sou · GZB344 · 2011-04-29 00:00:00 — Samtliga kommuner i , och samt kommunerna har emellertid reducerad elskatt. uppgår den reducerade elskatten till per kWh. frågor med anledning av budgetpropositionen 2010.29 Förändringarna genomförs i två steg, 2011 och 2015. Förändringen innebär bland annat en samordning mellan den svenska koldioxidskatten och EU:s utsläppshandelssystem. Utsläpp av koldioxid från svenska anläggningar som ingår i handelssystemet regleras på EU-nivå och bör därför i princip inte bli föremål för tillkommande nationella styrmedel i syfte att minska koldioxid- utsläppen. Koldioxidskatten slopas därför för bränslen som för- brukas i industri som omfattas av handel med utsläppsrätter. Kol- dioxidskatten för bränslen som förbrukas i kraftvärmeanläggningar inom handelssystemet sänks från till av den generella koldioxidskattenivån. För att bränsleförbrukning för pro- duktion i kraftvärmeverk ska vara berättigad till skatteavdrag måste elverkningsgraden vara . Förändringarna i skattessystemet för koldioxidskatt innebär för uppvärmning i industrin utanför handelssystemet med utsläpps- rätter att skatten höjs från tidigare till av den generella koldioxidskattenivån 2015. I ett första steg höjs skatten till 2011. De nya skattereglerna innefattar även att 0,8-procentsregeln fasas ut i två steg. Det första steget tas 2011 genom att begräns- ningsnivån höjs från till av försäljningsvär- det. Därefter slopas regeln helt 2015. Vad gäller energiskatten på bränslen genomförs en omläggning som innebär att fossila uppvärmningsbränslen beskattas efter energi- innehåll i förhållande till energiskattesatsen för eldningsolja. Änd- ringen innebär höjning av energiskatten för kol, gasol och naturgas. Energiskatt införs på fossila bränslen för uppvärmning där energi- skatten är noll, dvs. bland annat inom industrin och för värme- produktion i kraftvärmeverk. Energiskatten inom dessa sektorer sätts dock till en lägre nivå än inom övriga sektorer. Den lägre energiskattenivån uppgår till av den generella energi- skattenivån . Koldioxid- och energiskatter för uppvärmningsbränslen enligt det tidigare och det nya skattesystemet finns sammanfattade i Tabell 3.1. 2009/10:41. SOU 2011:44 Utgångspunkter – bakgrund Koldioxidskatt och energiskatt för uppvärmningsbränsle Utanför EU:s handelssystem för utsläppsrätter Hushåll, service m.m. Inom EU:s handelssystem för utsläppsrätter 1 En omräkning av koldioxid- och energiskatterna görs på grundval av prisutvecklingen (indexering). Källa: Prop. 2009/10:41 Vissa punktskattefrågor med anledning av budgetpropositionen . Den förändrade beskattningen påverkar både industrin och fjärr- värmeföretag som levererar fjärrvärme till industrier inom EU:s handelssystem för utsläppsrätter. De återbetalningar av skatt som fjärrvärmeleverantören kan erhålla för industrileveranser, oavsett om industrikunden är med i handeln eller inte, motsvarar de som ger en skattekostnad i nivå med den högre skatten hos industrier utanför EU:s handelssystem. Detta är en stor konkurrensnackdel för fjärrvärme som produceras utan elproduktion, dvs. i hetvatten- pannor, vid leveranser till handlande industrier. En ytterligare faktor som påverkar värmeproduktionskostna- derna i den handlande industrin respektive i fjärrvärmeföretag är tilldelningen av utsläppsrätter. Den handlande industrin får nor- malt, på grund av konkurrensskäl gentemot utomeuropeisk indu- stri, högre tilldelning av utsläppsrätter än vad energiföretag får. Den risk detta i kombination med skilda skattevillkor innebär, är att de delar av den handlande industrin som är anslutna till fjärr- värme får incitament att anordna egen värmeförsörjning. Elcertifikatsystemet, som infördes genom lagen (2003:113) om elcer- tifikat , har som syfte att bidra till att öka den förny- bara elproduktionen och minska utsläppen av växthusgaser. Elcerti- fikatsystemet är ett marknadsbaserat stödsystem som ska gynna elproduktion från förnybara energikällor på ett kostnadseffektivt sätt och som avses användas . Målet med elcertifi- katsystemet är att användningen av el från förnybara energikällor ska öka med års nivå till 2020. Elcertifikatsystemet innebär att producenter av förnybar el får ett elcertifikat för varje producerad MWh el. Genom att sälja elcer- tifikaten får producenterna en extra intäkt utöver intäkten från elförsäljningen, vilket ska skapa bättre ekonomiska villkor för elproduktion från förnybara energikällor. Efterfrågan på elcertifikat skapas genom att alla elleverantörer (elhandelsföretag) samt vissa elanvändare är skyldiga att köpa elcertifikat motsvarande en viss andel av sin elförsäljning eller elanvändning, en så kallad kvotplikt. Kvotplikten innebär att efterfrågan på förnybar el och elcertifikat ökar. Kvotens storlek varierar mellan åren. , som var året då elcertifikatsystemet introducerades, var kvotplikten . har kvotplikten ökat successivt och 2011 och 2012 är kvotplikten 17,9 procent.30 nås toppen i kvotpliktsystemet (19,) och sedan minskar kvotplikten stegvis (0,). Priset på elcertifikat avgörs av tillgång och efterfrågan och görs upp mellan köpare och säljare för respektive affär. De kvotpliktiga elleverantörerans kostnad för elcertifikat ingår som en del av det elpris som elleverantörerna tar ut från sina kunder. De energikällor som har rätt att tilldelas elcertifikat är vindkraft, viss vattenkraft, solenergi, geotermisk energi, vågenergi och vissa bio- bränslen och torv i kraftvärmeverk. uppgick elpro- duktionen från de förnybara energikällorna och torv till . I jämförelse med är det en ökning med . 30 sjunker kvotplikten tillfälligt. Detta beror på att anläggningarna endast är berättigade till elcertifikat . Anläggningar som byggdes före får bara elcertfikat fram till utgången av 2012 (eller i vissa fall 2014). Därmed minskar det totala stödet men detta förväntas inte påverka omfattningen på den förnybara elproduktionen eftersom anläggningarna sannolikt kommer att fortsätta att producera el som förut. har 881 nya anläggningar tagits i drift mellan systemets start och den 31 december 2009.31 Den mängd el som produceras i kraftvärmeverk har kontinuer- ligt ökat och uppgick till , varav produceras med förnybara bränslen och med fossila bränslen. Andelen producerad fjärrvärme från kraft- värmeverk uppgick till 43 procent.32 3.7.4Systemet för utsläppshandel inom EU Utsläppshandel inom EU inleddes och omfattar cirka 13 000 anläggningar inom industri- och energisektorn. Målet med handelssystemet är att minska utsläppen av växthusgaser genom att skapa en effektiv europeisk marknad för utsläppsrätter med minsta möjliga negativa påverkan på ekonomisk utveckling och sysselsätt- ning inom unionen. Handelssystemets första fas löpte –2007 och den nu pågående perioden inleddes och löper till utgången av 2012. Förberedelser pågår för den kommande handelsperioden –2020. En rad förändringar väntar, bland annat sätts ett gemensamt tak33 för utsläppen som systemet utvidgas till att omfatta fler utsläppstyper34 och fler sektorer35. Istället för att som tidigare få fri tilldelning av utsläpps- rätter, kommer företagen i ökande utsträckning att få köpa utsläpps- rätter. ska av det totala antalet utsläpps- rätter auktioneras ut. Auktioneringen ska successivt öka i omfatt- ning med sikte på auktionering av av det totala antalet utsläppsrätter (med målet ). I omfattas drygt 760 anläggningar av handels- systemet, varav cirka 580 är förbränningsanläggningar kopplade till fjärrvärmenät. De fjärrvärmeanläggningar som berörs av systemet för handel med utsläppsrätter är de förbränningsanläggningar som har en installerad kapacitet som överstiger 20 MW samt de mindre anläggningar som är anslutna till fjärrvärmenät med en total kapacitet över 20 MW. Härigenom omfattas merparten av de förbrännings- anläggningar som är anslutna till fjärrvärmenät, även om anlägg- ningarna var för sig är mindre än 20 MW. 31Energimyndighetens hemsida (). 32Statistiska centralbyrån (2011). 33Till skillnad mot då taken är grundade på nationella allokeringsplaner. 34Dikväveoxid (N2O) och perfluorkolväten (PFC). 35Från tio till 29 definierade branscher inklusive flyget som tillkommer . Enligt den svenska allokeringsplanen för handelsperioden – 2012 har befintliga anläggningar för el- och värmeproduktion inte någon fri tilldelning av utsläppsrätter, utan företagen får handla upp sitt behov av utsläppsrätter. En viss tilldelningspott har för- delats till s.k. nya deltagare.36 –2020 kommer en större andel av utsläppsrätterna att auktioneras ut men en viss del kommer att tilldelas enligt särskilt beräknade riktmärken. Dessa riktmärken är gemensamma inom EU och bestämda som ett genomsnitt av de mest koldioxideffektiva anläggningarna inom en sektor eller en delsektor.37 Tilldelningen är bestämd till av behovet upp till riktmärket med årlig justering ned till 2020. Ingen gratis tilldelning kommer dock att ges till elproduktion. 36Med ny deltagare avses en ny anläggning som inte var tagen i drift före . 37För produktion av värme för försäljning till kunder utanför handelssystemet tillämpas ett s.k. värmeriktmärke på 62,3 utsläppsrätter per TJ levererad värme, vilket motsvarar 0,224 utsläppsrätter per MWh. Utredningens direktiv omfattar olika frågeställningar kopplade till förutsättningar för konkurrens på fjärrvärmemarknaderna i . Som grund för behandlingen av dessa frågeställningar i de kom- mande delarna av betänkandet görs här en beskrivning av fjärr- värme som tekniskt system, och villkoren för fjärrvärmeverksam- het som underlag för våra överväganden kring förutsättning- arna för införande av tredjepartstillträde till fjärrvärmenäten och för fjärrvärmens fortsatta utveckling i . Fjärrvärmeverksamhet definieras i fjärrvärmelagen som distribu- tion i rörledningar av hetvatten eller annan värmebärare för upp- värmning, om en obestämd grupp inom ett visst geografiskt område får anslutas till verksamheten. Om den som bedriver distribu- tionen även bedriver produktion och försäljning av den värme som distribueras i rörledningarna så ingår även produktionen och för- säljningen i fjärrvärmeverksamheten.1 Fjärrvärme produceras genom att vatten värms upp i en pro- duktionsanläggning av något slag. Det uppvärmda vattnet distribu- eras i ett slutet rörledningssystem till de byggnader som är anslutna till fjärrvärmesystemet, där fjärrvärmen används för att täcka bygg- nadernas behov av rumsuppvärmning och för beredning av varm- vatten. Det förekommer även att fjärrvärme levereras till industrier för olika produktionsbehov, dvs. för annat ändamål än byggnads- uppvärmning. Vidare förekommer det att ånga används som distri- 1 1 § Fjärrvärmelagen. butionsmedium, dock endast i mindre omfattning och då företrä- desvis till industrier för att täcka specifika processbehov. Rörledningssystemet är normalt förlagt i marken och består av två parallella isolerade rörledningar, en så kallad framledning där det uppvärmda vattnet distribueras till byggnaderna och en retur- ledning som används för att leda vattnet tillbaka till produktions- anläggningen för att värmas upp på nytt. Det förekommer i viss omfattning att returledningen används för olika ändamål med lägre temperaturkrav, såsom växthus, markvärme och liknande, innan fjärrvärmevattnet återförs till produktionsanläggningen. Produktionsanläggningar för fjärrvärme kan antingen vara anlägg- ningar som producerar enbart värme, såsom hetvattencentraler (i statistiken normalt benämnt fristående värmeverk), värmepump- anläggningar eller anläggningar för överföring av överskottsvärme från industrier, eller kraftvärmeverk som utöver värme även produ- cerar el. I de flesta fjärrvärmesystem finns flera olika produktions- anläggningar. I hetvattencentraler och kraftvärmeverk används olika bränslen och energikällor för att producera fjärrvärme. De bränslen som används för fjärrvärmeproduktion i är huvudsakligen biobränslen, som utgjorde av den energi som användes för fjärrvärmeproduktion 2009. Avfallsbränslen och avfallsgas ut- gjorde sammanlagt medan torv utgjorde 3 pro- cent av fjärrvärmeproduktionen. Fossila bränslen, det vill säga olja, kol och naturgas, utgjorde sammanlagt . Både hetvattencentraler och kraftvärmeverk innehåller utrust- ning för bränslehantering, pannor och rökgasreningsutrustning. innehåller utöver detta en turbin för elproduktion. En förutsättning för att kunna producera el i en kraftvärmeanlägg- ning är att det finns avsättning i fjärrvärmenätet för den värme som produceras. Den fjärrvärme som sammanlagt producerades utgjordes till av värme som producerades i kraftvärme- processer.2 2 (2011). Figur 4.1 Energi för fjärrvärmeproduktion 2009 (värme och el) Källa: Svensk Fjärrvärme Värmepumpar används för att uppgradera värme från en värmekälla med låg temperatur till högre temperatur, normalt med hjälp av en eldriven kompressionsprocess. Värmekällan kan utgöras av till exempel sjövatten, renat avloppsvatten eller industriell överskotts- värme, om dess temperatur är lägre än vad som erfordras i fjärrvärme- systemet. Den största delen av de värmepumpar som finns i de svenska fjärrvärmesystemen utnyttjar lågvärdiga energiströmmar från kommunala avloppsreningsverk. Värmepumpar stod för av fjärrvärmeproduktionen 2009. Överskottsvärme från industriella processer, normalt benämnd industriell restvärme eller restvärme stod för omkring fem pro- cent av fjärrvärmeproduktionen. Industriell restvärme kan utgöras av överskottsvärme från en mängd olika industriprocesser, inom flera industrigrenar. De största leverantörerna av industriell rest- värme för fjärrvärmeproduktion finns inom pappers- och massa- industrin, kemisk industri och gruv- och stålindustri men det finns exempel även på verkstads- och gjuteriindustrier som levererar överskottsvärme till fjärrvärmeproduktion. De fjärrvärmesystem som har det energimässigt största inslaget av industriell restvärme är fjärrvärmesystemet i , som tar emot rest- värme från Shells respektive , och fjärrvärme- systemet i som tar emot restvärme från i respektive Befesa Scandust och Bergsöe i . Ett annat fjärrvärmenät där stora mängder energi tas omhand från industriprocesser är fjärrvärmesystemet i , som baseras på förbränning av avfallsgaser från . En mer ingående beskrivning av användning och potentialer för utnyttjande av industriell restvärme görs i avsnitt 4.7.3 och 4.7.4. Fjärrvärme distribueras från produktionsanläggningarna till de bygg- nader som är anslutna till fjärrvärmesystemet i ett slutet rörled- ningssystem. För att distribuera fjärrvärmevattnet används pumpar som höjer trycket för att kompensera för tryckförlusterna i rör- systemet. Fjärrvärmesystemen i är normalt dimensionerade för ett högsta tryck av 16 bar och en högsta temperatur på 120oC. I större fjärrvärmesystem kan det finnas behov av flera pump- stationer för att undvika att fjärrvärmenätets dimensionerande tryck- nivå överskrids. I de anslutna byggnaderna är fjärrvärmesystemet kopplat till de byggnadsinterna systemen för rumsuppvärmning och beredning av varmvatten genom så kallad indirekt anslutning. Indirekt anslut- ning innebär att vattnet i fjärrvärmesystemet är avskiljt från de byggnadsinterna systemen via värmeväxlare. Det är således inte samma vatten som används för att värma radiatorer och andra upp- värmningsanordningar i de anslutna byggnaderna, som cirkuleras i fjärrvärmesystemet. Temperaturen i framledningen anpassas efter utomhustempe- raturen och kan normalt variera mellan som lägst 65oC på somma- ren till maximalt 120oC . Byggnaders värmesystem är normalt dimensionerade så att den tillförda värmeeffekten ska mot- svara byggnadens värmeförluster ned till en viss dimensionerande utetemperatur (DUT) som varierar mellan olika delar av landet. Den lägsta möjliga framledningstemperaturen i fjärrvärmenätet styrs av att varmvatten måste kunna produceras med en lägsta tem- peratur på 55oC , bland annat för att undvika risk för bakterietillväxt (legionellabakterier) i byggnadernas varmvattensystem och kalkutfällning på värmeväxlarytor. systemet måste därför som lägst vara minst cirka 65oC för att kunna producera varmvatten som håller minst 55oC med hänsyn tagen till temperaturskillnader i värmeväxlare för beredning av varmvatten. Den maximala temperaturen i fjärrvärmesystemet kan däremot vara lägre än den maximalt tillåtna. En omotiverat hög framled- ningstemperatur innebär onödigt höga värmeförluster och i de flesta svenska fjärrvärmessystem uppnås den maximalt tillåtna tem- peraturen endast undantagsvis, till följd av en medveten strävan att minska värmeförlusterna i fjärrvärmenätet. En lägre framlednings- temperatur är även gynnsam för elproduktion i kraftvärmeverk. I de flesta fjärrvärmenät är därför den högsta temperaturnivån vin- tertid istället 100–115oC. Lägre temperaturer i fjärrvärmesystem är även fördelaktigt för möjligheterna att utnyttja värmekällor av lägre temperatur än de som normalt används för fjärrvärmeproduktion. Det förekommer därför att nyare fjärrvärmesystem dimensioneras för lägre framled- ningstemperaturer, som så kallade lågtemperatursystem, med större ledningsdimensioner. Hur lågt man kan gå i strävan efter lägre framledningstempera- tur är beroende av hur väl de anslutna byggnadernas värmesystem är dimensionerade. Radiatorsystem i nya byggnader är normalt dimensionerade för en maximal framledningstemperatur på 60oC. I vissa fall är temperaturbehovet ännu lägre, t.ex. i golvvärmesystem. I äldre byggnader finns radiatorsystem som dimensionerades för maximalt 80oC, i vissa fall 90oC. I takt med att energieffektivise- ringar görs i det befintliga byggnadsbeståndet ökar möjligheterna att hålla lägre framledningstemperatur även vid leverans av fjärr- värme till äldre byggnader. Fjärrvärmesystemens temperaturschema kan härigenom te sig som en betydande överstandard ur kundens perspektiv. innebär byggnader med brister i dimensione- ringen av sina värmesystem behov av högre framledningstempera- tur i fjärrvärmesystemen. Värmeväxlarna mellan fjärrvärmesystemet och de fastighetsinterna systemen för rumsuppvärmning och varmvatten, inklusive kring- utrustning för temperaturreglering och mätning av fjärrvärme- leveransen, utgör fjärrvärmecentralen i respektive byggnad som är ansluten till fjärrvärmenätet. Fjärrvärmecentralen fungerar normalt som gränsen mellan fjärrvärmesystemet och kundens värmesystem och är leveranspunkten för fjärrvärme till kundens anläggning, det vill säga gränssnittet mellan leverantör och kund. Ledningssystemets kapacitet bestäms av maximalt möjligt flöde i fjärrvärmeledningarna och den dimensionerande temperaturskillnaden mellan fram- och returledningstemperatur. I fjärrvärmecentralen mäts kontinuerligt fjärrvärmens flöde och framlednings- och returledningstemperatur som integreras i en värmemängdsmätare till levererad värmeenergi- mängd. Mätningen ligger till grund för debitering och betalning av levererad mängd fjärrvärme i efterhand. Temperatur- och flödes- regleringen i fjärrvärmecentralen styr returtemperaturen i fjärrvärme- systemet, vilket gör att optimering av regleringen är en viktig del i att effektivisera fjärrvärmedistributionen. Härigenom effektiviseras pumpningen av vattnet i systemet och möjligheterna till ett för- bättrat primärenergiutnyttjande ökar, främst i produktionsanlägg- ningar som är utrustade med rökgaskondensering och värmepumpar. Produktionsanläggningar och distributionsnät utgör ett samman- hängande system som planeras och drivs för att ge en effektiv värme- leverans till samtliga anslutna kunder. I normalfallet behövs flera produktionsanläggningar för att tillgodose värmeeffektbehovet under årets alla timmar. De produktionsanläggningar som har lägst rörliga produktionskostnader benämns basproduktionsanläggningar medan de produktionsanläggningar som har de högsta rörliga pro- duktionskostnaderna brukar benämnas spetsproduktionsanläggningar eller topplastproduktionsanläggningar, vilket åskådliggörs i Figur 4.2. Figur 4.2 Illustration av fjärrvärmeproduktion i ett fjärrvärmesystem Alla produktionsanläggningar har sin bestämda roll i systemet och är i allmänhet inte utbytbara mot varandra. Produktionsförhållan- dena i ett fjärrvärmesystem åskådliggörs ofta i form av ett så kallat varaktighetsdiagram. Ett principiellt varaktighetsdiagram framgår av Figur 4.3. Principiellt varaktighetsdiagram för fjärrvärmesystemet i Figur I varaktighetsdiagrammet sorteras årets sammanlagt efter utetemperatur på så sätt att den timme med den lägsta ute- temperaturen, och därmed det största värmeeffektbehovet, placeras längst till vänster i diagrammet och årets övriga timmar sorteras in efter sjunkande värmeeffektbehov. Tillgängliga produktionsresur- ser för att täcka värmeeffektbehovet läggs in i diagrammet med de produktionsresurser med lägst rörlig produktionskostnad i botten av diagrammet. Den yta som erhålls genom integrering av de sam- lade värmeeffektbehoven under årets alla timmar utgör den sam- manlagda levererade energin i fjärrvärmesystemet . Det framgår av figuren att de produktionsresurser som utgör bas- produktionsanläggningar står för den största delen av fjärrvärme- produktionen medan spetsproduktionsanläggningarna endast produ- cerar en mycket begränsad del av värmeenergibehovet då dessa pro- duktionsanläggningars årliga drifttid är mycket kort, koncentrerad till årets kallaste timmar. Kraven på spetsproduktionsanläggningarna är att de ska kunna startas och producera värme med relativt kort varsel. De eldas där- för normalt med flytande eller gasformiga bränslen, vanligtvis olja. Det pågår en utveckling där fossil eldningsolja och gas i allt större utsträckning byts ut mot bioolja och träpulver, som har samma eller liknande egenskaper som fossil eldningsolja. Användning av bio- oljor har fördelen att inte bidra till de fossila koldioxidutsläppen. Biooljor är inte heller beskattade vilket gör att de är billigare än mineraloljor. Då det gäller bränslen för produktion av värme i bas- och mel- lanskiktet av varaktighetsdiagrammet är utbudet mer varierat, och till stor del beroende på fjärrvärmesystemets storlek. I ett större fjärrvärmesystem finns normalt flera basproduktionsanläggningar och i vissa fall även fler anläggningar som producerar värme i mel- lanskiktet, medan det i ett mindre fjärrvärmesystem oftast finns bara en basproduktionsanläggning. Basproduktionsanläggningar utgörs företrädesvis av anläggningar som eldas med relativt sett billiga och obeskattade energikällor, såsom olika avfalls- och biobränslen eller industriell restvärme. Det förekommer även fjärrvärmesystem där huvuddelen av basproduk- tionen ännu baseras på värmepumpar som utnyttjar naturligt före- kommande lågenergiflöden och flöden från de kommunala avlopps- reningsverken men som har väsentligt högre driftkostnader än då de byggdes, till följd av betydligt högre elkostnader. Effektiviteten i ett fjärrvärmesystem tar sig bland annat uttryck i användande av så billiga bränslen och värmekällor som möjligt med godtagbara miljöegenskaper, anpassning av temperaturen till rådande utomhustemperatur och optimering av kundernas anlägg- ningar i syfte att sänka returtemperaturen. Genom en låg returtem- peratur förbättras ledningssystemets kapacitet som det gör det möjligt att producera mer värme i befintliga produktions- anläggningar, främst i fjärrvärmesystem där rökgaskondensrings- anläggningar och värmepumpar används. Trots att alla fjärrvärmesystem i grunden är utformade på ett likartat sätt med basproduktionsanläggningar, topplastproduktions- anläggningar och fjärrvärmedistributionsnät är skillnaderna stora mellan systemen med avseende på ett flertal olika parametrar som påverkar fjärrvärmesystemens samlade effektivitet och möjligheter till lönsam drift av systemen. Bland de mest betydande para- metrarna kan nämnas värmeunderlagets värmetäthet och tillgång till bränslen och värmekällor med goda miljöegenskaper. 4.2Fjärrvärmens utveckling i och andra länder