sou · GZB362 · 2011-10-10 00:00:00 — Avtalet undertecknades av FFR:s ordförande och samebyns ordförande. I avtalen ingick följande klausul: Avtalet är giltigt endast om det godkänns dels av samebyn vid bystämma dels av regeringen. Föreligger inget sådant godkännande inom ett – efter det att avtalet undertecknats av samebyn förlorar avtalet all verkan. Som angetts ska avtalsförslagen underställas regeringen för beslut. Ett tidsintervall framstår som tillräckligt. I formell mening framstår det således förhållandevis okomplicerat för staten att ingå avtal med samebyarna. De ekonomiska åtaganden samebyn gör ska betalas av medlemmarna. Kostnaderna ska fördelas mellan de renskötande medlemmarna efter reninnehavet. Medlemmarna ska förskottera de medel som behövs. Vidare har de renägande medlemmarna i samebyn ett personligt betalningsansvar för samebyns förbindelser. En sameby kan inte heller försättas i konkurs eller upplösas. Dessa särregler innebär alltså att det kan vara riskfullt för en sameby att åta sig ansvar för kostnader. Om samebyn inte kan hantera kostnaden finns det en risk för att medlemmarna hamnar i personliga ekonomiska svårigheter. En sameby med dålig ekonomi kan inte heller ersättas av en annan sameby, utan att den nya samebyn tar över den gamla samebyns skulder, eftersom det saknas ett konkursförfarande. Allmänna förutsättningar för utredningsarbetet Som framgår inledningsvis förhandlade FFR med alla samebyar i landet. Det betyder alltså att FFR även förhandlade med de samebyar som är belägna nedanför odlingsgränsen i och . Som kommer att framgå i det följande föreslog FFR även att staten skulle fortsätta äga renskötselanläggningar som Samefonden skulle underhålla belägna nedanför odlingsgränsen. De samebyar som är belägna nedanför odlingsgränsen och som är berörda är , Maskaure, Ståkke, Udtja, , och Mausjaure. Vidare är även de två koncessionssamebyarna berörda. Samefonden har historiskt också bidragit till underhållet av renskötselanläggningarna i dessa byar. Som framgått av kapitel 1 är emellertid utredningsuppdraget begränsat till renskötselanläggningar på statens mark ovanför odlingsgränsen. Med hänsyn till att FFR:s arbete dock även avsåg samebyar nedanför odlingsgränsen och att Samefonden underhåller även dessa anläggningar kan direktivets avgränsning till statens mark ovanför odlingsgränsen förefalla omotiverad. Det finns dock en särskild juridisk komplikation när det gäller renskötselanläggningar nedanför odlingsgränsen. Långt efter det FFR:s arbete slutförts och genomförts har staten sålt mark nedanför odlingsgränsen till . Eftersom renskötselanläggningarna är fastighetstillbehör har dessa ingått i försäljningen om det vid avtalet inte gjordes något särskilt förbehåll. Om dessa ägs av skulle även underhållsansvaret vila på bolaget. har dock i praktiken anläggningarna nyttjats av samebyarna och bidrag till underhållet kommit från Samefonden. Frågan behöver klarläggas. Utredningens begränsning till mark ovanför odlingsgränsen innebär dock att detta inte ligger inom ramen för utredningens uppdrag. I detta kapitel redovisar utredningen kartläggningen av de renskötselanläggningar som enligt länsstyrelsernas redovisningar, utredningens egen enkät samt FFR:s rapporter omfattas av Samefondens underhållsansvar. Huvuddelen av anläggningarna ägs av staten men finns det anläggningar som förts över på samebyarna och som enligt beslut i Samefonden också ska underhållas med medel från Samefonden. Flera av dessa anläggningar finns också med på de listor som ligger till grund för länsstyrelsernas ansökan om medel från Samefonden. Det finns emellertid anläggningar som, enligt Samefondens beslut, ska underhållas med medel från fonden men som inte är upptagna på de listor som ligger till grund för länsstyrelsernas ansökan om medel hos Samefonden. Som utredningen visar gäller det främst slaktanläggningar. Utredningen har i enkäten till samebyarna och i samtal med länsstyrelsernas tagit upp frågan om det finns anläggningar som inte behövs för renskötseln. Det sammanfattande svaret är att i princip alla anläggningar är viktiga för renskötseln med några få undantag. På grundval av informationen gör utredningen en bedömning om de anläggningar som inte behövs i renskötseln skulle kunna tillgodose ett mer allmänt ändamål. Om så inte är fallet skulle anläggningarna kunna rivas. Utredningen vill dock understryka att i de samtal med representanter för olika samebyar som utredningen haft, har det framkommit att frågan om vilka anläggningar som behövs också måste bedömas mot bakgrund av hur det framtida underhållet ska finansieras och de medel som finns tillängliga. I det följande redovisas renskötselanläggningarna uppdelade på län och sameby. För varje anläggning redovisas ett återanskaffningsvärde prisnivå. För är dock återanskaffningsvärdet angivet prisnivå. Återanskaffningsvärdet för de byskiljande stängslen är uppdelat mellan byarna liksom de stugor som utnyttjas av flera byar. frågan om enkla beräkningar som inte beaktar att nyttan av en anläggning kan skilja sig mellan byarna. Återanskaffningsvärdet ger underlag för att beräkna underhållskostnaden. Utredningen utgår liksom FFR från att underhållskostnaden motsvarar av återanskaffningsvärdet. Det saknas återanskaffningsvärde för några anläggningar. Det gäller främst vägar där länsstyrelsernas schablon för att beräkna underhållskostnaden tillämpas men också för några slaktplatser, stugor och båthus. Avsnitt 3.1 är en beskrivning om vilka anläggningar det handlar om i , avsnitt 3.2 avser och avsnitt 3.3 . Beskrivningen bygger således på uppgifter som lämnats av respektive länsstyrelse och som granskats av de berörda samebyarna bl.a. genom utredningens enkät. I den mån det rått olika uppfattningar har utredningen gått tillbaka till äldre handlingar för att klarlägga vad som gäller. Enligt är det i frågan om byskiljande stängsel, stugor, slaktanläggningar och båthus som Samefonden har ett underhållsansvar för. Det saknas vägar i som underhålls av Samefonden. De byskiljande stängslen är sammanlagt . Det finns stängsel där det saknas naturliga hinder och där renar gärna förflyttar sig. Det finns också ett samband med riksstängslet. I de västra delarna av samebyarna är terrängen sådan att det är naturligt för renarna att söka sig västerut mot . På grund av riksstängslet är detta inte möjligt. Det ger i stället ett rentryck söderut mot samebyarna områden. Det behövs därför stängsel på vissa ställen mellan Gran och respektive och . Den sammantagna stängsellängden här är , alltså motsvarande drygt hälften av den totala längden i . De byskiljande stängslen behövs, enligt och samebyarna, eftersom det på stora områden saknas naturliga hinder mellan byarna som kan hindra att renhjordarna förflyttar sig utanför byns område. Avsaknad av stängsel eller dåligt underhållna stängels ökar kraven på renskötarna att övervaka och styra renhjordarnas vandring under sommarbetet. Återanskaffningsvärdet för samtliga byskiljande stängsel i är . (Det ska dock noteras att i beloppet ingår byskiljande stängsel mellan och Mausjaure med ett återanskaffningsvärde på . Mausjaure sameby tillhör inte .) Det innebär att återanskaffningsvärdet kan beräknas uppgå till per meter stängsel. Samtliga stängsel i som Samefonden ansvarar för är belägna ovanför odlingsgränsen, med undantag av en kortare sträcka i Malås område. Anläggningarna i är enligt uppgift från såväl som de berörda samebyarna till stor del i dåligt skick, se avsnitt 3.4, eftersom underhållet är eftersatts. Särskilt utsatta är de byskiljande stängslen på högfjället. Det som sliter på dem är att de tyngs ner av snö. Vissa sträckor behöver nyanläggas med nya stolpar och nät. Samefonden svarar också för underhållet av åtta stugor. Till dem hör uthus och i vissa fall även båthus. Två av stugorna används bara av samebymedlemmarna. Övriga sex används både av samebymedlemmar och av allmänheten. Dessa sex stugor är Skieble, Tjåkkeler, Ljusliden, Arevattnet, Jirejaure och Forsavan. Dessa stugor är även viktiga för friluftslivet, enligt . De ligger längs vandringsleder och nyttjas av allmänheten för övernattning. De är ofta utrustade med hjälptelefon och är följaktligen en del i fjällsäkerheten för turister. Utredningen har tagit upp frågan med företrädare för bl.a. sameby om behovet av de stugor som samutnyttjas med allmänheten. Enligt deras uppfattning skulle byn sannolikt överväga att lägga ned Jirejaure och Forsavan om underhållet skulle bekostas uteslutande med medel från samebyns medlemmar. Återanskaffningsvärdet för samtliga stugor är inklusive tillhörande uthus och båthus, uppskattas till . Vidare finns det sju slaktanläggningar. Dessa uppfyller i allmänhet inte EU:s veterinära krav. Samebyarna använder sig istället av mobila slaktanläggningar även om det kan förekomma viss husbehovsslakt vid de fasta anläggningarna. Däremot används hagarna vid slaktanläggningarna ofta för skiljning och samlingsplats inför transport. Slutligen innefattas fem–sex separata båthus i underhållsansvar, varav tre är belägna i anslutning till stugor. Sammantaget är följande samebyar berörda i : Det betyder att samtliga samebyar i inklusive skogssamebyn använder sig av renskötselanläggningar som underhålls med medel från Samefonden. 3.1.1Renskötselanläggningar per sameby i Nedan redovisas en sammanställning av de renskötselanläggningar för vilka Samefonden åtagit sig underhållsansvaret fördelade på respektive sameby. 1 slaktanläggning, Fråskonbäcken, anläggningsår 1969 1 båthus, Bijeransaren, anläggningsår 1930 2 stugor med tillhörande uthus/båthus: Skieble, anläggningsår 1977, återanskaffningsvärde, för stugan och för tillhörande bod/uthus Tjåkkeler, anläggningsår 1978, återanskaffningsvärde för stugan, för uthus och för båthus Summa återanskaffningsvärde för stugor med tillbehör: 3 byskiljande stängsel mellan södra och norra: Bieransaren – Tjåkkele , anläggningsår 1978, återanskaffningsvärde Tjåkkele – Ransaren, , anläggningsår 1977, återanskaffningsvärde, Ransarluspen – , , 1975, Summa återanskaffningsvärde för byskiljande stängsel: södras del: 1 slaktanläggning, Gielas, anläggningsår 1969 2 båthus, och Daningen, anläggningsår 1930 1 stuga med tillhörande uthus och båthus, Ljusliden, anläggningsår 1976, återanskaffningsvärde och för uthus och för båthus Summa återanskaffningsvärde för stuga med tillbehör: 3 byskiljande stängsel mellan södra och norra: Bieransaren – Tjåkkele , anläggningsår 1978, återanskaffningsvärde Tjåkkele – Ransaren, , anläggningsår 1977, återanskaffningsvärde, Ransarluspen – , , 1975, Summa återanskaffningsvärde för byskiljande stängsel: norras del: 2 byskiljande stängsel mellan Norra och Vapsten: Ammervardo – Virisen, , anläggningsår 1975 , återanskaffningsvärde Virisen – , , 1978, återanskaffningsvärde Summa återanskaffningsvärde för stängsel mellan Norra och Vapsten: 1 slaktanläggning, Bieriken, anläggningsår 1974 1 båthus, östra 1 stuga med tillhörande uthus och båthus Arevattnet, 1956, återanskaffningsvärde för stuga, för uthus och för båthus Summa återanskaffningsvärde för stuga med tillbehör: 2 byskiljande stängsel mellan Norra och Vapsten: Ammervardo – Virisen, , anläggningsår 1975 , återanskaffningsvärde Virisen – , , 1978, återanskaffningsvärde Summa återanskaffningsvärde för stängsel mellan Norra och Vapsten: 2 slaktanläggningar, Bjellojaure, anläggningsår 1963/1974 och Strimasund 1967/1974 4 stugor med tillhörande uthus; Skafsbäcken, Jirejaure och Miesaken tillsammans med : Skafsbäcken, 1970, återanskaffningsvärde för stuga och för uthus Jirejaure, 1968, återanskaffningsvärde för stuga och för uthus Miesaken, 1970, återanskaffningsvärde för stuga och för uthus Forsavan, 1979, återanskaffningsvärde för stuga och för uthus Summa återanskaffningsvärde för stugor med tillbehör: Ubmejes del: (Skafsbäcken, Jirejaure och Miesaken delas mellan samebyarna ) 2 byskiljande stängsel mellan Ubmeje och : Överuman – Tärnasjö, , anläggningsår 1970, återanskaffningsvärde – Överstjuktan, , anläggningsår 1983, återanskaffningsvärde Summa återanskaffningsvärde för byskiljande stängsel: Ubmejes del: 1 slaktanläggning, Kraipe, anläggningsår 1957 1 båthus, , 1960 3 stugor med tillhörande uthus (Samma stugor som Ubmeje): Skafsbäcken, 1970, återanskaffningsvärde för stuga och för uthus Jirejaure, 1968, återanskaffningsvärde för stuga och för uthus Miesaken, 1970, återanskaffningsvärde för stuga och för uthus Summa återanskaffningsvärde för stugor med tillbehör: Rans del: Överuman – Tärnasjö, , anläggningsår 1970, återanskaffningsvärde – Överstjuktan, , anläggningsår 1983, återanskaffningsvärde Kaldvatn – Skårnjaforsen, , anläggningsår 1974, återanskaffningsvärde Summa återanskaffningsvärde för stängsel: Rans del: 1 slaktanläggning, Biergenes, 1962 Nedre Farmakselet, 1962 Kaldvatn – Skårnjaforsen, , anläggningsår 1974, Summa återanskaffningsvärde Grans del: Grans sameby har anfört att det är osäkert om det finns ett båthus. 1 byskiljande stängsel, Bastuselsdammen – Vågsele, , anläggningsår 1983, återanskaffningsvärde . Summa återanskaffningsvärde för stängsel: Genomgående hävdar byarna att det är oklart om staten äger slaktanläggningarna. De anläggningar som avses är alltså slaktanläggningarna: Fråskonbäcken Gielas Bieriken Bjellojaure Strimasund Kraipe Biergenes Byarna hävdar vidare att det också ligger mycket skräp i fjällen, exempelvis stora rullar av gammalt stängsel som inte forslats bort. Om staten äger anläggningarna, anser samebyarna, att det borde åligga staten att forsla bort detta. Slutligen menar byarna också att anskaffningsvärdet, med hänsyn till det bristfälliga underhållet är för högt. Av FFR:s rapport, delrapport 2 om Samebyar i och , Ds Jo 1975:13, framgår sidan 10, avsnitt 2.4 att vissa särförhållanden rådde för slaktanläggningar, eftersom upprustning skedde av vissa slaktanläggningar . Från början var uppfattningen att staten skulle kvarstå som ägare för många slaktanläggningar. Sedan upprustning skett skulle dock vissa samebyar ha accepterat att överta slakterierna inom sina områden. FFR ansåg att Samefonden, trots överlåtelse till samebyarna, skulle svara för underhållet av samtliga slaktanläggningar. Bilaga 15 i delrapport 2 innehåller en förteckning över de slaktanläggningar som staten skulle fortsatta äga. I den förteckningen är samtliga ovan nämnda slaktanläggningar listade. Vid en dubbelkontroll mot de enskilda avtalen med samebyarna framkommer dock följande: Avtalet med Gran: I avtalet med sameby anges att Bierganes skiljnings- och slakthage överförs på Grans sameby. Övriga anläggningar som, enligt avtalet, fördes över på Grans sameby finns inte med på lista. Avtalet med Ubmeje: I avtalet har skiljningshage, slakthage, övernattningshage och bod i Strimasund och Biellojaure överlåtits till samebyn. Övriga anläggningar som överlåtits finns inte med på lista. Inget av det som listats av har förts över till samebyn. Avtalet med norra: Av avtalet framgår att Gielas övernattningshage överförts på samebyn, men inget annat som listat. Avtalet med södra: Inget av det som listat finns i avtalet. Inget av det som listat finns med i avtalet. Det saknas avtal med Vapsten sameby. FFR:s rapport , delrapport 2 visar att den beskrivning lämnat är riktig, med undantag av att Bierganes skiljnings- och slakthage och skiljningshage, slakthage, övernattningshage och bod i Strimasund och Biellojaure samt att Gielas övernattningshage ägs av respektive sameby. Slaktanläggningarna i är dock berörda även i andra senare rapporter från FFR. I delrapport 5, Ds Jo 1978:11 överförs slakteri Bjerganes på Grans sameby (bilaga 10), slakterierna Bjellojaure och Strimasund på Umbyns(Ubmeje) sameby (bilaga 11), Gielas på norra (bilaga 12), slakteri Fråskonbäcken på södra (bilaga 13). I delrapport 4, Ds Jo 1977:13 överförs slakteri Kraipe på Rans sameby ( bilaga 11). En slutsats är därmed att samtliga slaktanläggningar utom Bieriken i Vapsten har överförts på de berörda samebyar och att dessa ägs av samebyarna. FFR föreslog dock att Samefonden ändå skulle underhålla dessa anläggningar. Framställning om medel från Samefonden borde av praktiska skäl sammanställas av lantbruksnämnden (delrapport 5 s. 25). De anläggningar som finns med på lista underhålls av medel från Samefonden, alltså även anläggningar som ägs av samebyarna. 3.1.4Underhållskostnaderna för renskötselanläggningar i Som redovisats tidigare fastställde FFR kostnaderna för underhållet av anläggningarna till av anskaffningskostnaden. Det är också den procentsatsen som är utgångspunkt för dagens beräkningar av underhållskostnaden. Tabell 3.1 Återanskaffningskostnaden och kostnaden för årligt underhåll för renskötselanläggningarna i . Belopp i (prisnivå) Uppgifterna i tabell 3.1 anger återanskaffningsvärdet för stängslen och stugorna med tillbehör penningvärde. Siffrorna bygger på uppgifter från i . Det saknas dock uppgifter om återanskaffningsvärdet för de separata båthusen och slaktanläggningarna. Som framgått har alla slaktanläggningarna utom anläggningen i överlåtits till samebyarna, men FFR:s förslag var ändå att Samefonden skulle underhålla dessa anläggningar. Underhållskostnaden avser endast stängslen och stugorna med tillbehör, eftersom det saknas uppgifter om återanskaffningskostnaden för båthusen och slaktanläggningarna. Uppgifterna i tabell 3.1 visar underhållskostnaderna för anläggningarna varierar kraftigt mellan samebyarna. Kostnaden för anläggningen i uppgår bara till , medan kostnaden för Rans anläggningar är . Av detta belopp avser eller kostnaden för reparation av stängsel. I är den stora kostnaden genomgående reparation av stängsel. Sammanfattningsvis är det i i huvudsak frågan om byskiljande stängsel som underhålls med medel från Samefonden. Kostnaderna för underhållet varierar mellan samebyarna. Tre samebyar, , Ubmeje och norra svarar för av underhållskostnaden. 3.1.5Vilka anläggningar används inte i renskötseln? Grans sameby har som tidigare angetts anfört att det är osäkert om båthuset Nedre Farmakselet finns. Grans sameby betonar vidare särskilt hur viktigt stängslet är och att huvudparten står på Rans mark. Byn menar vidare att slaktanläggningen Biergenes används för sarvslakt och för skiljning. Rans sameby anser att samtliga anläggningar är viktiga för renskötseln. I utredningens enkät till samebyarna att båthuset inte var viktigt. Byn har senare ändrat uppfattning och framfört till utredningen att båthuset är viktigt för renskötseln. understryker vidare att flera av de byskiljande stängslen är i stort behov av renovering samt borde dras mer naturligt. Ubmeje sameby anser att samtliga anläggningar utom en stuga, Jirejaure är viktiga för renskötseln. Det ska dock noteras att stugan Jirejaure även används av Rans sameby. Rans sameby har dock efter att enkätsvaret lämnats framfört till utredningen att om samebyarna tar över ansvaret för underhållet skulle stugan Jirejaure prioriteras ned. I ett sådant läge skulle också stugan Forsavan ges en lägre prioritet. Vapstens sameby betonar att samtliga anläggningar är viktiga för renskötseln men att anläggningarna är i dåligt skick. norra, uppger att de byskiljande stängsel och stuga Ljusliden med båthus är viktiga för renskötseln, men att de övriga tre anläggningarna är mindre viktiga eller oviktiga. södra hävdar att samtliga anläggningar är viktiga för renskötseln och säger detsamma för sin anläggning. Sammanfattningsvis behövs alltså följande anläggningar inte för renskötseln: Båthus – Nedre Farmakselet (Gran) Anläggningen ägs av samebyn Båthus (norra) Båthus Daningen (norra) Stugorna Jirejauren och Forsavan (eventuellt) En slutsats skulle därmed kunna vara att dessa anläggningar utom slaktanläggningen Gielas skulle kunna rivas. Eventuellt skulle också stugorna Jirejaure och Forsavan kunna rivas. Det bör dock noteras att i anser de två stugorna viktiga för det rörliga friluftslivet. Enligt har stugorna ett allmänt ändamål och borde av det skälet bevaras. kan därför överväga att stugorna överförs till . Enligt i finns det endast ett fåtal renskötselanläggningar som underhålls av Samefonden. Det är i huvudsak frågan om vägar. Det finns totalt väg upptagna på lista. Det avser i sameby, i Handölsdalens sameby, och i Tåssåsens sameby. Vägarna används endast av samebyarna. Vidare är det fråga om byskiljande stängsel mellan Mittådalens och Handödalens samebyar samt mellan Nya och Ruhftens samebyar. Slutligen är det fråga om ett slakteri, Höste, i Nya sameby. Det är totalt fråga om 8 renskötselanläggningar. Följande sex byar på renbetesfjällen är berörda av utredningens uppdrag: Den totala underhållskostnaden för de åtta renskötselanläggningarna är, enligt , . Då det är i huvudsak frågan om vägar anges inget samlat återanskaffningsvärde. Enligt uppgift från har man fått av det begärda beloppet från Samefonden , alltså . Detta belopp har räckt i allt väsentligt för att klara underhållet men prioriteringar har behövt göras. En förklaring till att pengarna ändå räckt är, enligt , att det är som beställer arbetet och därmed kan använda sig av samordningsvinster. söker, efter samråd med samebyarna, ersättning för underhållet av renskötselanläggningarna från Samefonden. Fonden betalar ut pengar till , som i sin tur fördelar ersättningen till de olika samebyarna. Samebyarna beställer underhållsarbetet efter samråd med och fakturan för arbetet skickas direkt till samebyn som även reglerar fakturan. tar ingen ersättning för sitt arbete men, enligt uppgift från , kan det komma att övervägas framöver. har inte kunnat precisera återanskaffningskostnaden eller underhållskostnad per renskötselanläggning. har dock uppgett att pengarna från Samefonden borde fördelas enligt följande: Nya: för stängsel och för slakteri Ruvhten: för stängsel Mittådalen: för stängsel Handölsdalen: för stängsel och för väg Tåssåsen: för väg Kall: för väg Därmed skulle alltså i endast sex av totalt 11 samebyar ha renskötselanläggningar som underhålls med medel från Samefonden. Fördelas renskötselanläggningarna på respektive sameby blir bilden följande: Kall – en väg mellan och Handölsdalen – 2 vägar. En väg mellan och . En annan väg mellan och Tåssåsen – 2 vägar. En väg mellan och och en väg mellan – Slaktplatsen. Mittådalen och Handölsdalenbyskiljande stängsel Nya – en slaktanläggning, Höste Nya och Ruhften – byskiljande stängsel. Ytterst bygger dock, som angetts tidigare, Samefondens underhållsskyldighet på FFR:s rapporter. Av delrapport 1 framgår att Samefonden skulle ansvara för följande anläggningar. Återanskaffningsbeloppen är prisnivå: – Juveln, , 1962 mellan samebyarna , . – Predrikstolen, , 1962, mellan Handölsdalen och Mittådalen, . Helagsskaftet – Öjön, , 1962, mellan Handölsdalen och Mittådalen, . Kölosen – Rogen, , 1967, mellan och , . Oredack, 1973, mellersta sameby (Ohredahke sameby), . Väktarmon, 1974, södra sameby, (Raedtievaerie sameby) . Vinklumpen, 1974, Hotagens sameby, (Jingevaerie sameby) . Långsådalen, 1973, /Sösjö, (Jovnevaerie sameby/Njaarke) . Ottsjölägret, 1974, Kall, . Ljungris, 1974, Handölsdalen, . , 1974, Tåssåsen, . Flatruet, 1974, Mittådalen, . Brändåsen, 1974, , (Ruvhten) . Sörvattnet, 1974, , (Ruvhten) . Foskros, 1974, , . Vägar ( avser underhållskostnad) Anjesågen – Ottsjölägret, sameby, årlig underhållskostnad, , . Handöl – Tjallingen, Handölsdalen sameby, underhållskostnad , , Nysätern – Ljungris, Handölsdalen sameby, underhållskostnad , . Höglekardalen – Hosjöbottnarna – Fjällstaslaktplatsen, Tåssåsen, underhållskostnad , . – slaktplatsen, Tåssåsen, underhållskostnad , . Från i har följande uppgetts: Slakterierna är inte godkända för slakt utan används av samebyarna som bl.a. förråd. Samebyn i Nya har friköpt marken som slakteriet Höste står på. Samebyns pengar till detta kommer från bygdemedel. Ägarförhållandena till byggnaden är oklara. Från början ägdes byggnaden av staten men samebyn har byggt ut och renoverat byggnaden för egna pengar. Övriga slakterier bör ha överförts till samebyarna. Underhållskostnaderna för vägarna uppgår till per meter väg.