdraget. beslutade om riktlinjer för den stat- liga fastighetsförvaltningen och ombildning av , m.m. (prop. 1991/92:44, bet. 1991/92:FiU8, rskr. 1991/92:107). Av riktlinjerna framgår bl.a. att fastighetsförvaltningen ska skiljas från brukande av lokaler och mark. Vidare ska statens fastighets- och förmögenhetsförvaltning bedrivas med ett, så långt möjligt, mark- nadsmässigt avkastningskrav. De fastigheter som av historiska eller andra skäl inte bör överföras till bolag bör omfattas av en samordnad förvaltning i myndighetsform. Dessa riktlinjer kan alltjämt huvud- sakligen bedömas som rimliga och bör därmed utgöra utgångs- punkt för översynen. Regeringen har denna dag också beslutat att tillkalla en särskild utredare för att genomföra en översyn av de förordningar som styr statens fastighetsförvaltning (dir. 2009:46). Tydligare kriterier för statens fastighetsinnehav fattade beslut om en ny organisation för förvaltning av statens fastigheter och lokaler m.m. (prop. 1992/93:37, bet. 1992/93:FiU8, rskr. 1992/93:123). Genom beslutet kvarstod nationella kulturinstitutioner, slottsanläggningar med omgivande mark och donationer samt byggnadsminnen utan eller med ringa militär användning i statlig ägo för att förvaltas av Statens fastig- hetsverk. En ny avgiftsfinansierad förvaltningsmyndighet, Forti- fikationsverket, bildades med uppgift att ansvara för juridisk, eko- nomisk och teknisk förvaltning av försvarsfastigheter. Regeringen beslutade att tillsätta en utredning med uppdrag att göra en utvärdering av omorganisationen av statens fastighetsförvaltning. I uppdraget ingick bl.a. att undersöka konse- kvenserna av ombildningen, belysa om syftena uppnåtts, peka på eventuella brister och lämna förslag till förändringar. Utredningen överlämnade delbetänkandet Statens ändamålsfastig- heter, princip för förvaltning och hyressättning (SOU 1996:187) och slutbetänkandet Lokalförsörjning och fastighetsägande, en utvärdering av statens fastighetsorganisation (SOU 1997:96). Utredningen drog bl.a. slutsatsen att reformeringen av statens fastighetsförvaltning var nödvändig och att den hade sina rötter i en mer differentierad offentlig verksamhet vilken fordrar ökad dele- gering för effektivitet i verksamheten. Reformen innebar enligt utredningen en positiv förändring och huvudprinciperna bakom den bedömdes som rimliga. Utredningen anförde dock att beslutet om vilka fastigheter staten ska äga och hur dessa ska förvaltas bör vara grundade på klara principer. Utredningens bedömning var att dessa principer inte var tillräckligt genomarbetade när omorganisa- tionen av statens fastighetsförvaltning genomfördes. tillkännagav för regeringen att det bör övervägas om hänsyn till det rörliga friluftslivet och turistnäringen kan vara skäl att behålla mark i statlig ägo (bet. 2001/02:FiU14, rskr. 2001/02:165). Genom beslut gav regeringen en parlamentarisk kommitté i uppdrag att bl.a. utreda om reglerna för försäljning av statlig mark bör ändras, så att olika allmännyttiga använd- ningsområden för marken prövas innan en försäljning till marknads- pris äger rum. Kommittén skulle vidare överväga om också hänsyn till det rörliga friluftslivet och turistnäringen skulle kunna vara skäl för staten att behålla mark i sin ägo, och om förvaltningsansvaret i sådana fall kan ges till stiftelser, kommuner eller landsting. Kom- mittén, som antog namnet , överlämnade betänkandet Hyressättning av vissa ändamålsfastigheter (SOU 2004:28). Kommittén föreslog i sitt betänkande bl.a. att för- säljning av fast egendom (statlig mark) ska kunna underlåtas om det föreligger särskilda skäl med hänsyn till det rörliga friluftslivet. Marken ska då kunna ägas av staten. gäller att det rörliga friluftslivet har till- förts som ett särskilt skäl för att fast egendom, som inte längre behövs i statens verksamhet, fortfarande ska ägas av staten. I pro- positionen Förvaltning av statens fastigheter och statliga myndig- heters lokalförsörjning, m.m. (prop. 1997/98:137) angav regeringen följande skäl till att staten äger vissa fastigheter: byggnaden kan vara symbol för den primära verksamhet som bedrivs, fastigheten betraktas som ett nationellt kulturarv, fastigheten ägs av historiska skäl eller säkerhetsskäl samt att staten vill ha full rådighet över en produktionsfaktor. Reglering av kriterier för statens ägande av fast egendom återfinns, förutom i de ovan redovisade riksdagsbundna riktlinjerna, i förord- ningen (1993:527) om förvaltning av statliga fastigheter m.m. (fort- sättningsvis förvaltningsförordningen) och förordningen (1996:1190) om överlåtelse av statens fasta egendom m.m. (fortsättningsvis för- säljningsförordningen). Av 4 § förvaltningsförordningen framgår att regeringen fastställer förvaltningsuppdragets omfattning för varje fastighetsförvaltande myndighet. I 14 § anges att varje fastighetsförvaltande myndighet ska upprätta och fortlöpande hålla aktuell en plan för försäljning eller annan avyttring av sådan fastighet som inte behövs för statlig verksamhet och som inte av andra särskilda skäl bör vara kvar i statens ägo. I 8 § försäljningsförordningen anges att hänsynen till kulturminnesvården, totalförsvaret, naturvården och det rörliga fri- luftslivet kan utgöra särskilda skäl för att en egendom fortfarande ska ägas av staten. Vilka fastigheter ska ur ett kulturhistoriskt perspektiv förvaltas inom staten? Kriterier för myndighetsförvaltningen av det nationella kulturarvet finns ursprungligen formulerade i regeringens proposition om ny organisation för förvaltningen av statens fastigheter och lokaler m.m. (prop. 1992/93:37). Hit kan i första hand räknas sådana byggnader som haft en central funktion i den svenska historien, samhällsut- vecklingen och den vetenskapliga odlingen, dvs. de kungliga slotten, rikets fästningar samt de symbolbärande huvudmonumenten inom olika administrativa strukturer och vid de gamla lärdomssätena. Till det nationella kulturarvet kan också räknas byggnader och egen- dom som har tillhört kronan, såsom kungsgårdar och tidigare klosteregendomar. gav regeringen ämbetet i uppdrag att utifrån ett kulturhistoriskt perspektiv bl.a. se över nuvarande kriterier för vilka fastigheter som ska förvaltas av staten. Uppdraget innebar också att skulle redovisa en övergripande inriktning för bevarandet av dessa fastig- heter. Regeringen gav att utifrån översyn av kriterierna lämna förslag till vilka fastigheter som ur ett kulturhistoriskt perspektiv ska förvaltas långsiktigt inom staten. förvaltar 92 s.k. bidragsfastigheter med omkring 1 000 byggnader. Som bidragsfastigheter definieras de fastigheter i Statens fastighetsverks bestånd vilka saknar förutsätt- ningar att ge ett långsiktigt ekonomisk överskott. Merparten av bidragsfastigheterna tillhör det nationella kulturarvet. Bland bidrags- fastigheterna ingår bl.a. nio kungliga slottsmiljöer, ett antal slotts- och herrgårdsmiljöer, flera stora slottsparker, ett 30-tal fästnings- miljöer, ruiner, kloster, kungsgårdar, bruksmiljöer och Vasaminnen samt två världsarv, och delar av örlogsstad. I hälften av fastigheterna ingår parker och trädgårdar. Till detta kan läggas att av lokalarean i bidragsfastigheterna och stora parkområden ingår i den kungliga dispositionsrätten vilket innebär att mycket begränsade intäkter genereras från dessa fastigheter. En mer ändamålsenlig organisation av statens fastighetsförvaltning Genom beslut dels 1991 om ombildning av Byggnads- styrelsen, dels 1992 om en ny organisation för förvaltning av statens fastigheter och lokaler m.m. avvecklades (bet. 1991/92:FiU8 resp. bet. 1992/93:FiU8). Huvuddelen av Byggnads- styrelsens fastighetsbestånd fördes över till och . Staten behöll dock huvudsakligen ägande- rätten till vissa kulturfastigheter och merparten av försvarets fastig- heter. För förvaltningen av dessa fastigheter inrättades och . inledde sin verksamhet , sin verksamhet . lämnades tilläggsdirektiv till ovan nämnda utredning rörande vissa frågor om . Utredningen skulle bl.a. pröva lämpligheten av att samordna myndigheterna Fortifika- tionsverket och och lämna förslag till ny struk- tur. Ett särskilt betänkande, Försvarets fastigheter, former för en kostnadseffektiv och verksamhetsinriktad förvaltning (SOU 1997:144), överlämnades . Utredningens bedömning var att det inte fanns några nämnvärda effektivitetsvinster med en sammanslagning av och . Utredningen övervägde också om en sam- ordning av vissa funktioner som till exempel avyttringsverksamheten skulle vara mer effektiv än det rådande systemet. Utredningen drog dock slutsatsen att de fördelar som finns ur ett kompetensperspektiv med specialiserade fastighetsförvaltare därmed skulle gå förlorad. Regeringen beslutade att tillkalla en sär- skild utredare med uppdrag att utföra en översyn av lednings- och myndighetsorganisationen inom det militära försvaret. Försvarsför- valtningsutredningen överlämnade betänkandet En effektiv förvaltning för insatsförsvaret (SOU 2005:96). Utredningen konstaterade bl.a. att det gått den statliga fastig- hetsreformen och att det fanns ett antal statliga aktörer inom fastighetsförvaltningsområdet. Utredningen ansåg, mot bakgrund av att bestånd av fastigheter, anläggningar och mark minskat , att det fanns skäl att utvärdera verksamhet och orga- nisation i relation till övriga aktörer i den statliga fastighetsförvalt- ningen. I sin skrivelse till om en ändamålsenlig styrning och förvaltning för försvaret (skr. 2005/06:131) meddelade regeringen att den avsåg att återkomma till i frågan om det kan finnas skäl genomföra den utvärdering av verksamhet och organisation som föreslagits av . har i sitt slutbetänkande Styra och ställa – förslag till en effektivare statsförvaltning (SOU 2008:118) föreslagit att organisationen för statens fastighetsförvaltning ska ses över för att göra den mer enhetlig och effektiv. Även Försvarsberedningen har i sin rapport i användning (Ds 2008:48) föreslagit att den statliga fastighetsförsörjningen ska ses över för att skapa en bättre samordning och – inte minst för Försvarsmakten – en minskning av hyreskostnaderna. I samband med beslut om riktlinjer för den statliga fastighetsförvaltningen uttalade den dåvarande reger- ingen (prop. 1991/92:44) att samtliga fastighetsförvaltande myndig- heters uppgifter skulle komma att ses över mot bakgrund av de nya riktlinjerna för statens fastighetsförvaltning. Någon sådan översyn har inte genomförts. Den statliga fastighetsförvaltningen är fördelad på olika myn- digheter, alla med specialiserade förvaltningsuppdrag. är sexton myndigheter och därtill alla länsstyrelser bemyndigade att förvalta delar av det statliga fastighetsinnehavet. , och tillhör de myndigheter som förvaltar merparten av statens innehav. Statens betydande fastig- hetsinnehav med koppling till transportinfrastruktur förvaltas främst av , och . Inga större förändringar av innehavet har skett sedan fastighetsförvaltningsreformen . Undantaget är som kraftigt minskat sitt fastighetsinnehav till följd av omställ- ningar i försvarets verksamhet. Endast och har fastighetsförvaltning som huvudsaklig upp- gift. För är fastighetsförvaltningen en viktig verk- samhet inom skyddet av värdefull natur. För övriga myndigheter utgör fastighetsförvaltningen en mindre uppgift. I en strävan att fortsätta renodlingen av till ett kommersiellt fastighetsbolag bildades av det som var . Till bolaget över- läts fastigheter av ändamålskaraktär som hyrdes ut till vissa statliga verksamheter, t.ex. kriminalvårdsfastigheter, polisfastigheter, vissa försvarsfastigheter, räddningsskolor och sameskolor. Specialfastig- heter har därefter skiljts från och ägs direkt av staten. bildades i samband med att bygg- nadsstyrelsen avvecklades. Bolaget bildades för att förvalta huvud- delen av statens universitets- och högskolefastigheter. bildades med svenska staten och som ägare. förvärvade staten samtliga aktier i bolaget som en följd av den statliga fastighets- och lokalförsörjningsreformen. Bolagets verksamhet består i att uppföra, förvärva, äga, förhyra och förvalta fastigheter i syfte att tillhandshålla elevbostäder, hotellrum och permanentbostäder åt i första hand an- ställda inom försvaret. bildades i sam- band med försvarsbeslut för att i samarbete med kommuner och lokalt näringsliv utveckla och förädla f.d. försvarsfastigheter för att slutligen sälja dem på kommersiella villkor (prop. 1996/97:150). Staten skulle kvarstå som ägare till dess områdena är utvecklade och anpassade för alternativ användning. Genom detta bedömde reger- ingen att avkastningen på fastigheterna, sedan Försvarsmakten lämnat dessa, blir högre än om de avyttras för snabbt och i befintligt skick. Regeringen har föreslagit vissa förändringar avseende och Kasernen Fastighetsaktiebolag (prop. 2008/09:172). bildades i samband med att affärsverket bolagiserades. Jernhusen ingick tidigare i Swedcarrierkon- cernen, men ägs direkt av staten efter att Jernhusen och Swedcarrier har fusionerats. Jernhusens uppdrag är bl.a. att ut- veckla, förvalta och äga fastigheter, tillhandahålla fastighetsrelater- ade tjänster och andra tjänster med anknytning till kollektivt resande och godstransporter på järnväg samt därmed förenlig verksamhet. Flera av bolagen har en stor andel privata hyresgäster, sam- tidigt som ett flertal statliga myndigheter flyttat till privata hyres- värdar. Samtliga statligt ägda fastighetsbolag agerar på konkurrens- utsatta marknader och har marknadsmässiga avkastningskrav. Den genomgång av de statligt ägda bolagen som beskrivits i budgetpropositionen (prop. 2008/09:1 utgiftsområde 24, bet. 2008/09:FiU2, rskr. 2008/09:147) har genomförts. lämnade betänkandet Självständiga lärosäten (SOU 2008:104). Syftet med utredningen var att en utredare skulle lämna förslag till en eller flera verksamhets- former för statliga universitet och högskolor och utifrån de förslag på verksamhetsformer som lämnas föreslå hur statens styrning av universitet och högskolor ska utformas. Betänkandet bereds inom . Behovet av en översyn Mot bakgrund av att det är den statliga fastighets- reformen genomfördes och omvärlden har förändrats, behövs en översyn av den statliga fastighetsförvaltningen. Det är angeläget att pröva det statliga åtagandet när det gäller fastighetsförvaltning. Det behövs tydligare gränser och vägledande principer för statens för- valtning av fastigheter. Tydligare kriterier för statens fastighetsinnehav Det finns ett behov av en samlad inventering och genomlysning av det fastighetsbestånd som ägs av staten eller statliga bolag. Det behövs därutöver tydligare kriterier för när staten ska äga fast egendom. Utgångspunkten bör vara att speciella fastigheter, dvs. sådana som inte kan tillgodoses av den privata fastighetsmarknaden, som staten har stort behov av i sin verksamhet och/eller som syftar till att värna ett allmänt intresse ska ägas av staten. En bedömning bör därför göras av i vilken omfattning vissa fastigheter eller grupper av fastigheter är bättre lämpade att förvaltas genom privat ägande. Olägenhet/risk (t.ex. oexploderad ammunition på ett övnings- och skjutfält) vid en eventuell avyttring måste dock särskilt beaktas. Den nuvarande regleringen avseende särskilda skäl för att be- hålla egendom i statlig förvaltning behöver utvecklas. Det saknas en eller flera myndigheter som tar ett samlat ansvar för grunderna för varför fastigheter bör kvarstå i statlig ägo. Vilka fastigheter ska ur ett kulturhistoriskt perspektiv förvaltas inom staten? Fler bidragsfastigheter har tillförts . Omfattningen av det samlade beståndet medför svårigheter för att inom befintliga ekonomiska ramar vid- makthålla fastigheternas skick, vilket riskerar leda till ett eftersatt underhåll och därmed ökade åtgärdskostnader. Ökande samhälls- krav i form av levandegörande av fastigheter, tillgänglighet för funk- tionshindrade, brandskydd och insatser av miljöhänsyn är andra orsaker till ökade kostnader. Till denna utveckling kan läggas genomförd och planerad avveckling av bl.a. vissa försvarsanläggningar och fyrar av vilka flera föreslagits för ett framtida bevarande. En mer ändamålsenlig organisation av statens fastighetsförvaltning Antalet fastighetsförvaltande myndigheter har varit relativt kon- stant . Myndigheternas uppdrag har dock förändrats över tiden avseende både fastighetsförvaltningsuppdrag och övriga ansvarsområden. Därutöver har det förvaltade fastig- hetsbeståndet förändrats genom investeringar i förvärv, ny- och ombyggnation samt avyttring. Den enskilt största förändringen rör försvarets förändrade verksamhet som får inverkan på försvarets behov av mark och fastigheter. Som en följd av detta har Fortifika- tionsverkets innehav utvecklats till ett mer modernt och tekniskt fastighetsbestånd som ansvarsfördelningen mellan För- svarsmakten och har förändrats genom att uppgifter flyttats från Försvarsmakten till . förvaltningskommitté föreslog i sitt slutbetänkande Styra och ställa (SOU 2008:118) att regeringen ser över organisationen av myndigheterna med uppgifter inom fastighetsförvaltning, med syfte att göra den mer enhetlig och effektiv. Tydligare kriterier för statens fastighetsinnehav Det är mot bakgrund av ovanstående angeläget att ta fram en hel- hetsbild och tydligare kriterier för när staten ska äga fast egendom. genomföra en inventering av de fastigheter som förvaltas av statliga myndigheter och fastighetsförvaltande bolag, överväga och lämna förslag till vägledande principer för när staten ska äga och förvalta fastigheter i myndighetsform (undantaget mark för naturvårdsändamål och produktiv skogsmark), analysera om det kvarstår skäl för att de fastigheter eller grupper av fastigheter som staten äger och förvaltar även fortsätt- ningsvis bör ägas och förvaltas inom staten, utifrån de föreslagna principerna för statligt ägande i myndig- hetsform analysera de särskilda skälen till att egendom bör kvar- stå som statlig egendom och, i förekommande fall, lämna förslag till hur dessa skäl i stället kan införlivas i förvaltningsuppdraget för lämpliga fastighetsförvaltande myndigheter, samt ange vilka fastigheter, eller grupper av fastigheter som bör avytt- ras på marknadsmässiga villkor till privata aktörer och föreslå en effektiv ordning för detta, vilka fastigheter eller grupper av fas- tigheter som bör föras över till annan fastighetsförvaltande myndighet eller föreslå fastigheter som skulle kunna förvaltas av ett statligt fastighetsförvaltande företag. Vilka fastigheter ska ur ett kulturhistoriskt perspektiv förvaltas av staten? Som redogjorts för ovan har de senaste årens utveckling skapat svårigheter för att långsiktigt vidmakthålla de fastigheter som myndigheten ansvarar för. utifrån redovisade översyn och den över- syn som redovisade , lämna förslag till vilka fastigheter som ur ett kulturhistoriskt perspektiv bör förvaltas av staten, inklusive bedöma hur detta påverkar Statens fastighetsverks nuvarande uppdrag att förvalta s.k. bidragsfastigheter, analysera tidigare och nuvarande finansieringsform avseende bi- dragsfastigheter och lämna förslag till framtida finans- iering av bidragsfastigheterna, samt särskilt belysa möjligheterna för medfinansiering från andra aktörer gällande bidragsfastigheter. En mer ändamålsenlig organisation av statens fastighetsförvaltning Som framgått ovan är det enligt regeringens mening angeläget att utvärdera den nuvarande organisationen för statlig fastighetsför- valtning i myndighetsform. En framtida organisation ska vara väl lämpad att förvalta de fastigheter som utredaren föreslår ska ägas av staten även framöver.