sou · GZB347 · 2011-05-24 00:00:00 — Till kategorin tillhör också allvarlig och svårutredd brottslighet som initierats genom en polisoperativ enhet, regionalt underrättelsecentrum eller Operativa rådet. kom det in 4 373 ärenden till varav 2 522 projektärenden och 1 851 mängdärenden. avslutade 4 468 ärenden varav 2 677 projektärenden och 1 791 mängdärenden. Det kom in 38 245 brottsmisstankar 2010, vilket var en ökning jämfört med . Myndigheten avslutade 37 681 brottsmisstankar, vilket var en ökning jämfört med . Vad gäller de förebyggande åtgärderna mot ekonomisk brottslighet har regeringen uttalat följande (prop. 2010/11:1 utg.omr. 4, s. 22). Den ekonomiska brottsligheten är utbredd och utgör ett hot mot samhället. Konsekvenser i form av uteblivna skatteintäkter, försämrad investeringsvilja och illojal konkurrens skadar såväl enskilda människor som samhälle och näringsliv. Det är därför viktigt att på bred front vidta åtgärder för att förebygga sådan brottslighet. Genom att öka den upplevda och faktiska upptäcktsrisken samt genom att minska lönsamheten fyller en viktig brottsförebyggande funktion. Nuvarande struktur för ekobrottshantering särskild kunskap om den ekonomiska brottsligheten och dess utveckling. Denna kunskap spelar en betydelsefull roll i samhällets gemensamma brottsförebyggande arbete. Regeringen anser därför att det är angeläget att fortsätter att utveckla sitt brottsförebyggande arbete med fokus på samverkan med andra myndigheter och organisationer. har enligt 4 § förordningen med instruktion för i uppgift att utveckla metoder för att effektivisera bekämpningen av den ekonomiska brottsligheten och ska bl.a. särskilt följa och analysera utvecklingen av den ekonomiska brottsligheten. Detta sker bl.a. i form av kriminalunderrättelseverksamhet, som bedrivs vid de polisoperativa enheterna. Kriminalunderrättelsetjänsten arbetar brottsförebyggande och samverkar med andra myndigheters kriminalunderrättelsetjänst. Kriminalunderrättelsetjänsten hos beskrivs vidare nedan. En annan del av det brottsförebyggande arbetet är att lämna information om den ekonomiska brottsligheten till andra myndigheter, kommuner, näringsliv och organisationer samt till allmänheten (6 § förordningen med instruktion för ). Av förordningen (1997:899) om myndighetssamverkan mot ekonomisk brottslighet följer vidare att ska vara med och förebygga ekonomisk brottslighet genom informationsutbyte, överläggning och samordning mellan berörda statliga myndigheter och genom samverkan mellan dessa myndigheter och kommuner, näringsliv och organisationer (se vidare kapitel 7). Det brottsförebyggande arbetet bygger på kunskap om de ekonomiska brottslingarna och om den ekonomiska brottsligheten. samarbetar med näringslivets och arbetslivets organisationer och andra intressenter för att minska den ekonomiska brottsligheten. I Ekobrottsmyndighetens Brottsförebyggande plan 2006 definieras den brottsförebyggande verksamheten som varje insats, projekt eller annat som minskar benägenheten att begå brott eller försvårar genomförandet av brottsliga handlingar. Enligt verksamhetsplan 2010 ska det brottsförebyggande arbetet ske långsiktigt med följande utgångspunkter. Nuvarande struktur för ekobrottshantering verkar för ökad upptäcktsrisk. pekar ut riskområden för ekonomisk brottslighet. informerar om ekonomisk brottslighet för att påverka attityder hos enskilda och näringslivet. utvecklar och stödjer lokalt brottsförebyggande arbete. bidrar till att det straffrättsliga systemet blir effektivt och får genomslag. Den brottsförebyggande verksamheten bedrivs centralt vid rätts- och utvecklingsenheten och lokalt vid de polisoperativa enheterna i , och . Kriminalunderrättelseverksamhet är polisverksamhet som består i att samla, bearbeta och analysera information för att klarlägga om brottslig verksamhet förövats eller kan komma att utövas och som inte utgör förundersökningsverksamhet. Kriminalunderrättelseverksamhet bedrivs vid de polisoperativa enheterna i , och . När inrättades hade myndigheten inte egen kriminalunderrättelsetjänst. I stället skulle kriminalpolisen förse med underrättelser (EBM- utredningens rapport , och den nya organisationen för bekämpning av ekonomisk brottslighet, s. 24). Verksamhetens tyngdpunkt kom att ligga på utredning av ekobrott och inte på att upptäcka ekobrott. För att kunna utveckla den sistnämnda delen av verksamheten inrättades en kriminalunderrättelsetjänst hos (prop. 2002/03:144, s. 13 f.). Den utgjorde tillsammans med en omvärlds- och hotanalys en del av en modell för en kunskapsbaserad ekobrottsbekämpning. Modellen syftade till att ge underlag för en långsiktig och strategisk planering av verksamheten i syfte att främst förhindra brott (, Att förebygga och förhindra allvarlig ekonomisk brottslighet – EBM från experiment till långsiktighet, s. 29 f.). Nuvarande struktur för ekobrottshantering Enligt Styrdokument för kriminalunderrättelseverksamhet vid (EBMR 2009:1) är syftet med kriminalunderrättelseverksamhet att förhindra, upptäcka och avbryta grov och organiserad ekonomisk brottslighet och den brottslighet som har koppling till annan allvarlig och ofta organiserad brottslighet. I styrdokumentet beskrivs också hur kriminalunderrättelseverksamheten ska ledas och styras och de olika delmomenten i underrättelseprocessen. I dokumentet beskrivs vidare gränsdragningen mellan underrättelseverksamhet och utredningsverksamhet. Kriminalunderrättelsetjänsten arbetar brottsförebyggande och samverkar med andra myndigheters kriminalunderrättelsetjänst. Underrättelsetjänsten tar fram en s.k. underrättelsebild avseende grov och organiserad brottslighet. Den producerar lägesrapporteringar och strategiska och operativa underrättelser som utgör underlag för beslut om vidare åtgärder. I arbetsuppgifterna ingår också att delta i fasta samverkansorgan bl.a. i satsningen mot den grova organiserade brottsligheten. Kriminalunderrättelsetjänsten tog fram 30 operativa rapporter , vilket ledde till 31 anmälningar (årsredovisning 2010, s. 27). Anmälningarna ledde till förundersökning i 29 fall. Andelen inledda förundersökningar baserade på operativa rapporter fördubblades jämfört med . inledde myndigheten en utvärdering av kriminalunderrättelseverksamheten som kommer att fortsätta . Enligt 3 § förordningen med instruktion för ska , i de län där inte ansvarar för åklagarverksamheten, tillsammans med samordna verksamhet som rör ekonomisk brottslighet. Enligt 1 § andra stycket ansvarar dessutom för samordningen av de nationella åtgärderna mot bedrägeri, missbruk och annan oegentlig och ineffektiv hantering och användning av EU-relaterade medel i landet. har upprättat ett dokument om myndighetens samverkan på strategisk och operativ nivå. Nuvarande struktur för ekobrottshantering att samverkan med andra myndigheter på den strategiska nivån utgår från inriktningen för myndighetens verksamhet som den uttrycks i myndighetens instruktion och regleringsbrev. Omvärlds- och hotbildsanalysen samt verksamhetsplanen anger den närmare inriktningen . samverkar löpande med , , , , , de regionala samverkansorganen mot ekonomisk brottslighet, , , , , , , och . bedriver även ett internationellt rättsligt samarbete på strategisk nivå. Vid har rätts- och utvecklingsenheten ansvar för utvecklingsfrågor vilket bl.a. inbegriper frågor rörande metodutveckling, rättsutvecklingsarbete och kompetensutveckling. Metodutveckling av kärnverksamheten har framförallt fokus på åtgärder som ska höja effektiviteten och kvaliteten i det operativa utredningsarbetet och processföringen. Rättsutvecklingsarbetet bedrivs i nära samarbete med – främst genom en kontinuerlig dialog mellan myndigheternas respektive rättsenheter – men även genom gemensamma rättsutvecklingsprojekt. bedriver utbildningsverksamhet för de anställda samt för åklagare, poliser och ekonomer utanför myndigheten. Utbildningen är verksamhetsinriktad och strategin har varit att renodla kurserna så att utbildningen omfattar de delar som är specifika i ekobrottssammanhang eller som är särskilt viktiga i samband med utredning och lagföring av ekonomisk brottslighet. De egenproducerade kurserna finns samlade i en kurskatalog. Det utbildningsprogram som planeras för varje kalenderår delas in i grundutbildning, fortsättnings- och fördjupningskurser. All utbildning är dock att betrakta som specialistutbildning eftersom är en specialistmyndighet. Nuvarande struktur för ekobrottshantering Figur 3.1 Geografiska ansvarsområden för ekobrottsbekämpning – åklagarkammare (ÅK) och Nuvarande struktur för ekobrottshantering består av riksåklagarens kansli, tre utvecklingscentrum och 39 åklagarkammare, som svarar för den operativa åklagarverksamheten. Av åklagarkamrarna är 32 allmänna, tre internationella och fyra rikstäckande. De internationella åklagarkamrarna handlägger ärenden om allvarlig, organiserad och/eller gränsöverskridande brottslighet. De rikstäckande åklagarkamrarna handlägger polismål, korruptionsmål, säkerhetsmål och ärenden om miljöbrott. hade vid utgången av 2010 nära 1 300 anställda varav knappt 900 åklagare. 3.2.1Riksåklagaren och riksåklagarens kansli Riksåklagaren är under regeringen högste åklagare och har ansvaret för och ledningen av åklagarväsendet (7 kap. 2 § första stycket RB). Vice riksåklagaren är riksåklagarens ställföreträdare (7 kap. 2 § andra stycket , RB). Riksåklagaren ska verka för följdriktighet och enhetlighet vid åklagarnas rättstillämpning (2 § åklagarförordningen). Riksåklagaren ansvarar för att meddelar de föreskrifter, allmänna råd och övriga riktlinjer som behövs för att uppnå enhetlighet och följdriktighet vid åklagarnas rättstillämpning (2 § andra stycket åklagarförordningen). Riksåklagaren ska också i förhållande till utöva sina på grundade befogenheter som högste åklagare under regeringen. Det innebär bl.a. att riksåklagaren kan utöva tillsyn över åklagarverksamheten och överpröva åklagarbeslut vid . Riksåklagarens föreskrifter gäller även för åklagarverksamheten vid . När meddelar föreskrifter ska myndigheten emellertid utgå ifrån att är en självständig myndighet under regeringen (1 b § andra stycket åklagarförordningen). Vid riksåklagarens kansli finns sju avdelningar. En av dem är rättsavdelningen som bl.a. ansvarar för riksåklagarens rättsliga tillsynsverksamhet och handläggningen av sådana jävsfrågor, överprövningsärenden, tjänstefels- och klagomålsärenden som prövas av riksåklagaren. Nuvarande struktur för ekobrottshantering Fyra områdesansvariga överåklagare tjänstgör vid kansliet. De ansvarar bl.a. för styrning, ledning och uppföljning av åklagarkamrarnas verksamhet. Var och en av de områdesansvariga åklagarna har tilldelats uppdrag av nationell karaktär beträffande olika ämnesområden. En överåklagare har ett sådant uppdrag avseende ekobrott. I ledningsgrupp ingår riksåklagaren, vice riksåklagaren, stabsdirektören, de områdesansvariga överåklagarna, ansvarig överåklagare för rättsavdelningen, planeringsdirektören, personaldirektören, ekonomidirektören och informationschefen. Till ledningsgruppen adjungeras även cheferna för utvecklingscentrumen om riksåklagaren anser att det finns anledning till det. Frågor om utbildningsbehov och utbildningens innehåll behandlas i ett utbildningsråd som leds av vice riksåklagaren. Inom finns även ett insynsråd enligt myndighetsförordningen (2007:515). Inom finns utvecklingscentrum i , och . Varje utvecklingscentrum leds av en överåklagare och har en ställföreträdande chef som är vice överåklagare eller högre. Varje centrum har ett nationellt och funktionellt ansvarsområde. De svarar var och ett avseende vissa brottskategorier och rättsområden för rättslig tillsyn och kontroll, metod- och rättsutveckling, analys och uppföljning, kunskapsuppbyggnad, intern och extern information, internationella frågor, samverkan med andra myndigheter samt utveckling inom åklagarväsendet av brottsbekämpningen. Utvecklingscentrum ansvarar för verksamhet kring förmögenhetsbrott, inklusive ekobrott, skattebrott och IT-brott. Vidare arbetar man med verksamhet kring narkotika- och dopningsbrott, korruptionsbrott samt med generella påföljdsfrågor. Efter en överenskommelse mellan har den senare ansvaret för utvecklingen av åklagarväsendets gemensamma metod- och kompetensutveckling mot ekobrott. Detta arbete bedrivs i samverkan med Utvecklingscentrum . Nuvarande struktur för ekobrottshantering 3.2.3Sex åklagarkammare ansvarar för ekobrottshanteringen Ekobrottshanteringen inom är koncentrerad till sex åklagarkammare: , , , , och . Som skäl för beslutet att hantera ekobrotten på färre orter angav bl.a. viljan att koncentrera specialistkompetens för ekobrottsbekämpning och ge större möjligheter till erfarenhetsutbyte och kompetensutveckling för specialisterna. Myndigheten ville också skapa förutsättningar för en mer effektiv samverkan med och minska sårbarheten i sin organisation. Bemanningen vid de sex ekokamrarna är beräknad till totalt 28 ekospecialisttjänster, lika många tjänster för ekobrott som innan omorganisationen. Åklagarkamrarnas upptagningsområde och antalet specialisttjänster för ekobrott framgår av tabell 3.2. Vid kamrarna arbetar även administratörer, en per tre åklagare. I tjänstgör också en revisor. Åklagarkamrarna i , och har ekoåklagare placerade på andra orter än den ort där kammaren ligger. Åklagarkammaren i har en åklagare placerad i . Kammaren i har två åklagare placerade i . Kammaren i har två åklagare placerade i . Flera av åklagartjänsterna är vakanta. Åklagare har slutat och det har i vissa fall saknats tillräckligt meriterade sökande till de tjänster som har utlysts. En av anledningarna till problemen med att besätta tjänsterna har uppgetts vara den osäkerhet som råder runt hur ekobrottsbekämpningen ska organiseras . En av åklagarna vid varje ekokammare har fått ansvaret att vara samordnare. Samordnaren ansvarar för att samverkan sker med Polisen, skattebrottsenheter, andra enheter inom , och domstolarna. Samordnaren ansvarar även bl.a. för att utarbeta handläggnings- och samarbetsrutiner, metodutveckling samt kontakter med samordnare på övriga ekokammare. Varje ekoärende tillhör någon av följande undergrupper: enkelt (eko 1), normalt/medelsvårt (eko 2), särskilt krävande (eko 3) och rättslig hjälp i internationellt ekobrott (eko 4), jfr tabell 3.2. Som enklare mål anses bokföringsbrott som inte kräver särskilda ekonominsatser eller en mer omfattande utredning och skattebrott Nuvarande struktur för ekobrottshantering avseende skatt för fysiska personer (inkomstskatt och reavinstskatt) samt andra okomplicerade brott enligt skattebrottslagen. Ett ekobrott är särskilt krävande (eko 3) om det antingen är juridiskt mycket komplicerat eller är av stor omfattning. Med stor omfattning avses mål som förväntas kräva minst fyra dagars huvudförhandling. Det är den samlade bedömningen av omständigheterna i ärendet som avgör om ärendet bör anses som särskilt krävande och därmed tillhöra undergrupp 3. Till undergrupp 4 hör framställningar från främmande land om rättslig hjälp i en utländsk ekobrottsutredning. Övriga ekobrott hör enligt uteslutningsmetoden till undergruppen för medelsvåra mål (eko 2). har en särskild handläggning av enkla ekoärenden införts hos de åklagarkammare som handlägger ekoärenden. Som ett led i det arbetet har kamrarna tagit fram rutiner för handläggningen. De flesta kamrarna har också träffat överenskommelser med och Polisen om hur handläggningen ska ske. Enligt har genomströmningstiden avseende de enklare ekoärendena kortats väsentligen . Vid fem av de sex kamrarna har genomströmningstiden sjunkit och vid flera av kamrarna har genomströmningstiderna i stort sett halverats. Utvecklingscentrum har haft ett projekt rörande handläggningen av enklare ekoärenden med inriktning på att granska de rutiner och arbetsmetoder som har införts i syfte att utveckla och förbättra dessa (, Granskning av rutiner och arbetsmetoder för enkla ärenden, ÅM-A2010/1620). Nuvarande struktur för ekobrottshantering Tabell 3.2 Geografisk indelning av ekobrottsbekämpningen inom samt antal specialisttjänster Nuvarande struktur för ekobrottshantering Inkomna och avslutade ekoärenden hos Nuvarande struktur för ekobrottshantering 3.3Polisens ekobrottsbekämpning inom geografiska ansvarsområde Polisen består av , och 21 polismyndigheter. är den förvaltningsmyndighet som utövar tillsyn över polisväsendet. Ytterst ansvarig för verksamheten är rikspolischefen som utses av regeringen. Varje län utgör ett polisdistrikt. Inom varje polisdistrikt finns en polismyndighet som ansvarar för polisverksamheten i området. Chef för polismyndigheten är en länspolismästare. Inom Polisen ingår ekobrott i brottsområde 3 (övriga brott). Området omfattar allt arbete för att förebygga, utreda och lagföra ekonomisk brottslighet (Polisens årsredovisning 2009, s. 144). Antalet anmälda ekobrott till Polisen minskade . Det var framförallt brott mot skattebrottslagen, grovt skattebrott och ekonomiska brott som minskade (årsredovisningen s. 69). redovisade Polisen 282 ärenden till åklagare, vilket är en minskning jämfört med då 372 ärenden redovisades till åklagare (årsredovisningen s. 70 f.). har efter förfrågan från utredningen undersökt hur de femton polismyndigheter som ligger utanför geografiska ansvarområde har organiserat och bemannat sin ekobrottsbekämpande verksamhet. beskriver verksamheten bl.a. enligt följande. Den ekobrottsbekämpande verksamheten hos de berörda polismyndigheterna ser olika ut. Ekobrott utreds i huvudsak centralt på respektive polismyndighet på särskilda ekorotlar alternativt eko/bedrägerirotlar eller eko-enheter. Utredarna är centraliserade till respektive polismyndighets huvudort och inte utplacerade på närpolisområden. Ekorotlarna har generellt en mer omfattande brottskatalog än då rotlarna utöver ekobrott även handlägger bedrägerier och miljöbrott. En del ekorotlar är välfungerande med egen utredningsverksamhet medan en del polismyndigheter är beroende av utredare för att kunna upprätthålla ekobrottsbekämpningen. Nuvarande struktur för ekobrottshantering heternas ekorotlar har i olika omfattning haft svårt att rekrytera personal. Vid de femton polismyndigheterna är det 50–60 årsarbetskrafter polisutredare, femton årsarbetskrafter ekonomer och fem årsarbetskrafter administratörer som handlägger ekobrott. Med ekobrott avses här de brottstyper som hanterar inom sitt geografiska ansvarsområde. Antalet årsarbetskrafter varierar beroende på vilket redovisningssystem som utgör underlag för redovisningen. Antalet årsarbetskrafter vid varje polismyndighet varierar mellan tio i och noll i där de aktuella ärendena fördelas till skattebrottsenheten i . Fyra till fem poliser och en ekonom kan ses som en typisk resurs för ekobrottsbekämpningen på en polismyndighet utanför storstadslänen. Antal årsarbetskrafter per polismyndighet framgår av tabell 3.4 nedan. Resurserna för att bedriva underrättelsearbete mot ekobrott varierar mellan myndigheterna men resurstilldelningen ligger generellt sett på en relativt låg nivå. i har 1,4 årsarbetskrafter (1 polis på heltid samt ekonom på ) som handlägger underrättelser på eko-området. i har en särskild utsedd samordnare för underrättelser i samband med ekobrott. Flera av de övriga polismyndigheterna har enligt uppgifter från angivit att de inte har någon särskilt utpekad resurs för att hantera underrättelser med ekobrottsanknytning. Polisen deltar i underrättelsearbetet riktat mot bl.a. ekonomisk brottlighet som bedrivs inom ramen för myndighetssamverkan mot organiserad brottslighet i de regionala underrättelsecentrena. Där deltar bl.a. analytiker från Polisens kriminalunderrättelseenheter. Polismyndigheternas ekonomer och ekoutredare medverkar också i RUC i varierande omfattning beroende på vilka ärenden som handläggs inom respektive RUC. Finanspolisen bedriver finansiell underrättelseverksamhet samt tillgångsutredningar inom ramen för förundersökningar. Finanspolisen är nationellt ansvarig inom Polisen för bekämpning av penningtvätt, ekonomisk underrättelsetjänst, terroristfinansiering samt penningförfalskning och andra falska Nuvarande struktur för ekobrottshantering Vid finns en särskild arbetsgrupp som ansvarar för tillgångsutredningar. Gruppen bistår även polismyndigheterna i denna del. Tabell 3.4 Personalresurser för ekobrottshantering () Nuvarande struktur för ekobrottshantering får i beskattningsverksamheten, huvudsakligen genom skattekontroller, information som är användbar inom ekobrottsbekämpningen. Uppgifterna används bl.a. för att ta ställning till inriktningen av skattekontrollen – t.ex. att en viss bransch ska kontrolleras – eller för att besluta att revision ska göras i ett visst företag. har dessutom särskilt i uppdrag att utreda och förebygga ekonomisk brottslighet inom skatteområdet (prop. 1997/98:10, bet. 1997/98:SkU10, rskr. 1997/98:70). För detta ändamål inrättades 1998 skattebrottsenheterna inom . Om det kommer fram uppgifter om skattebrott ska enligt 17 § skattebrottslagen (1971:69) göra en anmälan till åklagare. I de län som omfattas av verksamhetsområde anmäler misstanken dit. slutför beskattningsutredningen och ger in den färdiga revisionspromemorian till tillsammans med anmälan. görs anmälan medan skatteutredningen fortfarande pågår. Samverkan med åklagare och polis sker regelmässigt. När en anmälan om misstänkt skattebrottslighet har gjorts av beslutar åklagaren om en förundersökning ska inledas. Därefter avgör åklagaren om Polisen eller skattebrottsenheten ska ha hand om utredningen. anmälde drygt 4 000 brott till åklagare 2009. Det finns ingen direkt uppföljning av hur stor andel av de förundersökningar som inletts efter anmälan av som sedan har tilldelats skattebrottsenheterna. Enligt de uppgifter från är variationen i detta avseende stor mellan regionerna. Alltifrån hälften till i stort sett samtliga förundersökningar som inletts efter anmälan av har tilldelats skattebrottsenheterna. Skattebrottsenheterna genomförde totalt 2 125 brottsutredningar och 2 2010. Av ärendena var eko 1, eko eko 3–4. En stor andel av de mindre omfattande ärendena avsåg utredningar om bokföringsbrott efter anmälan från konkursförvaltare. Nuvarande struktur för ekobrottshantering 3.4.1Sju skattebrottsenheter med stationeringar på flera orter Verksamheten vid skattebrottsenheterna är organisatoriskt åtskild från övriga verksamhet. Det finns en skattebrottsenhet i varje geografisk skatteregion dvs. De flesta skattebrottsenheterna har stationeringar på flera orter. arbetade totalt 241 personer vid skattebrottsenheterna. Av dessa arbetade 179 med utredning, 34 med underrättelseanalys och 9 med administration. Skattebrottsenheternas stationeringar och bemanning framgår av tabell 3.5. 3.4.2Skattebrottsenheterna arbetar med förundersökning, underrättelseverksamhet, spaning och brottsförebyggande arbete Skattebrottsenheternas verksamhet är reglerad i lagen (1997:1024) om medverkan i brottsutredningar. Enligt 2 § nämnda lag får åklagare begära biträde av skattebrottsenheterna vid brottsutredningar. Av lagen följer också att skattebrottsenheterna ska verka för att förebygga brott och har rätt att arbeta med underrättelseverksamhet och spaning. Skattebrottsenheterna får efter beslut av åklagare utreda de brott som framgår av 1 § lagen om medverkan i brottsutredningar. Det gäller brott enligt skattebrottslagen och bokföringsbrott. utredningsverksamhet omfattar även brott mot låneförbud i aktiebolagslagen samt brott enligt 11 § tredje stycket lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m., folkbokföringslagen (1991:481) och lagen (1986:436) om näringsförbud. får även utreda andra brott om åklagaren anser att det finns särskilda skäl för detta. När en anmälan kommer in till eller beslutar en åklagare om det finns grund för att inleda förundersökning. Om biträde begärs av skattebrottsenheterna genomförs förundersökningen av en eller flera utredare vid enheten under ledning av åklagare. Det är också vanligt att Nuvarande struktur för ekobrottshantering