sou · GZB368 · 2011-10-21 00:00:00 — Av bestämmelserna i artikel 118.1 i Solvens II-direktivet framgår det att ett försäkringsföretag – som inte längre uppfyller kraven i artiklarna 120–125, dvs. kraven för tillstånd – utan dröjsmål antingen till tillsynsmyndigheterna ska ge in en plan för att på nytt uppnå överensstämmelse inom skälig tid, eller visa att effekterna av den bristande överensstämmelsen är oväsentliga. Av bestämmel- serna i artikel 118.2 framgår det att om ett försäkringsföretag inte genomför den plan som avses i punkt 1, får tillsynsmyndigheterna kräva att företaget ska återgå till att beräkna solvenskapitalkravet enligt standardformeln. Förslag till bestämmelser finns i avsnitt 13.8.1. Bestämmelsen i artikel 112.3 om vilka handlingar som ska ges in tillsammans med en ansökan om tillstånd är enligt utredningen av sådan art att de inte ska tas in i lag, jfr. motsvarande bestämmelser på bankområdet där med stöd av ett bemyn- digande i kapitaltäckningsförordningen (2006:1533) får meddela föreskrifter om vad ansökningar enligt kapitaltäckningslagen ska innehålla. Utredningen anser att det här rör sig om s.k. verkställig- hetsföreskrifter, som inte kräver något särskilt bemyndigande i lag. Bestämmelsen i artikel 112.6 i Solvens II-direktivet om att till- synsmyndigheten ska ange skälen till ett avslagsbeslut behöver enligt utredningen inte tas in i den svenska lagtexten, eftersom ett sådant krav redan följer av förvaltningslagen. Utredningens förslag: En partiell intern modell får användas för att beräkna 1.kapitalkravet för en eller flera av de riskkategorier eller under- kategorier av risker som ingår i baskapitalkravet, 2.kapitalkravet för operativ risk, 4.kombinationer av 1, 2 och 3. En partiell intern modell får användas för 1.hela verksamheten i ett försäkringsföretag, eller 2.en avgränsad del av verksamheten. Skäl för utredningens bedömningar: Av artikel 112.2 första stycket i Solvens II-direktivet framgår det att försäkringsföretag får använda partiella interna modeller för beräkningen av en eller flera av följande: a)En eller flera riskmoduler eller undergrupper av riskmoduler som ingår i det primära solvenskapitalet enligt artiklarna 104 och 105. b)Kapitalkravet för operativ risk som fastställs i artikel 107. c)Det justeringsbelopp som avses i artikel 108. Enligt artikel 112.2 andra stycket får partiell modellkonstruktion dessutom tillämpas på hela verksamheten i försäkringsföretag eller endast på en eller flera större affärsenheter(på engelska major busi- ness units). Av EU-förordningen framgår det att med större affärs- enheter förstås ett definierat segment av försäkringsföretaget som fungerar oberoende av andra delar av företaget, har särskilda ledningsresurser och procedurer avdelade inom före- taget, och innehåller risker som är av betydelse i förhållande till hela före- tagets verksamhet. Mot denna bakgrund har utredningen valt att använda termen avgränsad del av verksamheten, istället för större affärsenhet som används i direktivet. De allmänna bestämmelserna för godkännande av partiella interna modeller i artikel 112.2 ska tas in i den svenska lagtexten med endast några mindre språkliga justeringar. Som framgår i avsnitt 9.1.2 ovan har utredningen ersatt begreppet riskmodul med risk- kategori, undergrupp med underkategori, och det primära sol- venskapitalkravet med baskapitalkravet. 10.2.3Förutsättningar för tillstånd m.m. Tillstånd för ett försäkringsföretag att använda en intern modell ska ges 1.om försäkringsföretaget har ett för ändamålet lämpligt utfor- mat riskhanteringssystem, och 2. den interna modellen används och är närmare utformad i enlighet med bestämmelserna om Särskilda förutsättningar för tillstånd att använda partiella interna modeller Tillstånd för ett försäkringsföretag att använda en partiell intern modell ska ges om försäkringsföretaget 1.har godtagbara skäl för det valda tillämpningsområdet för modellen, och 2.den partiella interna modellen kan integreras med beräkning- arna enligt standardformeln. Regeringen får meddela föreskrifter om de närmare förutsätt- ningarna för tillstånd att använda en fullständig eller partiell intern modell. ska meddela beslut från det att en fullständig ansökan om användning av en intern modell kommit in till inspektionen. Skäl för utredningens förslag: Bestämmelsen i artikel 112.5 i Sol- vens II-direktivet om förutsättningarna för tillsynsmyndighetens godkännande ska tas in i den svenska lagtexten, och utformas efter mönster från motsvarande bestämmelse i kapitaltäckningslagen. Av bestämmelsen framgår att tillsynsmyndigheterna ska ge sitt god- kännande endast om de har förvissat sig om att försäkringsföre- tagets system för att identifiera, mäta, övervaka, hantera och rap- portera risker är lämpliga och särskilt att den interna modellen uppfyller kraven i artiklarna 120–125. Utredningen anser att den bestämmelsen i den svenska lagtexten ska utformas som en över- gripande bestämmelse som hänvisar till de mer detaljerade kraven i de efterföljande paragraferna. Bestämmelsen i artikel 112.3 andra stycket om att kraven när det gäller en ansökan om att använda en partiell intern modell ska anpassas med hänsyn till det begränsade tillämpningsområdet för modellen, har av utredningen ansetts vara av sådan art att bestäm- melsen inte behöver tas in i lagtexten. Utredningen anser emeller- tid att det i lagtexten bör tas in ett bemyndigande för regeringen att meddela närmare föreskrifter om förutsättningarna för tillstånd, och att det bemyndigande kan utnyttjas för det fall utredningens föreslagna lagbestämmelser inte skulle anses vara ett tillräckligt genomförande av direktivet. Av bestämmelserna i artikel 113.1 c) framgår det att utform- ningen av en partiell intern modell ska vara förenlig med princi- perna i underavsnitt 1, vilket innebär att den partiella modellen kan integreras fullständigt med standardformeln för solvenskapitalkra- vet. Utredningen anser att detta krav bör framgå också av den svenska lagtexten. Bestämmelsen i artikel 112.4 om den tidsfrist som gäller för prövningen av en ansökan om att få använda en intern modell ska tas in i den svenska lagtexten med endast mindre språkliga juster- ingar. Av bestämmelsen i artikel 126 framgår det att användningen av modeller eller uppgifter från tredje part inte ska anses vara skäl för undantag från något av de krav på interna modeller som anges i artiklarna 120–125. Utredningen anser att bestämmelsen inte behö- ver tas in i sin helhet i svensk lag. Utredningen har tolkat bestäm- melsen på det sättet att den endast tydliggör att kraven på en intern modell – däribland kraven på att styrelsen ska säkerställa att utformningen och användningen av den interna modellen är ända- målsenlig och ger tillfredsställande uttryck för företagets riskprofil, att företaget ska kunna motivera de antaganden som ligger till grund för den interna modellen och kraven på validering – gäller, oavsett om företaget valt att bygga modellen med egen personal eller med hjälp av konsulter, eller om de köpt en färdig modell. En lagbestämmelse av denna typ, dvs. en bestämmelse som endast klargör att de krav som ställs i lagen gäller, framstår enligt utred- ningen som något udda. Utredningen anser dock att kravet på att försäkringsföretagen måste kunna motivera de antaganden som ligger till grund för en intern modell är så centralt att det bör framgå av lagen. Bestämmelsen bör placeras tillsammans med det grundläggande användningskravet, se nästa avsnitt. Utredningens förslag: En intern modell ska vara tillräckligt integrerad i verksamheten, företagsstyrnings- och riskhanter- ingssystemen samt i företagets egna risk- och solvensbedöm- ning. Försäkringsföretaget ska kunna motivera de antaganden som ligger till grund för en intern modell, oavsett om den interna modellen helt eller delvis erhållits från tredje part. Skäl för utredningens förslag: Enligt bestämmelsen i artikel 120 första stycket ska ett försäkringsföretag visa att deras interna modeller används i stor utsträckning och har en viktig uppgift att fylla när det gäller deras företagsstyrningssystem enligt artiklarna 41–50, och särskilt deras riskhanteringssystem enligt (artikel 44) och beslutsprocesser samt deras processer för bedömning och allo- kering i fråga om kapitalbehov och solvenskrav, däribland den egna risk- och solvensbedömningen. Bestämmelsen ska tas in i den svenska lagtexten. Utredningen har valt att uttrycka kravet på användning som ett krav på att den interna modellen ska vara tillräckligt integrerad i den operativa verksamheten, företagstyrnings- och riskhanteringssystemen samt i företagets egna risk- och solvensbedömning. Enligt utredningen innefattar den föreslagna formuleringen direktivets krav. Det note- ras här att formuleringen tillräckligt integrerad används i 6 kap. 7 § kapitaltäckningslagen när det gäller krav på ett instituts risk- mätningssystem för att kunna få tillstånd att använda den s.k. internmätningsmetoden. Enligt artikel 120 andra stycket ska försäkringsföretaget visa att periodiciteten i deras beräkningar av solvenskapitalkravet med hjälp av den interna modellen står i proportion till deras användning av den interna modellen i andra syften än för beräkning av solvens- kapitalkravet. Utredningen anser att denna bestämmelse är av sådan art att den inte behöver framgå av lagtexten, eftersom det enligt utredningen närmast är fråga om ett preciserat krav på att den interna modellen används i verksamheten. För det fall utredningens förslag, i ljuset av den fastställda EU-förordningen, inte anses vara ett tillräckligt genomförande av direktivet kan bestämmelser om periodiciteten i beräkningarna meddelas med stöd av det särskilda bemyndigandet för regeringen att meddela föreskrifter om de när- mare förutsättningarna för tillstånd, som utredningen föreslagit i avsnitt 10.2.3 ovan. Bestämmelsen i artikel 120 tredje stycket om att förvaltnings-, lednings- eller tillsynsorganet (på engelska the administrative, management or supervisory body) ska ansvara för att säkerställa att utformningen och användningen av den interna modellen fort- löpande är ändamålsenlig och ger tillfredsställande uttryck för risk- profilen hos försäkringsföretaget behandlas i kapitel 12. I detta kapitel behandlas också bestämmelsen i artikel 116 första stycket om att förvaltnings-, lednings- eller tillsynsorganet ska godkänna ansökningar till tillsynsmyndigheten om godkännande av en intern modell, och därpå följande ändringar av modellen. I samma kapitel behandlas slutligen också bestämmelsen i artikel 116 andra stycket om att förvaltnings-, lednings- eller tillsynsorganet ska ansvara för att det upprättas system som säkerställer att den interna modellen fortlöpande fungerar korrekt. Kravet på att försäkringsföretaget ska kunna motivera de anta- ganden som ligger till grund för en intern modell, oavsett om den interna modellen helt eller delvis erhållits från tredje part, har be- handlats i avsnitt 10.2.3 ovan. Utredningens förslag: En intern modell och den särskilda san- nolikhetsfördelning som den grundas på ska 1.bygga på relevanta försäkringsmatematiska och statistiska tekniker, 2.bygga på trovärdiga och aktuella data samt realistiska anta- ganden, och 3.vara förenlig med de metoder som företaget använder vid beräkningen av de försäkringstekniska avsättningarna, och 4.ta hänsyn till alla ersättningar till försäkringstagare och andra ersättningsberättigade som företaget förväntar sig att utbe- tala, oavsett om dessa är garanterade genom avtal eller ej. Data som används för den interna modellen ska vara korrekta, fullständiga och lämpliga. Skäl för utredningens förslag: Bestämmelsen i artikel 121.1 i Sol- vens II-direktivet innehåller endast en hänvisning till de efterföl- jande artiklarna, och behöver därför inte tas in i den svenska lag- texten. Av artikel 121.1 framgår det att de efterföljande kraven i artikeln är relaterade till den prognostiserade sannolikhetsfördel- ningen. Eftersom den prognostiserade sannolikhetsfördelningen utgör grunden för en intern modell, och för granskning och tillsyn av densamma, bör denna term, enligt utredningen, tas in i den svenska lagtexten. De närmare bestämmelserna om statistisk kvalitet, som finns i artikel 121.2–121.9, är enligt utredningen av sådan art att de inte i sin helhet behöver framgå av lag. Merparten av bestämmelserna är på en sådan detaljeringsgrad att de enligt utredningen ska tas in i föreskrifter som meddelas av regeringen. Det bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om de närmare förutsättning- arna för tillstånd att använda en intern modell som föreslås i avsnitt 10.2.3 ovan kan enligt utredningen användas för de detaljbestäm- melser som eventuellt kan komma att behövas, för det fall utred- ningens förslag – i ljuset av den fastställda EU-förordningen – inte skulle anses vara ett tillräckligt genomförande av direktivet. Nedan följer först en beskrivning av de delar av artikeln som enligt utred- ningen ska tas in i lagen. Därefter följer en beskrivning av de delar av artikeln som enligt utredningen inte ska tas in i lag. Slutligen kommer en beskrivning av vissa delar av artikeln som ska tas in i lagen, men under en annan rubrik. Bestämmelser som ska tas in i lagen Enligt utredningen ska nedan angivna bestämmelser i direktivet tas in i lagen, eftersom bestämmelserna är centrala och grundläggande. Bestämmelsen i artikel 121.2 första stycket om att de metoder som används för att beräkna den prognostiserade sannolikhetsför- delningen ska bygga på lämpliga, tillämpliga och relevanta försäk- ringsmatematiska och statistiska tekniker, och vara förenliga med de metoder som används för att beräkna de försäkringstekniska avsättningarna. Utredningen anser dock inte att det av lagtexten behöver framgå att teknikerna ska vara lämpliga, tillämpliga och relevanta, eftersom ett krav på relevanta tekniker, enligt utred- ningens mening, också innefattar krav på att teknikerna ska vara lämpliga och tillämpliga. Bestämmelserna i artikel 121.2 andra stycket om att de metoder som används för att beräkna den prognostiserade sannolikhetsför- delningen ska bygga på trovärdiga aktuella uppgifter och realistiska antaganden och bestämmelserna i artikel 121.3 första stycket om att de uppgifter som används för den interna modellen ska vara korrekta, fullständiga och lämpliga. Utredningen har valt att använda termen data i enlighet med direktivets engelska version (eng. data), istället för ordet uppgifter. Utredningen har övervägt att ersätta korrekta, fullständiga och lämpliga med relevanta efter mönster från utredningens förslag ovan, men stannat för att en sådan omskrivning skulle medföra en saklig ändring av bestäm- melsen. Bestämmelsen i artikel 121.2 tredje stycket om att försäkrings- företagen för tillsynsmyndigheterna ska kunna motivera de anta- ganden som ligger till grund för deras respektive interna modeller. Enligt utredningen bör det av lagtext framgå att den som ansöker om tillstånd för en intern modell måste kunna förklara, dvs. moti- vera, hur den interna modellen – enligt företagets mening – upp- fyller de krav som gäller. Bestämmelserna i artikel 121.4 tredje stycket om att den interna modellen ska täcka alla betydande risker som ett försäkringsföretag är exponerat för och att den interna modellen ska täcka åtminstone de risker som anges i artikel 101.4. Bestämmelsen i artikel 121.9 där det framgår att försäkrings- företagen i sina interna modeller ska beakta alla ersättningar till försäkrings- och förmånstagare som de förväntar sig att utbetala, oavsett om dessa är garanterade genom avtal eller ej. Utredningen anser att bestämmelsen bör tas in i lagen, för att markera den skill- nad som finns i direktivet när det gäller företagens behandling av ersättningar till försäkringstagare och andra ersättningsberättigade som inte är garanterade genom avtal. Av artikel 121.2 framgår att metoderna som används i den interna modellen ska vara förenliga med de metoder som används vid beräkningen av de försäkrings- Ovan har utredningen föreslagit att en bestämmelse som svarar mot artikel 121.2 ska tas in i lagen. I arti- kel 78.3 finns en bestämmelse om att vissa typer av ersättningar till försäkringstagare och andra ersättningsberättigade inte behöver beaktas vid beräkningen av de försäkringstekniska avsättningarna. Bestämmelser som inte ska tas in i lagen Enligt utredningen behöver nedan angivna bestämmelser i inte tas in i den svenska lagtexten. Anledningen till att de, enligt utredningen, inte behöver tas in i lagtexten varierar och redovisas nedan. Bestämmelsen i artikel 121.3 andra stycket om att försäkrings- företagen ska uppdatera de data och antaganden som används vid beräkningen av den prognostiserade sannolikhetsfördelningen minst en gång , behöver enligt utredningen inte uttryckligen tas in i lagtexten. Anledningen till detta är att detta krav får anses framgå redan av kravet om att den prognosticerade sannolikhetsfördel- ningen ska bygga på trovärdiga och aktuella uppgifter samt realistiska antaganden, och att de data som används ska vara korrekta, full- ständiga och lämpliga. Bestämmelserna i artikel 121.4 första stycket om att det inte ska föreskrivas att någon viss metod ska användas vid beräkningen av den prognostiserade sannolikhetsfördelningen. Eftersom utred- ningen inte föreslår någon sådan nationell bestämmelse krävs inga lagstiftningsåtgärder. Bestämmelserna i artikel 121.4 andra stycket om att den interna modellens förmåga att rangordna risker ska vara tillräcklig för att garantera att den interna modellen används i stor utsträckning, och tillräcklig för att garantera att den interna modellen har en viktig uppgift att fylla inom försäkringsföretagens företagsstyrnings- system, särskilt i fråga om företagets riskhanteringssystem och beslutsprocesser. Utredningen anser att kravet på tillräcklig rang- ordning av risker kan anses ingå i utredningens föreslagna över- gripande formulering av användningskravet, dvs. kravet på att den interna modellen ska vara tillräckligt integrerad i bl.a. företagstyr- ningssystemet. Av artikel 121.6 framgår det att försäkringsföretag i sina interna modeller fullt ut får beakta effekterna av riskreduceringstekniker, förutsatt att kreditrisken och andra risker som är förenade med riskreduceringstekniker kommer till korrekt uttryck i dessa modeller. Bestämmelsen är i allt väsentligt likalydande med bestämmelsen i artikel 101.5. I avsnitt 9.2.1 har utredningen föreslagit allmänna bestämmelser om solvenskapitalkravet som, enligt utredningen, får anses innebära ett tillräckligt genomförande av även artikel 121.6. Av bestämmelserna i artikel 121.7 framgår att försäkringsföretag i sina interna modeller noggrant ska bedöma särskilda risker, om de är väsentliga, som är förenade med finansiella garantier och avtals- enliga valmöjligheter (på engelska options). De ska också bedöma de risker som är förenade med dessa valmöjligheter, såväl försäk- ringstagarnas som deras egna. I detta syfte ska de beakta de konse- kvenser som framtida förändringar av finansiella och andra förhål- landen kan få för utfallet av sådana valmöjligheter. Av utredningens förslag till allmänna bestämmelser framgår det att solvenskapital- kravet ska beräknas med utgångspunkt i alla kvantifierbara risker. Mot denna bakgrund anser utredningen att de detaljerade krav kring en viss speciell typ av risk som finns i artikel 121.7 ska tas in i föreskrifter på lägre nivå. Enligt utredningen kan sådana föreskrif- ter meddelas med stöd av det bemyndigande som utredningen före- slagit ovan. Utredningens förslag: I en intern modell får hänsyn tas till inbördes beroende inom och mellan olika risker (diversifierings- effekter), om de system som företaget använder för att mäta dessa inbördes beroenden är ändamålsenliga. Skäl för utredningens förslag: I artikel 121.5 i Solvens II-direkti- vet finns en bestämmelse om möjligheten att ta hänsyn till diversi- fieringseffekter. Enligt utredningens mening är den bestämmelsen av ett annat slag än merparten av de övriga bestämmelserna i artikel 121. Bestämmelsen i artikel 121.5 kan enligt utredningen i sak jäm- ställas med vissa av de detaljbestämmelser som finns kring beräk- ningar enligt standardformeln. Mot denna bakgrund föreslår utred- ningen att bestämmelsen i artikel 121.5 tas in i den svenska lagen under rubriken , trots att de alltså i direktivet finns under rubriken statistiska kvalitetsnormer. Av artikel artikel 121.5 framgår det att försäkringsföretagen i fråga om diversifieringseffekter inom sina interna modeller får beakta inbördes beroenden inom och mellan riskkategorier, förut- satt att tillsynsmyndigheterna är övertygade om att de system som används för att mäta dessa diversifieringseffekter är ändamålsenliga. Bestämmelsen kan inte anses framgå av utredningens övriga för- slag, och ska därför tas in i lag. prövning av de system som används för- utsätts ingå som en del i prövning av om företaget ska ges rätt att använda en intern modell för beräkning av solvenskapitalkravet. I direktivet används termen riskkategorier (på engelska risk cate- gories), som enligt utredningen i denna artikel bör översättas med begreppet risk. Bakgrunden till detta är att bestämmelsen, enligt utredningen, inte kan tolkas på det sättet att diversifieringseffekter mellan underkategorier av risker inte skulle få beaktas i en intern modell. 10.2.7Framtida åtgärder av företagsledningen Utredningens förslag: I en intern modell får hänsyn tas till företagsledningens förväntade framtida åtgärder, om det finns skäl att förvänta sig sådana åtgärder under vissa angivna omständigheter, och hänsyn också tas till den tid som krävs för att genomföra sådana åtgärder. Skäl för utredningens förslag: Av bestämmelserna i artikel 121.8 i Solvens II-direktivet framgår det att försäkringsföretagen i sina interna modeller får beakta framtida åtgärder som de har skälig anledning att förvänta sig att företagsledningen kommer att vidta under specifika omständigheter och att det berörda företaget i så fall ska ta hänsyn till den tid som krävs för att genomföra sådana åtgärder. Bestämmelsen kan enligt utredningen inte anses framgå av utredningens övriga förslag, och ska därför tas in i lagen med rätt omfattande språkliga justeringar. I likhet med bestämmelsen i arti- kel 121.5, som behandlats ovan i avsnitt 10.2.6, bör bestämmelsen i artikel 121.8 om hänsyn till företagsledningens framtida åtgärder placeras under en egen rubrik i den svenska lagtexten. Utredningens förslag: En intern modell ska kunna kalibreras på ett sätt som ger försäkringstagarna en skyddsnivå som är likvär- dig med den skyddsnivå som anges i de allmänna bestämmel- serna kring solvenskapitalkravet. Regeringen får meddela föreskrifter om kalibreringen av interna modeller. Skäl för utredningens förslag: Av artikel 122.1 i Solvens II-direk- tivet framgår det att försäkringsföretag – vid utarbetandet av sina interna modeller – får använda en annan tidsperiod eller ett annat riskmått än vad som anges i de allmänna bestämmelserna om sol- venskapitalkravet, förutsatt att företaget kan använda resultatet från sin interna modell för att beräkna solvenskapitalkrav på ett sätt som ger försäkrings- och förmånstagare en skyddsnivå som är lik- värdig med den som anges i de allmänna bestämmelserna om sol- venskapitalkravet. Bestämmelsen ska tas in i den svenska lagtexten, men då utfor- mas som ett krav på att den interna modellen ska kunna kalibreras på ett sätt som ger försäkringstagarna en skyddsnivå som är likvär- dig med den som gäller enligt de allmänna bestämmelserna om sol- venskapitalkravet. En sådan bestämmelse hindrar inte företagen från att använda andra riskmått eller andra tidsperioder jämfört med det riskmått och den tidsperiod som gäller enligt standard- formeln.