sou · GZB368 · 2011-10-21 00:00:00 — Eftersom minimikapitalkravet ska beräknas varje kvartal skulle bestämmelsen kunna tolkas på det sättet att också kan kräva kvartalsvis beräkning av solvenskapitalkravet enligt standardformeln. Enligt utredningen skulle en sådan tolkning dock gå längre än vad som torde vara avsikten med bestämmelsen. 18 I direktivet står det , men utredningen har utgått från att detta datum kommer att ändras i samband med att Omnibus II-direktivet antas. Om inte annat anges i andra stycket ska garantibeloppet för skadeförsäkringsföretag och captivebolag för försäkring som bedriver skadeförsäkringsrörelse uppgå till ett belopp som mot- svarar två miljoner tvåhundra eller det högre belopp, grundat på förändringar i det europeiska konsumentprisindexet, som Europeiska gemenskapernas kommission tillkänna- ger. För skadeförsäkringsföretag och captivebolag för skadeför- säkring som bedriver rörelse som omfattar försäkring eller risk som hänför sig till någon av skadeförsäkringsklasserna 10–15 ska garantibeloppet uppgå till ett belopp som motsvarar tre miljoner tvåhundra eller det högre belopp, grundat på förändringar i det europeiska konsumentprisindexet, som Europeiska gemenskapernas kommission tillkännager. För livförsäkringsföretag och captivebolag för försäkring som bedriver livförsäkringsrörelse ska garantibeloppet uppgå till ett belopp som motsvarar tre miljoner tvåhundra eller det högre belopp, grundat på förändringar i det europeiska konsumentprisindexet, som Europeiska gemenskapernas kom- mission tillkännager. För återförsäkringsbolag ska garantibeloppet uppgå till ett belopp som motsvarar tre miljoner tvåhundra eller det högre belopp, grundat på förändringar i det europeiska kon- sumentprisindexet, som Europeiska gemenskapernas kommis- sion tillkännager. För captivebolag för återförsäkring ska garantibeloppet uppgå till ett belopp som motsvarar eller det högre belopp, grundat på förändringar i det europeiska konsu- mentprisindexet, som Europeiska gemenskapernas kommission tillkännager. För företag som bedrev både livför- säkrings- och skadeförsäkringsverksamhet ska garantibeloppet uppgå till ett belopp som motsvarar summan av garantibeloppen i första eller andra stycket och tredje stycket, eller det högre belopp, grundat på förändringar i det europeiska konsument- prisindexet, som Europeiska gemenskapernas kommission årli- gen tillkännager. Skäl för utredningens förslag: I artikel 129.1 d) i Solvens II- direktivet finns bestämmelser om att minimikapitalkravet under inga omständigheter får underskrida vissa i direktivet angivna belopp. Som framgått ovan anser utredningen att det inarbetade begreppet garantibelopp även fortsättningsvis kan användas i den svenska lagtexten för att beteckna detta absoluta krav på minsta solvenskapital. I direktivet anges olika belopp i euro för olika typer av försäkringsföretag, och i vissa fall är storleken på garantibeloppet beroende av vilken typ av försäkringsrörelse som bedrivs. Dessutom finns särreglering för captivebolag för återför- säkring. I den nuvarande regleringen i FRL har bestämmelserna om garantibelopp knutits till den verksamhet som bedrivs; direkt ska- deförsäkringsrörelse, direkt livförsäkringsrörelse respektive åter- försäkringsrörelse. Det finns också bestämmelser om vilket garan- tibelopp som ska gälla när direkt skadeförsäkringsrörelse och åter- försäkringsrörelse bedrivs i samma försäkringsföretag. I den nuva- rande regleringen finns också en möjlighet för att, om det finns särskilda skäl, besluta att garantibeloppet för ett ömsesidigt försäkringsbolag eller en försäkringsförening med högst en fjärdedel. Utredningen anser att de svenska bestämmelserna nu bör ges samma utformning som bestämmelserna i direktivet, dvs. kopplas till begreppen skadeförsäkringsföretag, livförsäkringsföretag, åter- försäkringsbolag, captivebolag för försäkring och captivebolag för återförsäkring. I kapitel 19 föreslår utredningen att dessa olika företagsformer ska finns med i den särskilda definitionskatalogen i det inledande kapitlet i FRL. I utredningens förslag har det tagits in hänvisningar till det högre belopp, grundat på förändringar i det europeiska konsu- mentprisindexet, som Europeiska gemenskapernas kommission tillkännager. Formuleringen är hämtad från nuvarande reglering, och bestämmelsen har sin grund i artikel 300 första stycket i Solvens II-direktivet.19 19 Enligt artikel 300 fjärde stycket ska de reviderade beloppen tillämpas av medlemsstaterna från offentliggörandet i Europeiska unionens officiella tidning. Den nuvarande möjligheten till nedsättning av garantibeloppet för ömsesidiga försäkringsbolag och försäkringsföreningar kan inte behållas för försäkringsföretag som omfattas av Solvens II-direkti- vet. Regleringen av kapitalkrav för mindre försäkringsföretag som inte omfattas av Solvens II-direktivet behandlas i avsnitt 18.4.5 och 18.4.6. från det att denna lag träder i kraft till ska bestämmelserna om ingripande vid bristande efterlevnad av minimikapitalkravet inte tillämpas på försäk- ringsföretag som då denna lag träder i kraft 1.inte uppfyller kravet på minimikapital, och 2.uppfyller de krav på solvensmarginal som gäller enligt FRL i dess lydelse , och 3.uppfyller de krav på garantibeloppets storlek och absoluta krav på sammansättningen av kapitalbasen som gäller enligt FRL i dess lydelse . som avses i första stycket ska äldre bestäm- melser om ingripande vid bristande efterlevnad av solvensmar- ginalen tillämpas. Skäl för utredningens förslag: I artikel 131 i Solvens II-direktivet finns särskilda övergångsbe- stämmelser för uppfyllelsen av minimikapitalkravet. Utredningen har tolkat bestämmelsen i artikel 131 första stycket på det sättet att bestämmelserna i om bristande efterlevnad av minimikapitalkravet inte ska tillämpas under det första året20 med Solvens II-regleringen på företag som vid den nya lagens ikraftträdande uppfyller de äldre kraven på solvensmarginal, men inte det nya minimikapitalkravet. De äldre kraven på solvensmarginal återfinns i FRL under rubriken solvens- marginal för skadeförsäkringsrörelse och återförsäkringsrörelse.21 20I direktivet står det , men utredningen har antagit att detta datum kommer att ändras till i samband med att Omnibus II-direktivet antas. 21Artikel 28 i det konsoliderade livförsäkringsdirektivet, artikel 16 a i det första skade- försäkringsdirektivet och artiklarna 37, 38 eller 39 i återförsäkringsdirektivet handlar om s.k, En bestämmelse av denna innebörd ska tas in bland övergångs- bestämmelserna. Enligt utredningen måste denna särskilda över- gångsreglering kompletteras med en särskild bestämmelse om ingripanden mot försäkringsföretag som inte uppfyller kraven på solvensmarginal . Enligt utredningen kan en alltför långt driven bokstavstolkning av bestämmelsen i direktivet medföra icke önskade effekter i de fall ett försäkringsföretag visserligen uppfyller kraven på solvensmar- ginal, men där solvensmarginalen är lägre än kraven på garantibe- lopp. För att undvika att försäkringsföretag under den aktuella övergångsperioden tillåts bedriva verksamhet med alltför låg kapi- talbas föreslår utredningen att företagen också måste uppfylla de krav på garantibelopp som gäller enligt FRL i den lydelse lagen har . Enligt artikel 131 andra stycket ska tillståndet enligt tillämpliga nationella förfaranden återkallas för försäkringsföretag som vid övergångsperiodens slut inte uppfyller de nya kraven på minsta solvenskapital. Enligt utredningen behöver denna bestämmelse inte tas in särskilt i den svenska lagen, eftersom det redan av utred- ningens förslag till genomförande av artikel 144.1 andra stycket framgår att tillståndet ska återkallas i de fall ett försäkringsföretag har brustit i efterlevnaden av minimikapitalkravet, och Finansin- spektionen funnit att den finansiella saneringsplanen är uppenbart otillräcklig eller företaget inte har lyckats genomföra planen från det att den bristande efterlevnaden upptäcktes. 9.6Översikt kommissionens föreslagna genomförandeåtgärder (nivå 2) Bestämmelserna om solvenskapitalkravet beräknat enligt stan- dardformeln återfinns i kapitel V artiklarna 75–202 och bilagorna NLUR1–12, HUR1–3. Bestämmelserna om minimikapitalkravet återfinns i kapitel VII artiklarna 236–242 och bilaga MCR1. Genom- förandeåtgärderna har stöd i artiklarna 111, 127 och 130 i Solvens II-direktivet. föreskriven solvensmarginal, dvs. det som i FRL benämns solvensmarginal. Det bör dock noteras att den föreskrivna solvensmarginalen gäller om inte annat följer av bestämmelsen om garantibelopp, jfr. artikel 28 i det konsoliderade livförsäkringsdirektivet. 9.6.1Beräkningar med användning av standardformelen Bestämmelserna i kapitel V om solvenskapitalkravet beräknat enligt standardformeln innehåller 13 olika avsnitt och är mycket omfat- tande. I avsnitt 1 finns inledande bestämmelser om vilka antaganden som ska gälla vid beräkningarna, om tillägg av ytterligare en risk- modul i baskapitalkravet, om proportionalitet och förenklingar, om förenklingar för captivebolag och om vilka olika riskkategorier för teckningsrisk som ska användas för olika typer av åtaganden. I avsnitt 2–4 finns närmare bestämmelser om beräkningar av riskkategorierna för teckningsrisk, dvs. teckningsrisken för skade- försäkring, livförsäkring respektive sjuk- och olycksfallsförsäkring. Det finns bl.a. bestämmelser om vilka underkategorier av risker som ska ingå i varje riskkategori, vilka korrelationsantaganden som ska gälla, vilka volymmått som ska användas, vilka förenklingar som får användas och vilka parametrar av olika slag som ska använ- das vid olika delberäkningar. I avsnitt 5 finns bestämmelser om användning av s.k. externa kreditvärderingsinstitut. I avsnitt 6 finns bestämmelser om beräkning av riskkategorin marknadsrisk. I likhet med den närmare regleringen av de olika riskkategorierna för teckningsrisk finns det även för riskkategorin marknadsrisk bestämmelser om bl.a. vilka underkategorier av risker som ska ingå i beräkningen och korrelationsantaganden. Det finns en särskild bestämmelse som kräver s.k. genomlysning av invester- ingar i fonder eller andra indirekta riskexponeringar. När det gäller kapitalkravet för ränterisk finns det bestämmelser om vilka para- metrar som ska användas för olika löptider. Liksom när det gäller riskkategorin för teckningsrisken vid skadeförsäkring finns det bestämmelser om vilka förenklingar som får användas av captive- bolag. Kapitalkravet för underkategorin aktiekursrisk beräknas på olika sätt för aktier av typ 1 respektive typ 2, där aktier av typ 1 är aktier som är noterade på reglerade marknader i länder som tillhör EES eller medan aktier av typ 2 enkelt uttryckt är aktier som är noterade på börser i länder som inte tillhör EES eller , onoterade aktier, s.k. private equity, hedgefonder, råvaror, andra alternativa investeringar samt alla andra typer av investeringar som inte täcks av någon av de andra underkategorierna av risker. När det gäller kapitalkravet för aktiekursrisk finns det dels bestämmelser om en s.k. standardberäkning, dels närmare bestäm- melser om den s.k. durationsbaserade ansats som, under vissa för- utsättningar, får användas för åtaganden som har en genomsnittlig durationstid som överstiger . Bland bestämmelserna finns också en definition av begreppet strategiska innehav, krav på det index som ska användas för den s.k. symmetriska justeringen av kapitalkravet för aktiekursrisk, närmare bestämmelser om beräk- ning av kapitalkravet för fastigheter, olika typer av obligationer samt bestämmelser om vilka förenklingar som får användas av cap- tivebolag. Slutligen bör det nämnas att det också finns bestämmel- ser om s.k. ompaketerade lån, kredit-derivat och om hur kapital- kravet för marknadsriskkoncentrationer och valutarisker ska beräknas. I avsnitt 7 finns bestämmelser om beräkning av kapitalkravet för riskkategorin motpartsrisk. I likhet med vad som gäller för de övriga riskkategorierna finns det bestämmelser om vilka underka- tegorier av risker som ska tas med vid beräkningarna. I avsnittet finns det också bestämmelser om beräkning av loss-given default, beräkning av riskmitigeringseffekter och om tillåtna förenklingar. I avsnitt 8 finns bestämmelser om beräkning av kapitalkravet för riskkategorin immateriella tillgångar. Det bör här noteras att denna riskkategori inte finns uttryckligen omnämnd i Solvens II-direkti- vet. I avsnitt 9 finns bestämmelser om beräkning av kapitalkravet för operativ risk. I avsnitt 10 finns bestämmelser om beräkning av justeringsbe- lopp för förlustabsorberande egenskaper hos försäkringstekniska avsättningar och uppskjutna skatter. I avsnitt 11 finns bestämmelser om riskmitigeringstekniker. Det finns bl.a. detaljerade bestämmelser om villkoren för att få ta hän- syn till effekterna av olika riskmitigeringstekniker, däribland användningen av återförsäkring, specialföretag och finansiell risk- mitigering. I avsnitt 12 finns bestämmelser om justeringar av kapitalkravs- beräkningar i de fall ett företag har s.k. ring fenced funds. Bestäm- melserna innebär ett krav på beräkning av s.k. notional solvenska- pitalkrav för varje ring fenced fund. I avsnitt 13 finns bestämmelser kring användningen av företags- specifika parametrar. Av bestämmelserna framgår bl.a. vilka stan- dardparametrar som får ersättas med företagsspecifika parametrar, vilka krav som ställs på företagsspecifika parametrar och vad som minst ska ingå i den ansökan om att få använda företagsspecifika parametrar som ska ges in till tillsynsmyndigheten. I avsnitt 14 finns bestämmelser om rutiner för uppdatering av antaganden om korrelationer. 9.6.2Bestämmelser om beräkning av minimikapitalkravet och garantibelopp Bestämmelser om beräkning av minimikapitalkravet finns i kapitel 7. Bestämmelserna innehåller i allt väsentligt de mate- matiska formler som ska användas för att beräkna minimi- kapitalkravet och garantibeloppet. En intern modell är en modell som företag använder för riskmät- ning, riskstyrning och riskhantering. Efter tillsynsmyndighetens godkännande kan en intern modell även få användas för att beräkna solvenskapitalkravet (SCR) enligt Solvens II-direktivet. En intern modell kan sägas vara en unik skräddarsydd beräk- ningsmetod för att bl.a. fastställa solvenskapitalkravet för all verk- samhet i ett försäkringsföretag, viss verksamhet i ett försäkrings- företag eller för en viss kategori eller underkategori av risk. Om en intern modell inte innefattar samtliga risker eller alla delar av före- tagets verksamhet är den att betrakta som partiell. Den partiella modellen ska då integreras med standardformeln så att kapitalkra- vet åtminstone innefattar de risker som ska finnas med enligt stan- dardformeln. Ett försäkringsföretag som vill använda en fullständig eller partiell intern modell ska lämna in en ansökan om detta till tillsynsmyndigheten och kan även begära s.k. förhandsgranskning genom en särskild process1. Till skillnad från standardformeln utgår en intern modell från det specifika företagets unika riskprofil. Standardformeln är kalib- rerad för att motsvara Value at Risk2 ( VaR) beräknat med konfi- densnivån för ett repre- sentativt försäkringsföretags riskprofil. Genom möjligheten att använda en intern modell kan ett försäk- ringsföretag använda sig av prognostiserade sannolikhetsfördel- 2009/10:240 Granskning av interna modeller för att beräkna riskkänsligt kapital- krav för försäkringsföretag. 2Value at Risk (VaR), är ett riskbegrepp som anger storleken på det riskerade beloppet med en viss sannolikhet och över . Detta kvantitativa mått kan användas för att mäta risken hos en portfölj av tillgångar, en portfölj av försäkringsåtaganden eller för hela verksamheten i ett försäkringsföretag. ningar baserade på företagets egna unika riskprofil för att beräkna solvenskapitalkravet. Försäkringsföretag ska, vid användningen av en intern modell, självständigt bedöma vilken modelleringsteknik som ger den mest rättvisande skattningen för att beräkna solvens- kapitalkravet. Möjligheten att, efter tillsynsmyndighetens godkännande, få använda sina egna interna modeller för att även beräkna SCR syftar till att skapa incitament för försäkringsföretagen att utveckla sin riskhantering och företagsstyrning. Denna möjlighet kan vara av särskilt intresse för t.ex. ett försäkringsföretag vars försäkrings- bestånd har en riskprofil som avviker från det försäkringsbestånd som använts vid framtagandet av standardformeln, eller för ett för- säkringsföretag vars fastighetsinvesteringar kan antas vara mer eller mindre riskfyllda än de fastighetsinvesteringar som använts vid framtagandet av standardformeln. En intern modell kan också vara av särskilt intresse för försäkringsföretag som använder sig av s.k. icke-linjära riskreduceringstekniker3 och där dessa riskreducerings- tekniker har en betydande inverkan på de risker som företaget är utsatt för. Standardformeln hanterar inte effekten av sådana skyddsåtgärder på ett rättvisande4 sätt, eftersom standardformeln i huvudsak förutsätter normalfördelning och linjäritet mellan risk- utfall och effekten på kapitalbasen. Ytterligare ett exempel är företag som använder sig av trovärdiga s.k. dynamiska placerings- strategier, i vilka risker i balansräkningen fortlöpande anpassas till omvärldsutvecklingen genom omplaceringar av tillgångar. Standardformeln medger inte att hänsyn tas till riskreducerande effekter av sådana strategier. 10.1.2Grundläggande krav på en intern modell Innan tillsynsmyndigheterna kan ge sitt godkännande för använd- ning av en fullständig eller partiell intern modell ska den förvissa sig om att försäkringsföretagets system för att identifiera, mäta, övervaka, hantera och rapportera risker är lämpliga samt att den interna modellen uppfyller vissa ytterligare grundläggande krav. Nedan lämnas en mycket översiktlig beskrivning av dessa ytter- ligare grundläggande krav som framgår av Solvens II-direktivet. icke-proportionell återförsäkring, aktieoptioner eller ränteswaptioner. 4Rättvisande, i förhållande till det övergripande kravet på försäkringstagarskydd. En intern modell ska användas i stor utsträckning och ha en viktig uppgift att fylla i företagets företagsstyrningssystem, särskilt riskhanteringssystemet och den egna risk- och solvensbedöm- ningen (krav på användning). En intern modell och den prognosticerade sannolikhetsfördel- ning som den bygger på ska uppfylla vissa särskilda krav vad gäller beräkningsmetoder och kvalitet på de uppgifter som används i modellen (krav på statistisk kvalitet). En intern modell ska kunna användas för att beräkna solvens- kapitalkravet på ett sätt som ger försäkringstagarna en skyddsnivå som är likvärdig med den skyddsnivå som gäller vid beräkning enligt standardformeln (krav på kalibrering). Företaget ska kunna visa hur den kategorisering av riskerna som valts för den interna modellen förklarar orsakerna och källorna till de vinster och förluster som gjorts inom varje större affärsenhet (krav på resultatanalys). Försäkringsföretaget ska regelbundet validera modellen och då även övervaka hur modellen fungerar, kontrollera att modell- specifikationen fortlöpande är lämplig och testa att resultaten mot de faktiska utfallen (krav på validering). Utformningen av den interna modellen och de krav som gäller för modellen ska noggrant dokumenteras på ett sätt som ger en detaljerad översikt över den teori och de antaganden som har lett fram till den interna modellens utformning. Dokumentationen ska också visa under vilka omständigheter den interna modellen kan antas fungera mindre effektivt (krav på dokumentation). Utöver ovan angivna krav gäller även bl.a. att ett försäkrings- företag löpande ska utvärdera lämpligheten hos den interna modellen, och att företagets styrelse5 ansvarar för att det upprättas ett system som säkerställer att den interna modellen fortlöpande fungerar korrekt. En ansökan om att få använda en intern modell och därpå föl- jande större ändringar av modellen ska godkännas av försäkrings- företagets styrelse. 5 Enligt direktivet förvaltnings-, lednings- eller tillsynsorgan, som av utredningen har tolkats som styrelsen i ett svenskt försäkringsföretag, jfr. utredningens överväganden i kapitel 12. 10.1.3Särskilda krav på en partiell intern modell En partiell intern modell får användas för att beräkna kapitalkravet för en eller flera kategorier eller underkategorier av risker, men kan också användas för att beräkna kapitalkravet för vissa delar av företagets verksamhet. För att tillsynsmyndigheterna ska kunna ge sitt godkännande för användning av en partiell intern modell ställs särskilda krav. Det grundläggande kravet är att företaget ska kunna motivera begränsningen av den partiella interna modellens använd- ningsområde. Vidare krävs det att det solvenskapitalkrav som erhålls med den partiella interna modellen bättre motsvarar före- tagets riskprofil än om standardmodellen används. Den partiella interna modellen ska även vara konstruerad på ett sätt som innebär att det är möjligt att fullständigt integrera den med standardfor- meln för solvenskapitalkravet. 10.1.4Ansökningsförfarandet och tillsynsmyndighetens prövning Ett försäkringsföretag som vill använda en fullständig eller partiell intern modell ska lämna in en ansökan om detta till tillsynsmyn- digheten. Ett försäkringsföretag som överväger att ansöka om att få använda en intern modell kan begära förhandsgranskning hos . Förhandsgranskningsprocessen syftar till att förbereda företaget och inför den slutliga ansökan och därigenom förkorta och förenkla den slutliga godkän- nandeprocessen. Tillsynsmyndigheterna ska meddela sitt beslut inom sex måna- der från det att en fullständig ansökan har tagits emot. Efter det att tillsynsmyndigheten givit sitt godkännande för användning av en intern modell ska modellen användas. kan kräva att ett företag som beräknar solvenskravet med en intern modell även ska tillhandahålla en uppskattning av solvenskapital- kravet beräknat enligt standardformeln. kan även, genom ett motiverat beslut, kräva att ett försäkringsföretag ska beräkna hela eller delar av solvenskapitalkravet med en intern modell. Detta kan ske om ett försäkringsföretags riskprofil avviker väsentligt från de antaganden som ligger till grund för standard- formeln. Utredningens förslag: Ett försäkringsföretag får, efter tillstånd av , använda en intern modell för att beräkna solvenskapitalkravet. Ett sådant tillstånd kan avse en fullständig intern modell eller en partiell intern modell. Ett försäkringsföretag som använder en intern modell får inte byta beräkningsmetod till standardformeln. Efter ansökan från ett försäkringsföretag får dock ge tillstånd till ett sådant byte, om företaget kan visa att det finns godtag- bara skäl för bytet. Skäl för utredningens förslag: Bestämmelserna i artikel 112.1 i Solvens II-direktivet om att med- lemsstaterna ska säkerställa att försäkringsföretag får beräkna sol- venskapitalkravet med hjälp av en fullständig eller partiell intern modell som godkänts av tillsynsmyndigheterna, ska tas in i lag. Den svenska lagbestämmelsen ska utformas efter mönster från motsvarande bestämmelse i lagen (2006:1371) om kapitaltäckning och stora exponeringar (kapitaltäckningslagen), dvs. som en bestämmelse om tillstånd. Av artikel 117 framgår det att ett försäkringsföretag som fått tillstånd att använda en intern modell – inte får återgå till att beräkna hela eller delar av solvenskapitalkravet enligt standardfor- meln, utom under vederbörligen motiverade omständigheter och förutsatt att tillsynsmyndigheterna har givit sitt godkännande. Bestämmelserna ska med vissa språkliga justeringar tas in i svensk lag. Bestämmelsen ska utformas efter mönster från motsvarande bestämmelse i kapitaltäckningslagen, och ska placeras tillsammans med övriga allmänna bestämmelser. Rapportering vid bristande efterlevnad