sou · GZB318 · 2011-03-02 00:00:00 — Såväl joniserande som icke-joniserande strålning är miljöfarlig verksamhet Med miljöfarlig verksamhet avses enligt miljöbalken19 1.utsläpp av avloppsvatten, fasta ämnen eller gas från mark, bygg- nader eller anläggningar i mark, vattenområden eller grund- vatten, 2.användning av mark, byggnader eller anläggningar på ett sätt som kan medföra olägenhet för människors hälsa eller miljön genom annat utsläpp än som avses i 1 eller genom förorening av mark, luft, vattenområden eller grundvatten, eller 3.användning av mark, byggnader eller anläggningar på ett sätt som kan medföra olägenhet för omgivningen genom buller, skakningar, ljus, joniserande eller icke-joniserande strålning eller annat liknande. Regeringen får föreskriva att det ska vara förbjudet att utan tillstånd anlägga eller driva vissa slag av fabriker, andra inrättningar eller annan miljöfarlig verksamhet20. Mål om miljöfarlig verksamhet enligt 9 kap. prövas av kommuner, länsstyrelser, miljö- domstolar, och . Vilken instans som är första respektive sista instans beror på hur den miljöfarliga verksamheten är klassad. Tillståndspliktiga miljöfarliga verksamheter klassas som A- eller B-verksamheter. Om en verk- samhet är en A- respektive B-verksamhet framgår av bilagan till förordningen (1998:899) om en miljöfarlig verksamhet. Det är de fem miljödomstolarna, placerade vid tingsrätterna i , , , och , som är första instans vid pröv- ning av ansökan om tillstånd till A-verksamheter. B-verksamheter prövas i första instans av miljöprövningsdelegationer som är knutna till länsstyrelserna. En närmare reglering av vilka verksamheter som kräver tillstånd framgår av förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Av förordningen framgår att kärnteknisk verksamhet klassas som A-verksamhet. Frågor om tillstånd enligt för kärnteknisk verksamhet prövas således av miljödomstolen. 19Jfr 9 kap. 1 §. 20Jfr 9 kap. 6 § . som ska regleras av domstolen i tillståndsbeslutet när det gäller prövning av frågor som rör olägenheter för omgivningen genom joniserande strålning i samband med drift av ett kärntekniska anläggningar har varit föremål för diskussion. Förarbetena ger viss vägledning21. Beträffande vissa nya anläggningar för kärnteknisk verksamhet ska regeringen innan miljödomstolens tillståndsprövning pröva till- låtligheten av verksamheten. Det gäller sådan kärnteknisk verk- samhet som prövas av regeringen enligt kärntekniklagen samt anläggningar för att bryta uranhaltigt material eller andra ämnen som kan användas för framställning av kärnbränsle22. Det anges uttryckligen i lagen att det ska vara nya verksamheter som obliga- toriskt ska prövas av regeringen. Efter regeringens tillåtlighetsprövning går ärendet vidare till miljödomstolen. Om regeringen finner att en verksamhet är tillåtlig får miljödomstolen inte neka tillstånd. Det bör i sammanhanget observeras att regeringen får tillåta en verksamhet endast om kommunfullmäktige har tillstyrkt detta. Den s.k. vetoventilen ger dock regeringen rätt att under vissa förutsättningar bortse från fullmäktiges beslut. Gemensamt för de verksamheter som omfattas av regeringens obligatoriska prövningsplikt är att de utgör viktiga samhälls- intressen som de riskerar att skada människors hälsa, medför stor omgivningspåverkan eller stora ingrepp i miljön och tar i anspråk värdefulla naturresurser23. Verksamheter som kan komma ifråga för regeringsprövning är de som generellt sett har en betydande miljöpåverkan som konkurrerande eller mot- stridiga intressen måste vägas samman för att den bästa lösningen ska kunna nås. De bedömningar som ska göras omfattar ytterst politiska ställningstaganden där bl.a. miljöskyddsmässiga, energi- politiska, arbetsmarknadspolitiska och regionalpolitiska synpunk- ter vägs samman. Bestämmelser om regeringens tillåtlighetsprövning infördes 1972. Det motiverades bl.a. med att ingen annan 1997/98:90 s. 264-271. 22Jfr 17 kap. 1 § . 1997/98:45 s. 215. än regeringen kunde åstadkomma en allsidig prövning med en sammanvägning av bl.a. miljöskyddsmässiga, arbetsmarknadspoli- tiska och regionalpolitiska synpunkter. Framför allt ansågs det viktigt att avgörandet av de ifrågavarande slagen träffades av ett organ som det går att utkräva politiskt ansvar av. Vid införande konstaterades att det fortfarande var viktigt att rege- ringen behöll tillåtlighetsprövningen som en tidig och betydelsefull länk i prövningskedjan för att därigenom kunna utöva en politisk styrning av vissa beslut.24 Utredningen har med utgångspunkt i de nära kopplingar som finns mellan reglerna , kärntekniklagen och strålskyddslagen föreslagit att bestämmelserna om kärnsäkerhet och strålskydd ska samordnas i 12 kap. under rubriken . Bestämmelserna föreslås gälla såväl joniserande som icke-jonise- rande strålning och ges den samordnande beteckningen verksam- het med strålning. En grundläggande utgångspunkt bör vara att tillstånd enligt i princip ska krävas för all verksamhet med strålning. Mot bakgrund av den speciella natur som gäller för verksamhet med joniserande strålning, vilket särskilt är framträdande när det gäller drift av kärnkraftsreaktorer eller driften av en framtida slut- förvaring av använt kärnbränsle, föreslår utredningen att till- ståndsplikten ska framgå direkt av lagbestämmelserna i 12 kap. En sådan regel skiljer sig åt från bestämmelsen i 9 kap. 6 § genom att det direkt av lagen framgår att tillstånd krävs för verksamheten med joniserande strålning. Tillstånds-, godkännande eller anmäl- ningsplikten bör inträda redan när verksamheten påbörjas i sam- band med uppförande av en anläggning eller då övrig verksamhet med joniserande strålning påbörjas. För verksamhet med icke-joniserande strålning är förutsätt- ningarna fundamentalt annorlunda. Icke-joniserande strålning är, som framgår av avsnitt 2.3, sådant som omger oss alla i vardagen, 1997/98:45 del 1 s. 435 och 442. all synlig strålning, ultraviolett strålning, infraröd strålning samt radiovågor, mikrovågor och lågfrekventa och statiska fält vilka t.ex. uppträder runt elledningar och elektriska apparater. Mot den bakgrunden föreslår utredningen att regeringen får föreskriva vilken verksamhet med icke-joniserande strålning det ska vara förbjudet att bedriva utan tillstånd. gäller att tillstånd eller anmälan till tillsynsmyndigheten krävs för viss verksamhet med laser och solarier. Det är själva verksamheten med strålning som kräver tillstånd eller godkännande enligt 12 kap. Den omständigheten innebär inte att tillståndsprövningen är inskränkt till denna. Joniserande och icke-joniserande strålning är miljöfarlig verksamhet enligt 9 kap. 1 §. grundläggande hänsynsregel i 2 kap. 3 § är gene- rellt tillämplig för alla verksamheter och åtgärder som har betydelse för mål25. Vid den prövningen av verksamheten med strålning bör därför beaktas, och vid behov regleras, samtliga hänsynstaganden som har betydelse för människors hälsa eller miljön kunna beaktas vid tillståndsprövningen, som t.ex. buller, vibrationer och utsläpp av avloppsvatten. Utredningen återkommer till denna fråga i efterföljande kapitel om processen vid tillstånds- prövning. Underlåtenhet att söka tillstånd, då sådant krävs, kan föranleda ingripanden genom föreläggande eller förbud av tillsynsmyndighet enligt 26 kap. 9 § samt straffansvar för otillåten miljöverksamhet enligt 29 kap. 4 § 1 st. Möjligheten att påföra miljösanktionsavgift regleras i förordningen (1998:950) om miljösanktionsavgifter. Enligt 17 kap. 1 § ska regeringen beträffande vissa nya anläggningar för kärnteknisk verksamhet pröva tillåtligheten av verksamheten innan miljödomstolens tillståndsprövning. Det anges uttryckligen i lagen att det ska vara nya verksamheter som obliga- toriskt ska prövas av regeringen. En kärnteknisk anläggning kan vara mycket liten, t.ex. en lokal där kärnämnen eller radioaktiva preparat förvaras. Därför har den obligatoriska regeringsprövningen enligt 17 kap. begränsats till sådana anläggningar som prövas av regeringen enligt 1997/98:45 del 1 s. 213 f. och del 2 s. 15 ff. kärntekniklagen samt anläggningar för att bryta uranhaltigt material eller andra ämnen som kan användas för framställning av kärnbränsle26. Det innebär att kärntekniska anläggningar som till- ståndsprövas av inte omfattas av den obligatoriska tillståndsprövningen.27 En tillåtlighetsprövning enligt 17 kap. rymmer samhällsfrågor som bör lösas utifrån ett nationellt perspektiv. Olika allmänna och enskilda intressen kan ställas mot varandra. Prövningen bör utfor- mas så att en allsidig sammanvägning av olika hänsyn kan åstad- kommas. Således ger reglerna i 17 kap. ger regeringen ett långtgående utrymme att vid en prövning av en eventuell ny kärnkraftsreaktor avgöra tillåtligheten med hänsyn till om verksamheten är önskvärd från närings-, energi-, arbetsmarknads-, klimat- och regional- politiska utgångspunkter. Ansökningar om tillstånd till nya kärnkraftsreaktorer kan således prövas med utgångspunkt i ett helhetsintresse avseende ekologisk hållbarhet, konkurrenskraft och försörjningstryggheten på energiområdet så som anges i regeringens proposition 2008/09:163 En sammanhållen klimat- och energi- politik – Energi. Inom ramen för tillåtlighetsprövningen kommer regeringen exempelvis att kunna pröva olika energipolitiska kon- sekvenser till följd av uppförandet av en ny kärnkraftsreaktor. Det bör vara möjligt för regeringen att med utgångspunkt i en övergripande nationell försörjningspolitik eller för att uppfylla förpliktelser gentemot EU kunna avslå en ansökan om tillstånd att uppföra en ny kärnreaktor, dvs. att regeringen inom ramen för en prövning enligt 1 § inte tillåter reaktorn. Vid tillåtlighetsprövningen är de allmänna hänsynsreglerna i 2kap. tillämpliga, vilket bl.a. innebär att en ny reaktor prövas enligt krav på bästa möjliga teknik. I samband med pröv- ningen kan regeringen enligt 17 kap. 7 § besluta om särskilda villkor för att tillgodose även allmänna intressen. Om materiella strålsäkerhetsbestämmelser förs in i kapitel 12 och kärntekniklagen därmed upphör att gälla, bör de anläggningar och verksamheter som ska tillåtlighetsprövas av regeringen preciseras på ett tydligt sätt i 1 § så att inte de små anläggningar som avsetts hållas utanför tillåtlighetspröv- ningen ska komma att omfattas av tillåtlighetsprövningen. 26Jfr 17 kap. 1 § . 27Jfr 16–19 §§ förordningen (1984:14) om kärnteknisk verksamhet. Utredningen föreslår följande precisering: 1.anläggningar avsedda för en reglerbar kedjereaktion av kärn- processer (kärnreaktor), 2.anläggningar i vilken processer med joniserande strålning upp- kommer (spallation eller andra liknande processer) och där innehållet av de radioaktiva ämnen som uppstår under processen kräver kylning, 3.anläggningar för att bryta eller utvinna uranhaltigt material eller andra ämnen med fissila eller fertila egenskaper, som kan användas för framställning av bränsle till en kärnreaktor, 4.anläggningar för hantering eller bearbetning av anrikat uran eller förening vari sådant uran ingår och som innehåller eller mer av isotopen 235 och där den totala mängden av isotopen är eller mer, 5.anläggningar där eller mer av uranisotopen 233 i ren form eller i förening hanteras eller bearbetas, 6.anläggningar där eller mer av plutonium i ren form eller ingående i förening hanteras eller bearbetas, 7.anläggningar för förvaring som avses bli bestående (slut- förvaring) eller annan förvaring (lagring) av radioaktivt avfall där den beräknade totala mängden radioaktivt material över- stiger 10 terabecquerel (TBq), varav högst 10 gigabequerel (GBq) utgörs av alfaaktiva ämnen. Regeringen ska även pröva tillåtligheten av en höjning av den högsta tillåta termiska effekten vid en befintlig kärnkraftsreaktor. Möjligheten att höja den högsta tillåtna termiska effekten hos en befintlig kärnkraftsreaktor kan ha samma betydelse från närings-, energi-, arbetsmarknads-, klimat- och regional-politiska utgångspunkter som att ersätta en befintlig kärnkraftsreaktor med en ny. Utredningen föreslår mot den bakgrunden att 1 § komplet- teras med en nytt stycke som föreskriver att regeringen också ska pröva tillåtligheten av en höjning av högsta tillåtna termiska effek- ten vid en befintlig kärnkraftsreaktor. En sådan komplettering innebär från materiella utgångspunkter i sig inte någon ny inriktning av regeringen tillåtlighetsprövning. Att regeringens tillåtlighetsprövning avser ny verksamhet skulle, tolkat efter ordalydelsen, betyda att denna inte omfattar utvidgning av pågående verksamheter eller utbyggnad av befintliga anlägg- ningar. I förarbetena görs dock uttalanden som tyder på att avsikten har varit en annan . Regeringen uttalar bl.a. att utvidgning av en pågående verksamhet endast i undantagsfall har en sådan inverkan på omgivningen att en särskild regeringsprövning är nödvändig. Vidare uttalar regeringen att en ny verksamhet inte är liktydig med en ny, kompletterande fabriksbyggnad. Regeringen framhåller också att om en ny byggnad är avsedd för en verksamhet som har en helt annan omfattning än den befintliga eller om det i den nya byggnaden ska bedrivas en helt ny typ av verksamhet, kan det enligt motiven bli aktuellt med obligatorisk regeringsprövning. En synpunkt som under utredningsarbetet har förts fram beträffande tillståndsprövningen av verksamheter med joniserande strålning enligt av små och från miljösynpunkt mindre och relativt harmlösa ärenden, är att de går onödigt högt upp i instanskedjan. Miljödomstolen prövar i princip all verksamhet med joniserande strålning. Det kan t.ex. gälla markförvar för mycket lågaktivt radioaktivt avfall eller förvaring av små mängder radioaktivt mate- rial som används i forskningssammanhang vid universitet och högskolor. Jämfört med mer omfattande tillståndsärenden kan det förefalla onödigt att sådana ärenden ska prövas av miljödomstolen. Även regeringen prövar liknande ärenden enligt kärntekniklagen. Utredningen anser att tillståndsförfarandet bör anpassas till verksamhetens farlighet och behovet av särskild kompetens hos verksamhetsutövaren. Miljödomstolens resurser bör rimligtvis koncentreras till prövning av större anläggningar och principiellt viktiga frågor. Därför föreslår utredningen att domstolen prövar ansökan om uppförande, innehav och drift av större nya anlägg- ningar för verksamheten med joniserande strålning, avveckling av sådana anläggningar, effekthöjningar i befintliga kärnkraftsreak- torer samt ändring av innehavare av anläggning för kärnteknisk verksamhet. Ärenden som är av mindre komplicerad natur kan med fördel avgöras genom prövning av . På så sätt avlastas miljödomstolen från dessa uppgifter som roll som expertmyndighet ytterligare förstärks. är en expertmyndighet på strålsäker- hetsområdet med cirka 300 anställda. Flertalet anställda har akade- misk utbildning varav flera är disputerade i ämnen med anknytning till frågor om joniserande och icke-joniserande strålning. Myndig- heten förfogar även över nästan för forskning inom sitt verksamhetsområde och är därmed väl insatt i de senaste vetenskapliga rönen. Mot bakgrund av den gedigna kompetens och erfarenhet som återfinns hos personal bedömer utred- ningen att myndigheten är väl lämpad att åläggas fler uppgifter i samband med tillståndsprövning av verksamhet med strålning. Att myndighetens befogenheter utökas är en naturlig konsekvens av utredningens förslag att frågor som rör strålsäkerhet ska integreras i . Exempel på tillståndsärenden som med utredningens förslag ska prövas av är förnyade tillstånd till vissa större anläggningar och prövning av mellanlagring eller slutför- av utländskt radioaktivt avfall. Det är fråga om prövning av ansökningar som enligt kärntekniklagen åvilar regeringen. Därutöver prövar en mängd tillstånds- ansökningar på strålsäkerhetsområdet såsom innehav, användning m.m. av mindre mängder kärnämne, strålkällor, röntgenutrustning, starka lasrar och transporter av kärnämne och radioaktivt avfall. Övriga relevanta miljömässiga konsekvenser av en verksamheten såsom t.ex. buller, vibrationer och utsläpp av avloppsvatten, som kan bli aktuella i samband med prövning av en verksamhet med strålning, får i sedvanlig ordning prövas av miljö- prövningsdelegation. 5.5Processen vid tillståndsprövning av anläggningar för verksamhet med strålning Beredning av strålsäkerhetsfrågor inför regeringens tillåtlighetsprövning Utredningen föreslår i en ny paragraf att Strålsäkerhets- myndigheten blir skyldig att med avseende på strålsäkerheten bereda regeringens tillåtlighetsprövning av anläggningar för kärnteknisk verksamhet enligt 17 kap. 1 § 1–7 . Enligt utredningens förslag ska beredning av ärendet vara inriktad på strålsäkerheten i samband med verksamheten. ska med eget yttrande överlämna frågan till regeringens prövning i tillåtlig- hetsfrågan. I sitt yttrande till regeringen har myndigheten möjlighet att föreslå villkor som kan innebära en stegvis pröv- ning av uppförandet av anläggningen. En stegvis prövning gör det möjligt att successivt precisera frågan om bästa möjliga teknik i olika avseenden, av betydelse för säkerhet och strål- skydd. Förslaget syftar till att ge regeringen vid tillåtlighets- prövningen av anläggningar för kärnteknisk verksamhet ett så bra underlag som möjligt. Genom utredningens förslag under- stryks också roll som expertmyn- dighet på strålsäkerhetsområdet. hantering av tillåtlighetsärendet bör ske på ett sådant sätt att såväl miljödomstolen som berörd kommun har tillgång till expertytt- rande i ärendet vid sin behandling av tillåtlighetsfrågan. Ett exemplar av yttrandet ska sändas till miljödomstolen samt till kommunfullmäktige i den kommun där anläggningen för verk- samheten planeras ligga. Efter det att tillåtlighetsprövningen enligt 17 kap. har slutförts hos regeringen lämnas ärendet åter till miljödomstolen som då prövar alla utsläpp och störningar från anläggningen. Miljödomstolen är då prövningsmyndighet i första instans. Den samlade prövningen av störningskällor skapar förutsätt- ningar för en god helhetsbild av riskerna för miljön och män- niskors hälsa. För att möjliggöra beredning av tillåtlighetsärendet föreslår utredningen att 22 kap. 4 § miljö- balken kompletteras med en regel där det framgår att det ska vara en skyldighet för domstolen att i ärenden som rör strål- säkerheten sända kungörelsen och ansökningshandlingarna för- utom till och vissa andra myndighet även till . Ansökans innehåll i ansökningsmål Utredningens föreslår vidare att 22 kap. 1 § komp- letteras med en punkt som anger särskilda bestämmelser för mål om verksamhet med strålning och som knyter an till de säker- hetsbestämmelser för verksamhet med strålning som anges i 12 kap. . Utredningen föreslår sålunda att i mål om verksamhet med strålning som prövas av miljödomstol ska ansökan dessutom innehålla: 1.en preliminär säkerhetsredovisning enligt föreskrifter som meddelas av regeringen, 2.en redogörelse för hur bestämmelsen enligt 12 kap. 26 § om ekonomiska, administrativa och personella resurser är uppfylld och 3.en beskrivning av hur närheten till annan verksamhet kan påverka säkerheten i den egna anläggningen. Möjlighet att föra talan i ansökningsmål enligt Miljödomstolen i har i yttrande över utredningens del- betänkande Kärnkraft - nya reaktorer och ökat skadestånds- ansvar föreslagit att ges en rätt att när det behövs föra talan i mål som berör myndighetens ansvarsområde. Utredningen delar miljödomstolens uppfattning och förslår att 22 kap. 6 § kompletteras med en regel som anger att ska kunna före- träda allmänna strålsäkerhetsintressen och kunna inta en partsställning beträffande dessa intressen. digheten ska kunna framställa yrkanden i domstolen och även kunna överklaga domstolens avgöranden. Miljödomstolen i har också föreslagit att Strålsäker- hetsmyndigheten, för att kunna företräda allmänna strålskydds- intressen, ges en rätt att ansöka om omprövning av tillstånd, dispens eller godkännande som meddelats enligt balken. Utred- ningen delar även på denna punkt miljödomstolens uppfattning och föreslår att 24 kap. 7 § kompletteras på det sätt som miljödomstolen i föreslagit. Paragrafen anger förutsätt- ningar för att frågor om återkallelse av tillstånd, förbud mot fortsatt verksamhet och omprövning ska kunna tas upp till bedömning. Miljödomstolen kan inte ta upp saken på eget initiativ, utan talan får enligt bestämmelsen föras av vissa myn- digheter. Enligt paragrafens första stycket gäller detta Natur- vårdsverket, Kammarkollegiet, vederbörande länsstyrelse samt kommun som övertagit tillsynen i fall som anges där. Utred- ningen föreslår alltså att uppräkningen av myndigheter komplet- teras med . Villkor av betydelse för strålsäkerheten När det gäller villkor som rör strålsäkerhetsfrågor som kan bli aktuella efter regeringens tillåtlighetsprövning är utredningens bedömning att såsom expertmyn- dighet är mest lämpad att utfärda dessa. Utredningen föreslår mot den bakgrunden att 22 kap. 25 § kompletteras med en regel som innebär att Miljö- domstolen i mål om strålsäkerhet enligt 12 kap. får överlåta åt att fastställa villkor av betydelse för strålsäkerheten. Vidare föreslår utredningen att en hänvisning till utred- ningens förslag enligt 12 kap. 16-17 §§ förs in i paragrafen. Enligt dessa bestämmelser får regeringen meddela föreskrifter om att tillstånd eller godkännande enligt detta kapitel ska förenas med de villkor som behövs för att säkerställa 1.det ansvar och de skyldigheter som följer av atomansvarighetslagen (1968:45) och 2.tillämpningen av de krav i fråga om försörjning med , råmaterial och speciella klyvbara material som följer av bestämmelserna i fördraget om upprät- tandet av Europeiska atomenergigemenskapen. Regeringen får vidare enligt utredningens föreslag meddela föreskrifter om att den myndighet som regeringen bestämmer får under ett tillstånds giltighetstid besluta om de villkor som behövs med hänsyn till strålsäkerheten. Dessa villkor får dock inte innebära någon väsentlig ändring av de dom eller beslut som utfärdats av miljödomstolen. Utredningens förslag i förhållande till nu gällande regler Utredningens förslag till en samordnad tillståndsprövning inne- bär sammanfattningsvis en förenkling i förhållande till den reglering som gäller enligt och kärnteknik- lagen. Men den faktiska processen för tillståndsprövningen skiljer sig i princip inte mycket från den process som tillämpas . Utredningens förslag att inordna de materiella reglerna i strålskyddslagen och kärntekniklagen i innebär att -kärntekniklagen och strålskyddslagen upphör att gälla och följaktligen även regeringens tillståndsprövning enligt kärn- tekniklagen, -sökanden enbart behöver upprätta en tillståndsansökan som lämnas till miljödomstolen, -regeringens tillåtlighetsprövning samt miljödomstolens till- ståndsprövning enbart kommer att omfatta nya större anläggningar för verksamhet med strålning såvida inte rege- ringen i det enskilda fallet beslutar om att även andra anlägg- ningar ska tillåtlighetsprövas, -ges möjlighet att med avseende på strålsäkerheten bereda regeringens tillåtlighetsprövning, -regeringens besked beträffande tillåtligheten, liksom enligt nu gällande regler, blir bindande för miljödomstolen, -befogenheter enligt stärks till exempel genom att myndigheten ges möjlighet att föra talan i ansökningsmål enligt , -Strålsäkerheten ges möjlighet att besluta om villkor för tillståndet av betydelse för strålsäkerheten, -prövar frågor om tillstånd för mindre miljöfarliga anläggningar i större omfattning än vad som gäller . Den förändrade processen för prövningen av nya anläggningar för kärnteknisk verksamhet kan schematiskt beskrivas enligt nedanstående skiss. Upprättar och lämnar in ansökan om tillstånd enligt till miljödomstolen. Skickar en kopia av ansökan till samt till övriga myndigheter enligt bestämmelser. Bereder ärendet med avseende på strålsäkerheten. Skickar yttrande till miljödomstolen, kommunfullmäktige och regeringen. Bereder ärendet enligt , håller huvudförhandling.