sou · GYB322d3 · 2011-01-01 00:00:00 — Deeply concerned also about the persistent obstacles and challenges to womens participation and full involvement in the prevention and resolution of conflicts as a result of violence, inti- midation and discrimination, which erode womens capacity and legitimacy to participate in post-conflict public life, and acknow- ledging the negative impact this has on durable peace, security and reconciliation, including post-conflict peacebuilding, Recognizing that States bear primary responsibility to respect and ensure the human rights of their citizens, as well as all indivi- duals within their territory as provided for by relevant international law, Reaffirming that parties to armed conflict bear the primary responsibility to take all feasible steps to ensure the protection of affected civilians, Welcoming the ongoing coordination of efforts within the United Nations system, marked by the inter-agency initiative United Nations Action against Sexual Violence in Conflict, to create awareness about sexual violence in armed conflicts and post- conflict situations and, ultimately, to put an end to it, Stresses that sexual violence, when used or commissioned as a tactic of war in order to deliberately target civilians or as a part of a widespread or systematic attack against civilian populations, can significantly exacerbate situations of armed conflict and may impede the restoration of international peace and security, affirms in this regard that effective steps to prevent and respond to such acts of sexual violence can significantly contribute to the main- tenance of international peace and security, and expresses its readiness, when considering situations on the agenda of the Council, to, where necessary, adopt appropriate steps to address widespread or systematic sexual violence; 2.Demands the immediate and complete cessation by all parties to armed conflict of all acts of sexual violence against civilians with immediate effect; 3.Demands that all parties to armed conflict immediately take appropriate measures to protect civilians, including women and girls, from all forms of sexual violence, which could include, inter alia, enforcing appropriate military disciplinary measures and up- holding the principle of command responsibility, training troops on the categorical prohibition of all forms of sexual violence against civilians, debunking myths that fuel sexual violence, vetting armed and security forces to take into account past actions of rape and other forms of sexual violence, and evacuation of women and children under imminent threat of sexual violence to safety; and requests the Secretary-General, where appropriate, to encourage dialogue to address this issue in the context of broader discussions of conflict resolution between appropriate UN officials and the parties to the conflict, taking into account, inter alia, the views expressed by women of affected local communities; 4.Notes that rape and other forms of sexual violence can consti- tute a war crime, a crime against humanity, or a constitutive act with respect to genocide, stresses the need for the exclusion of sexual violence crimes from amnesty provisions in the context of conflict resolution processes, and calls upon Member States to comply with their obligations for prosecuting persons responsible for such acts, to ensure that all victims of sexual violence, parti- cularly women and girls, have equal protection under the law and equal access to , and stresses the importance of ending impunity for such acts as part of a comprehensive approach to seeking sustainable peace, , truth, and national reconci- liation; 5.Affirms its intention, when establishing and renewing state- specific sanctions regimes, to take into consideration the appropriateness of targeted and graduated measures against parties to situations of armed conflict who commit rape and other forms of sexual violence against women and girls in situations of armed conflict; 6.Requests the Secretary-General, in consultation with the , tions and its and relevant States, as appropriate, to develop and implement appropriate training programs for all peacekeeping and humanitarian personnel deployed by the United Nations in the context of missions as mandated by the Council to help them better prevent, recognize and respond to sexual violence and other forms of violence against civilians; 7.Requests the Secretary-General to continue and strengthen efforts to implement the policy of zero tolerance of sexual exploi- tation and abuse in United Nations peacekeeping operations; and urges troop and contributing countries to take appropriate preventative action, including pre-deployment and in-theater awareness training, and other action to ensure full accountability in cases of such conduct involving their personnel; 8.Encourages troop and contributing countries, in consultation with the Secretary-General, to consider steps they could take to heighten awareness and the responsiveness of their personnel participating in UN peacekeeping operations to protect civilians, including women and children, and prevent sexual violence against women and girls in conflict and post-conflict situations, including wherever possible the deployment of a higher percentage of women peacekeepers or ; 9.Requests the Secretary-General to develop effective guidelines and strategies to enhance the ability of relevant UN peacekeeping operations, consistent with their mandates, to protect civilians, including women and girls, from all forms of sexual violence and to systematically include in his written reports to situations his observations concerning the protection of women and girls and recommendations in this regard; 10.Requests the Secretary-General and relevant United Nations agencies, inter alia, through consultation with women and women- led organizations as appropriate, to develop effective mechanisms for providing protection from violence, including in particular sexual violence, to women and girls in and around UN managed refugee and internally displaced persons camps, as well as in all disarmament, demobilization, and reintegration processes, and in and security sector reform efforts assisted by the United Nations; 11.Stresses the important role the Peacebuilding Commission can play by including in its advice and recommendations for post- conflict peacebuilding strategies, where appropriate, ways to address sexual violence committed during and in the aftermath of armed conflict, and in ensuring consultation and effective representation of womens civil society in its country-specific configurations, as part of its wider approach to gender issues; 12.Urges the Secretary-General and his Special Envoys to invite women to participate in discussions pertinent to the prevention and resolution of conflict, the maintenance of peace and security, and post-conflict peacebuilding, and encourages all parties to such talks to facilitate the equal and full participation of women at decision-making levels; 13.Urges all parties concerned, including Member States, United Nations entities and financial institutions, to support the development and strengthening of the capacities of national institutions, in particular of judicial and health systems, and of local civil society networks in order to provide sustainable assistance to victims of sexual violence in armed conflict and post- conflict situations; 14.Urges appropriate regional and sub-regional bodies in particular to consider developing and implementing policies, activities, and advocacy for the benefit of women and girls affected by sexual violence in armed conflict; 15.Also requests the Secretary-General to submit a report to the Council by 30 2009 on the implementation of this resolution in the context of situations which are on the agenda of the Council, utilizing information from available United Nations sources, inclu- ding country teams, peacekeeping operations, and other United Nations personnel, which would include, inter alia, information on situations of armed conflict in which sexual violence has been widely or systematically employed against civilians; analysis of the prevalence and trends of sexual violence in situations of armed conflict; proposals for strategies to minimize the susceptibility of women and girls to such violence; benchmarks for measuring progress in preventing and addressing sexual violence; appropriate input from United Nations implementing partners in the field; information on his plans for facilitating the collection of timely, objective, accurate, and reliable information on the use of sexual violence in situations of armed conflict, including through improved coordination of UN activities on the ground and at Headquarters; and information on actions taken by parties to armed conflict to implement their responsibilities as described in this resolution, in particular by immediately and completely ceasing all acts of sexual violence and in taking appropriate measures to protect women and girls from all forms of sexual violence; Decides to remain actively seized of the matter. EU:s riktlinjer om barn och väpnad konflikt (2008) enades för utrikes- och säkerhetspolitik (KUSP) om texten till riktlinjer om barn och väpnad konflikt. Riktlinjerna hade arbetats fram av Euro- peiska Unionens Råds arbetsgrupp för de mänskliga rättig- heterna (COHOM) tillsammans med FN:s särskilda represen- tant för barn och väpnade konflikter samt specialiserade icke- statliga organisationer. EU antog riktlinjerna, , för att uppmärksamma de problem som finns och för att förstärka de åtgärder som vidtas på detta område. Dessa riktlinjer har sedan reviderats och uppdaterats till versionen som antogs av Rådet för allmänna frågor och yttre förbindelser. Enligt riktlinjerna är främjandet och skyddet av barnets rättigheter en prioritet för EU:s politik vad gäller mänskliga rättigheter. EU förbinder sig genom riktlinjerna att på kort, medellång och lång sikt effektivt vidta åtgärder mot de konsekvenser som väpnade konflikter har på barn. EU ska även verka för att tredjeländer och icke-statliga aktörer respekterar gällande inter- nationell rätt rörande dessa frågor och att de effektivt vidtar åtgärder för att skydda barn i väpnade konflikter. Ett mål för dessa riktlinjer är vidare att sätta stopp för värvning av barn till arméer och väpnade grupper, samt att få slut på straffriheten för detta. Till riktlinjerna hör även två bilagor. Bilaga 1 utgörs av en icke uttömmande förteckning över internationella normer, standarder och principer som EU kan åberopa i kontakterna med tredjeländer rörande barn som påverkas av en väpnad EU:s riktlinjer om barn och väpnad konflikt Bilaga 2 i sin tur utgörs av en orienterande förteckning över EU:s verksamhet på området barn och väpnad konflikt. Riktlinjerna antogs först av EU och denna reviderade och uppdaterade version antogs den Publicering: Europeiska Unionens Råds dokument 10019/08 I.BARN OCH VÄPNAD KONFLIKT 1.Enbart uppskattar man att väpnade konflikter har krävt mer än två miljoner barns liv och lemlästat ytterligare sex miljoner. Konflikter berövar barn föräldrar, vårdare, grundläggande sociala tjänster, sjukvård och utbildning. Det finns ungefär tjugo miljoner fördrivna barn och flyktingbarn samt en miljon föräldralösa, medan andra hålls som gisslan, har förts bort eller fallit offer för människohandel. System för registrering av nyfödda och rättssystem för ungdomsbrottslingar kollapsar. Man uppskattar att det ständigt finns minst 300 000 barnsoldater som deltar i konflikter. 2.Barn har särskilda behov både på lång och kort sikt efter en konflikt, t.ex. av att spåra upp familjemedlemmar, av rehabilitering och social återanpassning, psykosociala rehabiliteringsprogram, medverkan i program för avväpning, demobilisering och återan- passning och i system för transitional . I detta avseende välkomnar EU upprättandet av ett forum för uppföljning av Paris- åtagandena, vilka är inriktade på att samordna och underlätta inter- nationellt stöd till sådana program. 3.I många situationer rådet det ett straffrihetsklimat för dem som begår sådana brott mot barn som är förbjudna enligt såväl internationell humanitär rätt som Romstadgan för . EU betonar de internationella brottmålsdom- stolarnas grundläggande roll när det gäller att bekämpa straffrihet och ta itu med relevanta överträdelser av internationell rätt avseende olaglig användning och rekrytering av barnsoldater. 4.Konventionen om barnets rättigheter har ratificerats av nästan alla men har långt ifrån fått en allmän tillämpning. Särskilt vid väpnade konflikter är barnen oproportionerligt hårt utsatta på många olika sätt och med långverkande effekter. EU:s riktlinjer om barn och väpnad konflikt av väpnade konflikter för framtida generationer kan bilda grogrun- den för fortsatta eller på nytt uppflammande konflikter. Syftet med det fakultativa protokollet till konventionen om barnets rättigheter om barns medverkan i väpnade konflikter är att motverka denna situation. EU välkomnar att viktiga internationella mekanismer har upprättats för att ta itu med frågan om barn och väpnad konflikt, i synnerhet FN:s generalsekreterares särskilda representant för barn och väpnad konflikt, och säkerhetsrådets arbetsgrupp för barn och väpnad konflikt. Följaktligen ska EU och dess medlemsstater beakta och, när så är lämpligt, samordna sin verksamhet med dessa mekanismer, i syfte att maximera inverkan av deras respektive insatser. 6.Att främja och skydda barnets rättigheter är en prioritet för EU:s politik för mänskliga rättigheter. Europeiska unionen anser det ytterst viktigt att ta itu med frågan om barn och väpnad konflikt, inte enbart därför att barnen lider nu och kommer att utforma vår framtid, utan därför att de har inneboende och oförytterliga rättigheter så som fastställs i konventionen om barnets rättigheter, i de fakultativa protokollen till denna och i andra internationella och regionala instrument för mänskliga rättigheter. EU strävar efter att öka medvetenheten om denna fråga genom att framhäva EU:s insatser på detta område, både inom EU och i dess förbindelser med tredjeländer. 7.EU avser att ta itu med konsekvenserna av väpnad konflikt för barn på kort, medellång och lång sikt på ett effektivt och över- gripande sätt, genom att utnyttja den uppsättning av verktyg som står till EU:s förfogande och bygga vidare på såväl tidigare som pågående insatser (översikt över EU:s verksamhet i bilaga I). EU:s mål är att påverka tredjeländer och icke-statliga aktörer att genom- föra internationella och regionala normer, standarder och instru- ment för mänskliga rättigheter samt internationell humanitär rätt (se bilaga II) och att vidta effektiva åtgärder för att skydda barn från effekterna av en väpnad konflikt och få ett slut på utnyttjandet av barn i väpnade styrkor och väpnade grupper samt få ett slut på straffriheten för brott mot barn. EU erkänner betydelsen av att säkerställa samordning och kontinuitet mellan politik och åtgärder EU:s riktlinjer om barn och väpnad konflikt inriktade på situationen för barn som påverkas av en väpnad konflikt på de olika politikområdena, inbegripet Gusp/ESFP och externt och humanitärt bistånd. 8.Unionen bygger på principerna om frihet, demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt på rättsstatsprincipen, vilka principer är gemensamma för medlemsstaterna. Dessa principer är gemensamma för medlems- staterna. Respekt för de mänskliga rättigheterna ingår som ett av de viktigaste målen för EU:s gemensamma utrikes- och säkerhets- politik (Gusp), som inbegriper den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken (ESFP). Respekt för de mänskliga rättigheterna utgör också en del av gemenskapens politik i fråga om handels- och utvecklingssamarbete och humanitärt bistånd. 9.Att främja och skydda alla barns rättigheter är en prioriterad fråga för EU och medlemsstaterna. I sitt arbete med att säkerställa skyddet för de barn som påverkas av en väpnad konflikt vägleds EU av relevanta internationella och regionala normer och standar- der för de mänskliga rättigheterna och humanitär rätt, bl.a. de som återges i bilaga II. 10.EU stöder det arbete som utförs av relevanta aktörer, framför allt FN:s generalsekreterare, FN:s generalsekreterares särskilda representant för barn och väpnad konflikt, säkerhetsrådets arbetsgrupp för barn och väpnad konflikt, , FN:s utveck- lingsfond för kvinnor, kontoret för FN:s högkommissarie för de mänskliga rättigheterna, UNHCR, UNDP, , kommittén för barnets rättigheter, kommittén för de mänskliga rättigheterna, rådet för mänskliga rättigheter, tredje utskottet, , /ODIHR samt FN:s särskilda mekanismer och andra rele- vanta aktörer, t.ex. ICRC, nätverket för människors säkerhet och det civila samhällets organisationer. EU stöder också arbetet i nätverk för skydd för barn och insatsgrupper för att övervaka FN:s resolution på platsen. EU kommer att aktivt bidra till och arbeta med dessa aktörer för att se till att befintliga internationella skydd för barnets rättigheter förstärks och genomförs effektivt. EU:s riktlinjer om barn och väpnad konflikt Regelbunden övervakning, rapportering och bedömning bildar grunden för identifiering av de situationer som kräver EU-insatser. När det gäller EU-ledda krishanteringsinsatser kommer beslutsfat- tandet att ske från fall till fall med tanke på det eventuella mandatet för den specifika åtgärden och de medel och den kapacitet som står till EU:s förfogande. 11.I sina regelbundna rapporter och när så är relevant, och med full kännedom, och i samordning med FN:s övervaknings- och rappor- teringssystem som upprättats genom FN:s säkerhetsråds resolu- tioner 1539 (2004) och 1612 (2005), kommer EU:s missionschefer, missionschefer för civila insatser, EU:s militära befälhavare (genom befälsordningen) och EU: särskilda representanter att ta med en analys av konsekvenserna av en konflikt eller en överhängande kon- flikt för barn. I rapporterna bör man särskilt ta upp kränkningar och missbruk av barn, arméers och väpnade gruppers rekrytering och insättande av barn i strid, dödande och lemlästande av barn, attacker mot skolor och sjukhus, blockering av humanitära insatser, sexuellt och könsgrundat våld mot barn och bortförande av barn samt de åtgärder som parterna har vidtagit för att bekämpa dem. Även om fokus i första hand ligger på dessa sex överträdelser, utesluts inte övervakning och rapportering av, och reaktion mot, andra överträdelser som begås mot barn enligt vad som är relevant för situationen i varje land. I sin normala rapportering kommer de om lämpligt att ta med regelbundna utvärderingar av EU-insat- sernas effekter och påverkan på barn i konfliktsituationer. När så är relevant får missionscheferna upprätta ad hoc-rapporter om landets situation, lägesrapporter om genomförandet av relevanta lands- strategier som också kan omfatta dessa frågor. Lärdomar från EU:s krishanteringsinsatser kan utgöra en annan viktig informationskälla för berörda arbetsgrupper, förutsatt att informationen inte är sekretessbelagd. 12.Kommissionen kommer att rikta rådets och medlemsstaternas uppmärksamhet mot relevant rapportering på detta område och om det är lämpligt och nödvändigt lämna ytterligare uppgifter om gemenskapsfinansierade projekt inriktade på barn och väpnad konflikt och rehabilitering efter konflikter. EU:s riktlinjer om barn och väpnad konflikt bidra till denna översikt genom att lämna information om bilaterala projekt på detta område. B.Utvärdering och rekommendationer till åtgärder Rådets arbetsgrupp för de mänskliga rättigheterna kommer att i nära samordning med andra berörda arbetsgrupper på grundval av ovan nämnda rapporter och annan relevant information, t.ex. rap- porter och rekommendationer från FN:s generalsekreterare (inklu- sive förteckningen över de parter i väpnade konflikter som rekry- terar eller använder barn enligt bilagan till FN:s säkerhetsråds årliga rapport om barn och väpnad konflikt), FN:s generalsekreterares särskilda representant för barn och väpnad konflikt, FN:s säker- hetsråds arbetsgrupp för barn och väpnad konflikt, , FN:s särskilda mekanismer, de FN-organ som övervakar efterlevnaden av resolutionen om de mänskliga rättigheterna samt från icke- statliga organisationer, regelbundet söka identifiera situationer där EU:s insatser behövs, särskilt när oroande situationer uppstår som kräver omedelbar uppmärksamhet, och lämna rekommendationer för sådana insatser till lämplig nivå (Kusp/Coreper/rådet). C.EU:s verktyg för insatser i förbindelserna med tredjeländer EU har många olika verktyg för insatser till sitt förfogande. EU kommer att bygga på befintliga initiativ för att konsolidera, för- stärka och påskynda EU:s insatser för barn som påverkas av väpnad konflikt (se bilaga I). EU förfogar dessutom över bl.a. följande verktyg: 14.Politisk dialog: Den del av den politiska dialogen på alla nivåer mellan EU och tredjeländer och regionala organisationer som rör de mänskliga rättigheterna ska när så är relevant omfatta alla aspekter av barnets rättigheter och välfärd i situationer före, under och efter en konflikt. 15.Demarscher: EU kommer att göra demarcher och offentliga uttalanden för att uppmana berörda tredjeländer att vidta effektiva åtgärder för att säkra skyddet för barn från konsekvenserna av en väpnad konflikt, sätta stopp för användningen av barn i väpnade styrkor och väpnade grupper och få slut på straffriheten. EU:s särskilda representanter och missionschefer kommer att få till EU:s riktlinjer om barn och väpnad konflikt uppgift att när det är tillämpligt ta upp ärendet med icke-statliga aktörer. EU kommer även att reagera när positiva händelser har inträffat. 16.Multilateralt samarbete: Gemenskapen deltar i finansieringen av projekt som rör barn och väpnad konflikt på flera områden, särskilt för avväpning, demobilisering, återanpassning och rehabilitering samt genom humanitärt bistånd. Kommissionen kommer att undersöka möjligheterna att utöka ett sådant stöd, t.ex. i samband med landstrategidokument och halvtidsöversyner, med särskild uppmärksamhet på situationen i prioriterade länder. Kommissionen kommer också att särskilt överväga kopplingen mellan nödhjälp, rehabilitering och utveckling. Inom denna helhet har kommis- sionen erkänt betydelsen av stöd till utbildning i nödsituationer, vilket måste integreras i en övergripande politik på . Medlemsstaterna ska likaledes i sina bilaterala samarbetsprojekt försöka avspegla prioriteringarna i dessa riktlinjer. 17.Krishanteringsinsatser: Under planeringsprocessen bör frågan om skydd för barn beaktas på adekvat sätt. I länder där EU har inlett krishanteringsinsatser och med tanke på mandatet för insat- sen och de medel och den kapacitet som står till EU:s förfogande bör den operativa planeringen i förekommande fall beakta barns särskilda behov, särskilt unga flickors utsatthet. I enlighet med relevanta resolutioner från kommer EU att ägna särskild uppmärksamhet åt barns skydd, välfärd och rättigheter i väpnad konflikt när EU vidtar åtgärder för att upprätthålla fred och säkerhet. 18.Med hjälp av de många verktyg som står till förfogande kommer EU att sträva efter att barns särskilda behov beaktas i förebyggande strategier och i strategier för tidig varning samt i konkreta konfliktsituationer, fredsförhandlingar och fredsavtal, genom säkerställande av att brott som förövas mot barn undantas från all amnesti, och vid återuppbyggnad, rehabilitering, återanpass- ning och långsiktig utveckling efter konflikten. EU kommer att eftersträva att säkerställa att lokalsamhället, inbegripet barn, engageras i fredsprocessen. I detta sammanhang kommer EU att utnyttja och bygga på de erfarenheter som gjorts inom FN:s system och regionala organisationer.