sou · GZB310 · 2011-02-02 00:00:00 — Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten Det var det första regelverket som omfattade såväl internationella idrottsförbund som nationella antidopningsorga- nisationer. Koden reviderades sedermera vid Världsantidopnings- konferensen efter en lång förberedande process med delaktighet från alla berörda intressenter. Nästa planerade revidering av koden planeras ske i anslutning till den kommande Världsantidopnings- konferensen och processen för detta inleds 2011. För implementering av koden krävs att dess artiklar införs i organisationens regelverk. avgör, efter granskning av den undertecknande organisationens regelverk, om detta överensstämmer med koden. Arbetet med att implementera koden i ett regelverk är kompli- cerat med hänsyn till olika kulturer i att skriva lagtext. Arbetet med Riksidrottsförbunds (, RF) imple- mentering av lydelse av koden pågår och är i stort sett klart. 3.3Staterna och idrottsorganisationerna arbetar mot dopning inom idrotten I detta avsnitt redovisas en förhållandevis omfattande kartläggning av den omvärld som staten och idrottsrörelsen har att förhålla sig till när det gäller antidopningsarbetet. Det finns många organisa- tioner och strukturer såväl på den statliga sidan som inom idrotten som på olika sätt deltar i arbetet mot dopning inom idrotten. Kart- läggningen syftar till att öka förståelsen för hur beslut kommer till och kan påverkas samt att möjliggöra en bedömning av en lämplig ansvarsfördelning mellan olika aktörer i gällande den inter- nationella antidopningsverksamheten som berör idrotten. Kartläggningen beskriver det internationella arbetet mot dop- ning inom idrotten utifrån ett svenskt perspektiv. Skissen längst bak i kapitlet tar sin utgångspunkt i roll som företrädare för i olika mellanstatliga strukturer och RF:s nuvarande roll som nationell antidopningsorganisation. () representerar svensk idrott i olympiska frågor medan RF har sin betydelsefulla uppgift som samlande cen- tralorganisation för svensk idrott. Den paralympiska idrottsverk- samheten är viktig också i antidopningsarbetet. Här noteras att deras struktur nationellt och internationellt är snarlik med den Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten Såväl alla olympiska som paralympiska idrotter i omfattas av . Inledningsvis görs en genomgång av statens åtaganden. Därefter kommer en redogörelse för idrottens åtaganden. 3.4Staternas struktur och ansvar i arbetet mot dopning Ett framgångsrikt arbete mot dopning kan inte bedrivas endast nationellt. Idrottens regler är universella och de internationella reg- lerna mot dopning är en viktig del av dessa. I har staten traditionellt intagit en stödjande roll gentemot idrotten och respek- terat idrottens oberoende och i samförstånd med idrotten därför avstått från närmare statlig reglering. I andra länder runt om i världen har staterna ofta en tydligare operativ roll gentemot idrottsorga- nisationerna. Oberoende av nivå av statlig styrning och förhåll- ningssätt till idrottsorganisationerna nationellt har stater nått enig- het om att vidta gemensamma åtgärder för att stödja det arbete som idrottsorganisationerna bedriver i att bekämpa dopning. Kultur- och idrottsministern ansvarar för idrottsfrågor i regeringen och idrottsfrågor bereds inom i Kulturdeparte- mentet. I ansvaret ingår handläggning av frågor om mel- lanstatliga åtaganden i arbetet mot dopning inom idrotten, t.ex. uppföljningen av den internationella konventionen mot dopning inom idrotten i respektive den internationella konventionen och tilläggsprotokollet mot dopning inom idrotten i . Frågor angående lagstiftning mot dopning handläggs inom i . Mer information om rege- ringens och arbete i idrottsfrågor finns på regeringens webbsida (). De nordiska idrottsministrarna har i ett skriftligt uttalande uttryckt en gemensam önskan om ett fördjupat samarbete i idrottsfrågor. Det skriftliga uttalandet reviderades Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten (Ju2003/9427/D). I uttalandet framgår att antidopningsarbetet är en fråga där idrottsministrarna vill verka för ett fördjupat sam- arbete. Formen för samarbetet är informell. Idrottsministrarna träffas vid behov och ansvariga tjänstemän möts . Antidop- ningsfrågorna är en av flera punkter för diskussion. Dessa möten har bl.a. spelat en viktig roll i att utarbeta ställningstaganden till frågor inom andra internationella organisationer i antidopningsarbetet. bildades och är en mellanstatlig samarbetsorga- nisation i . arbetar i huvudsak med att främja demokrati, mänskliga rättigheter och utveckling av rättsstatens principer. efter bildandet upprättades och antogs Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grund- läggande friheterna, ETS No. 005 (). Kontrollen av efterlevnaden av sker huvudsakligen av för mänskliga rättigheter i . Europa- rådet har 47 medlemsstater, däribland . arbetar även med andra konventionsbundna frågor, bl.a. antidopning där 1990 ratificerade konventionen mot dopning inom idrott. ratifikation av konventionen före- gicks av propositionen Om godkännande av konvention mot dopning (prop. 1989/90:142) där regeringen föreslog att godkänna en ratifikation. Regeringen hänvisade till att en anslut- ning till konventionen inte förutsatte någon lagändring eller annan särskild åtgärd för del. beslutade i enlighet med regeringens förslag (bet. 1989/90:SoU30, rskr. 1989/90:316). Kon- ventionen är också öppen för anslutning för stater som inte är medlemmar i . signerade 2002 efter ett rege- ringsbeslut (N2002/7907/), utan förbehåll för ratificering, ett tilläggsprotokoll till konventionen (ETS, 188). Protokollet uttalar ett stöd för och ambitionen att höja kvaliteten i dopnings- kontroller samt staternas ambition att låta sina åtaganden utvärderas. Arbetet med att följa upp antidopningskonventionen och dess tilläggsprotokoll görs i en särskild (T-DO) där deltar aktivt med företrädare för och RF såsom svensk nationell antidopningsorganisation (NADO). har 2003 genomgått en granskning av sina åtaganden under konventionen av . Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten konventionens åtaganden men kommittén gav trots det förslag till förbättringar. Mer information om detta finns i avsnitt 4.2. (medlemsstaternas ambassadörer till i ) har upprättats en särskild ad hoc kommitté i frågor som berör , (Mondial Anti-Dopage, CAHAMA). Kommittén som bildades har som uppgift att förbereda ställningstaganden inför stiftelsestyrelse- och exekutivkommittémöten i . De rekommendationer som antas vid möten i CAHAMA överlämnas till regeringars repre- sentanter i beslutande organ. hade förtroendet att vara ordförande i från dess bildande fram tills 2008. har ordförandeposten i kommittén. genomför regelbundet formella och informella möten för idrottsministrarna från regeringar. Vid dessa möten utses normalt dels en representant för till (foundation board) dels en representant för regeringar till (executive committee). Vidare behandlas olika idrottspolitiska frågor av vikt för såväl inom antidopning som inom andra idrottspolitiska områden. Brukligt har varit att formella möten genomförs med ett informellt möte däremellan. Det senaste formella idrotts- ministermötet för var i , 2008 och genomfördes ett informellt idrottsministermöte i , . Mer information om antidopning och andra idrottsfrågor finns på (). Europeiska unionen (EU) är ett fördragsbundet samarbete mellan 27 självständiga stater. blev , och medlemmar i . I takt med demokratiseringen i har allt fler stater slutit sig till EU. Samarbetet inom EU har successivt utvecklats genom att medlemsstaterna gemensamt har antagit nya fördrag. Det senaste fördraget som kan liknas vid en grundlag är Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget), även kallat Lissabonfördraget, som trädde i kraft . Genom fördraget har varje medlemsstat valt att föra över en del av sin egen suveränitet till EU:s institutioner, med tanken att till- sammans kunna utöva ett större inflytande och uppnå bättre resultat. Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten Genom EUF-fördraget har medlemsstaterna gett EU:s institu- tioner ansvar för att arbeta med idrottsfrågor. Idrott har infogats i artikel 165 i fördraget tillsammans med utbildnings- och ungdoms- frågor. Verksamhet som genomförs med stöd av artikeln ska vara stödjande och kompletterande åtgärder till medlemsstaterna. Ingen lagstiftning kan antas med stöd av artikeln. Beslut fattas med kvali- ficerad majoritet. eller någon annan medlemsstat i EU kan således inte ensamt blockera beslut kring idrottsfrågor. Det råd som har ansvar för utbildning, ungdom och kultur ansvarar också för idrottsfrågor. genomfördes det första formella mötet i rådet med deltagande av idrottsministrar från EU:s med- lemsstater. har idrott diskuterats informellt inom EU. Det första informella mötet för idrottsministrar i EU:s medlemsstater genomfördes . Mötet var en förberedelse inför den första världskonferensen mot dopning inom idrotten som genom- fördes i , . Idrottsministrarna från EU:s medlemsstater och spelade en viktig roll för tillkomsten av vilket i sig självt motiverade de åter- kommande informella idrottsministermötena. Därefter har sådana möten genomförts under de flesta ordförandeskap, ofta . Antidopningsfrågorna har p.g.a. sin politiska natur ofta varit den enskilt viktigaste politiska frågan under dessa . Före eller i stället för informella idrottsministermöten har informella tjänstemannamöten genomförts, s.k. sportdirektörsmöten på inbjudan av EU-ordförandeskapet. Vid mötena deltar tjänstemän ansvariga för idrottsfrågor i de olika med- lemsstaterna. Mötena syftar till att förbereda dagordningen vid informella EU-idrottsministermöten och klargöra vilka frågor som kräver en fördjupad politisk behandling. I ingår fem ledamöter som represen- terar . utser två av dessa och de andra tre ledamöterna utses av EU. EU:s medlemsstater har kommit överens om att följa den gamla trojkaprincipen för sin represen- tation. Det innebär att den nuvarande, den föregående och den kommande medlemsstaten som innehar ordförandeskapet i EU till- sätter en person som ledamot i för en period av 18 månader (3x6 månader), normalt är det medlemsstatens idrotts- minister som är ledamot. Eftersom var ordförande i var den svenska kultur- och idrottsministern ledamot av mellan och . Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten intar en aktiv roll i arbetet med antidop- ningsfrågor inom idrotten. En rad frågor som berör antidopning är redan reglerade inom EU. Som exempel kan nämnas att illegal han- del med och transport av anabola androgena steroider (AAS) strider mot EU:s tullreglering och läkemedelsreglering. En fråga av intresse i sammanhanget är frågan om datasäkerhet och personskydd vid inhämtande och lagring av information om enskilda idrottsutövare. Personskydd och datasäkerhet behandlas närmare i kapitel 9 res- pektive kapitel 10. är en viktig samtalspartner för då antidopningsreglerna som beslutar om ofta berörs av EU- rätten och måste således ta hänsyn till att dopningsreglerna inte strider mot . bildade en arbetsgrupp som behandlar antidopningsfrågor. deltar i detta arbete. Inom finns det olika direktorat och arbets- grupper som hanterar frågor som även berör antidopningsarbetet. Information om idrott och EU finns på kommissionens webbsida (/sport/index). 3.4.5Förenta nationernas organ för utbildning, vetenskap och kultur – organ för utbildning, vetenskap och kultur (United Nations Educational, Scientific and , ) är en organisation inom FN för samarbete mellan länder inom områdena utbildning, vetenskap, kultur och kommunika- tion/information. Målet för , och hela FN:s arbete, är att skapa fred genom ökat samarbete mellan organisationens medlems- länder. Organisationen bildades och den har 193 medlems- länder. blev medlem 1951. styrs genom en generalkonferens där medlemsländernas representanter träffas för att fastställa riktlinjer, pro- gram och budget. Vid generalkonferensen väljs en styrelse för en period . Styrelsen består av representanter från 58 med- lemsländer och den sammanträder . Styrelsen har till uppgift att följa upp generalkonferensens beslut och diskutera kommande program och budget. sammankallade en ad hoc grupp med representanter från ett antal utvalda medlemsländer, medicinska Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten experter, representanter från och för att utar- beta ett förslag till en global konvention mot dopning inom idrotten. Vid ett möte med möjlighet för representanter från alla med- lemsländer att delta, förhandlades det slutliga förslaget fram. antog därefter konventionen vid organisationens generalkonferens . tillträdde som första land konven- tionen, . Regeringen ansåg inte att åtagandena i konventionen var av sådan omfattning att godkännande behövdes innan tillträdde denna konvention som trädde i kraft efter det att 30 länder tillträtt konven- tionen (Ju2005/2462/D). hade 151 länder tillträtt konventionen. Det beslutande organet i konventionen är den parts- konferens som möts vart annat år, senast i . Regeringen har beslutat bidrag till den frivilliga fond som upprättats som stöd för fullföljande av konventionens syften (Ku2007/3442/KR). Syftet med antidopningskonventionen inom är dels att regeringarna vidtar åtgärder mot dopning inom idrotten som kom- plement till de åtgärder som vidtas av idrottsrörelsen, dels att stödja det antidopningsarbete som genomförs av genom Världs- antidopningskoden. och dess globala antidopningsarbete kopplas till konventionen på ett sådant sätt att dess arbete får en tydligare folkrättslig grund. Detta sker främst genom att två av beslutade internationella standarder är bifogade konven- tionen och utgör en integrerad del av denna. Dessa standarder är listan över förbjudna dopningssubstanser och metoder och stan- darden avseende tillåtna undantag för terapeutisk användning. Mer information om konventionens innehåll i förhållande till svenskt antidopningsarbete finns i avsnitt 4.3. Information om den globala antidopningskonventionen finns på webbsida (). International Anti-Doping Arrangement (IADA) är ett mellanstat- ligt samarbetsavtal i antidopningsfrågor mellan 10 stater som är framgångsrika i arbetet mot dopning. är en av dessa stater. RF har i egenskap av nationell antidopningsorganisation en viktig roll i genomförandet av avtalet. Det nuvarande avtalet upphörde och efter slutförda förhandlingar har staterna påbörjat arbetet med att besluta om ett förnyat avtal. Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten De länder som är anslutna till IADA är, förutom , , , , , , , , och . Sekretariatet för IADA cirkulerar mellan länderna. hade sekretariatet 2002 och 2003. har ansvaret för sekretariatet 2011–2012. Alla parter i IADA svarar för sina egna kostnader. utvecklade IADA en ISO-standard för dopningskontroller. Denna kvalitetsstandard för de olika momenten i dopningskontroller har därefter utvecklats och är en av standarderna under Världsantidopningskoden. Staterna i IADA har även tillsammans samordnat sitt agerande i andra internationella organisationer. inriktas arbetet främst på internationellt policy- arbete samt erfarenhets- och kunskapsutbyte. 3.5Idrottsorganisationernas struktur och ansvar i arbetet mot dopning Idrottsorganisationernas ansvar i antidopningsfrågor är dels ett resultat av egna prioriteringar, dels ett resultat av samarbete inter- nationellt. Samarbetet i antidopningsfrågor sker inom respektive idrott och mellan olika idrotter för att uppnå ökad standardisering, harmonisering och effektivitet. På internationell nivå är det respek- tive specialidrottsförbund som äger rätten till att utforma sitt regel- verk, ytterst även i frågor om antidopning. IOC har arbetat för att standardisera idrottens arbete mot dopning. I samband med i togs ett avgörande steg för ökad standardisering och harmonisering av idrottens regelverk i antidopning genom tillskapandet av . RF:s verksamhet behandlas närmare i kapitel 2 och SOK stödjer det antidopningsarbete som RF bedriver. Bägge organisationerna har undertecknat Världsantidopningskoden.. Nedan följer en översiktlig beskrivning av idrottsorganisa- tionernas internationella struktur. Beskrivningen utgår ifrån ansvars- fördelningen i det internationella arbetet mot dopning. Det finns andra internationella idrottsorganisationer som i ett annat samman- hang skulle förtjänat att skildras men som lämnas utanför denna beskrivning om det internationella arbetet mot dopning. Som exempel kan nämnas åt alla (Sport for All, TAFISA), för idrott och kultur (International Sport and , Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten ISCA) och för akademikers idrott (Federation Internationale du , FISU). Organisationerna med ansvar för idrottens antidopningsarbete i , , , och har ett samarbete i verksamheten mot dopning inom idrotten. Sam- arbetet har underlättats av att antidopningsarbetet ser liknande ut i de nordiska länderna. I samarbetet ingår ömsesidiga dopnings- kontroller, gemensamma konferenser och undersökningar m.m. I , och ligger den nationella antidopnings- organisationen utanför respektive lands riksidrottsförbund/natio- nella olympiska kommitté. Det är en utveckling som skett . Det är dock alltjämt så att straff för dopningsförseelse utdöms i respektive lands centrala idrottsorganisation. Riksidrotts- förbunden och de nationella olympiska kommittéerna har dessutom ett samarbete i i generella idrottsfrågor i den s.k. . Både RF och har undertecknat Världsantidopningskoden och därigenom förbundit sig att följa kodens bestämmelser. I genomförs det cirka 12 000 dopningskontrol- ler inom idrotten. för ickestatliga idrottsorganisationen (, ENGSO) är samlings- organisationen för centralorganisationerna – riksidrottsförbund/mot- svarande, nationella olympiska kommittéer eller en kombination av dessa – för idrott i ett 40-tal europeiska länder. RF är medlem i organisationen som bildades formellt 1995 då organisa- tionen antog stadgar. Inom ENGSO diskuteras policyfrågor och utvecklingen inom europeisk idrott. ENGSO arbetar speciellt inom områdena idrott och EU, samarbete mellan icke-statliga organisationer och statliga organisationer samt verksamhetsutveckling för olika målgrupper Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten ENGSO är en dialogpartner i den strukturella dialog som för med idrottsorganisationerna. Antidopningsfrågorna är en mindre del av arbetet i ENGSO. I organisationens manifest – Sport For an and competitive Europe som finns på dess webbsida () anges antidopning som ett prioriterat område för att stödja idrottens etikarbete. (European Olympic Committees, EOC) bildades formellt 1975. Medlemmarna är de av IOC erkända nationella olympiska kommittéerna i . Dessa är för närva- rande 49 stycken. antogs det nuvarande namnet och antalet medlemmar ökade liksom för ENGSO till följd av den politiska utvecklingen i som medförde fler stater. satte EOC upp en byrå i för att samordna främst olympiska frågor med EU:s institutioner. Den s.k. EOC Liaison Office ersattes 2009 av EOC EU Office som är en struktur som bildades av fem finansiella grundare. Dessa var EOC, IOC samt nationella olympiska kommittéerna från , och . Därefter har 14 olika idrottsorganisa- tioner slutit sig till strukturen som associerade medlemmar, där- ibland RF. leds av EOC:s ordförande och verksamheten syftar till att upprätthålla EOC och dess partners intressen i relation till EU. EOC kan ses som en viktig represen- tant för idrotten i den strukturella dialog som för med idrottsorganisationerna. Av framgår olika syften för kommitténs verk- samhet. Artikel 4.8 nämner att EOC förbinder sig att stödja och uppmuntra god etik inom idrotten och kämpa mot dopning. Artikel 4.6 beskriver att EOC lovar att följa beslut som fattats med stöd av Världsantidopningskoden. Vidare följer av artikel 6.6 att EOC har till uppgift att kämpa mot användande av substanser och metoder som är förbjudna enligt dopningslista eller är förbjudna av de internationella specialidrottsförbunden. Detta arbete bedrivs främst genom kontakter med olika myndigheter i för att uppnå målet att all medicinsk kontroll kan utföras under goda för- utsättningar. Mer information om EOC finns på dess webbsida (). Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten Varje idrott som organiseras internationellt har vanligtvis även en europeisk organisation, European Sports Federations (ESF). Struk- turen på dessa organisationer kan variera. Det finns olika mer eller mindre organisatoriskt självständiga europeiska förbund, beroende på vad respektive internationellt förbund anger i sina stadgar. I huvudsak är det de internationella förbunden som fastställer res- pektive idrotts antidopningsregler. Sedan kan de kontinentala för- bunden förstärka insatserna för att följa dessa regler. Bland de europeiska förbund som genomför aktiva insatser mot dopning kan särskilt nämnas UEFA, fotbollens europeiska förbund. Varje idrott är organiserad i internationella förbund där de nationella förbunden är medlemmar och tillsammans beslutar om gemensamma regler som gäller inom respektive idrott i alla medlemsförbund runt om i världen. Det gäller även i antidopningsfrågor. De allra flesta internationella förbunden följer de bestämmelser som har beslutat. Vissa idrotter kan ha specifika företeelser som gör att de har tilläggsregler i antidopning. Som exempel kan nämnas häst- sporten där särskilda regler gäller för dopning av hästarna. De internationella förbundens storlek varierar väsentligt. Vissa är världsomspännande som fotbollen med dess internationella för- bund Fédération Internationale de , , eller gymnastiken med dess internationella förbund nationale de Gymnastique, FIG. anger att mer än 100 inter- nationella idrottsförbund har undertecknat Världsantidopnings- koden. Dessa förbund har därigenom förpliktat sig att följa de anti- dopningsregler som beslutar. Bland dessa finns även de drygt 30 internationella idrottsförbund som är erkända av IOC men vars idrotter inte finns med på det olympiska programmet, Associ- ation of IOC Recognised International Sports Federations, ARISF. 3.5.4Association of National Olympic Committees olympiska kommittéer (, ANOC) bildades formellt 1979 och den består av nationella olympiska kommittéer. Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten närvarande 205 medlemmar, vilka alla är erkända av IOC som nationella olympiska kommittéer. Det finns fem regionala struk- turer under ANOC, en i varje olympisk region. Dessa är i: – (), – (), – (), – Oceania National Olympic Committees (ONOC), samt – European Olympic Committees (EOC). Högsta beslutande församling i ANOC är generalförsamlingen som möts och som avslutas med ett möte tillsammans med styrelsen (exekutivkommittén) i IOC. Mellan generalkonferensen styrs ANOC av styrelsen, 27 personer. Av artikel 2.2 i stadgarna för ANOC framgår att organisationen ska arbeta med frågor av generellt intresse för NOC:s, erkänna och stödja sammanslutningar av NOC:s som är erkända av IOC, anta rekommendationer syftande till utveckling av NOC:s och genomföra deras förslag i anslutning till den nationella och internationella olympiska rörelsen, och utifrån den olympiska chartern samarbeta med bl.a. IOC, med internationella specialidrottsförbund, och med NOC:s. Det finns ingen särskild referens till arbetet mot dopning i , utan det får förstås att det är en integrerad del i dess arbete att företräda sina medlemmar och samarbeta med andra idrottsorganisationer. ANOC har representation i tolv kommissioner och en arbets- grupp inom IOC. Dessutom deltar ANOC i Court of Arbitration for Sport (), i for Sport (ICAS) och i . Mer information om ANOC finns på dess webbsida (). Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten Sportaccord bildades och ersatte den tidigare organisationen för alla internationella idrottsförbund (, GAISF).