sou · GYB355d2 · 2011-01-01 00:00:00 — I sammanhang som är förknippade med familje- och vardags- liv, traditioner och den egna kulturen är det naturligt att använda chib; i sammanhang som innebär kontakt med majoritets- samhället blir språkvalet svenska. Språken har olika användnings- domäner. Språkanvändningen kan i och för sig fungera utan större problem för dessa romanitalare. Men det är viktigt för dem både att skaffa sig rika tillfällen att använda chib inom de tradi- domänerna, t.ex. i olika former av kulturverksamhet, och att utvidga användningen av chib till domäner där det traditionellt inte använts, t.ex. i tryckta medier, etermedier och sociala medier eller i vissa former av myndighetsutövning. Utveck- lingen av skriftspråk kan här vara mycket centralt. En sådan domänutvidgning är nödvändig för att språket ska utvecklas vidare men också för att höja språkets status och för att stärka den romska identiteten. För en tredje grupp talare är det romska språket starkt hotat. De har ett annat modersmål och förstaspråk, och deras kunskaper i chib kan vara mycket begränsade. kan de inte så mycket mer än enstaka ord och fraser som blandas in i deras svenska tal. Särskilt bland talare av kaale och resanderomani är detta ofta läget. De behöver revitalisera sitt romska språk. Det innebär arbete med dokumentation, ordlistor, studiecirklar och att skaffa sig tillfällen att tillsammans med andra talare av samma varietet diskutera sitt språk och dess historia. Man kan inte för- vänta sig att dessa talare återtar chib som modersmål. Men framgångsrik revitalisering innebär att talarna avsevärt ökar sina kunskaper i och om språket, att det blir synligare i det svenska samhället och att det blir en självklarhet att föra vidare kunska- perna om språket till kommande generationer. Det är i sig inte märkligt att de som talar romskt språk har olika behov. Det gäller också andra svenska minoritetsspråk som samiska eller meänkieli. Exempelvis sydsamiska är i stort behov av revitali- sering (se Att återta mitt språk SOU 2006:19). Men i jämförelse med andra svenska minoritetsspråk uppvisar nog ändå chib den mest komplexa bilden. Också om man jämför den romska språkgemenskapen i andra länder med den i , framstår den svenska situationen som mer sammansatt. utvecklats i för att stödja chib gäller exempelvis bara kaale, inte andra varieteter. Den sammansatta språksituationen kan också göra det svårt för myndigheter och politiskt ansvariga att sätta sig in i vad som verkligen behövs för att stärka chib. Exempelvis kan det på en grundskola finnas några romska elever som talar arli som modersmål och har föräldrar som kommit till från , jämsides med andra romska elever som har finska som sitt starkaste språk men också har rätt till undervisning i och om kaale, ett språk som de bara kan lite grand av. Skolledningen måste inse att det kan behövas helt olika undervisning i chib för dessa två grupper. Likaså är det svårt att bedöma effekten av generella insatser. Om exempelvis ratificerade den europeiska minoritetsspråk- stadgan för chib på en starkare skyddsnivå, skulle resultatet kanske bli väldigt olika för talare av skilda varieteter. 11.5Förslag för att stärka chib Enligt studie är många romer mycket tillfreds- ställda med att deras språk har fått status som nationellt mino- ritetsspråk i . Många säger dock att det inte händer så mycket. Det gäller t.ex. kunskaperna om romska hos svenska myndigheter och de insatser för romskan som stat och kommuner gör. För att romerna ska kunna göra bruk av sina rättigheter att lära sig, utveckla och använda sitt nationella minoritetsspråk behöver myndigheter och romer arbeta på bred front med en rad delvis brådskande uppgifter. pekade alltså på modersmålsundervisning och nödvändigheten att snabbt göra något åt bristen på modersmålslärare; man lyfte också fram vikten av högre utbildning och forskning i chib (se ovan). lyfter fram etablering av romska som univer- sitetsämne, ökat stöd för romska medier och utgivning av romsk litteratur samt språkvårdsinsatser av olika slag (s. 48–49). En över- gripande fråga är i vad mån en ratificering av minori- tetsspråksstadga på en högre skyddsnivå för chib på ett allmänt plan skulle stärka språkets ställning. Denna fråga tas upp först bland förslagen nedan; därefter behandlas insatser på mer avgränsade områden. När man talar om ett språks status kan man mena två saker. Dels kan man avse en formell status, reglerad i lagar och förordningar. Dels kan man syfta på språkets ställning i samhället i allmänhet, dess prestige och det värde det tillmäts. Ett övergripande mål är att stärka chibs status på ett mer allmänt plan. Det finns alltid ett nära samband mellan ett språks allmänna status och talarnas socioekonomiska, politiska och kultu- rella ställning i landet. Mer precist brukar språksociologer hävda att tre faktorer, beroende av varandra, avgör ett språks status i denna bemärkelse: faktisk och frekvent användning i betydelsefulla sam- manhang, attityder till språket samt politisk styrning genom olika typer av regleringar. Viktigast är den första faktorn och minst viktig den tredje. Man kan exemplifiera detta resonemang: det hjälper inte att ge chib status som officiellt minoritetsspråk om språket aldrig hörs i populära tv-program med många tittare också bland majoritetsbefolkningen, om undervisningen i språket inte är ett givet inslag vid många ämneskonferenser ute i skolorna, om inte doktorsavhandlingar i eller om chib läggs fram på svenska universitet och uppmärksammas i medierna, om inte barnböcker på chib ligger framme på folkbiblioteken etc. Men exemplet kan också formuleras positivt: om statliga, kommunala och landstingskommunala myndigheter åläggs att ha information på chib väl synlig på sina webbplatser, om ett universitet får i nationellt uppdrag att utveckla forskning i chib etc., ja då höjs språkets status, attityderna till det blir positi- vare och det blir lättare för talarna att bruka och hävda sitt språk i många olika sammanhang. Mot denna allmänna bakgrund bör det övervägas om det är möjligt att lagstiftningsvägen stärka romskans formella status. En väg kunde vara att ratificerade den europeiska minoritets- språksstadgan på en högre nivå för chib. Det skulle inne- bära att chib fick ställning som territoriellt minoritetsspråk i och med att en eller flera kommuner blev förvaltningsområden för språket. De utvidgade rättigheter som då skulle bli aktuella framgår i princip av lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk (SFS 2009:724). Inom förvaltningsområdet skulle enskilda perso- ner ha rätt att använda chib vid sina muntliga och skriftliga SOU 2010:55 Rätt till språk kontakter med en förvaltningsmyndighet i ärenden som har anknytning till området (8 §). Också utanför förvaltningsområdet skulle de ha denna rättighet om det finns personer som behärskar språket (8 §). Vid skriftliga kontakter med Justitiekanslern, ombudsman, , och skulle samma rätt finnas. En part i mål i domstol skulle också ha rätt att använda chib om ärendet har anknytning till förvaltnings- området (15 §). Vidare skulle en förälder ha rätt att kräva förskole- plats för sina barn där hela eller delar av verksamheten bedrivs på chib (17 §). Likaså skulle romer kunna begära att få hela eller delar av äldreomsorgen på chib – det gäller också utanför förvaltningsområdet i den mån det finns personal som behärskar språket (18 §). Man kan se både för- och nackdelar med detta förslag. Otvivel- aktigt skulle det stärka chibs position i förvaltnings- områdena. Särskilt viktig är kanske rätten till romska i förskole- verksamhet och delar av äldreomsorgen. Rättigheten att använda chib vid skriftliga kontakter med myndigheter framstår däremot som illusorisk. Eftersom chib saknar ett standardi- serat skriftspråk har romer svårt att formulera sig på sitt eget språk i skrift. Rättigheten skulle troligen inte utnyttjas. Ett särskilt problem är vilka kommuner som skulle utpekas som förvaltningsområde. I och för sig bor i flera svenska kommuner så många romer att det är rimligt att hävda att kommunen skulle kunna vara förvaltningsområde, t.ex. , , , , , , . Men romsk kultur i är knappast förknippad med särskilda kommuner och regioner, och det är inte så lätt att motivera varför romer i t.ex. , och inte skulle ha samma rättigheter som dem i , och . Det skulle därför vara en svår uppgift för regeringen att peka ut förvaltningsområden. Bättre vore antagligen om kommuner med stöd i 7 § i Lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk själva anmäler att de vill bilda förvaltningsområde. En annan väg är att pröva möjligheten att lagstiftningsvägen stärka chibs ställning genom att vidga den nuvarande rati- ficeringen av minoritetsspråksstadga för chib utan att därför omratificera stadgan. Det skulle innebära att nya bestämmelser infördes i lag om nationella minoriteter och mino- ritetsspråk. uppmanar i sin senaste rapport de svenska myndigheterna att undersöka om sjukvård och äldre- vård kunde vara ett område för vidgad ratificering (ECRML 2009 s. 10), detsamma kunde gälla barnomsorg och förskola. Också andra förordningar kan tänkas. Romer kunde ha samma rätt som samer och att använda sitt språk i kontakter med ombudsmän, liksom i domstolar i de fall de är part. Vidare vore det möjligt att förordna att statliga myndigheter på sina webbplatser ska ha lättåtkomlig, grundläggande information om sin verksamhet på chib (och även andra minoritetsspråk); samma krav kunde ställas på kommuner och landsting. (En sådan bestämmelse skulle inte innebära att romer fick rätt att använda romskt språk i myndighetskommunikation i allmänhet, men det skulle bidra starkt till språkets synlighet.) Delegationen anser att denna senare väg är bättre anpassad till de faktiska behoven för chib. Den föreslår därför att lag om nationella minoriteter och minoritetsspråk revideras så att chib får lika stark ställning som de tre territoriella minoritets- språken finska, samiska och meänkieli. Om romer ska kunna utnyttja sin rätt att lära sig, utveckla och använda sitt nationella minoritetsspråk är skolans moders- målsundervisning, liksom utbildningen av modersmålslärare, helt avgörande. Det har framgått ovan. Modersmålsundervisningen är också en utbildningsfråga. Förslag i denna fråga behandlas därför i kapitel 7, Rätt till utbildning. Placeringen av förslaget innebär inget ställningstagande av delegationen. Det rör sig lika mycket om rätten till språk som om rätten till utbildning. Av praktiska skäl måste dock förslagen behandlas i ett sammanhang. 11.5.3Högre utbildning och forskning En av de mest angelägna frågorna för det romska språkets beva- rande och utveckling är högre utbildning och forskning. Europa- rådets expertkommitté har pekat ut detta som en strategisk uppgift. Behovet av utbildning av modersmålslärare är stort, liksom behovet av högskoleutbildning generellt i romska. ningen i romska ska hålla godtagbar kvalitet måste den ha stöd i forskning. finns det nästan ingen forskning i romska. Bland annat den romska referensgruppen vid har uttryckt ett behov av forskning i jämförande grammatik och språkstrukturer för de olika varieteterna av romska i . fick ett treårigt uppdrag av att utveckla och bygga upp högre utbildning inom chib med ett anslag om . uppmanar i sin rapport svenska myndigheter att säkra kontinuiteten i detta program (ECRML 2009 s. 13). erbjuder numera en kvällskurs på halvfart, chib och romsk kultur, 15 hp. Kursen vänder sig till alla som vill förvärva grundläggande kunskaper om och i språket chib och om den romska kulturen. Studenterna ska tillägnat sig en överblick över språkets historia, dialekter och nutida användning. De ska kunna relatera ord och uttryck i chib till romanitalares kultur och kunna analysera utvalda texter på chib. De ska också skaffa sig kunskaper om språkliga och kulturella uttryck i identitetsskapande processer, med särskild tonvikt på musikens roll, samt om romsk historia och om manligt och kvinnligt i den romska kulturen. Kursen har maximalt 12 platser. Det har varit svårt att rekrytera studenter till kursen. En viktig orsak är att romer som skulle vilja läsa kursen sällan har den formella behörigheten för högskolestudier. Det finns också oklar- heter om målgruppen i första hand är romer som redan kan en del chib eller icke-romer som vill ha en introduktion till romsk kultur och romskt språk. Det finns också ett grundläggande problem med konstruk- tionen: en halvfartskurs med ett tiotal deltagare ger inte ekono- miskt underlag för fast anställning av lärare och forskare. Den svenska högskolan är uppbyggd så att universiteten själva beslutar om vilka kurser som ska ges, och universiteten premieras ekono- miskt utifrån antal deltagare och studiepoäng. En kurs i chib som ska värderas efter dessa kriterier får sägas vara dömd att gå under. Det svenska universitetsväsendet har en struktur som systematiskt missgynnar chib som akademiskt ämne. Man måste därför överväga en särskild ordning. eller en högskola i bör ges ett nationellt uppdrag att vara centrum för forskning och undervisning om chib. uppdrag bör lärosätet tillförsäkras resurser, inte för en treårig försöksperiod, utan för permanent verksamhet. Resurserna måste också räcka till att bygga upp en forsknings- och undervisnings- miljö som kan utveckla ämnet kvalitativt och kvantitativt. Ett minimikrav är antagligen lönemedel för heltidsanställning av en professor, en lektor, en forskarassistent samt administrativ perso- nal. Man kan jämföra med avdelningen för samiska vid som knutit till sig tre disputerade och tre odisputerade lärare och forskare. Man måste också utreda hur romer ska få möjlighet att studera sitt eget språk på universitetsnivå utan att alltid ha den grund- läggande behörighet för högre studier, som särskilt för många äldre romer är ouppnåelig. Över huvud taget krävs en mycket genom- tänkt målgruppsanalys för universitetskurser i chib. Romer, icke-romer och modersmålslärare – det sistnämnda en synnerligen viktig grupp – kan ha mycket olika behov. Vid sidan av finns andra lärosäten som har längre erfarenheter av arbete med romernas språk och kultur som , och . I propositionen för en ny lärarutbildning säger man också att de nationella minoritetsspråken bör kunna studeras som ämnen inom ramen för ämneslärarutbildningen för att möjlig- göra utbildning av lärare i minoritetsspråk. Ytterligare detaljer kring detta ska klargöras genom att man uppdrar åt att göra en översyn av utbildningarna i nationella minoritetsspråk. Kursen vid är på 15 hp, och ges på halvfart . Den har gått två gånger och vid varje kurs har fyra, fem studenter deltagit. har ingen egen kompetens utan hyr in bl.a. en lingvist från . kommer att fortsätta med kursen så länge det speciella anslaget finns, även om studentunderlaget är dåligt. Att omvandla kursen till en distanskurs har bedömts inte vara görligt eftersom den studietekniken kräver viss studievana. Det finns ytterligare minst två akademiska kurser om romsk kultur inom den högre utbildningen. ger kursen Romsk kultur 7,5 hp och ger kursen Romernas historia 7,5 hp. Dessa båda finns inom ramen för de båda lärosätenas centra för minoritetsstudier. Studentgrupperna är små och studenternas inriktningar mycket varierande. Några studerar kurserna för att bli lärare, framför allt studenterna vid . Det finns ingen romskrelaterad forskning på högre nivå. Vid vill man nu bygga ut den befintliga profilen inom minoritets- och folkmordsforskningen med en vetenskaplig satsning på . Koordinatorn för romska studier har i en skrivelse till historisk-filosofiska fakulteten på föreslagit att man inrättar ett lektorat i . Lektoratet ska då placeras vid som är universitets centrum för minoritets- studier. fick regeringens uppdrag att göra en översyn av högskoleutbildningar i nationella minoritetetsspråk. Vid översynen ska beakta studenternas efterfrågan av utbildningarna, samverkan med andra lärosäten, såväl svenska som nordiska, och övriga faktorer som bedömer kan påverka förutsättningarna att anordna dessa utbildningar. Upp- draget ska genomföras i samråd med bl.a. företrädare för de nationella minoriteterna. Dessvärre ingår det inte i uppdrag att se över hur svensk forskning om chib ska säkerställas så att den håller god kvalitet och kan bedrivas med kontinuitet och inte bara på projektbasis. Det är olyckligt av flera skäl. Högskoleutbildning ska vila på vetenskaplig grund, och det kan inte förverkligas om det inte finns pågående svensk forskning att stödja sig på. Forskning och utbildning har också bäst möjligheter att befrukta varandra om de förläggs till samma lärosäte. Översynen av forskning respektive grundutbildning bör därför inte göras var för sig. Till uppdrag bör därför läggas uppgiften att också se över forskningen i de nationella minoritetsspråken, sär- skilt chib. , som är en del av språkmyndigheten och folkminnen, är officiella språkvårdsorgan. har två personer som arbetar på heltid med romsk språkvård. Verksamheten innefattar rådgivning, terminologiskt arbete och medverkan i ordboksprojekt. Ytterligare resurser har temporärt kunnat tillföras verksamheten med chib genom att arbete med två ordböcker finansieras inom , i svenska–/kelderash och svenska–/lovara (jfr kapitel 7). har publicerat s.k. domän- ordlistor inom områden som skola, medicin, juridik etc. arbetar målinriktat med att bygga upp ett omfattande nätverk av representanter för olika romska grupper och aktörer, som modersmålslärare, journalister etc. Med de allt större kontakt- ytorna mot samhället och språkbrukarna har också förväntningarna på den romska språkvården ökat. I (2007) identifieras uppgifterna för den romska språkvården (s. 48): dokumentation och beskrivning av olika varieteter, utveckling av ortografier, termi- nologiarbete, sammanställning och utgivning av domänordlistor och större lexikon, redigering och återutgivning av äldre referens- litteratur samt språkrådgivning åt allmänhet och myndigheter. Flera av dessa uppgifter bör ske i samarbete med andra språk- vårdande och forskande institutioner och personer, både nationellt och internationellt. Viktigt är det nära samarbetet med och de insatser som där görs bland annat inom ramen för tema Modersmål (se kap. 7). Några förhållanden gör arbetet med chib särskilt resurs- krävande. Ett är givetvis förekomsten av så många olika varieteter. Även om de romska språkvårdarna vid och folkminnen har i uppgift att arbeta med allt romskt språk i , kan ändå ganska olika typer av insatser krävas för olika varieteter (jfr ovan). Ett annat förhållande är frånvaron av standardiserat skriftspråk (jfr ovan) som innebär att språkvården måste lägga mycket kraft på att jämföra och beskriva olika ortografiska kon- ventioner, diskutera harmonisering m.m. Ett tredje förhållande är att flera varieteter, särskilt resanderomani och kaale, är starkt hotade och mycket bristfälligt dokumenterade. De offentliga arkiven har ytterst lite av uppteckningar och inspelningar av romskt språk. (Som så mycket annat är det en följd av förtrycket mot romskt språk: språkvårdare och språkvetare har med få undantag inte velat eller kunnat se språkets existens i , romerna har av berättigad fruktan för repressalier inte vågat låta sitt språk ses eller höras.) Omfattande dokumentationsinsatser brådskar. Samarbete med språkvårdsinsatser i kan utökas. Förslaget är därför att den romska språkvården vid och folkminnen () byggs ut med ytterligare åtmin- stone två tjänster. 11.5.5Auktorisation av översättare och tolkar bör införas Något auktorisationsprov för romska finns fortfarande inte hos Kammarkollegiet. Det vore önskvärt att ett sådant kom till stånd. Om det var möjligt att bli auktoriserad tolk eller översättare till (och från) chib i skulle statusen för tolkning och översättning höjas och fler troligen lockas till verksamheten. Det skulle också avsevärt höja kvaliteten på många översättningar och tolkinsatser. Bara vetskapen om att det finns auktoriserade över- sättare och tolkar skulle antagligen tvinga också andra översättare och tolkar att måna om kvaliteten i sitt arbete. Att det saknas auktorisationsprov har flera orsaker. Dels är det svårt att ta fram ett sådant prov mot bakgrund av de många varieteterna och frånvaron av ett standardiserat skriftspråk. Dels har någon rom aldrig anmält sig till Kammarkollegiet för att gå igenom ett prov, eftersom man inte vet vad som fordras. Eftersom ingen anmält sig, även om många på ett allmänt plan efterfrågat ett prov, har inte Kammarkollegiet haft anledning att utveckla ett prov. Man hamnar därför i en ond cirkel, som måste brytas. Det kan ske genom att Kammarkollegiet ges ett särskilt uppdrag att till- sammans med företrädare för den romska minoriteten utveckla ett auktorisationsprov. Till uppdraget hör också att utreda hur romska översättare och tolkar kan skaffa sig en särskild utbildning så att de har möjligheter att klara provet. Uppdraget bör lämpligen utföras i samarbete med . Kammarkollegiet bör därför ges i uppdrag att tillsammans med utreda vilka särskilda insatser som behövs för att inrätta ett auktorisationsprov för översättare och tolkar i chib och vilka utbildningsinsatser som blir nöd- vändiga för att romska tolkar och översättare ska ha förutsättningar att klara provet. I en rapport över Allmänna arvsfondens romska projekt från perioden –2009 konstateras att kulturell och språklig revita- lisering varit ett viktigt resultat. De 27 projekten har beviljats medel för olika typer av insatser riktade till romer, särskilt till barn, ungdomar och unga vuxna. Kulturell och språklig revitalisering kan ses som en väg till ökad romsk självorganisering, till ökat inflytande i det omgivande samhället och till överlevnad också som minoritet, skriver man i rapporten (Rodell-Olgac 2009). Detta har kunnat ske genom att generationsöverskridande aktiviteter gett indirekt utbildning av föräldrarna också eftersom dessa fortfarande i många fall har begränsad skolgång och utbildning bakom sig. Det tradi- tionellt romska mönstret för socialisation och lärande inom familjen i vid bemärkelse har varit en tillgång, enligt rapporten. Regeringen har avsatt särskilda medel för revitaliseringsinsatser för de nationella minoritetsspråken. Exempel på sådana projekt är språkprojekt som riktar sig till barn och deras föräldrar, läsfrämjande insatser och insatser för att öka kunskapen om flerspråkighet och språköverföring mellan generationer. Insatser som riktar sig till barn och ungdomar ska prioriteras särskilt. De romska varieteter som allmänt sett är i störst behov av revitalisering svensk resanderomani och kaale (jfr ovan). En jäm- förelsevis liten del av revitaliseringsprojekten har gällt dessa varieteter. I den första ansökningsomgången 2010 till regeringens särskilda medel avsåg bara några få ansökningar resanderomani och kaale. Ett problem kan vara att revitaliseringsprojekt ofta bygger på eldsjälar. Men för att eldsjälarna ska få handlingsutrymme och kunna göra insatser som avsätter varaktigt resultat behöver de stödja sig på fasta strukturer – det visar erfarenheter från revitali- seringsarbete med andra minoritetsspråk (jfr SOU 2006:19, s. 224). Man behöver kunna bygga upp exempelvis barn- eller ungdoms- grupper som i en kontinuerlig verksamhet kan samlas kring språkliga aktiviteter (i har man relativt goda erfarenheter av s.k. språkklubbar för kaaletalande barn), och man behöver mötas i studiecirklar och dokumentationsarbete . I utlysningen av särskilda medel för revitaliseringsinsatser bör därför särskilt uppmärksammas behoven för svensk resanderomani och kaale. Vidare bör och folkminnen (Språk- rådet) överväga särskilda initiativ för att stödja revitalisering av kaale och svensk resanderomani. Vidare bör enligt införas ett statsbidrag för kortare studier i chib enligt samma modell som finns för kortare studier i alfabetisering i samiska. Syftet med bidraget är att den som inte har fått möjlighet att lära sig läsa och skriva på minoritetsspråket får tillfälle till det.