sou · GYB399 · 2011-01-01 00:00:00 — Det finns dock tre andra kategorier som är relativt öppna i beskrivningen av bakom- liggande problematik och där pojkar är i klar övervikt. Jämställdhetsperspektiv på särskilt stöd och specialpedagogiska insatser gorier benämns Störning i känslolivet eller sociala anpassnings- svårigheter, Lärandeproblematik orsakad av störning i språkutveck- ling eller dysfasi, och den sista kategorin är en öppen kategori som benämns Annan orsak än ovan nämnda (kategoribenämningarna är översatta från finska). I samtliga dessa relativt öppna och inne- hållsligt tolkningsbara kategorier är pojkar i klar majoritet. Räknar man samman fördelningen mellan flickor och pojkar i samtliga tre sistnämnda kategorier är 7 309 flickor och 16 937 pojkar. En möjlig tolkning är att pojkar förflyttas till specialundervisning mot bakgrund av social problematik, problematik som inte kan kategoriseras eller på grund av läs- och skrivsvårigheter. Det är värt att notera att trots att könsskillnaderna i statistiken är så tydlig och skillnaderna så stora är könsaspekten okom- menterad i den löpande texten i rapporterna från både och . Denna statistik återfinns i båda rapporterna i bilage- delen där statistik redovisas i tabellform och måste aktivt sökas upp. Motsvarande uppgifter finns inte att tillgå i varför analys av specialpedagogiska insatser eller av insatser med särskilt stöd inte kan bygga på ett statistiskt underlag. Vi får göra bedömningar och avvägningar utifrån tillgängliga studier på särskilda kohorter av elever och analyser från bland annat . Vi menar att statistik inom området kan ge värdefull information som i sin tur kan ge anledning att närmare granska utformningen av särskilda stöd- insatser, vilka utredningar som ligger till grund för dessa och med särskild uppmärksamhet riktad på eventuella könsskillnader. Regeringen har gett Skolinspektionen särskilt uppdrag att närmare granska ett urval utredningar för mottagande i särskolan (U2010/4860/G) eftersom Skolinspektionen kunnat identi- fiera att utredningar om placeringar i särskolan har gjorts på ett brist- fälligt sätt. Här kunde genusperspektiv vara en relevant gransknings- variabel, något regeringen dock inte specificerar. Skolinspektionens uppdrag, som i sin helhet ska rapporteras berör endast särskolan, dvs. en begränsad del av det specialpedagogiska området, vilket gör att hela bilden fortfarande saknas. Utredningar till grund för särskilda insatser borde granskas i sin helhet. Skol- inspektionen presenterade resultat av gransk- ningar angående mottagandet i särskolan, och riktar allvarlig kritik mot flera kommuner för bland annat brister i handläggning och utredning av mottagande. Regeringsuppdraget återstår att rapportera men de första resultaten visar på stora brister, som vi även tror kan Jämställdhetsperspektiv på särskilt stöd och specialpedagogiska insatser visa på olikhet i bedömningen av flickors och pojkars grund för mottagande (webbplats). Det kan diskuteras vilken betydelse pojkars tendens att rikta svårigheter i livet utåt mot andra har i sammanhanget. Flickor snarare internaliserar upplevd problematik, det vill säga riktar den mot sig själva vilket gör att den kanske inte blir synlig för andra (SOU 2010:79). Man kan diskutera vad det innebär att kategorier som betonar social problematik består av en stor majoritet pojkar när det gäller specialpedagogiska insatser, så som den finländska statistiken visar. 5.2Regleringen av särskilt stöd Skollagen (2010:800) reglerar barns och elevers rätt till lärande utifrån egna förutsättningar samt tillgången på särskilt stöd. Barnens och elevernas lärande och personliga utveckling 3 § Alla barn och elever ska ges den ledning och stimulans som de behöver i sitt lärande och sin personliga utveckling för att de utifrån sina egna förutsättningar ska kunna utvecklas så långt som möjligt enligt utbildningens mål. Elever som lätt når de kunskapskrav som minst ska uppnås ska ges ledning och stimulans för att kunna nå längre i sin kunskapsutveckling. Grundskoleförordningen (1994:1194) reglerar vidare stödunder- visning och formerna för särskilt stöd. 4 § En elev ska ges stödundervisning, om det kan befaras att eleven inte kommer att nå de mål som minst ska ha uppnåtts i slutet av det tredje, det femte och det nionde skolåret eller om eleven av andra skäl behöver särskilt stöd. Stödundervisning kan anordnas antingen i stället för utbildning enligt timplanen eller som ett komplement till sådan utbildning. För- ordning (2008:408). 5 § Särskilt stöd skall ges till elever med behov av specialpedagogiska insatser. Sådant stöd skall i första hand ges inom den klass eller grupp som eleven tillhör. Jämställdhetsperspektiv på särskilt stöd och specialpedagogiska insatser Om det finns särskilda skäl, får sådant stöd i stället ges i en särskild undervisningsgrupp. Styrelsen skall efter samråd med eleven och elevens vårdnadshavare besluta i fråga om elevens placering i en särskild undervisningsgrupp. Specialpedagogiska skolmyndigheten (SPSM) bildades för statens samlade stöd i specialpedagogiska frågor. Denna myn- dighet är en sammanslagning av Sisus, och . Alla SPSM:s insatser syftar till att barn, ungdomar och vuxna med funktionsnedsättningar ska få en utveckling och utbildning som präglas av likvärdighet, delaktighet, tillgänglighet och gemen- skap. Uppgiften är att ge specialpedagogiskt stöd till skolhuvudmän, främja tillgången på läromedel, driva specialskolor för vissa elev- grupper och fördela statsbidrag till studerande med funktionsned- sättningar och till utbildningsanordnare. Det övergripande upp- draget är, precis som för insatser för särskilt stöd, att verka för att alla ska ges möjlighet att nå målen för sina studier och utbildning. SPSM har som myndighet litet reellt inflytande över hur insatser med särskilt stöd i praktiken genomförs av skolhuvudmän, men finns tillgänglig för stödinsatser. 5.4Allmänt om förutsättningarna för särskilt stöd i skolan Varje möte mellan elev och skola är ett möte mellan olika upp- fattningar om normalitet och omfattar en potentiell diskrepans mellan elevernas förutsättningar och skolans krav. (, och , 2006, s 16). Hanteringen av specialpedagogiska frågor är ett omstritt område på många sätt (se bl.a. KRUT, 4/2009) och har varit föremål för diskussion (se bl.a. , 2001, , 2002). Diskussionen har berört allt ifrån omfattning, vad som utgör grunden för att särskilda insatser ska sättas in, vilka elever som har inlärningsproblem och vilka som bara är allmänt stökiga,etc. Jämställdhetsperspektiv på särskilt stöd och specialpedagogiska insatser Specialpedagogisk verksamhet utgår ifrån normbetingelser och kräver reflektioner om vad normer innebär i skolan. Vilka avvikelser i relationen till en upplevd normalitet kan jag som lärare acceptera innan jag kategoriserar en flicka eller pojke som avvikande eller annorlunda? Vad innebär det för den elevens möjligheter till lärande och utveck- ling? Dessa är frågor bör övervägas när diskussion om eventuellt behov av särskilt stöd uppkommer. Vilka normer som råder om flickors och pojkars sociala beteenden kan kan få konsekvenser för deras möjligheter till lärande. Flickor eller pojkar som inte är utagerande eller där familjen eller vårdnadshavarna varken känner till sina rättigheter eller barnens eventuella skolbekymmer, och där behovet av särskilt stöd kanske inte framstår så tydligt genom socialt störande beteende i skolan, löper risk att inte få ta del av insatserna. Vår bedömning är att det gäller flickor i stor utsträck- ning, eftersom dessa oftare vänder sina problem inåt. I en jämställd skola bör flickor inte i praktiken ha svårare att få särskilt stöd än pojkar. Att stödja alla barn i lärandeprocessen hör till skolans kärnverk- samhet, och kan göras på olika sätt. Specialpedagogiska insatser bidrar till att uppfylla skolans kunskapsuppdrag. Eftersom alla elever i den svenska skolan ska nå de högt satta målen främst genom att samt- liga elever deltar i och integreras i klassrumsundervisning, blir dessa insatser av avgörande vikt. Kloka och reflekterande pedagogiska avväganden är av största vikt för att en inkludering ska var möjlig i skolan. Särskilt stöd kan vara att ta del av specialpedagogisk personal- resurs som skolan eller kommunen har. Detta kan utformas på en rad olika sätt men ska ske utifrån den enskilde elevens individuella förutsättningar och behov För att få del av särskilt stöd krävs en utredning. På grundval av utredningen fattar rektor beslut om huruvida ett barn har rätt till särskilt stöd eller inte. Utredningens omfattning eller form är inte reglerad utan kan variera väldigt mycket i innehåll (för resonemang kring detta se t.ex. , 2008). På exakt vilka grunder som särskilt stöd ska utfalla är heller inte reglerat utan detta beror på utredningen som görs och vad rektor anser om den. Utredningen ska göras allsidigt och av ett elevhälsoteam bestå- ende av skolpsykolog, skolläkare, skolsköterska och specialpedagog – helst speciallärare, vid behov kompletterad med kurator, logoped, barn- och ungdomspsykiater. Jämställdhetsperspektiv på särskilt stöd och specialpedagogiska insatser Diagnoser som ADHD, Asperger eller dyslexi, för att nämna några, förknippas ofta med särskilt stöd. Dessa diagnoser kan leda till särskilda stödinsatser, men behöver inte göra det. Vi vill betona vikten av att ha tillgång till adekvat sammansatta elevhälsoteam med rätt kompetens för att utredningarna om sär- skilda stödinsatser ska vara av god kvalitet och rättssäkra för både flickor och pojkar. En utredning av elevens styrkor och svårigheter ska syfta till att ge vägledning och stöd i undervisningssituationen. Placering i särskild undervisningsgrupp eller andra former för sär- skilt stöd är inte avsedda att vara disciplinära åtgärder. Elevhälso- teamen behöver också kunna överväga vilken roll biologiskt och socialt kön spelar för elevens lärande och utveckling. Elevhälsoteamet bedömning måste på så sätt vara allsidig och tillgodose alla tänkbara aspekter väsentliga i skolsituationen och ska resultera i ett åtgärds- program. Vi ser behov av att utredningar för insatser av särskilt stöd kvali- tetssäkras. Det finns anledning att tro att det finns stora skill- nader och brister (se vidare , 2008). I skrivelse Behov av tydligare reglering av särskilt stöd och elev- inflytande till regeringen (Dnr 69-2007:598) pekar myndigheten på vikten av rättsäkra utredningar av behov av särskilt stöd och på vikten av tydliga bestämmelser för hur både utredningar och behovsgrunder för särskilt stöd ska se ut. Det visar sig att hanteringen av behovet av särskilt stöd skiljer sig åt mellan kommuner, mellan friskolor och till och med mellan skolor inom samma kommun. Regleringen av rätten till särskilt stöd är tydlig, men hur den i praktiken tillämpas och tolkas av skolhuvudmän är svårgenomträngligt och föga transparent, vilket gör att insatserna för särskilt stöd riskerar att bli föremål för subjektiva tolkningar av rektor, som ytterst ansvarig för en specifik skolverk- samhet. har påtalat den rättsosäkerhet som dagens situa- tion visar sig innebära för enskilda elever och föräldrar. kan det även ifrågasättas om det särskilda stödet faktiskt stöder elevens möjligheter att nå målen (, 2008; , 2009). I den nya skollagen införs en möjlighet för elever med behov av sär- skilt stöd att överklaga åtgärdsprogram. Detta förutsätter att för- äldrar eller vårdnadshavare kan bedöma innehållet i åtgärdsplanen. Jämställdhetsperspektiv på särskilt stöd och specialpedagogiska insatser Skollagen reglerar att grundsärskolan ska ge elever med utveck- lingsstörning en utbildning som är anpassad till varje elevs förut- sättningar och som så långt det är möjligt motsvarar den som ges i . Utbildningen ska ligga till grund för fortsatt utbildning och i övrigt så långt det är möjligt motsvara syftet med utbildningen i . Det är svårt att bedöma var gränserna går för vilka som bör finnas i och vilka som bör finnas i grundsärskolan. I Social- styrelsens folkhälsorapport slås det fast att det finns skillnader mellan könen men det finns inga uppgifter om hur stor denna skillnad skulle vara när det gäller begåvningshandkapp. Inte heller den parlamentariska utredning som utredde särskolan, den så kallade (U2002:01), skrev något om skillnader mellan könen när det gäller elever i särskolan (SOU 2004:98). Vi vet att det under /10 var flickor i trän- ingsskolan och flickor i grundsärskolan. Ifall vi går tillbaka till /97 var det flickor i särskolan. Fler pojkar än flickor går i särskolan. Frågan som vi vill lyfta är ifall denna skillnad motsvarar den faktiska skillnad som finns mellan flickor och pojkar gällande behov av placering i särskolan. Skolinspektion har aktualiserat placering i särskola sedan myn- digheten vid granskningar av kommun har kommit fram till att 3 av 12 elever i en särskola har visat sig vara felplacerade uti- från granskning av utredningar om placering i särskolan. Av Skol- inspektionens rapport framgår inte om hänsyn tagits till flickors eller pojkars förutsättningar. Skolinspektionen har efter den inledande granskningen fått i uppdrag av regeringen att granska kvaliteten i de utredningar som görs inför placering i särskola. Granskningen ska avse ett urval av kommuner spridda över hela landet. (U2010/4860/G ). Vi vill betona vikten av att den kommande granskningen också görs med ett tydligt genusperspektiv. Vi tror att det annars finns en risk att granskningen missar både flickors och pojkars behov av stöd och av rättssäker hantering. Slutligen när det gäller specialskolan så är det även här fler pojkar än flickor som deltar i undervisningen. /10 utgjorde pojkar av eleverna i specialskolan. Jämställdhetsperspektiv på särskilt stöd och specialpedagogiska insatser 5.5Tillgången till särskilt stöd och specialpedagogiska insatser Det som i förordningstexten benämns särskilt stöd kan i praktiken se väldigt olika ut för enskilda elever utifrån deras behov. Det kan vara allt från att läraren sitter bredvid eleven i klassrummet under en matematiklektion (se t.ex. , 2006) till att en elev vid varje svensklektion går till specialpedagogen eller specialläraren och får undervisning fysiskt separerad från resten av klassen. Det kan också vara en grupp elever från olika klasser och skolor som samlas separat för gemensam undervisning eller att en personlig assistent är när- varande och tillgänglig för en specifik elev med behov av särskilt stöd. Detta diskuteras bland annat i kunskapsöversikt Vad påverkar resultaten i svensk grundskola?, där könsaspekten på särskilt stöd dock saknas i analysen. För att komma i fråga för särskilt stöd krävs som tidigare nämnts en utredning och ett efterföljande beslut av rektor. Vad det är som föregår en sådan utredning och beslut är ofta väldigt varierande aspekter (, 2008). Sociala problem, eller sociala anpassningssvårigheter, anges i flera studier som den grundläggande indikatorn för att en form av special- pedagogisk åtgärd kan behövas, något som lärare ofta stödjer sig på. Detta visas bland annat i en studie gjord inom vid och som återges i Giota och (2007/2010), där två av tre intervjuade lärare angav att deras syn på att elever behöver specialpedagogiskt stöd var att eleven har socio- emotionella problem av något slag. och (2008, s. 72-76) visar i sin studie av fem olika skolor och 56 möten med elevhälsoteam att grunderna och bak- grundsinformationen som föregår utredning påfallande ofta saknar konkretion. Elevers problem benämns i svepande ordalag där beskriv- ningar som lat, gnällig, envis, lite udda, dagdrömmare etc. kan ligga till grund för utredning om behov av särskilt stöd. I samtliga fall och (2008) studerade och analyserade lades ansvaret för svårigheterna på eleven/individen, medan det inte i något av de studerade fallen förekom diskussioner om vilka pedagogiska arbetssätt som användes i den undervisningsgrupp barnet i fråga deltog (lik- nande resultat framkommer även i Giota och , 2007/2010, s. 24). Slutsatsen som kan dras av detta är att skolor inte alltid ser sin roll i att organisera undervisningen på ett sådant sätt att det stödjer samtliga elevers möjligheter till lärande och utveckling, men Jämställdhetsperspektiv på särskilt stöd och specialpedagogiska insatser också att lärare alltför ofta saknar kunskap om vilka faktorer och medfödda svårigheter som påverkar barnens beteenden. Det finns olika former av särskilt stöd, som nämnts ovan. En grundläggande principiell skillnad är ifall det särskilda stödet äger rum i klassen tillsammans med andra klasskamrater, eller om det sker enskilt eller i mindre grupp utanför klassrummet. För elever i behov av särskilt stöd är den självklara utgångspunkten att stöd- insatserna ska ges i den skolenhet där eleven går. Huvudmannen är skyldig att vidta långtgående åtgärder för att tillgodose elevens stödbehov inom ramen för den ordinarie skolplaceringen. I vissa fall kan det emellertid vara nödvändigt att flytta en elev till en annan skola för att erforderligt stöd ska kunna ges. Det särskilda stödet som förmedlas i form av särskild undervisningsgrupp ska alltid vara för- ankrat hos vårdnadshavaren. Barn med kognitiva svårigheter är lika olika varandra som alla andra barn, även om de råkar ha fått samma diagnos. Att gruppera elever med behov av särskilt stöd är därför en grannlaga uppgift i de fall de inte inkluderas i klassrummet. Fel sammansättning kan få mycket negativa konsekvenser för samtliga barn i gruppen. Det har visat sig vid granskningar att i de fall som särskilt stöd ges utanför klassrummet, finns det en risk att elever med flera olika skolsvårig- heter klumpas ihop, något som kan vara problematiskt och för eleverna leda till att lärande och utveckling inte sker. Ett barn med dyslexi kan svårligen stödjas på samma sätt av samma vuxen vid samma tillfälle som ett barn med koncentrationssvårigheter eller Asperger. Riskerna, som studier visat, blir att det särskilda stödet håller lägre kvalitet, och inte alls stödjer eleven att nå målen. Antalet anmälningar till Skolinspektionen rörande skolan var rekordstort. Av dessa anmälningar rörde särskilt stöd i vid mening, och flera av anmälningarna berörde att elever inte fått tillgång till särskilt stöd trots sin lagstadgade rätt. 5.6Omfattningen av särskilt stöd En studie från visar att av eleverna födda och 1987 under sin grundskoletid fått ta del av specialpedagogiskt stöd (, 2008, s. 25). Det finns ingen tydlig nationell statistik om omfattningen, utan den nation- ella statistik som kan användas som indikator, enligt (2008), är andelen elever som är behöriga till gymnasie- Jämställdhetsperspektiv på särskilt stöd och specialpedagogiska insatser De som inte är behöriga antas vara elever som fått ta del av särskilda stödinsatser eftersom de antas ha fångats upp innan slut och kunnat ta del av särskilt stöd. visar i sin rapport att andelen behöriga till gymnasieskolan /1998 var , för att /2007 sjunka till . Med denna indikator blir det alltså en betydligt lägre andel som antas få del av särskilda stödinsatser än den som Giota och visade. Men givetvis kan det finnas en stor grupp elever som fått del av särskilt stöd bland de elever som är behöriga till gymnasiet. Detta har vi alltså ingen kännedom om. Det finns en studie, Elever som behöver stöd men får för lite (Myn- digheten för skolutveckling, 2005), där man genomfört en kvalitativ undersökning av tio skolors sätt att arbeta med särskilt stöd. Fokus i studien har då legat på att ta reda på orsakerna till att barn som behöver stöd inte får det. Den främsta orsaken anges vara resurs- brist. Det föreligger inte några skillnader antalsmässigt mellan pojkar och flickor när det gäller bristande stöd, dvs. det är inte fler av det ena könet i den grupp som inte får stöd trots att ett stöd- behov finns. Studiens empiriska underlag är dock begränsat, och generella slutsatser är därför svåra att dra. ser vi, dock utifrån den bristfälliga information som finns, att det föreligger en tämligen stor könsskillnad mellan flickors och pojkars del av de specialpedagogiska stödinsatserna. Man talar om en 70/30-fördelning med pojkar i majoritet. De källor som finns tillgängliga är det så kallade UGU-materialet (Utvärdering Genom Uppföljning) vid och de rapporter från forskar- gruppen som arbetar med UGU-materialet, där kön varit en av flera faktorer som studerats. Därtill finns en sammanställning av senare års forskning och utvärderingar om särskilt stöd i som Skol- verket har gjort (2008). Pojkar är också i majoritet vad gäller diagnostisering av exempelvis ADHD, Tourettes syndrom, Asperger, Damp etc. Det saknas dock tillgänglig nationell statistik på hur många barn i skolan som diagnostiseras , och hur många som får särskilda insatser mot bakgrund av en diagnos. Statistik finns i hälso- och sjukvårds- registret, men är inte tillgänglig för analys. Jämställdhetsperspektiv på särskilt stöd och specialpedagogiska insatser Även i den sistnämnda frågan, dvs. vilka som tar del av särskilda insatser mot bakgrund av en konstaterad diagnos, finns det anled- ning att tro att det finns stora könsskillnader (Graetz, Sawyer, Bahurst & Hirte, 2006). En studie (ibid.) menar att pojkar med diagnos verkar ha större problem att klara innehållet i skolundervisningen, medan flickor med diagnos har större problem med depressiva symptom, men klarar skolan relativ sett bra. En diagnos medför inte att eleven får ett bestämt bemötande. Visserligen finns det vid en given diagnos vissa för tillståndet gemensamma symtom och svårigheter men detta tar sig olika uttryck bland annat vad gäller barnets kön. Ser man på samtliga specialpedagogiska insatser i skolan är pojkar överrepresenterade, ibland kraftigt överrepresenterade, och på flera sätt (se t.ex. , 1997). Historiskt sett har pojkar varit över- representerade i olika slags särlösningar i skolan åtminstone och framåt (, 2008). Pojkar som grupp är i Giotas och longitudinella studie (2007/2010) i majoritet gällande insatser, även om de markanta skillnaderna utjämnades något i och med att insatserna och resurserna för det specialpedagogiska arbetet överlag ökade. Kunskapen är knapphändig när det gäller specialpedagogik och kön. Kunskap om att pojkar som grupp generellt sett mognar senare kan inte användas som enda förklaring av den bild som vi ser. Risken med att kunskapen är knapphändig, är att kommunerna och enskilda rektorer, som ansvarar för det särskilda stödets form, inte kan stödja sina beslut på gedigen kunskap, utan endast på egen erfarenhet eller i värsta fall på vad som är praktiskt möjligt att genom- föra. När det gäller frågan om kön, kan problemen dessutom bli att alla flickor eller alla pojkar dras över en kam istället för att kunskap om exempelvis hur ADHD uttrycks och vilka symptom flickor och pojkar har och om/hur dessa skiljer sig åt, gör att stödet riskerar bli eller rent av uteblir (se t.ex. , 2010). Exempelvis baseras vår kunskap om olika läs- och skrivsvårig- heter i hög grad på pojkars symptom. Flickornas svårigheter riskerar att förbises eftersom de inte uppvisar samma sociala symptom som pojkarna. En av de möjliga förklaringarna till att det finns könsskillnader vad gäller pojkarnas större tillgång till särskilt stöd kan bero på att pojkar i högre grad har utagerande beteenden. Dessa påkallar behov av åtgärder, ibland kanske av disciplinära skäl. Det betyder alltså inte att flickornas behov är mindre än pojkarnas, särskilt inte om vi betänker att förekomsten av psykosomatiska symptom, psykisk Jämställdhetsperspektiv på särskilt stöd och specialpedagogiska insatser ohälsa och suicidtankar är större bland flickorna. Tvärtom, det ligger ett stort ansvar på skolan att uppmärksamma flickornas behov av särskilt stöd, vilket inte behöver uttryckas på samma sätt eller vara av samma slag som pojkarnas. Skolans beslut att utreda en elevs behov av särskilt stöd ska alltid utgå ifrån att eleven inte klarar målen. Disciplinära skäl kan således inte i sig vara tillräckliga motiv för en utredning.