sou · GYB315 · 2011-01-01 00:00:00 — Barn har rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran.24 Till en god vård och fostran hör att barnet får känna att det behövs och att barnet får pröva sin förmåga och utveckla sina inneboende resurser för att efter hand frigöra sig från sitt beroende av föräldrarna. I en god fostran ligger också att barnet får lära sig att sätta gränser för sitt handlande och ta ansvar.25 Den som har vårdnaden om barn har ett ansvar för barnets personliga förhållanden och ska se till att barnets behov blir tillgodosedda. Barnets vårdnadshavare svarar även för att barnet får den tillsyn som behövs, med hänsyn till dess ålder, utveckling och övriga omständigheter, och ska också bevaka att barnet får tillfredsställande försörjning och utbildning.26 Ett stort ansvar för att barnen får en god uppväxt vilar också på samhället. En viktig del utgör här den kommunala barntillsynen, förskolorna, skolorna och de fritidsaktiviteter som det allmänna erbjuder barn och ungdomar. Genom kan vidare de barn och föräldrar som behöver det få särskild hjälp.27 Även i framhålls att det i första hand är föräldrarna som har ansvaret för barnets uppfostran och utveckling. Enligt artikel 18 i konventionen ska föräldrarna få lämpligt bistånd då de fullgör sitt ansvar för barnets uppfostran och samhället ska säkerställa utvecklingen av institutioner, inrättningar och tjänster för vård av barn. Det finns dock mycket som pekar på att betydligt mer kan göras på detta område, särskilt för barn och unga i socialt utsatta familjer. (SOU 2008:131) har föreslagit att alla föräldrar till barn i åldern 0–ska erbjudas ett generellt stöd i sitt föräldraskap. föreslår därför att det på nationell nivå inrättas ett råd med syfte att sammanställa och sprida bästa möjliga kunskap samt följa upp utvecklingen av 246 kap. 1 § . 25NJA II 1983 s. 4. 266 kap. 2 § . 27NJA II 1983 s. 6. Överväganden och förslag – nyrekrytering På regional nivå föreslås att stödet till vissa grupper av föräldrar bör samordnas och på lokal nivå föreslås att allt föräldrastöd i kommunen bör samordnas på central nivå i kommunen. Regeringen har härefter presenterat en nationell strategi för föräldrastöd.28 Strategins övergripande mål är att alla föräldrar ska erbjudas föräldrastöd under barnets uppväxt. Strategin innehåller därutöver tre delmål: 1.ökad samverkan kring föräldrastöd mellan aktörer vars verksamhet riktar sig till föräldrar, 2.ökat antal hälsofrämjande arenor och mötesplatser för föräldrar samt 3.ökat antal föräldrastödsaktörer med utbildning i hälsofrämjande metoder och universella evidensbaserade föräldrastödsprogram. Som redovisats har såväl svensk som utländsk forskning visat att bristfälliga relationer mellan barn och föräldrar är en tydlig riskfaktor bakom ungdomsbrottslighet. Det gäller i synnerhet för unga som begår grov och allvarlig brottslighet. Det offentliga kan givetvis inte beordra att föräldrar ska ha bra relationer till sina barn. Däremot kan insatser göras för att föräldrar ska ha kunskaper som kan hjälpa deras barn under den så ofta turbulenta tonårstiden. Föräldrarna är samhällets viktigaste brottsförebyggande resurs. Föräldrarollen är onekligen komplex och har förändrats . Att fostra barn och unga har aldrig varit en uppgift endast för föräldrarna, utan uppgiften har delats med andra vuxna och med samhället i stort. Som nämnts ovan vilar dock huvudansvaret för fostran på vårdnadshavarna, men dessa behöver allt stöd de kan få. Många föräldrar känner oro för sina barn. Bekymren kan bero på att barnet presterar dåligt i skolan, att föräldrarna misstänker att barnet missbrukar eller ägnar sig åt kriminalitet och är med i gäng. Det är viktigt att föräldrar som känner befogad oro för sina barn på ett tidigt stadium tar kontakt med de myndigheter som kan ge hjälp och stöd. När det gäller ungdomar som riskerar att dras in i kriminalitet är det framför allt skolan, och polisen som kan hjälpa och stödja den unge och hans familj. 28 Nationell strategi för ett utvecklat föräldrastöd – En vinst för alla. Överväganden och förslag – nyrekrytering föräldrarna tar kontakt med och uppmärksammar myndigheterna på en negativ utveckling hos sitt barn, desto större är chansen att en sådan utveckling ska kunna brytas. Det är dock inte ovanligt att föräldrar vars barn har problem är rädda för myndigheter. Rädslan kan bero på dåliga erfarenheter av myndigheter här eller i ett annat land. Föräldrarna kan också känna oro inför vilka konsekvenser en myndighetskontakt kan få, t.ex. vilka insatser som ska aktualiseras och hur ingripande dessa kommer att bli för barnet. Föräldrarna kan vidare vara rädda för att bli stämplade som problemfamilj. Det är med hänsyn till det anförda viktigt att poängtera myndigheternas ansvar för att hjälpa föräldrar i deras fostrande roll. Det skickar dels en signal till myndigheterna att de faktiskt har en skyldighet på området, dels en signal till föräldrarna att myndigheterna kommer att ta deras problem med fostran på allvar. Kommunens ansvar enligt socialtjänstlagen (2001:453, SoL) omfattar redan med dagens bestämmelser att stödja och hjälpa föräldrar i deras fostrande roll.29 Ansvaret innebär inte att andra myndigheter befrias från det ansvar som vilar på dem i detta hänseende. Utredningen anser att kommunens ansvar att stödja och hjälpa föräldrar med uppfostran bör anges tydligare genom att en särskild bestämmelse om detta införs i SoL. Genom en sådan bestämmelse klargörs att har ett eget ansvar för att stödja och hjälpa föräldrar att fostra sina barn. Eftersom många föräldrar är rädda för att söka hjälp bör ha en större handlingsberedskap för exempelvis uppsökande verksamhet. Särskilda metoder och handläggningsrutiner kan behöva utarbetas. Föräldrar kan t.ex. behöva föräldrautbildning, stödjande samtal, råd och hjälp med praktiska frågor som t.ex. kontakt med andra myndigheter. Till polisens uppgifter hör att lämna föräldrar hjälp och stöd i sin fostrande roll när sådant bistånd lämpligen kan ges av polisen.30 Uppgiften är enligt utredningen så viktig att den bör klargöras i polislagen (1984:387). För polisens del kan uppgiften bl.a. bestå av att ge föräldrar råd och upplysningar om ungdomar och brott. Polisens föräldratelefon, som utredningen lämnar förslag till i nästa avsnitt, är ett exempel på vad polisen kan göra för att bistå föräldrar i deras fostrande roll. Andra insatser som kan ingå i denna uppgift är att hålla s.k. orossamtal med föräldrar och barn som riskerar att dras in i kriminalitet. 29Se särskilt 1 kap. 1 §, 2 kap. 2 § och 3 kap. 1 § SoL. 30Jfr 2 § 1 och 4 polislagen. Överväganden och förslag – nyrekrytering Av genomgången i avsnitt 4.1.1 framgår att skolan, utöver den rent kunskapsförmedlande uppgiften, har en fostrande roll.31 Skolans fostrande roll ska utgöra ett stöd och ett komplement till föräldrarnas fostran och skolan måste samarbeta med elevens vårdnadshavare i denna uppgift. Liksom för polisen och social- tjänsten bör uppgiften att samarbeta med föräldrarna för att fostra barnen lyftas fram i skollagen (1985:1100). Skolan har en skyldig- het att samverka med och fortlöpande informera föräldrarna om elevens skolsituation, trivsel och kunskapsutveckling. Skolan och vårdnadshavarna har ett gemensamt ansvar för att skapa de bästa möjliga förutsättningarna för barns och ungdomars utveckling och lärande. I samarbete med hemmen ska skolan främja elevernas utveckling till ansvarskännande människor och samhällsmedlem- mar samt upprätta kontakt mellan skola och hem om det uppstår problem och svårigheter för eleven. Skolan kan tillgodose denna uppgift t.ex. genom föräldramöten, utvecklingssamtal och informa- tion om andra kommunala stödinsatser. Sammanfattningsvis föreslår utredningen att det i skollagen, socialtjänstlagen och polislagen klargörs att myndigheterna ska stödja och hjälpa föräldrar i deras ansvar att fostra sina barn. Förslag: ska verka för att polismyndigheterna inrättar Polisens föräldratelefon. Till föräldratelefonen ska oroliga föräldrar och andra anhöriga kunna vända sig med frågor kring ungdomar och kriminalitet, även anonymt. I arbetet med unga lagöverträdare eller med barn och unga som riskerar att dras in i kriminalitet är det av största vikt med tidiga insatser. En återkommande synpunkt som framförts är att det ofta tar alltför innan relevanta åtgärder sätts in. Detta kan bero på flera olika omständigheter. En förklaring kan vara att föräldrar, som anar eller misstänker att deras barn har problem, inte vet vart de ska vända sig. Föräldrar och andra anhöriga kan ibland ha svårt att avgöra om beteendeförändringar hos deras barn är en naturlig del i barnets utvecklingen eller om det är en signal om att barnet har problem. 31 1 kap. 2 § andra stycket skollagen (1985:1100). Överväganden och förslag – nyrekrytering Det finns mycket kunskap inom området hos de yrkesgrupper som arbetar med barn och ungdomar, men denna kunskap når inte alltid de föräldrar som är i behov av den. Om en förälder till ett barn, utan klarlagda problem med kriminalitet, tar kontakt med myndigheterna så kan det vara svårt att motivera någon åtgärd från samhället. När det senare blir uppenbart att den unge uppvisar ett avvikande beteende genom att begå brott, missbruka alkohol eller narkotika eller i övrigt har ett allvarligt destruktivt beteende, krävs det ofta mer ingripande insatser. Detta kan i sin tur minska en förälders vilja att begära hjälp eller anmäla sitt barn till myndigheterna. Föräldrar till barn som riskerar att dras in i kriminalitet behöver ofta stöd av myndigheterna. I syfte att förhindra att unga dras in i kriminalitet och kriminella nätverk bör det införas en Polisens föräldratelefon dit föräldrar och andra anhöriga kan ringa för att ställa frågor kring ungdomar och kriminalitet. Däremot ska det inte lämnas någon juridisk rådgivning. Polisen har en skyldighet att anmäla till socialnämnden att ett barn kan behöva nämndens skydd vilket måste framgå.32 De som ringer till föräldratelefonen ska dock kunna välja att vara anonyma. bör samman- fattningsvis ges i uppdrag att verka för att det vid varje polis- myndighet inrättas minst en föräldratelefon som bemannas av lämpliga poliser. I storstadslänen kan en sådan telefon behöva inrättas i varje polisdistrikt. Genom att inrätta åtminstone en Polisens föräldratelefon i varje län får man ett lokalt/regionalt kunnande bland de som bemannar telefonerna. Förutsättningarna för att kunna lotsa föräldrarna vidare till personer som kan stödja och hjälpa blir då bättre. Polisen kommer också att få information om lokala problem som kan användas i det brottsförebyggande arbetet. Polisens föräldratelefon är inte tänkt att vara bemannad dygnet runt utan t.ex. eller kväll . Utvecklingen får sedan visa om telefonen behöver bemannas oftare. Information om Polisens föräldratelefon kan spridas exempelvis på polisens hemsida och av kontaktpoliser i skolorna. Föräldrar som behöver tolkhjälp ska kunna boka särskild telefontid där tolk medverkar. Föräldratelefonen bör också kunna ta emot och besvara frågor via e-post. Frågor som ställs på ett annat språk än svenska kan då översättas och besvaras med hjälp av tolk. 32 3 § polislagen och 14 kap. 1 § socialtjänstlagen. Överväganden och förslag – nyrekrytering 6.9Skolans ansvar för elevernas frånvaro Bedömning och förslag: Skolan måste bli bättre på att ge stöd till elever med särskilda behov så att alla elever klarar skolan. Att förhindra att elever hoppar av skolan är av central betydelse i det brottsförebyggande arbetet. Skolinspektionen får i uppdrag att granska hur grundskolor och gymnasieskolor följer upp elevernas frånvaro. Som en del i granskningen bör ingå att överväga behovet av en gemensam reglering eller handlingsplan på området. Det är känt att unga som vid upprepade tillfällen begår brott ofta har problem i skolan. Dessa problem består bl.a. av koncentrationssvårigheter, läs- och skrivsvårigheter, hög ogiltig frånvaro, låg studiemotivation och samarbetssvårigheter. Inte sällan uppträder en del av dessa problem redan i 10–. I när den allmänna skolgång blir allt längre och när genomförda studier i allt större utsträckning blir en förutsättning för ett framtida arbete, riskerar elever som tidigt får problem i skolan att även få svårigheter senare i livet. Andelen elever som inte avslutar sin gymnasieutbildning är oroande hög. I vissa kommuner saknar en stor andel av ungdomarna slutbetyg från gymnasiet. Alltså måste skolan bli bättre på att ge stöd till elever med särskilda behov och hjälpa dem att klara skolan. Skolan har ett ansvar för att anpassa verksamheten utifrån varje elevs förutsättningar, men betydligt mer kan göras.33 Skollagsberedningen34 har föreslagit att om en elev behöver särskilt stöd ska ett åtgärdsprogram utarbetas för eleven. Av programmet ska det framgå vilka behoven är, hur de ska tillgodoses samt hur åtgärderna ska följas upp och utvärderas. Eleven och elevens vårdnadshavare ska ges möjlighet att delta när ett åtgärds- program utarbetas. Regeringen har vidare beslutat att en särskild utredare35 ska kartlägga hur kommunala och fristående huvudmän inom förskole- verksamheten, förskoleklassen och skolor inom skolväsendet för barn och ungdom samt skolbarnsomsorgen arbetar med barn och unga som far illa eller riskerar att fara illa. 331 kap. 2 § andra stycket och 4 kap. 1 § andra stycket skollagen (1985:1100). 34Den nya skollagen – för kunskap, valfrihet och trygghet (Ds 2009:25). 35Översyn av skolans arbete med utsatta barn, dir 2009:80. Överväganden och förslag – nyrekrytering det arbete som bedrivs och lämna förslag på åtgärder som kan förbättra detta arbete. Utredaren ska vidare kartlägga hur kommunala och fristående huvudmän inom förskoleverksamheten, skolan och skolbarnsomsorgen samverkar med , polisen samt hälso- och sjukvården. Utredaren ska analysera de hinder för samverkan som fortfarande återstår och lyfta fram framgångsfaktorer samt lämna förslag på åtgärder som underlättar samverkan med berörda myndigheter. Syftet med utredningen är att ytterligare förstärka och effektivisera stödet kring utsatta barn och unga. Uppdraget ska redovisas . Sammanfattningsvis kan konstateras att det pågår mycket arbete som ska leda fram till att skolan blir bättre på att ge stöd till elever med särskilda behov. Arbetet kan antas leda till att dessa elever ges bättre möjligheter att klara skolan. Skolinspektion har genomfört en granskning av vad gymnasieskolor gör för att förhindra avhopp och för att eleverna ska nå målen med utbildningen.36 Skolinspektionen konstaterar att skolornas huvudmän inte tar problemen på tillräckligt stort allvar. För att eleverna ska kunna nå målen för utbildningen anser Skolinspektionen att skolorna måste ha en strategi för att alla elever ska fullfölja utbildningen och att skolorna måste ha kontroll över vilka resultat som eleverna når och varför. Med strategi menas i detta sammanhang ett genomtänkt och dokumenterat arbetssätt som syftar till att minska avhoppen och som gör det möjligt för alla elever att fullfölja utbildningen. Den viktigaste förklaringen till bristande framgång i studierna är enligt Skolinspektionen elevernas frånvaro. Genom att anpassa den ordinarie undervisningen till enskilda elever och ge särskilt stöd utifrån varje elevs behov får eleverna större chans att klara utbildningen. Vidare har Skolinspektionen beslutat att kräva att skolorna vidtar åtgärder så att samtliga elever klarar av att nå målen i alla ämnen. Forskning från har visat att en vanlig reaktion från skolans sida när det framkommer att en elev är kriminellt belastad och med i ett kriminellt nätverk är att stänga av eleven. En följd av att kriminellt belastade elever stängs av är emellertid att deras kriminella aktiviteter tenderar att öka och att rekryteringen av nya gängmedlemmar underlättas. En bättre lösning än avstängning är, enligt forskningen, att förmå eleverna att vara kvar i skolan och 36 Skolinspektionens rapport 2009:1. Överväganden och förslag – nyrekrytering förbättra deras studiemotivation.37 De sociala insatsgrupperna som utredningen föreslagit kan sannolikt stödja och motivera kriminellt belastade elever till att stanna kvar i skolan. I ett fåtal kommuner, bl.a. i , används s.k. mobila skolteam som aktivt söker kontakt med elever med hög frånvaro. I teamen arbetar specialpedagoger och socialsekreterare och tillsam- mans med eleven och dennes föräldrar söker man individuella lösningar för att den unge ska klara av utbildningen. Utredningen vill framhålla att uppsökande verksamhet för att stödja en elev att vara kvar i skolan bör användas i större omfattning. Med hänsyn till det ovan anförda föreslår utredningen att Skol- inspektionen får i uppdrag att granska hur grundskolor och gymnasieskolor följer upp elevernas frånvaro. Som en del i gransk- ningen bör ingå att överväga behovet av en gemensam reglering eller handlingsplan på området. 37 Pesce, R. C. och Wilczynski, J. (2005). Principal Leadership, . 7Processen att lämna ett kriminellt liv Utgångspunkten för uppdraget är att samhället måste bli bättre på att stödja personer som vill lämna kriminella grupperingar. För att kunna föreslå åtgärder som underlättar för personer som vill lämna sådana grupperingar behövs en viss bakgrundsbeskrivning. Därför redovisas i detta kapitel vilka faktorer som i forskningen har visat sig vara av betydelse för att en person ska kunna lämna en kriminell livsstil. Därefter behandlas kortfattat den sociala situation som många kriminellt belastade personer lever under. I kapitlet 8 presenteras sedan några exempel på insatser som bedrivs eller planeras för att stödja personer som vill lämna organiserad brottslighet. Efter dessa kartläggande kapitel redovisas utredning- ens överväganden och förslag i kapitel 9. 7.1Forskning om vad som får kriminella att upphöra med brott Utredningen har i kapitel 3 sammanfattat forskningsläget när det gäller nyrekrytering till kriminella grupperingar. Särskild uppmärk- samhet har där ägnats åt de faktorer som ökar risken för att ungdomar ska hamna i kriminalitet och i förlängningen rekryteras till kriminella nätverk. På motsvarande sätt ska i detta kapitel beskrivas vilka faktorer som är väsentliga för att en person ska lyckas lämna ett grovt kriminellt liv. En betydande skillnad är att kunskapsläget kring processen att lämna en kriminell livsstil är mycket mer begränsad än kunskapen som har med nyrekrytering till kriminalitet att göra. Vad som får medlemmar av kriminella grupperingar att lämna är om möjligt ännu mindre utforskat. Den forskning som finns visar att det till största delen tycks vara samma Processen att lämna ett kriminellt liv faktorer som påverkar sannolikheten att upphöra med brott vare sig personen är med eller inte med i en kriminell gruppering.1 Forskarna har gjort en omfattande genomgång av forskningslitteraturen och analyserat ett amerikanskt undersökningsmaterial där 500 män studerats från födelsen och . Utifrån materialet har de dragit slutsatsen att kombinationen av individuell motivation, händelser i individens sociala miljöer och strukturella omständigheter, sammantaget påverkar en kriminell person att upphöra med brott. Mer konkret handlar det i första hand om att personen själv måste vilja bryta med sitt kriminella liv. Den individuella motiva- tionen kan i sig påverkas av en kris eller en chock, exempelvis att personen gripits för brott och riskerar ett längre fängelsestraff eller att han har utsatt sig för påtagliga risker, t.ex. genom att överdosera narkotika. Den enskildes motivation till att förändra sina beteenden är en grundläggande förutsättning för att han ska upphöra med brott. I sak tycks det vara samma inre drivkraft att vilja upphöra med ett missbruk (av alkohol, narkotika eller tobak) som behövs för att upphöra med brott.2 Forskning har också pekat på att den individuella motivationen att upphöra med brott kan påverkas av hur omgivningen förhåller sig till personens ansträngningar.3 Det gäller i synnerhet inställ- ningen hos de människor som en kriminell person på något sätt är beroende av, exempelvis en terapeut eller en handledare. Till utredningen har personer med en tidigare kriminell livsstil fram- hållit att stödet från människor som de har förtroende för har haft stor betydelse för att de klarat av att upphöra med brott. Utöver den personliga motivationen har forskningen visat att ett bra och stimulerande arbete samt en stabil och nära relation i ett 1För en utförlig beskrivning av forskningsläget kring att upphöra med brott se Laub, J. och Sampson, R. (2001). Understanding Desistance from Crime, Crime and 28 (1–69), respektive Parole, Desistance from Crime, and Community Integration. from Crime, , 2008. För en kortfattad sammanfattning av forskning på området se även , L. (2002): Att sluta med brott, Apropå 1/2002. 2I samtal med tidigare gängmedlemmar som utredningen haft har det framkommit att livet tillsamman med kriminella kamrater ibland kan beskrivas som ett drogmissbruk. 3Maruna, S. m.fl. (2004). Pygmalion in the reintegration process: Desistance from crime through the looking glass. Psychology, Crime & , Vol. 10 (3), s. 271–281. Processen att lämna ett kriminellt liv äktenskap är två omständigheter som har betydelse för personens val att upphöra med brott. forskning har funnit att för kvinnliga kriminella är sambandet mellan äktenskap och att upphöra med brott inte lika entydigt som för män. Vidare har det framkommit att sambandet mellan att ha ett arbete och att upphöra med brott framför allt gäller för något äldre kriminella personer.4 Andra faktorer som har visat sig vara viktiga för att kriminella personer ska upphöra med brott är att de bryter upp från sitt tidigare umgänge och flyttar till en annan ort eller att de ingår i konventionella sociala nätverk och att de har gemensamma fritidsaktiviteter med andra som inte är kriminellt belastade. Även militärtjänstgöring har i äldre studier visat sig öka chansen för att den enskilde ska upphöra med brott. Den kanske viktigaste generella förklaringen till att personer upphör med brott är det enkla faktum att de åldras. I direktiven omnämns arbetet med att skapa en fungerande livssituation för de som vill lämna kriminaliteten. I stort sett synonymt med en persons livssituation är dennes sociala situation. Med social situation avses här bostadsförhållanden, sysselsättning, försörjning, fysisk och psykisk hälsa samt missbruksproblem. Några uppgifter om de fängelsedömda avtjänade drygt 10 000 personer ett fängelsestraff på anstalt. av de intagna var kvinnor. I genomsnitt är det 5 000 fängelsedömda på landets anstalter per dag.5 Drygt hälften av dem som togs in på anstalt 2008 hade en strafftid på mindre än 6 månader medan hade en strafftid . Den genomsnittliga vistelsetiden på har varierat . 4Uggen, C. (2000). Work as a turning point in the life course of criminals: A duration model of age, employment, and recidivism. American Sociological Reveiw, Vol. 67 (s. 529– 546). 5Mellan ökade antalet fängelsedömda med . Därefter har ökningen stannat av. Processen att lämna ett kriminellt liv De personer som döms till kriminalvårdspåföljder har överlag svårare sociala problem än befolkningen i allmänhet. De har ofta en dålig skolunderbyggnad, saknar yrkesutbildning och har en svag anknytning till arbetsmarknaden. Försörjningssvårigheter och stora skulder är också kännetecknande för denna grupp. Deras bostads- situation är oordnad. En mycket hög andel av de som döms till fängelse har missbruksproblem och en del har även andra problem med hälsan, särskilt den psykiska hälsan. Det finns uppgifter om att 60–av de fängelsedömda lider av personlighetsstörningar.6 Motsvarande siffra för hela befolkningen är enligt samma källa . Enligt uppgifter från Kriminalvården tillhörde 255 av de intagna grupper som ägnar sig åt grov organiserad brottslighet.7 Det motsvarar av samtliga fängelsedömda.