sou · GZB325 · 2011-04-06 00:00:00 — Skada som uppkommer vid samtjänstgöring enligt det nordiska samarbetsavtalet ska ersättas av den stat på vars territorium skadan inträffat, enligt de villkor som gäller för skador som förorsakats av den statens egna tjänstemän (artikel 21.4). Avtalet innehåller inga bestämmelser om regressrätt. Utredningens förslag: Den svenska staten ska ersätta skador som utländska tjänstemän orsakar vid insatser i enligt Prüm- rådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet eller det nordiska samarbetsavtalet. Ersättning ska utgå i den utsträckning skadan skulle ha ersatts, om den vållats av en svensk polisman. Justitiekanslern ska handlägga anspråk i anledning av insatser enligt Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet och det nordiska samarbetsavtalet, om anspråket grundas på ett felaktigt beslut eller en underlåtenhet att meddela beslut. Utredningens bedömning: En rätt bör föreligga för svenska staten, att i vissa fall återkräva utbetald ersättning från den utländska tjänstemannens hemstat, men kräver ingen särskild författningsreglering. 1 Se t.ex. de engelska och franska versionerna: Engelska: In the case provided for in paragraph 1, the whose officials have caused damage to any person in the territory of another reimburse the latter in full any sums it has paid to the victims or persons entitled on their behalf. Franska: le cas visé au paragraphe 1, l'État membre dont les fonctionnaires ont causé des dommages à quiconque sur le territoire d'un autre État membre rembourse intégralement à ce dernier les sommes qu'il a versées aux victimes ou à leurs ayants droit. Ansvar för skador som vållats av utländska tjänstemän Enligt såväl Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet som det nordiska samarbetsavtalet ska svenska staten ersätta skador som utländska tjänstemän orsakar vid insatser här. Ersättning ska utgå i den utsträckning skadan skulle ersättas om den vållats av en svensk polisman. De regler som här kan bli aktuella är bl.a. skadeståndslagen eller lagen om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder. Bestämmelser om svenska statens ersättningsskyldighet bör lämpligen utformas på samma sätt som i 13 § LIPS (se avsnitt 15.1). Ersättningsansvaret enligt ifrågavarande paragraf bör alltså utvidgas till att gälla, utöver insatser enligt och det svensk-danska polissamarbetsavtalet, också insatser enligt Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet och det nordiska samarbetsavtalet. Liksom är fallet beträffande anspråk i anledning av nuvarande samarbetsformer, bör Justitiekanslern handlägga anspråk i anledning av insatser enligt Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet och det nordiska samarbetsavtalet, om anspråket grundas på ett felaktigt beslut eller en underlåtenhet att meddela beslut. Vad som föreskrivs i Prüm- rådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet om rätten för svenska staten att återkräva utbetald ersättning från den utländska tjänstemannens hemstat kräver ingen författningsreglering (jfr prop. 1999/2000:64 s. 110 ff. och 1999/2000:122 s. 72 ff.) Frågan om svenska statens skyldighet att ersätta skador som svenska tjänstemän vållar utomlands behandlas i avsnitt 17.3. Arbetsrätten är det system av rättsregler som tillämpas inom arbetslivet och på arbetsmarknaden. Den svenska lagregleringen på arbetsrättens område har traditionellt sett delats upp i civilrättslig och offentligrättslig reglering. Uttryckt något förenklat kan man säga, att de civilrättsliga reglerna, vilka har ett stort inslag av kollektivavtalade bestämmelser, rör det inbördes förhållandet mellan en arbetstagare och en arbetsgivare, respektive en arbetstagar- och arbetsgivarorganisation. Anställnings- eller tjänstevillkor bestäms i denna ordning. Om någon bryter mot de civilrättsliga villkoren, blir denne i regel skadeståndsskyldig för avtalsbrott. De offentligrättsliga reglerna däremot består i huvudsak av ordnings- och säkerhetsföreskrifter, vilkas efterlevnad i första hand övervakas av staten och inte avtalsparterna. Ett brott mot dessa bestämmelser innebär oftast att den felande ådrar sig straffansvar eller skyldighet att betala en avgift till staten. De civilrättsliga bestämmelserna finns i bl.a. lagen (1982:80) om anställningsskydd, lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet och lagen (1994:260) om offentlig anställning. Arbetsmiljölagen (1977:1160), å andra sidan, är ett exempel på en offentligrättslig arbetsreglerande lag (jfr prop. 1998/99:90 s. 14). När utländska tjänstemän deltar i insatser i uppkommer fråga om det krävs någon särskild reglering i denna allmänna arbetsrättsliga ordning. Enligt artikel 23 i Prümrådsbeslutet ska tjänstemän som verkar på en annan stats territorium i tjänsterättsligt hänseende omfattas av tillämplig lagstiftning i hemstaten. I bestämmelsen framhålls att detta gäller särskilt beträffande disciplinärt ansvar. Vad som avses med tjänsterättsligt hänseende är inte helt klart. Den svenska översättningen förefaller mindre väl utförd. Vid en jämförelse med övriga språkversioner framgår att uttrycket inte avser arbetsrätt i vid bemärkelse, utan endast den civilrättsliga regleringen, dvs. närmast avser relationen mellan anställd och arbetsgivare eller vad som kan betecknas som de anställningsrättsliga förhållandena (jfr lagen om offentlig anställning).1 Offentligrättslig reglering, som arbetsmiljölagen, omfattas alltså inte. Atlasrådsbeslutet innehåller ingen arbetsrättslig reglering. Enligt artikel 1 i rådsbeslutet ska praktiska detaljer och genomförandebestämmelser som kompletterar beslutet fastställas i direkt samråd mellan de inblandade staterna. Enligt artikel 7 i det nordiska samarbetsavtalet har anställningsmyndigheten ansvar som arbetsgivare för personal som deltar i samtjänstgöring i ett annat land. Ansvar under en insats åvilar emellertid den myndighet som leder insatsen i det land där samtjänstgöringen äger rum. I rapporten från den nordiska arbetsgruppen2 anges, att arbetsgivaren i hemlandet har ansvar för frågor som rehabilitering liksom åtgärder som syftar till att göra den berörde förberedd och lämplig för en arbetsuppgift. Hit hör till exempel ändamålsenlig utbildning och utrustning. Arbetsmiljöfrågor som har direkt koppling till den gemensamma insatsen faller enligt rapporten endast under den myndighets ansvar där samtjänstgöringen äger rum. Det kan gälla ansvar för att personalen inte utsätts för onödiga risker eller faror eller utsätts för onödigt påfrestande förhållanden. Vad gäller disciplinansvar gäller samma regler som enligt Prüm- rådsbeslutet. Enligt artikel 9 i samarbetsavtalet ska sålunda beslut 1Se t.ex. de engelska och franska versionerna (utredningens understrykningar): Engelska: Employment relationship Officers operating within another Member State's territory, under this Decision, shall remain subject to the employment law provisions applicable in their own , particularly as regards disciplinary rules. Franska: Relation de travail Les fonctionnaires d'un État membre opérant sur le territoire d'un autre État membre au titre de la présente décision restent soumis aux dispositions du droit du travail qui s'appliquent dans leur État membre, notamment en matière disciplinaire. 2Rapport från den nordiska arbetsgruppen tillsatt av för lagstiftningssamarbete s. 34 f. och 43 f.(Ju2008/4161/PO). som rör disciplinansvar fattas av behörig myndighet i hemstaten enligt den lagstiftning som gäller där. Utredningens förslag: Utländska tjänstemän som deltar i insatser i enligt Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet eller det nordiska samarbetsavtalet bör med nuvarande reglering anses omfattas av arbetsmiljölagen (1977:1160). En bestämmelse om detta bör föras in i lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete. Den utländske tjänstemannens arbetsgivare och den svenska polismyndighet som leder insatsen ska båda ha ett arbetsmiljöansvar. Ansvarsfördelningen dem emellan ska motsvara vad som enligt arbetsmiljölagen gäller mellan arbetsgivare som hyr ut arbetskraft och den som hyr in arbetskraft för att utföra arbete i sin verksamhet. Utredningens bedömning: Det krävs ingen särskild reglering för att uppfylla kravet i Prümrådsbeslutet att utländska tjänstemän som verkar i ska omfattas av hemlandets rättsliga reglering, såvitt avser förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Motsvarande bör gälla för den praktiska regleringen enligt Atlasrådsbeslutet och det nordiska samarbetsavtalet. Enligt Prümrådsbeslutet ska utländska tjänstemän som verkar i omfattas av hemlandets anställningsrättsliga reglering såvitt avser förhållandet mellan arbetsgivare och anställd. Detta överensstämmer också med vad som följer av I-förordningen3 (artikel 8.2), som är direkt tillämplig i . Någon särskild svensk reglering krävs därför inte. Bestämmelserna i är tillämpliga även på utländska tjänstemän som deltar i insatser i enligt Atlasrådsbeslutet och det nordiska samarbetsavtalet. Denna ordning bör därför komma till uttryck i den praktiska regleringen för alla tre insatserna. 3 och rådets förordning 593/2008/EG av om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (I). De offentligrättsliga reglerna i arbetsrätten gäller alla arbetstagare inom territorium, inbegripet utländska arbetstagare som endast tillfälligt befinner sig här.4 Detta innebär att utländska tjänstemän som deltar i insatser i enligt Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet eller det nordiska samarbetsavtalet, och alltså arbetar här, omfattas av regleringen i arbetsmiljölagen. En bestämmelse om detta bör därför för tydlighets skull föras in i lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete. Utgångspunkten i arbetsmiljölagen är att det är arbetsgivaren som har ansvar för arbetsmiljön. När utländska tjänstemän deltar i insatser i enligt Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet eller det nordiska samarbetsavtalet saknar emellertid hemlandets anställningsmyndighet i stor utsträckning rådighet över de förhållanden som gäller för insatserna, bl.a. beroende på att de utländska tjänstemännen står under befäl av svensk polis och är inordnade i den organisationsstruktur som finns här (se avsnitt 9.3.3). Mot denna bakgrund framstår det som lämpligt att fördela arbetsmiljöansvaret mellan hemlandets anställningsmyndighet och den svenska polismyndighet som leder den aktuella insatsen. En sådan ansvarsfördelning föreskrivs också i det nordiska samarbetsavtalet. Ett delat arbetsmiljöansvar av liknande slag gäller enligt arbetsmiljölagen mellan arbetsgivare som hyr ut arbetskraft (t.ex. bemanningsföretag) och den som hyr in arbetskraft för att utföra arbete i sin verksamhet (3 kap. 2 § och 12 § andra stycket arbetsmiljölagen). Regleringen innebär att huvudansvaret för arbetsmiljön ligger på arbetsgivaren, dvs. uthyraren, och att inhyraren ska vidta de skyddsåtgärder som behövs i det aktuella arbetet. Den som anlitar inhyrd personal att utföra arbete i sin verksamhet har alltså ett särskilt skyddsansvar för personalen. Orsaken till att inhyraren har detta ansvar är att uthyraren i stor utsträckning saknar rådighet över de förhållanden som gäller för arbetet på det främmande arbetsstället (prop. 1993/94:186 s. 35). De långsiktiga arbetsmiljökraven, som utbildning och rehabilitering, ligger emellertid fortfarande kvar på arbetsgivaren, det vill säga den som hyr ut arbetskraften. När det gäller de arbetsmiljöåtgärder som behövs i det aktuella arbetet ska enligt förarbetena en rimlig fördelning göras mellan den arbetsgivare som hyrt in arbetskraften och den arbetsgivare som hyrt ut arbets- 1998/99:90 s. 14, och , Arbetsmiljölagen – kommentar och författningar, 15 uppl., s. 44. Hur denna fördelning i detalj ska göras beror på omständigheterna i det enskilda fallet. Bestämmelsen ger uthyrare och inhyrare anledning att precisera hur skyddsansvaret mellan dem ska vara fördelat (prop. 1993/94:186 s. 67 f.). Utländska tjänstemän som deltar i insatser i enligt Prüm- rådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet eller det nordiska samarbetsavtalet utgör inte uthyrd arbetskraft i den mening som avses i 3 kap. 12 § andra stycket arbetsmiljölagen. Detta innebär att ansvaret för arbetsmiljön med en tillämpning av enbart nuvarande bestämmelser helt kommer att ligga på arbetsgivaren i hemlandet. En sådan ordning är alltså otillfredsställande. Den önskade fördelning av ansvaret för arbetsmiljön, i enlighet med vad som gäller i uthyrarfallen, kräver därför en lagändring. Det delade arbetsmiljöansvar som enligt arbetsmiljölagen gäller mellan arbetsgivare som hyr ut arbetskraft och den som hyr in arbetskraft bör således på motsvarande sätt gälla mellan den utländska tjänstemannens anställningsmyndighet och den svenska polismyndighet som leder insatsen. 17Svenska tjänstemäns insatser i andra stater På motsvarande sätt som utländska tjänstemän kan komma att delta i insatser i enligt Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet och det nordiska samarbetsavtalet, kan förstås svenska tjänstemän komma att delta i sådana insatser utomlands. Bistånd enligt artikel 18 i Prümrådsbeslutet skiljer sig från gemensamma insatser enligt artikel 17 i Prümrådsbeslutet, bistånd enligt Atlasrådsbeslutet och samtjänstgöring enligt det nordiska samarbetsavtalet på så sätt, att , i vissa fall, har en skyldighet att lämna bistånd. Frågan om skyldigheten för att lämna sådant bistånd har behandlats i ett annat sammanhang (se Ds 2009:8 och prop. 2009/10:177) och ingår alltså inte i utredningens uppdrag. Regleringen finns i 3 kap. 3 och 4 §§ förordningen (2010:705) om internationellt polisiärt samarbete. I korthet innebär regleringen att (), polismyndigheter, och är skyldiga att på olika sätt bistå andra stater vid större evenemang med gränsöverskridande verkningar och liknande händelser, katastrofer och allvarliga olyckor. Myndigheterna är därvid skyldiga att underrätta berörda myndigheter i annan stat om situationen och förmedla väsentlig information samt genomföra nödvändiga polisiära åtgärder på svenskt territorium. I den mån myndigheterna har möjlighet ska de också, på begäran av den berörda staten, bistå med tjänstemän och nödvändig utrustning. Bi- ståndet ska syfta till att förhindra brott eller upprätthålla allmän ordning och säkerhet. RPS fattar beslut om det bistånd som ska lämnas av polisväsendet, medan och fattar beslut om det bistånd som ska lämnas av respektive myndighet. RPS är som huvudregel samordnande myndighet för biståndet. Svenska tjänstemän får inte tilldelas uppgifter som innebär myndig- Svenska tjänstemäns insatser i andra stater hetsutövning enligt svensk lag, när de tjänstgör i en annan stat inom ramen för denna typ av biståndsinsats. Vad gäller övriga typer av insatser, dvs. gemensamma insatser enligt artikel 17 i Prümrådsbeslutet, bistånd enligt Atlasrådsbeslutet och nordisk samtjänstgöring, finns ingen skyldighet för att på begäran bistå en annan stat. Utan detta bistånd sker helt frivilligt från svensk sida. I dessa fall gäller att de svenska tjänstemännens befogenheter regleras av det mottagande landets nationella bestämmelser (artikel 17.2 i Prümrådsbeslutet, artikel 3.3 a i Atlasrådsbeslutet och artikel 2 i det nordiska samarbetsavtalet). Mot den bakgrunden krävs ingen svensk lagreglering av svenska tjänstemäns befogenheter att utöva myndighet i andra stater (jfr prop. 2007/08:83 s. 31 f. och 1999/2000:64 s. 94). Däremot behöver vissa andra frågor övervägas särskilt, nämligen frågorna om svensk jurisdiktion för brott som begås utomlands (avsnitt 17.2), ansvar för skador som vållas av svenska tjänstemän utomlands (avsnitt 17.3), arbetsrättsliga frågor (avsnitt 17.4) samt utförsel och införsel av vapen och annan utrustning (avsnitt 17.5). 17.2Svensk jurisdiktion för brott som begås av svenska tjänstemän utomlands Bestämmelser om svensk straffrättslig jurisdiktion finns framför allt i 2 kap. . Enligt 2 kap. 2 § ska för brott som har begåtts utomlands dömas efter svensk lag och vid svensk domstol, om gärningsmannen är svensk eller har hemvist här eller är utlänning som inte har hemvist här, men som efter brottet har blivit svensk medborgare eller har tagit hemvist i riket. Samma sak gäller för medborgare i ett annat nordiskt land som finns här i riket eller för annan utlänning som finns här om det på brottet kan följa fängelse enligt svensk lag. Det nu sagda gäller i regel endast om gärningen är straffbar på gärningsorten (kravet på s.k. dubbel straffbarhet). Vidare gäller att strängare påföljd inte får dömas ut här än vad som följer av lagen på gärningsorten. Kravet på dubbel straffbarhet och den angivna begränsningen vad gäller utdömande av påföljd gäller inte för vissa sexualbrott som begåtts mot en person som inte fyllt . Svenska tjänstemäns insatser i andra stater I 2 kap. 3 § kompletteras reglerna i 2 § angående svensk jurisdiktion beträffande brott begånget utom riket med bestämmelser som utsträcker behörigheten till vissa specialfall. För vissa särskilda brottsplatser, personkategorier eller gärningstyper eller om brottet har riktat sig mot särskilt angivna svenska intressen eller är särskilt grovt kan dömas enligt svensk lag och vid svensk domstol även i annat fall än som avses i 2 §. Ett exempel på det är när ett brott har begåtts i tjänsten utom riket av en polisman, tulltjänsteman eller tjänsteman vid , som utför gränsöverskridande arbetsuppgifter enligt en internationell överenskommelse som har tillträtt (3 § 3 a). Be- stämmelsen infördes i 2000 i samband med genomförandet av regler om polisiärt samarbete och avtalet mellan och om polisiärt samarbete i (prop. 1999/2000:64). och det svensk-danska polissamarbetsavtalet förutsätter att den stat som tar emot tjänstemän från en annan stat, jämställer den andra statens tjänstemän med sina egna polismän vad gäller straffrättsligt ansvar. Något åtagande att oinskränkt kunna åtala och döma sina egna tjänstemän för gärningar i samband med att dessa utför uppgifter i den andra staten finns inte. Mot bakgrund av att i princip inte utlämnar svenska medborgare, och att konvention om överförande av lagföring i brottmål är tillämplig endast i förhållande till ett fåtal Schengenstater, ansågs det dock vara nödvändigt att genomföra en sådan anpassning (a. prop. s. 120). I båda fallen var det alltså fråga om gränsöverskridande arbetsuppgifter. I 2 kap. 5 § andra stycket föreskrivs att det krävs ett särskilt förordnande från regeringen eller myndighet som regeringen har bestämt för att åtal ska få väckas för ett brott som har begåtts utomlands (åtalsförordnande). I vissa speciella fall får dock åtal väckas utan åtalsförordnande. Det gäller bl.a. om brottet har begåtts i tjänsten utom riket av en polisman, tulltjänsteman eller tjänsteman vid , som utför gränsöverskridande arbetsuppgifter enligt en internationell överenskommelse som har tillträtt (5 § andra stycket 4).1 1 Utredningen om svenskt rättsväsende i internationella uppdrag föreslår en utökning av undantaget från kravet på dubbel straffbarhet i 2 kap. 3 § , se SOU 2009:75 s. 299 ff. Enligt förslaget ska svensk jurisdiktion gälla om brott har begåtts vid tjänstgöring utomlands av svensk medborgare eller utlänning med hemvist i som deltar i ett internationellt uppdrag, vari tar del. Utredningen föreslår också att sådant åtal ska få väckas utan åtalsförordnande enligt 2 kap. 5 § . Förslaget bereds i . Svenska tjänstemäns insatser i andra stater 17.2.2Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet och det nordiska samarbetsavtalet Enligt både Prümrådsbeslutet (artikel 22) och Atlasrådsbeslutet (artikel 4) ska tjänstemän som verkar på annan stats territorium i straffrättsligt hänseende jämställas med den andra statens tjänstemän, om inte annat avtalats mellan de berörda staterna. Detta gäller såväl i fråga om brott som tjänstemännen själva begår som brott som begås mot dem (en motsvarande reglering finns i och det svensk-danska polissamarbetsavtalet, se avsnitt 17.2.1). En liknande ordning gäller vid nordisk samtjänstgöring. Enligt artikel 8 i det nordiska samarbetsavtalet ska sålunda samtjänstgörande poliser ha det skydd och vara underkastade det ansvar som följer av nationell lagstiftning i det land där samtjänstgöringen äger rum. I rapporten som ligger till grund för samarbetsavtalet anges att regleringen inte utesluter det straffrättsliga ansvar som polisen har enligt nationell lag i det land där polisen är anställd.2 Detta innebär att de nationella straffrättsliga bestämmelserna i det land där polisen är anställd kan tillämpas i enlighet med den nationella lagstiftningen. Poliserna kan således ställas till svars för brott begångna i tjänsten även i det land där de är anställda, trots att tjänstgöringen skett på ett annat lands territorium, om den nationella lagstiftningen i det land där polisen är anställd möjliggör detta. Utredningens förslag: Enligt nuvarande bestämmelser är svensk domstol oinskränkt behörig att pröva åtal om brott som har begåtts i tjänsten utom riket av svensk polisman, tulltjänsteman eller tjänsteman vid , som utför gränsöverskridande arbetsuppgifter enligt en internationell överenskommelse som har tillträtt. Vidare kan sådant åtal väckas här utan föregående åtalsförordnande. För att klargöra att bestämmelserna också framgent ska gälla i andra fall vid tjänstgöring i annan stat, än vid rena gränsöverskridande arbetsuppgifter, bör en utvidgning göras i 2 kap. 3 och 5 §§ avseende de svenska polismän, tulltjänstemän eller tjänstemän vid 2 Rapport från den nordiska arbetsgruppen tillsatt av för lagstiftningssamarbete s. 44 (Ju2008/4161/PO). Svenska tjänstemäns insatser i andra stater som utför arbetsuppgifter i annan stat enligt Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet eller det nordiska samarbetsavtalet. Regleringen av vad som gäller för tjänstemän som verkar på en annan stats territorium i straffrättsligt hänseende är densamma i Schengenöverenskommelsen, det svensk-danska samarbetsavtalet, Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet. Regleringen innebär att den stat som tar emot tjänstemän från en annan stat, ska jämställa den andra statens tjänstemän med sina egna polismän vad gäller straffrättsligt ansvar. Som anges i den i avsnitt 17.1 refererade propositionen (prop. 1999/2000:64 s. 120), innebär detta inte något åtagande att oinskränkt kunna åtala och döma sina egna tjänstemän för gärningar i samband med att dessa utför uppgifter i den andra staten. Av samma skäl som anförs i den propositionen bör dock svensk domstol vara oinskränkt behörig att pröva åtal om brott som begåtts i tjänsten utom riket av svenska tjänstemän (polisman, tulltjänsteman eller tjänsteman vid ) som utför arbetsuppgifter utomlands enligt Prümrådsbeslutet eller Atlasrådsbeslutet. En sådan ordning föreskrivs också i det nordiska samarbetsavtalet. Vidare bör sådant åtal kunna väckas här utan föregående åtalsförordnande. Enligt nuvarande bestämmelser är svensk domstol oinskränkt behörig att pröva åtal om brott som har begåtts i tjänsten utom riket av svensk polisman, tulltjänsteman eller tjänsteman vid , som utför gränsöverskridande arbetsuppgifter enligt en internationell överenskommelse som har tillträtt. Vidare kan sådant åtal väckas här utan föregående åtalsförordnande. De arbetsuppgifter som kommer ifråga för en svensk polisman, tulltjänsteman eller tjänsteman vid utomlands enligt Prümrådsbeslutet, Atlasrådsbeslutet eller det nordiska samarbetsavtalet är vidare än enbart gränsöverskridande i strikt mening. För att klargöra att lagföring bör vara möjlig också vid dessa samverkansformer, bör bestämmelserna utvidgas till att gälla när någon av berörda kategorier svenska tjänstemän utför arbetsuppgifter i annan stat enligt en internationell överenskommelse vilken har tillträtt. I en sådan utvidgad bestämmelse kommer de nuvarande gränsöverskridande arbetsuppgifterna enligt och också att innefattas. Vidare bör åtal, liksom vid gränsöverskridande arbetsuppgifter, få väckas utan åtalsförordnande enligt 2 kap. 5 § . Svenska tjänstemäns insatser i andra stater 17.3Ansvar för skador som vållats av svenska tjänstemän utomlands En beskrivning av nuvarande bestämmelser om det allmännas skadeståndsansvar finns i avsnitt 15.1.