sou · GYB370 · 2011-01-01 00:00:00 — Sekretessbestämmelserna kan även ha betydelse för om en enskild person vill lämna sitt samtycke till att en sekretessbelagd uppgift får lämnas vidare till kommis- sionen. ledamöter, statsråden och domstolar omfattas inte av skyldigheten att lämna kommissionen biträde. Även privaträttsliga subjekt som utför uppgifter inom den offentliga förvaltningen omfattas av bestämmelsen. Detta är av särskild betydelse, då någon samverkansskyldighet annars inte skulle gälla för de privaträttsliga subjekten. Bolag, föreningar, sam- fälligheter, stiftelser och enskilda individer är exempel på privat- rättsliga subjekt. Privaträttsliga subjekt kan bedriva verksamhet på uppdrag eller med tillstånd från det allmänna. Exempel på offentliga förvaltningsuppgifter som anförtros privaträttsliga sub- jekt är insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade samt verksamhet enligt skollagen (2010:800). Bestämmelsen behandlas i avsnitt 5.2.4. Såvitt avser framställningar till , se även kommentaren till 3 kap. 8 § förslaget till lag om ändring i riksdagsordningen. Kommissionen kan göra framställning till eller rege- ringen med förslag på de författningsändringar eller andra åtgärder som behövs för att de mänskliga rättigheterna ska respekteras eller främjas i . eller regeringen har därefter att ta ställning till vilken åtgärd framställningen föranleder. Det anges i bestämmelsen att kommissionärerna alltid beslutar gemensamt om sådana framställningar. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 5.2.5. Kommissionen ska lämna en rapport om verksamheten under det föregående kalenderåret. Rapporten kan även innehålla en redogörelse för hur de mänskliga rättigheterna respekteras i och förslag på hur situationen kan förbättras. Det framgår av bestämmelsen att kommissionärerna alltid beslutar gemensamt om rapporten. Kommissionens ledning behandlas i avsnitt 5.3.1. Ledningen ska bestå av tre kommissionärer. En av kommissionärerna ska svara för myndighetens administrativa ledning. Hänvisning görs till 8 kap. 15 a § riksdagsordningen om val av kommissionärer. Kommissionens råd behandlas i avsnitt 5.3.2. Vid kommissionen ska det finnas ett råd som kan tillföra myndigheten sakkunskap i arbetet. Sakkunskapen kan avse exempelvis villkoren för olika grupper i samhället, de mänskliga rättigheterna eller olika samhälls- områden. Rådet har en rådgivande funktion. Rådet utses av kom- missionen. Kommissionen får därvid bedöma vilken sakkunskap som det finns behov av att tillföra verksamheten samt när det finns anledning att förändra sammansättningen av ledamöter i rådet. Kommissionen avgör också för hur ledamöterna i rådet ska utses. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 5.3.3. Kommissionen leds av tre kommissionärer. Av första stycket framgår att de alltid beslutar gemensamt om verksamhetens inriktning, organisation och arbetsordning. De beslutar därvid gemensamt om vilka prioriteringar som måste göras i verksam- heten. Det kan exempelvis finnas anledning att prioritera arbete med vissa specifika rättigheter. Kommissionärerna kan gemensamt komma överens om att en viss ansvarfördelning ska gälla dem emellan samt att vissa beslut kan fattas av en kommissionär ensam. Som exempel kan nämnas att kommissionärerna gemensamt skulle kunna besluta att en kommis- sionär ska svara för ett visst rättighetsområde och inom detta område själv besluta vilka undersökningar som ska göras och vilka slutsatser som ska dras av framkomna uppgifter. Kommissionärerna ska dock alltid besluta gemensamt om framställningar till regeringen och samt den årliga rapporten, se 4 och 5 §§. I andra stycket regleras möjligheten att delegera administrativa ärenden. Kommissionärerna beslutar gemensamt i administrativa frågor. De kan endast gemensamt fatta beslut om delegation av administrativa ärenden till den kommissionär som har den administrativa ledningen eller till annan tjänsteman. Motsvarande bestämmelse finns för riksrevisorerna. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.3.3. Bestämmelsen reglerar intern revision av myndigheten. Mot- svarande reglering finns för och myndigheter. 11.1.3Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Frågor om sekretess behandlas i avsnitt 5.2.3. Ändringarna i offentlighets- och sekretesslagen avser verksam- het hos Kommissionen för mänskliga rättigheter. De är utformade med de sekretessbestämmelser som gäller för som förebild. Paragrafen upplyser om innehållet i lagens femte avdelning. Ändringen är en följd av förslaget till ändring i 33 kap. Bestämmelsen avser misstankar om vissa brott begångna mot unga. Ändringen innebär att sekretessen enligt 33 kap. 4 a § hos kommis- sionen inte hindrar att kommissionen till en åklagarmyndighet eller en polismyndighet lämnar uppgifter om misstanke om brott mot personer om det är fråga om brott enligt 3, 4 eller 6 kap. eller brott som avses i lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor. Bestämmelserna i brotts- balken avser brott mot liv och hälsa, brott mot frihet och frid samt sexualbrott. Bestämmelsen behandlar uppgift som avser misstankar om all- varliga brott. Ändringen innebär att sekretessen enligt 33 kap. 4 a § hos kommissionen inte hindrar att kommissionen till en åklagar- myndighet, en polismyndighet eller någon annan myndighet som har att ingripa mot brott lämnar uppgift angående misstanke om vissa brott. De brott som avses är brott för vilka det lägsta straffet är fängelse , försök till brott för vilka det lägsta straffet är fängelse samt slutligen försök till brott för vilka det lägsta straffet är fängelse om gärningen har innefattat försök till överföring av en allmänfarlig sjukdom enligt smittskyddslagen (2004:168). Bestämmelsen behandlar utbyte av uppgifter mellan myndigheter. Första stycket innehåller en s.k. generalklausul. Den innebär att sekretessbelagd uppgift får lämnas till en myndighet om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. I andra stycket föreskrivs vissa undantag. Ändringen innebär att en hänvisning görs till 33 kap. 4 a § som gäller kommissionen. Det betyder att sekretessbelagda uppgifter hos kommissionen inte kan lämnas ut med stöd av generalklausulen. Paragrafen är ny. Rubriken till 33 kap. har ny lydelse och rubriken närmast före paragrafen är ny. Kommissionen ska inte pröva klagomål om kränkningar av de mänskliga rättigheterna i enskilda fall. Kommissionen kommer dock ofta att ha kontakt med enskilda. Uppgifterna från dessa kan vara av mycket känslig karaktär. Enskilda kan vända sig till kommissionen med uppgifter i ett enskilt fall, även om kommis- sionen därefter inte prövar det enskilda fallet utan gör en mer övergripande bedömning. Sådana kontakter kan exempelvis initiera att en kartläggning av en viss fråga görs. Därför föreskrivs det i paragrafen att sekretess gäller i verk- samhet enligt lagen med instruktion för Kommissionen för mänsk- liga rättigheter för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Bestämmelsen har ett s.k. omvänt skaderekvisit, vilket innebär att sekretess gäller om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan men för den enskilde eller någon närstående till denne. Huvudregeln är sekretess. I praktiken kan denna bestämmelse innebära att en uppgift inte kan lämnas ut om kommissionen inte har kännedom om mottagarens identitet och om vad denne ska använda uppgiften till. Ett sådant omvänt skaderekvisit gäller hos (33 kap. 2 §) samt inom (26 kap. 1 §) och hälso- och sjukvården (25 kap. 1 §). Sekretessen i kommissionens verksamhet kan påverka en annan myndighets bedömning av om en sekretessbelagd uppgift utan risk för men kan lämnas till kommissionen. Sekretessen kan även ha betydelse för om en enskild person vill lämna sitt samtycke till att en sekretessbelagd uppgift får lämnas vidare till kommissionen. Sekretessen enligt bestämmelsen gäller i kommissionens verksamhet enligt instruktionen. Med verksamhet avses även upp- gifter som lämnas till kommissionen av enskilda som har den felaktiga uppfattningen att kommissionen prövar klagomål om enskilda fall. Verksamheten omfattar dock inte exempelvis perso- nalärenden. I sådana ärenden kan emellertid andra sekretessregler bli till tillämpliga. Sekretessen avser uppgifter om enskildas såväl personliga som ekonomiska förhållanden. Sekretessen gäller även till förmån för närstående. Bestämmelserna i 10 kap. 21 och 23 §§ innebär att sekretessen inte hindrar att Kommissionen för mänskliga rättigheter gör polis- anmälan i vissa fall. Paragrafen reglerar rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. En hänvisning även till 33 kap. 4 a § har lagts till. Det innebär att begränsad meddelarfrihet enligt bestämmelser i tryckfrihets- förordningen och yttrandefrihetsgrundlagen gäller för uppgifter som någon lämnar till kommissionen och som omfattas av sekretess enligt 33 kap. 4 a §. 11.2.1Förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) Bestämmelsen behandlas i avsnitt 4.5. I paragrafen förs in en regel om att hälso- och sjukvården ska bedrivas med respekt för den enskildes mänskliga rättigheter enligt de internationella överenskommelser som har åtagit sig att följa. Genom bestämmelsen understryks vikten av att de mänskliga rättigheterna respekteras i verksamheten. Hälso- och sjukvården är, liksom övriga delar av det allmänna, skyldig att respektera internationella åtaganden om de mänskliga rät- tigheterna. Några nya rättigheter skapas inte genom bestämmelsen. Bestämmelsen är av övergripande karaktär. Den är avsedd att vara ett stöd för tolkningen av andra mer konkret utformade bestämmelser i svenska författningar. De internationella överens- kommelser om mänskliga rättigheter som har tillträtt har inte, med undantag av , inkorporerats i svensk lagstiftning. Lagstiftaren har emellertid gjort bedömningen att gällande författningar står i överensstämmelse med de internatio- nella åtagandena. Enligt principen om fördragskonform tolkning ska den svenska lagstiftningen tolkas med vägledning inte bara av nationella rättskällor utan även av de konventioner som är bundna av. Dessa tolkas i sin tur av internationella organ, för del främst , men även yttranden från exempelvis FN:s övervakningskommittéer är av betydelse. Uttalan- den från dessa organ, utöver domar, är dock inte bindande för och vilken betydelse de ska tillmätas måste bedömas i sitt sammanhang. Verksamhetens ledning har ansvar för att de mänskliga rättigheterna respekteras i verksamheten samt för att det finns tillräcklig och aktuell kunskap om vad de mänskliga rättigheterna innebär och om hur de kan få genomslag i verksamheten. Vidare ska personer som är verksamma inom området ha ett professionellt och humant förhållningssätt gentemot den enskilde. 11.2.2Förslaget till lag om ändring i polislagen (1984:387) Se kommentaren till förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). 11.2.3Förslaget till lag om ändring i förvaltningslagen (1986:223) Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.2.1. Paragrafen är ny. Även rubriken närmast före paragrafen är ny. Bestämmelsen är inte begränsad till handläggning av ärenden utan avser all verksamhet hos myndigheterna. Det tydliggörs att en myndighet har ansvar för att de mänskliga rättigheterna respekteras i verksamheten. Av hänvisningen till internationella överenskommelser om mänskliga rättigheter fram- går att utgångspunkten är internationella åtaganden om de mänskliga rättigheterna. Kopplingen till internationella åtaganden är viktig, dels på grund av att centrala regler inom förvaltningsrätten härrör från konventionsrättigheter, dels på grund av att förvaltningsmyndigheternas verksamhet är av central betydelse för den enskildes mänskliga rättigheter. Bestämmelsen är av övergripande karaktär. Den är avsedd att vara ett stöd för tolkningen av andra mer konkret utformade bestämmelser i svenska författningar. De internationella överens- kommelser om mänskliga rättigheter som har tillträtt har inte, med undantag av , inkorporerats i svensk lagstiftning. Lagstiftaren har emellertid gjort bedömningen att gällande författningar står i överensstämmelse med de internatio- nella åtagandena. Enligt principen om fördragskonform tolkning ska den svenska lagstiftningen tolkas med vägledning inte bara av nationella rättskällor utan även av de konventioner som är bundna av. Dessa tolkas i sin tur av internationella organ, för del främst , men även yttranden från exempelvis FN:s övervakningskommittéer är av betydelse. Uttalan- den från dessa organ, utöver domar, är dock inte bindande för och vilken betydelse de ska tillmätas måste bedömas i sitt sammanhang. och har kommit att få en alltmer central roll inom förvaltningsrätten men även andra inter- nationella åtaganden om de mänskliga rättigheterna har betydelse. Som exempel på konventionsrättigheter av stor betydelse inom förvaltningslagens tillämpningsområde kan nämnas rätten till domstolprövning och rätten för personer med funktionsnedsätt- ning att få tillgång till rättssystemet på samma villkor som andra. Vidare anges krav på myndigheten att iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet. Bestämmelsen, liksom rubriken till paragrafen, är utformad med 4 § förslaget till en ny förvaltningslag (SOU 2010:29) som förebild. Kravet innebär ett förbud mot ovidkommande hänsynstaganden. Som exempel kan nämnas obefo- gad särbehandling av en person eller personkategori. 11.2.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall Se kommentaren till förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). 11.2.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga Se kommentaren till förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). 11.2.6Förslaget till lag om ändring i kommunallagen (1991:900) Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.3.1. Paragrafen är ny och anger att kommuner och landsting ska bedriva sin verksamhet med respekt för den enskildes mänskliga rättigheter enligt de internationella överenskommelser som har åtagit sig att följa. Bestämmelsen placeras efter bestämmelsen om den s.k. likställighetsprincipen i 2 §, som reglerar att kommu- nerna och landstingen ska iaktta objektivitet och rättvisa i sin behandling av kommunmedlemmarna. Kommuner och landsting är skyldiga att respektera internationella åtaganden om de mänskliga rättigheterna. Några nya rättigheter skapas inte genom bestämmelsen. Kommu- nens och landstingens roll för att främja säkerställandet av de mänskliga rättigheterna är viktig, då många rättigheter rör områden som sköts av kommuner och landsting. Inom dessa områden, bl.a. skola, socialtjänst och hälso- och sjukvård, beslutar kommunerna själva om fördelning av resurser och hur verksamheten ska organi- seras. Det finns anledning att i kommunallagen, som innehåller grundläggande bestämmelser om hur kommuner och landsting ska styras, markera ansvaret för att de mänskliga rättigheterna respek- teras i verksamheten. Genom bestämmelsen betonas vikten av att kommuner och landsting uppmärksammar vilka effekter olika åtgärder, exempelvis fördelning av resurser, får för respekten för de mänskliga rättigheterna i den kommunala verksamheten. Kom- muner och landsting bestämmer givetvis själva vilka konkreta åtgärder de ska vidta för att främja de mänskliga rättigheterna. 11.2.7Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård Se kommentaren till förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). 11.2.8Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård Se kommentaren till förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). 11.2.9Förslaget till lag om ändring i högskolelagen (1992:1434) Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7.3. Enligt paragrafen ska högskolorna i sin verksamhet främja en hållbar utvecklig, jämställdhet mellan män och kvinnor, förståelse för internationella förhållanden och en breddad rekrytering. Det införs ett nytt andra stycke där det anges att högskolorna i sin verksamhet ska respektera den enskildes mänskliga rättigheter enligt de internationella överenskommelser som har åtagit sig att följa. Vidare ska högskolorna förmedla och förankra rättigheterna. I skollagen (2010:800) finns en liknande reglering. Bestämmelsen är inte begränsad till utbildningen utan avser hela verksamheten. För att kunna förmedla och förankra rättigheterna krävs ett medvetet och aktivt arbete. Det måste finnas kunskap om vad rättigheterna innebär, bl.a. enligt de internationella konven- tionerna om mänskliga rättigheter, och om hur de kan genomföras och förmedlas i verksamheten för att högskolan ska kunna säkerställa att de respekteras. 11.2.10Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård Se kommentaren till förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) Se kommentaren till förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). 11.2.11Förslaget till lag om ändring i utlänningslagen (2005:716) Se kommentaren till förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). 11.2.12Förslaget till lag om ändring i socialförsäkringsbalken (2010:110) Se kommentaren till förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). 11.2.13Förslaget till lag om ändring i fängelselagen (2010:610) Se kommentaren till förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). 11.2.14 Förslaget till lag om ändring i häkteslagen (2010:611) Se kommentaren till förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). 11.2.15Förslaget till lag om ändring i (2010:900) Se kommentaren till förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). 11.2.16Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1989:773) med instruktion för Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.2.3. Bestämmelsen är ny och anger att i sin tillsyn över polisen ska verka för att tillsynsobjekten säkerställer full respekt för den enskildes mänskliga rättigheter enligt de interna- överenskommelser som har åtagit sig att följa. Av förslaget till ändring i polislagen (1984:387) och polis- förordningen (1998:1558) framgår att verksamheten ska bedrivas med respekt för de mänskliga rättigheterna. Inom ramen för Riks- polisstyrelsens tillsyn bör tillsynsobjektens arbete med att säker- ställa de mänskliga rättigheterna följas upp. 11.2.17Förslaget till förordning om ändring i kommittéförordningen (1998:1474) Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.2.6. Bestämmelsen är ny och anger att de förslag som kommittéer och särskilda utredare lämnar ska vara utformade så att skyddet för den enskildes mänskliga rättigheter enligt internationella åtaganden respekteras och vid behov förstärks. internationella åtaganden om de mänskliga rättig- heterna ska förverkligas genom lagstiftning och andra åtgärder. Det är viktigt att kommittéerna tidigt undersöker om det finns några internationella bestämmelser om mänskliga rättigheter som kan beröra de frågor som utredningsarbetet gäller. interna- åtaganden, som främst omfattar de konventioner har tillträtt men även internationell sedvanerätt, ska sedan beaktas när kommittéer och särskilda utredare utformar sina förslag. Kommittén ska bedöma om svensk lagstiftning och verksamhet inom området för kommitténs uppdrag överensstämmer med de internationella överenskommelserna, om det finns behov av för- ändringar utifrån ett människorättsperspektiv samt om kom- mitténs förslag påverkar säkerställandet av de mänskliga rättig- heterna. Kommitténs bedömning ska redovisas i betänkandet. Hänvisningen i kommittéförordningen till förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning avser för- fattningsförslags konsekvenser för den enskildes mänskliga rättig- heter. Bestämmelsen i kommittéförordningen omfattar även förslag om andra åtgärder. 11.2.18Förordning om ändring i polisförordningen (1998:1558) Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.2.3. I paragrafen beskrivs länspolismästarens uppgifter. Länspolis- mästaren ska se till att verksamheten bedrivs effektivt och enligt gällande rätt och de förpliktelser som följer av medlem- skap i Europeiska unionen. Motsvarande bestämmelse om led- ningens ansvar finns i 3 § myndighetsförordningen (2007:515), vilken inte är tillämplig på polismyndigheterna. Det förs in i paragrafen att länspolismästaren även ska se till att verksamheten bedrivs enligt de förpliktelser som följer av internationella åtaganden om de mänskliga rättigheterna. Genom bestämmelsen tydliggörs ledningens ansvar för att säkerställa att de mänskliga rättigheterna respekteras. Frågor som rör tillgodoseendet av de mänskliga rättigheterna i verksamheten bör prioriteras. Myndighetens ledning behöver därför ha aktuell kunskap om de mänskliga rättigheternas betydelse för verksam- heten. Rätten till frihet och personlig säkerhet, förbudet mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning samt rätten till icke-diskriminering är exempel på mänskliga rättigheter som är av stor relevans inom området. 11.2.19Förslaget till förordning om ändring i myndighetsförordningen (2007:515) Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.2.2. I paragrafen anges vilket ansvar en myndighets ledning har. Myndighetens ledning ska se till att verksamheten bedrivs enligt gällande rätt och de förpliktelser som följer av medlem- skap i Europeiska unionen. Det förs in en regel om att ledningen även ska se till att verksamheten bedrivs enligt de förpliktelser som följer av internationella åtaganden om de mänskliga rättig- heterna. Genom bestämmelsen tydliggörs ledningens ansvar för att säkerställa att de mänskliga rättigheterna respekteras. Frågor som rör tillgodoseendet av de mänskliga rättigheterna i verksamheten bör prioriteras. Myndighetens ledning behöver därför ha aktuell kunskap om de mänskliga rättigheternas betydelse för verksam- heten. 11.2.20Förslaget till ändring i förordningen (2007:996) med instruktion för Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.2.3. Av paragrafen framgår uppgifter, såsom att verket vid genomförandet av verksamheten ska belysa och beakta kvinnors och mäns villkor samt inför beslut eller andra åtgärder som kan röra barn ska analysera konsekvenserna för barn. I paragrafen förs in en regel om att ska vidta åtgärder för att säkerställa att verksamheten bedrivs med full respekt för den enskildes mänskliga rättigheter enligt de interna- överenskommelser som har åtagit sig att följa. Av hänvisningen till internationella överenskommelser om mänskliga rättigheter framgår att utgångspunkten är internationella åtaganden om de mänskliga rättigheterna. tydliggörs att myndigheten har ansvar för att de mänskliga rättig- heterna respekteras. Detta ansvar kräver att ledningen prioriterar frågor om de mänskliga rättigheterna, att det finns aktuell kunskap om de mänskliga rättigheterna i organisationen och att ett aktivt arbete med att säkerställa respekten för rättigheterna bedrivs. Förbudet mot tortyr, inklusive förbudet mot att sända en person till ett land där han eller hon riskerar att utsättas för tortyr, rätten att söka asyl, skydd av flyktingar, rättigheter i samband med frihetsberövanden, barnets rättigheter och rätten till bästa upp- nåeliga hälsa är exempel på mänskliga rättigheter som är av stor relevans på området. 11.2.21Förslaget till förordning med ändring i förordningen (2007:1132) med instruktion för Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.2.3. I paragrafen beskrivs Statens institutionsstyrelses uppgifter, såsom att myndigheten ska ta hänsyn till kvinnors och mäns villkor samt barns bästa.