sou · GZB357 · 2011-07-01 00:00:00 — Straffsanktionen för att förlägga arbete så att arbetstagarens arbetstid överstigit vad som är tillåtet enligt lagen eller raster inte kunnat tas ut enligt 18 § första stycket, inte informera om ändringar i den ordinarie arbetstidens förläggning enligt 16 § och brott mot skyldigheten att registrera all arbetstid och bevara registren enligt 20 § har tagits bort. I ett nytt andra stycke har en s.k. konfliktlösningsregel införts. Bestämmelsen reglerar hur vite och straff är avsedda att förhålla sig till varandra och innebär att det inte ska dömas till ansvar för en gärning som omfattas av ett meddelat vitesförbud eller vitesföreläggande. Bestämmelsen är motiverad av att dubbla sanktioner, vite och straff, inte bör förekomma för samma gärning. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.1.2. Sanktionsavgift införs som påföljd istället för straff när det gäller överträdelser av bestämmelserna om övertid, mertid och sammanlagd arbetstid i 6–9 och 12 §§, nattarbete i 15 § och viloperioder för lärlingar och praktikanter i 17 §. den övertidsavgift, som utgår vid överträdelse av bestämmelserna om allmän övertid i 8 § och nödfallsövertid i 9 §. Bestämmelsen om avgiften har utformats på motsvarande sätt som enligt arbetstidslagen. Även i denna lag har en konfliktlösningsregel införts som tar sikte på förhållandet mellan sanktionsavgift och överträdelse av ett vitesförbud eller vitesföreläggande. I paragrafen regleras förfarandet vid prövningen av frågan om sanktionsavgift ska tas ut. Bestämmelsen har utformats på motsvarande sätt som enligt arbetstidslagen. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om tidsfrist för delgivning och om verkställighet av beslut om att sanktionsavgift ska tas ut. Den innehåller också en bestämmelse om preskriptionstid för påförda avgifter. Bestämmelsen har utformats på motsvarande sätt som enligt arbetstidslagen. Utredningens förslag innebär att det även behövs konsekvensändringar i 2 § förordningen (2005:399) om arbetstid vid visst vägtransportarbete. Det ingår emellertid inte i utredningens uppdrag att komma med författningsförslag i den delen. 10.5Förslaget till lag om ändring i lagen (2005:426) om arbetstid m.m. för flygpersonal inom civilflyget Paragrafen har ändrats så att förbud inte nämns särskilt. Någon saklig ändring är inte avsedd. Termen föreläggande innefattar även förbud. Uttrycket förbud används dock inte i författningstexten. Ett beslut enligt paragrafen kan således vara ett åtgärdsföreläggande eller ett förbudsföreläggande. I den löpande texten i betänkandet har utredningen använt sig av formuleringen föreläggande och förbud. Paragrafen har vidare ändrats på så sätt att den valmöjlighet har haft när det gäller att förena förelägganden och förbud med vite har tagits bort. Föreläggande och förbud ska alltid förenas med vite. Det har också tydliggjorts att detta även gäller förelägganden och förbud mot staten som arbetsgivare. Frågan om vite mot staten behandlas särskilt i avsnitt 6.1.4. Straffsanktionen för anlitande av arbetstagare i strid mot bestämmelsen om årsarbetstid i 4 § har tagits bort. Sanktionsavgift införs som påföljd istället för straff för överträdelse av bestämmelsen. Bestämmelsen om avgiften har utformats på motsvarande sätt som enligt arbetstidslagen. Även i denna lag har en konfliktlösningsregel med undantag från möjligheten att ålägga sanktionsavgift när det gäller den situationen att överträdelsen omfattas av ett meddelat vitesförbud eller vitesföreläggande införts. I paragrafen, som är ny, regleras förfarandet vid prövningen av frågan om sanktionsavgift ska tas ut. Bestämmelsen har utformats på motsvarande sätt som enligt arbetstidslagen. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om tidsfrist för delgivning och om verkställighet av beslut om att sanktionsavgift ska tas ut. Den innehåller också en bestämmelse om preskriptionstid för påförda avgifter. Bestämmelsen har utformats på motsvarande sätt som enligt arbetstidslagen. 10.6Förslaget till lag om ändring i lagen (2008:475) om kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik Paragrafen har ändrats så att förbud inte nämns särskilt. Någon saklig ändring är inte avsedd. Termen föreläggande innefattar även förbud. Uttrycket förbud används dock inte i författningstexten. Ett beslut enligt paragrafen kan således vara ett åtgärdsföreläggande eller ett förbudsföreläggande. I den löpande texten i betänkandet har utredningen använt sig av formuleringen föreläggande och förbud. En viss språklig justering av paragrafen har också skett. Paragrafen har vidare ändrats på så sätt att den valmöjlighet tillsynsmyndigheten har haft när det gäller att förena förelägganden och förbud med vite har tagits bort. Föreläggande och förbud ska alltid förenas med vite. Det har också tydliggjorts att detta även gäller förelägganden och förbud mot staten som arbetsgivare. Frågan om vite mot staten behandlas särskilt i avsnitt 6.1.4. Straffsanktionen för att förlägga arbetet så att en arbetstagare inte fått dygnsvila enligt vad som föreskrivs i 6–9 §§ eller enligt föreskrifter meddelade med stöd av 9 § andra stycket, eller veckovila enligt vad som föreskrivs i 11–13 §§, arbetstagarens körtid överstigit vad som är tillåtet enligt 18 § eller raster inte kunnat tas enligt 14 och 15 §§ och för brott mot skyldigheten att föra tjänstgöringslista i 20 § har tagits bort. I ett nytt andra stycke har en s.k. konfliktlösningsregel införts. Bestämmelsen reglerar hur vite och straff är avsedda att förhålla sig till varandra och innebär att det inte ska dömas till ansvar för en gärning som omfattas av ett meddelat vitesförbud eller vitesföreläggande. Bestämmelsen är motiverad av att dubbla sanktioner, vite och straff, inte bör förekomma för samma gärning. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.1.2. Paragrafen är ny. Sanktionsavgift införs som påföljd istället för straff när det gäller överträdelse av bestämmelserna om dygnsvila i 6–9 §§, veckovila i 11– 13 §§ och körtid 18 §. Bestämmelsen om avgiften har utformats på motsvarande sätt som enligt arbetstidslagen. Även i denna lag har en konfliktlösningsregel med undantag från möjligheten att ålägga sanktionsavgift när det gäller den situationen att överträdelsen omfattas av ett meddelat vitesförbud eller vitesföreläggande införts. I paragrafen, som är ny, regleras förfarandet vid prövningen av frågan om sanktionsavgift ska tas ut. Bestämmelsen har utformats på motsvarande sätt som enligt arbetstidslagen. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om tidsfrist för delgivning och om verkställighet av beslut om att sanktionsavgift ska tas ut. Den innehåller också en bestämmelse om preskriptionstid för påförda avgifter. Bestämmelsen har utformats på motsvarande sätt som enligt arbetstidslagen. Paragrafen har ändrats så att förbud inte nämns särskilt. Någon saklig ändring är inte avsedd. Termen föreläggande innefattar även förbud. Uttrycket förbud används dock inte i författningstexten. Ett beslut enligt paragrafen kan således vara ett åtgärdsföreläggande eller ett förbudsföreläggande. I den löpande texten i betänkandet har utredningen använt sig av formuleringen föreläggande och förbud. 10.7Förslaget till förordning om ändring i arbetsmiljöförordningen (1977:1166) Bestämmelsen i första stycket om anmälningsskyldighet beträffande olycksfall och allvarliga tillbud i arbetet har förts över till en ny paragraf, 3 kap. 3 a §, i arbetsmiljölagen. Som upplysning har en hänvisning till den nya bestämmelsen i arbetsmiljölagen förts in. I övrigt har en språklig modernisering gjorts. Normgivningsbemyndigandet i första stycket 1 har delats upp i två punkter så att bemyndigandet att meddela föreskrifter enligt 4 kap. 1–7 §§ arbetsmiljölagen finns i punkt 1 och bemyndigandet att meddela föreskrifter enligt 5 kap. 2 § tredje och fjärde styckena, 3 § andra stycket, 4 och 5 §§ arbetsmiljölagen finns i punkt 2. Som en följd därav har bemyndigandena i punkt 2–7 flyttats ner ett steg bland punkterna. I normgivningsbemyndigandet i första stycket 2 har hänvisningen till 1 och 2 §§ i förordningen tagits bort. Hänvisningen till 1 § har bedömts vara obehövlig. Att hänvisningen till 2 § tagits bort är en konsekvens av att bestämmelsen om anmälningsskyldighet beträffande olycksfall och allvarliga tillbud i den paragrafen har flyttats till arbetsmiljölagen (3 kap. 3 a §). I övrigt har en språklig modernisering gjorts. Bestämmelsen har ändrats som en följd av att straffbestämmelsen i 8 kap. 2 § ändras och området där har möjlighet att utfärda föreskrifter om sanktionsavgifter utökas. Upplysningen i första stycket har tagits bort och andra stycket har utformats mer generellt för att gälla både då en föreskrift är straffsanktionerad och då den är sanktionerad med sanktionsavgift. Utredningens förslag innebär att det även behövs konsekvensändringar i 3 § i förordningen. Det ingår emellertid inte i utredningens uppdrag att komma med författningsförslag i den delen. 10.8Förslaget till förordning om ändring av arbetstidsförordningen (1982:901) Upplysningen i andra stycket om att överträdelser av föreskrifter om förande av anteckningar om jourtid, övertid och mertid, som meddelas med stöd av paragrafen, är straffbelagda har tagits bort som en följd av att straffsanktionen för överträdelse av sådana föreskrifter har tagits bort. I övrigt har en viss språklig justering gjorts. Effektivare sanktioner på arbetsmiljö- och En särskild utredare ska överväga och föreslå ändringar i arbetsmiljö- och arbetstidslagstiftningen som syftar till en klarare och effektivare reglering av de medel som finns för att genomdriva lagstiftningens krav, t.ex. vitesföreläggande, straffsanktion eller administrativa avgifter. Utredaren ska sträva efter en reglering som leder till att samhällets resurser används effektivt och till att myndighetstillsynen blir effektiv. Detta ska ses mot bakgrund bl.a. av att ärenden hos polis- och åklagarmyndigheterna som gäller brott mot straffsanktionerade föreskrifter på det aktuella området i många fall lagts ned av olika anledningar, t.ex. bristande bevisning – ibland efter långa utredningstider. är i dessa fall normalt förhindrat att använda föreläggande eller förbud för att rätta till bristerna. I uppdraget ingår därför bl.a. att undersöka om det är möjligt att i större utsträckning använda administrativa avgifter samt föreläggande eller förbud för att genomdriva krav på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet. regler om straff för arbetsmiljöbrott omfattas inte av utredningsuppdraget. Detsamma gäller regler om vilotid för sjömän och andra närliggande regleringar om vilotid m.m., som inte faller under tillsyn. Utredaren ska vidare eftersträva en enklare och tydligare utformning av de aktuella reglerna, så att det klart framgår vilken eller vilka sanktioner, som är knutna till en viss bestämmelse. Det ligger även i uppdraget att se över att systemet är utformat i enlighet med regeringsformens regler om normgivningsmakten. Bristande efterlevnad av reglerna i arbetsmiljö- och arbetstidslagstiftningen samt av föreskrifter på detta område, som efter bemyndigande meddelas av , kan blir föremål för olika reaktioner av såväl straffrättsligt som administrativt slag. I det följande används beteckningen sanktioner som samlingsbegrepp för sådana reaktioner. I några fall är bestämmelserna således straffsanktionerade. Det finns också möjligheter för att meddela förelägganden eller förbud med eller utan vite. Slutligen kan överträdelse resultera i skyldighet att betala administrativa sanktionsavgifter eller andra avgifter. Som ett komplement finns också regler om straff för arbetsmiljöbrott. Det straffrättsliga skyddet mot överträdelser har inte utgjort ett tillräckligt gott skydd. Ofta har det visat sig svårt att den vägen komma till rätta med överträdelser av regler i arbetsmiljö- och arbetstidslagstiftningen. Den aktuella lagstiftningen innehåller en rad bemyndiganden som ger möjlighet att meddela föreskrifter. Innebörden av dessa föreskrifter och hur de förhåller sig till varandra har behandlats av regeringen i flera propositioner. I dessa lagstiftningsprojekt har vidare den mer principiella frågan diskuterats om det är lämpligt ur konstitutionell synpunkt att lämna över till förvaltningsmyndighet att utfärda straffsanktionerade föreskrifter, bl.a. med hänsyn till att Lagrådet och då lämnas utanför processen. Grundläggande bestämmelser om skyldigheter för arbetsgivare m.fl. i fråga om arbetsmiljön finns i första hand i 3 kap. arbetsmiljölagen (1977:1160), förkortad AML. Lagens regler kompletteras av bestämmelser i arbetsmiljöförordningen (1977:1166), förkortad AMF, och genom föreskrifter som utfärdas av . I 4 kap. AML finns bemyndiganden för regeringen, eller efter regeringens bestämmande , att meddela föreskrifter som kompletterar lagen. Ytterligare bemyndiganden finns bl.a. i 5 kap. AML. I 18 § AMF finns bemyndiganden från regeringen till . Flertalet av bestämmelserna i och de föreskrifter som grundas på AML är inte kopplade till någon direkt påföljd vid I stället finns möjlighet för att med stöd av 7 kap. 7 § AML meddela de förelägganden eller förbud som behövs för att reglerna ska följas. kan förena ett föreläggande eller förbud med vite, vilket sker i de flesta fall. Utdömande av vite prövas av allmän förvaltningsdomstol på talan av . Har föreläggandet eller förbudet inte förenats med vite är överträdelse av förbudet eller föreläggandet i stället straffsanktionerat enligt 8 kap. 1 § AML. Vissa bestämmelser i är direkt straffsanktionerade enligt 8 kap. 2 § AML, t.ex. regeln i 5 kap. AML om minimiålder för att anlitas till arbete. Detsamma gäller en del föreskrifter som har meddelats av regeringen, t.ex. regeln i 2 § AMF om skyldighet att anmäla allvarligare olycksfall m.m. till . Det finns också straffsanktionerade föreskrifter som har meddelats av enligt vissa av bemyndigandena i AML. Det gäller framför allt föreskrifter som stöder sig på bemyndigandena i 4 kap. 1–8 §§ AML och som t.ex. avser dokumentation eller kontroll. I 4 kap. 10 § AML finns ett bemyndigande för regeringen, eller efter regeringens bestämmande , att meddela de ytterligare föreskrifter om arbetsmiljöns beskaffenhet och om allmänna skyldigheter i fråga om arbetsmiljön som behövs för att förebygga olycksfall och ohälsa i arbetet. Föreskrifter av detta slag är inte straffsanktionerade utan kan genomdrivas genom att i det enskilda fallet meddelar föreläggande eller förbud. Detta bemyndigande ligger till grund för flertalet föreskrifter från verket. kan vidare meddela verkställighetsföreskrifter med stöd av ett bemyndigande i 18 § första stycket 7 AMF. Detta bemyndigande saknar numera praktisk betydelse när det gäller att ställa krav på arbetsmiljön. I 8 kap. 5 § AML finns ett bemyndigande som avser rätt att föreskriva om en särskild avgift (sanktionsavgift) vid överträdelse av föreskrifter som meddelats enligt vissa av bemyndigandena i 4 kap. AML. Liksom i fråga om andra föreskrifter har regeringen med stöd av detta bemyndigande delegerat till att meddela föreskrifter (18 § första stycket 4 AMF). Avgiften ska betalas även om överträdelsen inte skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. En föreskrift om sanktionsavgift ska ange hur avgiften ska beräknas för olika slag av överträdelser. Avgiften ska påföras den fysiska eller juridiska person som drev den aktuella verksamheten vid tillfället i fråga. Påförande av avgift prövas av allmän förvaltningsdomstol efter ansökan av . Fråga om påförande av avgift får även prövas av genom avgiftsföreläggande som godkänns av mottagaren. Avgiften ska vara lägst 1 000 och högst . Enligt 8 kap. 2 § andra stycket AML ska inte dömas till ansvar om det för överträdelsen har utfärdats föreskrift om sanktionsavgift. Förarbetsuttalanden till regeln om sanktionsavgifter finns i propositionen Ändringar i arbetsmiljölagen (prop. 1993/94:186 s. 46 f.). Om ett föreskriftskrav är sanktionerat med straff eller sanktionsavgift, anses detta i väsentlig utsträckning utesluta användning av föreläggande eller förbud (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1983/84 s. 356). Närmare om bemyndigandena i AML Lagrådet berörde vid behandling av den lagrådsremiss som låg till grund för propositionen Genomförande av det nya maskindirektivet m.m. (prop. 2007/08:65) frågan om det är lämpligt att straffsanktionerade bestämmelser utfärdas av med hänsyn till att Lagrådet och då inte får tillfälle att granska straffbestämmelsernas utformning. Regeringen anförde i propositionen att det finns tillräckliga skäl för att behålla den lagstiftningsmetod som gäller. tillstyrkte propositionen i dessa delar. Bakgrunden till införandet av bemyndigandet i 4 kap. 10 § AML beskrivs i propositionen Arbetsmiljö och rehabilitering (prop. 1990/91:140 s. 78–81, 144–145 och 193). Frågor som gäller tolkningen av bemyndigandena i AML behandlas vidare bl.a. i proposition 1993/94:186 s. 58–59 och i propositionen Bättre genomförande av EG:s byggplatsdirektiv (prop. 2008/09:5 s. 36). Det konstaterades i proposition 1990/91:140 att huvudregeln vid tillkomsten av AML var att sanktioner för brister i arbetsmiljön ska inträda först efter föreläggande eller förbud från . Ett fåtal föreskrifter behövde vara direkt straffsanktionerade, det gällde bl.a. regler om kontroll och särskilda villkor. Övriga föreskrifter om arbetsmiljön skulle enligt de ursprungliga intentionerna meddelas som verkställighetsföreskrifter. I propositionen förslogs införande av det nuvarande bemyndigandet i 4 kap. 10 § AML att meddela de ytterligare föreskrifter om arbetsmiljöns beskaffenhet och om allmänna skyldigheter i fråga om arbetsmiljön som behövs för att förebygga olycksfall och ohälsa i arbetet. Syftet var att detta bemyndigande skulle användas i stället för verkställighetsföreskrifter när det gällde krav på arbetsmiljön. För att understryka att bemyndigandet avsåg de ytterligare föreskrifter som behövs, utöver de föreskrifter som avses i övriga bemyndiganden i 4 kap. AML, föreslog Lagrådet att bestämmelsen skulle placeras sist i kapitlet, efter övriga bemyndiganden. Lagtexten utformades i enlighet med Lagrådets synpunkt. I proposition 1993/94:186 föreslogs att det i 4 kap. 8 § AML skulle föras in ett generellt bemyndigande att meddela föreskrifter om skyldighet att upprätta handlingar. Syftet var att möjliggöra föreskrifter om skyldighet för byggherrar m.fl. att upprätta vissa handlingar som krävs enligt . När det gäller arbetsgivare fanns redan en regel om skyldighet att upprätta dokumentation direkt i 3 kap. 2 a § AML. Det konstaterades i propositionen att ett krav som finns direkt i AML kan preciseras genom föreskrifter med stöd av 4 kap. 10 § AML. För det aktuella syftet ansågs det dock inte lämpligt att föra in en regel om skyldighet för byggherrar m.fl. att upprätta handlingar direkt i AML. Det ansågs i stället bättre att dokumentationskravet i sin helhet utformades av med stöd av ett bemyndigande i 4 kap. 8 § AML. Bemyndigandet fick en generell utformning som formellt möjliggör även föreskrifter om skyldigheter för arbetsgivare. Ingenting talar emellertid för att detta skulle ändra på möjligheten att komplettera kravet mot arbetsgivare i 3 kap. 2 a § AML med föreskrifter enligt 4 kap. 10 §. I proposition 2008/09:5 behandlades motsvarande fråga. Där konstateras att dokumentationskrav som riktas mot byggherrar m.fl. inte kan meddelas med stöd av 4 kap. 10 § AML utan måste stödjas på specialbemyndigandet i 4 kap. 8 § AML. I propositionen hänvisas till de tidigare uttalandena i prop. 1990/91:140. Vid behandlingen av lagrådsremissen till prop. 2008/09:5 förordade Lagrådet vidare att samtliga bemyndiganden i 4 kap. AML skulle utformas så att det inte i lagen pekas ut att just är den myndighet som efter regeringens bemyndigande får meddela aktuella föreskrifter. Regeringen delade i propositionen Lagrådets uppfattning, men ansåg att dessa ändringar borde anstå till ett lämpligare tillfälle, då ett mer samlat grepp kunde tas när det gäller utformningen av bestämmelserna. Erfarenheter från tillämpningen av de straffsanktionerade bestämmelserna i har framfört att åtalsanmälningar av brott mot straffsanktionerade föreskrifter på det aktuella området i många fall läggs ned av Polisen eller åklagaren av olika anledningar, t.ex. bristande bevisning. sker detta först efter långa utredningstider. Som ovan nämnts, är verket i dessa fall normalt förhindrat att använda föreläggande eller förbud för att rätta till bristerna. Av Brottsförebyggande rådets statistik framgår att 275 anmälningar om brott mot straffbestämmelserna i gjordes . dömdes fem personer till bötesstraff medan sex personer fick strafföreläggande för dessa brott. Författningsbestämmelser på arbetstidsområdet finns först och främst i arbetstidslagen (1982:673) och i föreskrifter med stöd av denna lag. I 1 § arbetstidsförordningen (1982:901) finns ett bemyndigande för att meddela sådana föreskrifter. Alla regler i arbetstidslagen, med undantag för bestämmelserna om arbetspauser och högsta tillåtna arbetstid för nattarbetande, är straffsanktionerade. Detsamma gäller vissa föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. kan härutöver enligt 2 § arbetstidslagen meddela de förelägganden eller förbud som behövs för att lagen och de föreskrifter som meddelas med stöd av lagen ska följas. får förena ett sådant beslut med vite. Även på detta område kan således med anledning av JO:s ovan nämnda uttalande antas att det föreligger hinder mot att använda föreläggande eller förbud avseende straffbelagda beteenden. Om en arbetsgivare har överträtt bestämmelserna om övertid eller nödfallsövertid kan en övertidsavgift enligt 26 § arbetstidslagen tas ut. Avgiften tas ut av den fysiska eller juridiska person som utövar den verksamhet där överträdelsen har begåtts. Det krävs inte att överträdelsen har begåtts uppsåtligen eller av oaktsamhet för att avgift ska kunna utgå. Ansökan om övertidsavgift ska göras hos domstol av allmän åklagare. Förarbeten till bestämmelsen finns i propositionen om ny arbetstidslag m.m. (prop.1981/82:154 s. 50 ff). har i en rapport till regeringen (dnr A2009/ 1877/ARM) om vissa dispensfrågor i arbetstidslagen föreslagit att straffsanktionering av brott mot bestämmelser i arbetstidslagen och föreskrifter med stöd av lagen tas bort. Av rapporten framgår bl.a. följande. har endast gjort ett fåtal åtalsanmälningar med stöd av arbetstidslagen. har dock möjligheten börjat användas i större utsträckning, vilket emellertid inte har resulterat i några domar, bl.a. på grund av att de flesta förundersökningarna har lagts ned. I samband med åtalsanmälan påtalar även möjligheten till övertidsavgift, men inte heller någon sådan har prövats av domstol. Regler om arbetstid m.m. för särskilda slag av arbete finns bl.a. i lagen (1979:943) om arbetstid m.m. i husligt arbete, lagen (2005:395) om arbetstid vid visst vägtransportarbete, förordningen (2005:399) om arbetstid vid visst vägtransportarbete, lagen (2005:426) om arbetstid m.m. för flygpersonal inom civilflyget, lagen (2008:475) om kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik samt förordningen (2008:770) om tillsynsmyndighet för kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik. En särskild utredare ska överväga och föreslå ändringar i arbetsmiljö- och arbetstidslagstiftningen som syftar till en bättre efterlevnad av de krav som ställs i respektive lagstiftning. Utredaren ska eftersträva att samhällets resurser, särskilt när det gäller polis, åklagare och domstol, används på ett effektivt sätt och att det leder till en effektiv tillsyn. Utredaren ska i detta syfte se över sanktionsreglerna i arbetsmiljölagen, arbetsmiljöförordningen, arbetstidslagen, arbetstidsförordningen, lagen om arbetstid m.m. i husligt arbete, lagen om arbetstid vid visst vägtransportarbete, förordningen om arbetstid vid visst vägtransportarbete, lagen om arbetstid m.m. för flygpersonal inom civilflyget, lagen om kör- och vilotid vid internatio-