sou · GZB33 · 2011-01-26 00:00:00 — Vidare kan en jämförelse göras med de särskilda sanktioner, i form av uteslutning och frånkännande, som finns inom arbetslöshetsförsäkringen (se avsnitt 5.3). Uppgifter i ett ärende om frånkännande (66 § lagen om arbetslöshetsförsäkring) omfattas enligt utredningens bedömning av sekretesskyddet i 28 kap. 13 § OSL. Bestämmelserna om offentlighet och sekretess är inte tillämpliga i ärenden om uteslutning eftersom reglerna om uteslutning finns i lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor och den lagen inte nämns i bilaga till OSL (se prop. 2000/01:29 s. 43 ff.). Slutligen ska nämnas att det vid införandet av administrativa sanktioner på yrkesfiskets område inte infördes någon sekretessbestämmelse (se prop. 2007/08:107). Dock gäller sekretess hos enligt 30 kap. 23 § OSL. 10.4Avvägning mellan sekretessintresse och insynsintresse Utredningens förslag: En bestämmelse införs i offentlighets- och sekretesslagen med innebörden att sekretess ska gälla för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden i ärende om sanktionsavgift på trygghetssystemens område om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider betydande men om uppgiften röjs. Sekretessen ska inte gälla beslut i ärenden. För uppgift i en allmän handling ska sekretessen gälla i högst . Som framgått av genomgången i avsnitt 10.2 bedömer utredningen att de nuvarande bestämmelserna i ger endast ett begränsat skydd för uppgifter i ärenden om sanktionsavgift. Det hänger i huvudsak ihop med att de sekretessbestämmelser som gäller för de aktuella myndigheterna och arbetslöshetskassorna tar sikte på ärenden enligt olika författningar. Ett ärende om sanktionsavgift kommer att utgöra ett i förhållande till förmånsärendet eller återkravsärendet separat ärende. Frågan är därför om det bör införas en särskild sekretessregel som skyddar uppgifter i ett ärende om sanktionsavgift. De uppgifter som kan förekomma i ett ärende om sanktionsavgift kan förväntas röra vitt skilda saker. Den uppgift som misstänks vara oriktig kommer naturligtvis att förekomma i ärendet. En sådan uppgift kan röra hälsotillstånd, sjukskrivningsperiod, familjeförhållanden (exempelvis sammanboende), återvändande från någon som fått avslag på ansökan om uppehållstillstånd, storleken på hyran för en bostad, att någon har varit hemma för vård av sjukt barn, arbetslöshetsperiod, lönebelopp osv. Dessa uppgifter tillförs som regel det ursprungliga förmånsärendet frivilligt av den enskilde. Utöver nu nämnda exempel på uppgifter kan det förväntas förekomma ytterligare uppgifter om samma förhållanden som tillförs ärendet av den handläggande organisationen. Härtill kommer att den enskilde kan lämna uppgifter om sådana förhållanden som ett resultat av en begäran från den handläggande organisationen. Förutom dessa uppgifter kan det förutses att det inom ramen för åberopande av en befrielsegrund (se avsnitt 6.13) kommer att lämnas uppgifter om bl.a. hälsotillstånd eller om ekonomiska förhållanden. Vissa av dessa uppgifter framstår naturligtvis som relativt harmlösa. Exempelvis kan en uppgift om att ett barn sammanbor med en viss förälder sannolikt inte anses vara integritetskänslig. Däremot kan exempelvis uppgifter i ett läkarintyg eller en uppgift om sjukskrivningsperiod anses vara betydligt mer integritetskänsliga. Sekretessintresset måste i varje sammanhang vägas mot intresset av insyn i berörd verksamhet. Mot att införa bestämmelser om sekretess i ärenden om sanktionsavgift talar det faktum att beslut om sanktionsavgift i en del fall kommer att ersätta ett straffrättsligt förfarande. I straffrättsliga sammanhang är det av rättssäkerhetsskäl viktigt att domstolarnas handläggning och domar i mycket stor utsträckning För domstolarnas del krävs mycket starka skäl för att frångå denna huvudregel. Allmänhetens insyn är dessutom en grundläggande förutsättning för förtroendet för domstolarnas arbete. Eventuella integritetsskyddsaspekter måste vid domstolarna i de allra flesta fall vika för insynsintresset. Detta intresse av öppenhet har ansetts så viktigt att principen om offentlighet vid domstol slås fast i regeringsformen (2 kap. 11 §). Genom den administrativa sanktionsavgiften kommer det allmänna att ingripa med en sanktion mot den enskilde. Ett beslut om sanktionsavgift kommer dessutom sannolikt att utgöra ett straff i mening. På samma sätt som inom straffrättskipningen finns det ett vitalt intresse av insyn i hur de handläggande organisationerna agerar. Ingen bör dömas i hemlighet utan möjlighet till granskning från allmänhetens och massmedias sida. Insynsintresset är således särskilt starkt i fråga om ärenden av sådan sanktionskaraktär som är aktuellt. Avvägning mellan sekretessintresset och insynsintresset Utredningen har ovan konstaterat att det kan antas att vissa uppgifter av integritetskänslig natur kommer att förekomma i ärenden om sanktionsavgift. Frågan är då om ett sekretesskydd bör gälla för dem. Här kan till en början konstateras att dessa uppgifter förekommer i en rad olika ärenden hos de berörda beslutande organisationerna och att de träffas av olika sekretessregler. Beträffande vissa förmånsslag, exempelvis ekonomiskt bistånd, råder sekretess med omvänt skaderekvisit (26 kap. 1 § OSL). I fråga om andra ersättningsslag gäller sekretess med andra skaderekvisit, vanligtvis ett rakt rekvisit. Mot bakgrund av dessa skilda sekretessbestämmelser för de olika förmånsslagen, skulle det kunna hävdas att intresset av sekretess även i fråga om ärenden om sanktionsavgift är starkare i vissa fall, exempelvis i ärenden om sanktionsavgift avseende ekonomiskt bistånd, än i andra, t.ex. ärenden om sanktionsavgift avseende ersättning för teckenspråksutbildning. Det finns ett visst fog för ett sådant synsätt. Mot dessa intressen ska insynsintresset vägas. Utredningen anser att intresset av insyn gör sig starkt gällande i samtliga ärenden om sanktionsavgift eftersom de på flera sätt står straffrättskipningen nära. Sanktionsavgiften kommer i vissa fall att ersätta ett straffrättsligt förfarande. I andra fall kommer den att påföras på grund av oriktiga uppgifter som inte leder till någon sanktion alls. Denna skillnad har dock ingen större betydelse här. Sanktionsavgiften innebär att samhället ingriper mot den enskilde på grund av en regelöverträdelse. Även om sanktionsavgiften inte utgör en straffrättslig påföljd måste man utgå från att det finns ett starkt intresse av insyn i samtliga ärenden om sanktionsavgift. Insynsintresset gör sig enligt utredningens mening lika starkt gällande inom samtliga förmånsslag. Utredningen finner – efter en avvägning mellan sekretessintresset och det starka insynsintresset – att det i fråga om ärenden om sanktionsavgift bör gälla ett sekretesskydd som bör vara detsamma i alla ärenden om en sådan avgift. Skyddet ska således vara oberoende av vilket förmånsslag som avgiften avser. Sekretessskyddet bör omfatta uppgifter om den enskildes hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden i ärenden om sanktionsavgift. Med dessa ställningstaganden bör sekretessen i ärenden om sanktionsavgift komma till uttryck genom en bestämmelse som gäller i samtliga sådana ärenden. Utredningen anser således att behovet av sekretess inte bör tillgodoses genom ändringar i varje enskild sekretessbestämmelse som i de flesta fall tar sikte på uppgifter i ärenden om förmåner. Utredningen har i det föregående kommit fram till att det bör införas ett sekretesskydd för de uppgifter som förekommer i ärenden om sanktionsavgift. Nästa fråga är då vad sekretessen ska ha för styrka. Här bör det åter poängteras att intresset av insyn är mycket starkt i fråga om ärenden om sanktionsavgift. I dessa ärenden gör sig särskilda rättssäkerhetsintressen gällande som inte är lika uttalade i ett förmåns- eller återkravsärende. Vid det omvända skaderekvisitet är utgångspunkten att uppgifterna omfattas av sekretess. Uppgifterna får vid ett omvänt skadrekvisit bara lämnas ut om det står klart att de kan lämnas ut utan att viss skada uppstår. I praktiken innebär detta att tillämparen inte kan lämna ut en uppgift som omfattas av en sådan sekretessbestämmelse utan att ha kännedom om mottagarens identitet och om dennes avsikter med uppgifterna (prop. 1979/80:2 Del A s. 82 och prop. 2008/09:150 s. 349). Utredningen anser att det inte är lämpligt att låta sekretessen i ärenden om sanktionsavgift gälla med ett omvänt skaderekvisit. Sekretessen skulle bli för sträng. Denna bedömning gäller även för de fall där förmånsärendet eller återkravsärendet omfattas av sekretess med ett sådant omvänt rekvisit. Vid det raka skaderekvisitet är utgångspunkten att uppgifterna är offentliga och att sekretess gäller endast om det kan antas att viss skada uppstår om uppgiften lämnas ut. Avsikten är att skadebedömningen i dessa fall i huvudsak ska kunna göras med utgångspunkt i själva uppgiften. Det innebär att frågan om sekretess gäller inte i första hand behöver knytas till en skadebedömning i det enskilda fallet. Avgörande bör i stället vara om uppgiften är av den arten att ett utlämnande typiskt sett kan vara ägnat att medföra skada för det intresse som ska skyddas genom bestämmelsen. Om uppgiften är sådan att den genomsnittligt sett måste betraktas som harmlös ska den alltså normalt anses falla utanför sekretessen. Om uppgiften i stället typiskt sett måste betraktas som känslig omfattas den normalt av sekretess. Genom att avgörande betydelse som regel tillmäts arten av den uppgift som efterfrågas vinner man den fördelen att man sällan behöver frångå den till offentlighetsprincipen hörande grundsatsen att den som begär ut en uppgift inte ska behöva legitimera sig och tala om varför han eller hon vill ta del av en viss uppgift (prop. 1979/80:2 Del A s. 80 f. och prop. 2008/09:150 s. 348). Enligt utredningens mening är även ett sådant skaderekvisit för strängt med hänsyn till insynsintresset. I stället anser utredningen att det bör införas en bestämmelse enligt vilken sekretess ska gälla om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider betydande men om uppgiften röjs. Ett sådant rekvisit finns exempelvis i 29 kap. 5 § OSL, som gäller sekretess i ärende bl.a. om någons lämplighet att ha körkort. Många av de uppgifter som omfattas av sekretess i ett förmåns- eller återkravsärende kommer med denna reglering att bli offentliga i ett ärende om sanktionsavgift. För en sådan lösning talar framför allt det starka insynsintresset. Offentlighet bör således vara den klara huvudregeln i ärenden om sanktionsavgift och sekretess gälla endast i undantagsfall. Sekretess för beslut och sekretesstid Som framgår av redovisningen i avsnitt 10.2 omfattas även vissa beslut av sekretess. Så bör enligt utredningens mening inte vara fallet i fråga om sanktionsavgift. Det bör därför särskilt föreskrivas att sekretessen inte ska gälla beslut i ärende. Vidare anser utredningen att en rimlig sekretesstid i fråga om uppgift i allmän handling i ett ärende om sanktionsavgift är att sekretessen gäller i högst . Rätten att meddela och offentliggöra uppgifter Sekretess innebär såväl handlingssekretess som tystnadsplikt (3 kap. 1 § OSL). Den rätt att meddela och offentliggöra uppgifter som följer av 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen (TF) och 1 kap. 1 och 2 §§ yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) har som huvudregel företräde framför tystnadsplikten. Nämnda rätt har dock aldrig företräde framför handlingssekretessen (7 kap. 3 § första stycket 2 och 5 § TF och 5 kap. 1 § första stycket och 3 § 2 YGL). Det kan således vara tillåtet att t.ex. muntligen lämna en sekretessbelagd uppgift till en journalist eller att själv publicera uppgiften, men det är aldrig tillåtet att med stöd av rätten att meddela och offentliggöra uppgifter lämna den allmänna handling varav den sekretessbelagda uppgiften framgår till t.ex. en journalist eller att t.ex. själv publicera denna handling. Sekretess i ärenden om sanktionsavgift föreslås gälla endast i undantagsfall. De uppgifter som kan förekomma i ett ärende om sanktionsavgift är enligt utredningens mening inte av sådan karaktär att det finns anledning att införa någon inskränkning i rätten att meddela eller offentliggöra uppgifter. 11 Behandling av personuppgifter Hos de statliga förvaltningsmyndigheter, kommuner och arbetslöshetskassor som enligt utredningens förslag ska handlägga ärenden om sanktionsavgift, uppkommer ett behov av att kunna behandla personuppgifter för detta ändamål. I detta kapitel övervägs om det behövs författningsändringar för att göra sådan behandling möjlig. I regeringsformens 1 kap. 2 §, det s.k. målsättningsstadgandet, anges att det allmänna ska värna den enskildes privatliv. Denna bestämmelse är inte rättsligt bindande utan anger målsättningen för den samhälleliga verksamheten. Regeringsformens rättsligt bindande bestämmelser om skydd för medborgarnas personliga integritet finns huvudsakligen i 2 kap. Av 2 kap. 6 § regeringsformen följer att var och en är gentemot det allmänna skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. Den närmare omfattningen av skyddet anges i bl.a. personuppgiftslagen (1998:204). Kompletterande föreskrifter finns i personuppgiftsförordningen (1998:1191). Personuppgiftslagen gäller enligt 5 § för all behandling av personuppgifter som är helt eller delvis automatiserad. Lagen gäller därutöver för annan behandling av personuppgifter, om uppgifterna ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av personuppgifter som är tillgängliga för sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier. Personuppgiftslagen syftar enligt 1 § till att skydda enskilda personer mot kränkning av den personliga integriteten vid behandling av personuppgifter. Av lagens 2 § framgår att om det i annan lag eller i en förordning finns bestämmelser som avviker från lagen ska de bestämmelserna gälla. Särreglering måste dock stå i överensstämmelse med dataskyddsdirektivet, som lagen bygger på (jfr. och , Personuppgiftslagen, Zeteo, kommentaren till 2 §). För vissa slag av personuppgifter gäller enligt 13 § särskilda restriktioner. Huvudregeln i lagen innebär att det är förbjudet att behandla personuppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse eller medlemskap i fackförening. Det är också förbjudet att behandla sådana personuppgifter som rör hälsa eller sexualliv. Från förbudet finns en rad undantag angivna direkt i lagen, bl.a. får känsliga personuppgifter behandlas om behandlingen är nödvändig för att rättsliga anspråk ska kunna fastställas, göras gällande eller försvaras. Av 21 § framgår att det är förbjudet för andra än myndigheter att behandla personuppgifter om lagöverträdelser som innefattar brott, domar i brottmål, straffprocessuella tvångsmedel eller administrativa frihetsberövanden. Utöver personuppgiftslagen tillämpar de statliga förvaltningsmyndigheterna och kommunerna även följande registerförfattningar vid behandling av personuppgifter. Dessa författningar innehåller specialbestämmelser som delvis ersätter eller kompletterar bestämmelserna i personuppgiftslagen. Hos tillämpas förordningen (2001:720) om behandling av personuppgifter i verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen. och tillämpar 114 kap. socialförsäkringsbalken (SFB). () tillämpar studiestödsdatalagen (2009:287) och studiestödsdataförordningen (2009:321). Arbetsförmedlingen tillämpar lagen (2002:546) om behandling av personuppgifter i den arbetsmarknadspolitiska verksamheten och förordningen (2002:623) om behandling av personuppgifter i den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. Inom tillämpas lagen (2001:454) om behandling av personuppgifter inom och förordningen (2001:637) om behandling av personuppgifter inom . Arbetslöshetskassornas behandling av personuppgifter regleras inte i någon särskild författning. Personuppgiftslagen är tillämplig fullt ut. Detsamma gäller för annan verksamhet än , samt för ärenden om hemutrustningslån hos CSN. 11.2Krävs författningsändringar för handläggning av ärenden om sanktionsavgifter? Utredningens förslag: Arbetslöshetskassorna bör ges möjlighet att utan hinder av 21 § personuppgiftslagen behandla personuppgifter om lagöverträdelser som innefattar brott eller domar i brottmål när behandlingen är nödvändig för att ett ärende om sanktionsavgift ska kunna handläggas. Ett tillägg görs i 114 kap. 2 § socialförsäkringsbalken för att klargöra att kapitlet tillämpas också vid och behandling av personuppgifter i verksamhet enligt lagen om sanktionsavgift på trygghetssystemens område. Tillägg görs i 10 § lagen om behandling av personuppgifter i den arbetsmarknadspolitiska verksamheten, samt i 3 § förordningen om behandling av personuppgifter i den arbetsmarknadspolitiska verksamheten, för att möjliggöra behandling av personuppgifter hos Arbetsförmedlingen i ärenden om sanktionsavgift. Vidare görs av motsvarande skäl ett tillägg i 12 § förordningen om behandling av personuppgifter inom . Enligt 114 kap. 2 § SFB tillämpas bestämmelserna i kapitlet vid behandling av personuppgifter i verksamhet som gäller förmåner enligt balken, samt andra förmåner och ersättningar som enligt lag eller förordning eller särskilt beslut av regeringen handläggs av eller . Frågan är om handläggning av ärenden om sanktionsavgift utgör sådan verksamhet som gäller förmåner enligt SFB, vilket i så fall skulle betyda att personuppgifter får behandlas i enlighet med vad som anges i 114 kap. SFB. I förarbetena till den tidigare gällande lagen om behandling av personuppgifter inom socialförsäkringens administration (prop. 2002/03:135 s. 44) uttalades att lagen tog sikte på behandling av personuppgifter i verksamhet som gäller socialförsäkringsförmåner samt vissa andra förmåner eller ersättningar. Härigenom avgränsades tillämpningsområdet i förhållande till rent administrativ verksamhet utan någon koppling till för- Vidare uttalades (s. 64) att ändamålet handläggning av ärenden inte var begränsat till att omfatta enbart ärenden om bestämmande av förmåner eller ersättningar. Även handläggning av andra typer av ärenden omfattades av det ändamålet. Här avsågs exempelvis tillsynsärenden. Enligt utredningens mening talar mycket för att ärenden om sanktionsavgift kommer att omfattas av 114 kap. 2 § SFB. Eftersom tolkningen inte är självklar bör dock ett klargörande ske. Således bör i 114 kap. 2 § SFB göras ett tillägg av innebörd att kapitlet tillämpas även vid och behandling av personuppgifter i verksamhet enligt den föreslagna lagen om sanktionsavgift på trygghetssystemens område. Frågan om för vilka ändamål och får behandla personuppgifter regleras i 114 kap. 7 § SFB. De ändamål som där anges, samt den möjlighet som finns enligt 114 kap. 11-12 §§ att behandla personuppgifter som avses i 13 § personuppgiftslagen och personuppgifter som avser uppgift om lagöverträdelser m.m. får anses täcka det behov som kan finnas vid handläggningen av ärenden om sanktionsavgift. Någon ändring behövs alltså inte. Studiestödsdatalagen och studiestödsdataförordningen tillämpas vid behandling av personuppgifter i CSN:s studiestödsverksamhet. Enligt 1 § studiestödsdatalagen ska lagen tillämpas vid behandling av personuppgifter i CSN:s studiestödsverksamhet. Av förarbetena (prop. 2008/09:96 s. 33) framgår att lagen omfattar CSN:s studiestödsverksamhet i vid bemärkelse. Med uttrycket åsyftas bl.a. att bevilja studiestöd och att fatta beslut om återkrav. Vidare omfattas den hantering som sker i anslutning till ärenden om beviljande, återkrav och återbetalning av studiestöd, oavsett om hanteringen av ärendet leder till att studiestöd exempelvis beviljas, avslås, återkrävs eller återbetalas. Enligt utredningens mening bör – mot bakgrund av de redovisade förarbetsuttalandena – handläggning och beslutsfattande i ärenden om sanktionsavgift anses ske i studiestödsverksamhet. I 4 § studiestödsdatalagen anges för vilka ändamål personuppgifter får behandlas. Ett sådant ändamål är att handlägga ärenden i studiestödsverksamheten (första punkten). Utredningen bedömer att det ändamålet innefattar även ärenden om sanktionsavgift. Av 6 § studiestödsdatalagen framgår att vissa känsliga personuppgifter och personuppgifter som avser lagöverträdelser som innefattar brott eller domar i brottmål får behandlas för att handlägga ärenden i studiestödsverksamheten om uppgifterna har lämnats i ett ärende i studiestödsverksamheten eller behövs för handläggningen av ett sådant ärende. Sammantaget anser utredningen att det inte finns behov av ändringar i studiestödsdatalagen för att CSN ska kunna behandla personuppgifter för att handlägga och fatta beslut i ärenden om sanktionsavgift. rätt att behandla personuppgifter regleras i förordningen om behandling av personuppgifter i verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen. Med verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen avses bl.a. verksamhet som rör bistånd och stöd till utlänningar som enligt lag eller annan författning handläggs av (1 §). Handläggning och beslutsfattande i ärenden om sanktionsavgift får anses utgöra sådan verksamhet som omfattas av förordningen. Handläggning av ärenden om sanktionsavgift får vidare anses vara ett sådant ändamål för vilket behandling av personuppgifter är tillåten enligt förordningen. Utredningen har övervägt om det finns behov av att göra tillägg i den uppräkning som finns i 4 § av personuppgifter som får behandlas i ett verksamhetsregister. De uppgifter som kan förekomma i ett ärende om sanktionsavgift kan avse exempelvis en enskilds inkomst, men också sådana personuppgifter som avses i 21 § personuppgiftslagen (se nedan i anslutning till utredningens överväganden beträffande arbetslöshetskassorna). Utredningen har dock funnit att den befintliga uppräkningen måste anses tillräcklig för att möjliggöra handläggning av ärenden om sanktionsavgift. Utredningen utgår vid denna bedömning från att uppgifterna omfattas av paragrafens åttonde punkt. I förordningen föreskrivs inte några särskilda begränsningar när det gäller rätten att behandla sådana uppgifter som avses i 21 § Känsliga personuppgifter enligt 13 § personuppgiftslagen får behandlas om uppgifterna är oundgängligen nödvändiga för att handlägga ärenden. Enligt utredningens bedömning behövs det inte några ändringar i förordningen för att möjliggöra behandling av personuppgifter vid handläggning av ärenden om sanktionsavgift. Enligt 1 § lagen om behandling av personuppgifter i den arbetsmarknadspolitiska verksamheten ska lagen tillämpas vid behandling av personuppgifter som gäller arbetssökande, arbetsgivare, kontaktpersoner och andra personer i Arbetsförmedlingens arbetsmarknadspolitiska verksamhet. Av förarbetena (prop. 2001/02:144 s. 18 f.) framgår att lagen omfattar de personuppgifter om en arbetssökande, en arbetsgivare eller en kontaktperson som behövs för att genomföra den verksamhet som dåvarande hade i uppdrag att bedriva. Den verksamheten är platsförmedling, vägledning, arbetsmarknadspolitiska program, arbetslivsinriktad rehabilitering, arbetslivstjänster och vissa anställningsfrämjande åtgärder. Verksamheten omfattar även frågor om bl.a. arbetstillstånd, arbetslöshetsförsäkringen, totalförsvaret och byggnadstillstånd m.m. Av samma förarbeten framgår att intern administration, t.ex. frågor som gäller personal, inte omfattas av lagen. I och med att lagen (2010:197) om etableringsinsatser för vissa nyanlända invandrare trätt i kraft har Arbetsförmedlingen fått ansvar för viss verksamhet som definitionsmässigt inte anses vara arbetsmarknadspolitisk verksamhet. Det handlar om handläggningen av ärenden om ersättning enligt den nämnda lagen och tillhörande förordning samt om handläggning av ärenden om mottagande för bosättning enligt förordningen (2010:408) om mottagande för bosättning av vissa nyanlända invandrare. Efter förslag i budgetpropositionen (prop.