sou · GZB361 · 2011-09-29 00:00:00 — Där finns ett godkännande av fosterhemmets lämplighet, anteckningar från olika kontakter som den placerande kommunen och vistelsekommunen hade med varandra angående samt inspektörens anteckningar från tillsynsbesök och kontakter med hemmet och skolan. En intressant upptäckt som vi gjorde var att berät- telse inte kunde styrkas av hans egna arkivhandlingar, som var spar- samma, men väl av . berättade att två kvinnor från barnavårdsnämnden sökte upp honom i skolan, förmodligen efter att någon anmält fosterföräldrarna. Han tog då mod till sig och berättade allt. Han minns särskilt att han bad om att bli förflyttad eftersom han fasade för fostermoderns reaktion samt att barna- vårdsnämnden skulle hjälpa den andra fosterpojken som bodde i hemmet, det vill säga . underströk under intervjun att han upplevde det som ett oerhört svek från den sociala barnavården att han ändå fick stanna en månad i fosterhemmet och att socialarbetarna sade sig vara förhindrade att göra något för eftersom han var placerad av en annan kommun. Inget av denna berättelse går att belägga med handlingar ur barnavårdsakt. I barnavårdsakt kan vi dock läsa oss till att kommun hade upptäckt vanvård i fosterhemmet och därför ompla- cerade . Denna information nådde även den kommun som hade placerat . hade då bott i fosterhemmet i un- gefär . Från det att kommun fick kännedom om att en annan kommun omplacerat ett barn från samma fosterhem, dröjde det ett hembesök företogs, enligt anteck- ningarna i akt. Efter besöket bedömde såväl den placerande kommunen som vistelsekommunen samt barnpsyk att det inte fanns något att an- märka på i fosterhemmet. Det fanns därför inte någon anledning till att rycka upp från detta hem. skriver social- assistenten i vistelsekommunen att Man [kommunen som omplacerat från fosterhemmet] anser att barnen utnyttjas och inte får tillräcklig vård. För del tror jag att för honom är hans hem dock hos – mycket beroende på att han inte vet av något annat. Perspektiv på den sociala barnavården genom akter och berättelser Det skulle komma ytterligare signaler på att allt inte stod rätt till i fosterhemmet utan att kommunen agerade. lärare uppmärksammade barnavårdsnämnden på att hon ansåg att hemmet var under all kritik. Hon upplevde att avvek mycket i förhållande till klasskamrater i fråga om klädsel och hygien och han verkade också medveten om sin situation då han sagt att han inte önskade någon en lika djävlig barndom. stannade i fosterhemmet till dess att han blev myndig. Fallet med och placering i fosterhemmet visar hur problematiskt det är att kontrollera en persons berättelse mot arkivhandlingar. Anteckningar om missförhållanden återfinns endast i akt trots att det var kommun som vidtog åtgärder på grund av missförhållanden. Samma placering kan beskrivas olika av olika personer, doku- menteras på olika sätt av olika kommuner och kännedom om van- vård under placeringen kan få olika konsekvenser för olika barn. Detta kapitel syftar främst till att jämföra arkivhandlingar med intervjupersonernas berättelser. Men arbetet har också lett till att vi fått unik kunskap, från kommunernas egna anteckningar om hur den agerat, eller avstått från agera vid upptäckt av missförhållanden. Anteckningarna i arkivhandlingarna reser också frågan om vad kommunen anser det vara att agera. Är det att skriva konsta- terande anteckningar om förhållanden eller besluta om att ingen omplacering ska ske, trots misstankar och ibland bekräftade upp- gifter om vanvård, med hänvisning till att barnet exempelvis ska slutföra sin skolgång? Jag anser att det inte är självklart att det är barnperspektivet som råder. Mitt intryck från flera ärenden som passerat Vanvårds- utredningen är att både tjänstemän och förtroendevalda ofta haft ett perspektiv där de mer skyddat sig själva och kommunen än de placerade barnen. Det tidigare presenterade ärendet med social- nämndsordföranden är ett tydligt exempel på detta. I den undersökning utredningen gjorde som omfattade 128 per- soners arkivhandlingar fanns det anteckningar om missförhållanden i 41 fall. Om det översätts till hela gruppen vanvårdade skulle tre av tio kunna finna stödbevisning till sin berättelse om vanvård i arkivmaterialet. Perspektiv på den sociala barnavården genom akter och berättelser 6.8Det finns begränsade beskrivningar av vanvård i arkivmaterialet Av genomgången kan vi konstatera att flera av utredningens van- vårdskategorier på ett eller annat sätt finns beskrivna i akterna; för- summelse, kränkningar, tvång och bestraffningar, sexuella över- grepp och skadligt utnyttjad i arbete. Majoriteten av de 41 personernas arkivmaterial styrker intervju- personernas uppgifter om missförhållanden. Dock skiljer sig omfattningen av vanvården stort mellan intervjupersonernas berät- telser och journalanteckningarna eftersom det oftast endast finns anteckningar om viss vanvård vid enstaka placeringar. En intervjuperson kan ha berättat om vanvård på flera olika ställen men om det finns anteckningar om försummelse eller över- grepp härrör de mestadels endast från en placering. Det är heller inte ovanligt att anteckningarna antingen redogör för annan vanvård än vad intervjupersonen uppgett eller att de uttrycker försiktiga tankar om att förhållandena i fosterhemmet är tveksamma. För att på ett mer djupgående sätt analysera arkivmaterialet och intervjupersonernas berättelser i förhållande till varandra, har vi specialstuderat två personers intervjuer och akter. Det kan belysa hur intervjupersonerna och de olika dokumenten beskriver ett barns hela placering i den sociala barnavården. 6.9.1Exempel 1: , kvinna född Enligt dokumentationen var placerad i den sociala barna- vården . Hon uppger själv en tidsperiod men säger vid intervjun att hon inte har någon klar bild över sin placerings- historik eftersom hon omplacerades över 30 gånger, inkluderat återflyttningar till det biologiska hemmet. Akterna talar om sju tillsynsbesök under dessa år. minns inte att det skedde någon tillsyn överhuvudtaget. Aktens noteringar av många omflyttningar bekräftar till stor del upplevelse av flera olika placeringar. Perspektiv på den sociala barnavården genom akter och berättelser berättar att hon som liten bodde med sin mor. Hon säger att hon utsattes för ett sexuellt övergrepp vilket i sin tur ledde fram till att hennes mor inte ansåg sig klara av henne och ville att hon skulle omhändertas. blev omhändertagen och vistades både i fosterhem och barnhem. Hon kunde under intervjun nämna åtta placeringar men uppger att hon omplacerades cirka 30 gånger. Mellan placeringarna bodde hon hemma hos sin mor. upplevde att vanvården i hennes fall främst bestod av alla de oförklarade omflyttningar hon utsattes för. Enligt dokumentationen var placerad på 13 olika ställen un- der de hon var omhändertagen av den sociala barnavården. Mellan de olika placeringarna flyttades hem och hon flyttades också fram och åter mellan placeringar . I fall fanns det en gedigen dokumentation i form av BUP- journal, socialregisterakt, fosterbarnsakt och akter från specifika barnhem. Det allmänna intrycket efter genomläsningen var att de ansva- riga socialsekreterarna hade kontinuerlig kontakt med den biolo- giska familjen och eventuella fosterhem eller institutioner. Läkar- intyg och utlåtande fanns med i bedömningarna. I utredningarna hade samtal med den biologiska modern, skolan och ibland även företagits. Det finns dokument som visar att fosterhemmen hade kontrollerats och diskuterats. I akten fanns även uppgifter om ekonomisk ersättning och flyttningsintyg. Enligt akten handlade det om ett frivilligt omhändertagande. I akten framgår det också att varit utsatt för ett sexuellt övergrepp av en okänd man och att modern inte tyckte att hon kunde hantera sin dotters reaktion. Relationen mellan och hennes mor beskrivs som kom- plicerad och som en bidragande orsak till omhändertagandet. Det är också ett återkommande argument i de utredningar som följde inför fortsatta placeringar. I ett utlåtande från den sociala barnavården står det: Perspektiv på den sociala barnavården genom akter och berättelser Relationen mellan och hennes biologiska mor är mycket störda och detta har gjort att flera placeringar har spolierats när flickan var yngre. De primära problemen ligger alltså ej hos . I detta fall bekräftar aktmaterialet och uppgifter i stor utsträckning varandra. Aktmaterialet tenderar dessutom att mer detaljerat beskriva situation från en utomståendes perspek- tiv. Omhändertagandet var frivilligt enligt både och anteck- ningarna. Det sexuella övergreppet som berättade om vid intervjun beskrivs i aktmaterialet, liksom relationen till modern. Aktmaterialet bekräftar uppgifter om ständiga omplacer- ingar och återflyttningar till det biologiska hemmet. 6.9.2Exempel 2: , kvinna född uppger att hon placerades i fosterfamiljen när hon var . Hon vet inte varför hon blev omhändertagen och har knappt haft någon kontakt med sina biologiska föräldrar eller andra anhö- riga. Fosterfamiljen hade tre biologiska barn nära egen ålder. berättar om en vardag fylld av slag, kränkande ord, hårt arbete, otillräckliga möjligheter att sköta sin hygien och ständig hunger. uppger att hon ända fram till tonåren blev slagen av sin fostermor med olika tillhyggen. blev hon även slagen av en av fosterbröderna. berättar följande under intervjun: Hon satte blöjor på mig och det räckte att blöjan var blöt för att jag skulle få stryk. Det var olika från gång till gång. Man kunde inte för- utse vad hon skulle göra. Jag skulle alltid gå in i städskrubben som stod framför köksbordet, där slog hon mig. Hela familjen kunde se när hon slog mig. uppskattar att hon var placerad i fosterhemmet , för- utom då hon bodde på behandlingshem för missbrukare. Hon var där för behandling på grund av sin säng- vätning. Hon var då , enligt . minns att den sociala barnavården gjorde tillsynsbesök en gång , men att de blev mer sällsynta ju äldre hon blev. Perspektiv på den sociala barnavården genom akter och berättelser Hon blev hotad av fosterföräldrarna inför tillsynsbesöken. Där- för vågade hon inte säga något när den sociala barnavården var på besök. berättar att hennes fostermor försökte styra besöken till att ske när hon var i skolan. I akt finns det noggranna anteckningar om henne. Det finns även dokument som styrker att fosterhemmet godkänts, ekono- miska uppgörelser och faderskapsintyg. Enligt dokumentationen var placerad vilket är i nära överensstämmelse med den tidsperiod som uppgav vid intervjun. Dokumentationen bekräftar att bodde på ett behandlings- hem när hon var . Ett dokument i akt berättar att anledningen till omhän- dertagandet var att hennes mor hade ekonomiska svårigheter och inte hade en ordentlig bostad. och hennes mor bodde vid omhändertagandet hos mormor. blev sedan placerad i fosterhemmet hos vilka hon tidigare varit sommarbarn. När flyttade till fosterfamiljen hade de en biologisk son som var äldre än henne. Under hennes placeringstid fick familjen ytterli- gare två barn. Enligt dokumentationen skedde förfrågningar mellan den place- rande kommunen och vistelsekommunen kontinuerligt cirka en gång . Tillsynsbesöken skedde till en början med samma intervall. Både föranmälda och icke föranmälda hembesök har dokumenterats. Under de som var placerad dokumen- terades 11 tillsynsbesök. Enligt noteringarna var hemma vid de tillsynsbesök som genomfördes i tidig ålder. Från det att började skolan blev det otydligt i anteckningarna om kontakterna med fosterfamiljen var hembesök eller om dessa skedde på andra sätt. Socialsekretera- ren beskriver som mager och avvaktande men detta passerar utan större uppmärksamhet hos den sociala barnavården. Det finns anteckningar om att mormor samtyckte till att skulle bli adopterad, men i så fall av en annan familj. I akten finns även uppgifter om att mormor hade besökt barnavårdsnämnden och uttryckt sin oro för förhållanden i Perspektiv på den sociala barnavården genom akter och berättelser Då hade tillbringat mindre än i foster- hemmet. Den sociala barnavården hade också fått en informell anmälan mot fosterhemmet av en person, som i sin redogörelse, hade upp- märksammat en tydlig förändring hos sedan fosterfamiljen fått ytterligare en biologisk son. I anslutning till denna anmälan fanns anteckningar om att socialsekreteraren skulle ta reda på om denna person ville göra en mer formell anmälan. Först några måna- der senare företogs ett par tillsynsbesök i fosterhemmet. Då upp- fattades enligt anteckningarna som blek och stilla men ef- ter ett nytt besök, ytterligare , beskrivs hon som glad och frimodig som ett barn skall vara. Då hade även distriktssköterskan konsulterats och denna trodde inte på några missförhållanden i fosterhemmet. Anteckningarna från de två efterföljande hembesöken, vistelse i fosterfamiljen, uttrycker viss tveksamhet angående och fostermoderns relation: Vid besökte i hemmet verkade inte kontakten mellan foster- modern och henne särskilt spontan. förhöll sig lite av- vaktande. Dock vidtogs inga åtgärder eller särskilda samtal med enligt anteckningarna utan de kommande tillsynsbesöken skedde utan anmärkningar. var dessutom sällan hemma när dessa företogs. Vid ett föranmält besök, med endast fosterföräldrarna närva- rande och när hade vistats i fosterfamiljen , står det att Hon [] föredrar även i övrigt mest att vara hemma och runtomkring fostermodern. Älskar att hjälpa till, skala potatis, morötter, städa etc.. Anledningen till att inte var med vid besöket var, enligt anteckningarna, att hon redan gått till skolan. Vår genomgång visar att vissa uppgifter ur intervju och barnavårdsakt bekräftar varandra medan andra uppgifter kan komplettera den andra källans berättelse. har kunnat berätta om händelser som socialsekreterarna förmodligen inte kände till och omvänt har aktmaterialet innehållit uppgifter som inte sade sig veta något om (t.ex. anledning till omhändertagandet). Fallet innehåller också exempel på hur samma situation kan beskrivas på olika sätt. aktmaterial bekräftar i stort sett hennes upplevelse av att tillsynsbesöken var mer frekventa i yngre ålder och avtog ju äldre hon blev. Perspektiv på den sociala barnavården genom akter och berättelser Vad hon kanske inte kände till var att hennes placerande kom- mun hade regelbunden kontakt (en gång ) med den kommun hon vistades i och förhörde sig om hur hon hade det. I värld spelade det troligen inte någon roll eftersom det inte var kontakter som hon fick reda på, varken enligt anteckningarna eller hennes egen beskrivning. Dessutom vidtogs inga mer konkreta åtgärder än några extra tillsynsbesök i samband med misstankar om eventuell vanvård i fosterhemmet. I ljuset av berättelse kan man tolka de ifrågasättande be- skrivningarna som varningssignaler som den ansvarige socialsekre- teraren borde ha följt upp. Dessutom påkallade ju mormor den sociala barnavårdens uppmärksamhet kring fosterfamiljen i ett tidigt skede av placeringen utan att det ledde till någon åtgärd. Misstankar om att allt inte stod rätt till fanns och dokumen- terades men är det i ljuset av berättelse som vi efteråt kan kritisera omständigheterna i hennes fall. Ett tydligt exempel på hur samma situation kan beskrivas på olika sätt är anteckningarna från det tillsynsbesök som talar om hur intresserad är av hushållsarbete. berättar att hon utnyttjades av familjen i hushållsarbete. tvingades hon att städa, tvätta och laga mat. I akten beskrivs det som att är road av att hjälpa till. Vår studie av 140 personers arkivmaterial visar att det är problema- tiskt att kontrollera intervjupersonernas berättelser mot deras arkivhandlingar. Vi har funnit exempel på gallrat och för efter- världen förlorat aktmaterial, men också akter med utförliga anteck- ningar och akter med få kommentarer och iakttagelser. Det går i de flesta fall att av akterna styrka att personerna har varit placerade. Men möjligheterna att med hjälp av akterna styrka eller falsifiera vanvård som intervjupersonerna berättat om är ytterst begränsade. Den vanvård som finns beskriven i det fåtal arkivhandlingar där någon form av missförhållanden har noterats styrker till viss del det intervjupersonerna har berättat. Men beskrivningarna av omfatt- ningen av vanvården är uteslutande mer begränsad i arkivhandling- arna än i intervjupersonernas berättelser. Perspektiv på den sociala barnavården genom akter och berättelser En intervjuperson kan ha berättat om vanvård på flera olika ställen men om det finns anteckningar om övergrepp eller försum- melse gäller de oftast bara en placering. Det är också vanligt att anteckningarna i arkivhandlingarna redogör för annan vanvård än vad intervjupersonen uppgett. De akter vi har studerat visar att kommunerna har tenderat att endast göra försiktiga beskrivningar av misstankar om missförhål- landen. har det funnits en uttalad motvilja mot att dokumentera vanvård. De olika röster som kommer till tals i intervjuerna respektive socialnämndernas dokumentation representerar olika perspektiv på samma historia. Intervjupersonernas berättelser innehåller informa- tion som är omöjlig att återge för en socialsekreterare, som i bästa fall besöker hemmet . har föreslagit att tidigare vanvårdade per- soner ska kunna söka ekonomisk ersättning, som ett erkännande från samhället av att de har utsatts för oförsvarligt lidande. har samarbetat nära med oss och därför känt till möjligheter och begränsningar att styrka en berättelse med arkivmaterial. Utredningen föreslog därför att relativt låga bevis- krav ska gälla för dem som ansöker om ersättning. Den stödbevis- ning som ska presenteras ska vara tillräcklig för att det kan antas att personen ifråga varit utsatt för övergrepp eller försummelse av allvarlig art.4 Undersökningen visar också att många socialsekreterare inte fört anteckningar eller genomfört tillsyn enligt krav i lagar och föreskrifter. Vi vill särskilt understryka att de samhällsvårdade barnen inte kan lastas för bristfällig stödbevisning i akterna. Även om myndigheternas dokumentation är bristfällig i många avse- enden saknas det inte underlag om vanvård. samlade intervjumaterial utgör i sig en dokumentation över vanvård i den sociala barnavården. Att kontrollera intervjupersoners berättelser mot arkiv- handlingar är problematiskt, särskilt om man betänker att av de handlingar som ingår i undersökningen saknade anteckningar om någon form av missförhållanden. Det är i sig 4 SOU 2011:9, s. 167. Perspektiv på den sociala barnavården genom akter och berättelser anmärkningsvärt och en påminnelse om att man inte kan förlita sig på att arkivhandlingar kan bevisa en berättelse om vanvård i ersätt- ningssammanhang. Arkivhandlingar kan i enstaka fall styrka att vanvård före- kommit, men den avsaknad av noteringar om missförhållanden som vi uppmärksammat kan inte tas som intäkt för att vanvård inte har skett. Frågan om huruvida det är möjligt att styrka berättelser med arkivhandlingar är inte endast intressant ur ersättningshänseende. Det handlar om hur samhället och myndigheterna väljer att förhålla sig till och bemöta traumatiserade människors berättelser. Man kan också vända på frågan och ställa sig undrande inför vad arkivhand- lingarna egentligen säger. Många personer som tagit del av arkiv- materialet om sig själva beskriver det som en chockartad upple- velse. Att se beskrivningar om sig själv eller de förhållanden man levde under som inte alls stämmer överens med de egna erfarenheterna kan vara påfrestande. Här kan man förvänta sig stora utmaningar för kommunernas olika arkivhandläggare; att beskriva, förklara och förstå varför kommunernas dokumentation avviker så kraftigt från den drabba- des minnen av övergrepp och försummelse. 7 Hur har det gått senare i livet? Medelåldern för intervjupersonerna vid tiden för intervjuerna har varit relativt hög och för många har en avsevärd tid förflutit sedan de var placerade i den sociala barnavården. Det vore därför lätt att tänka att detta grumlat minnet och att platser, namn och omstän- digheter som omhändertagen skulle ha bleknat av tidens gång och att andra avgörande händelser senare under vuxen- livet skulle ha haft större betydelse för hur livet gestaltade sig. Ändå har många intervjupersoner berättat om dofter, kläder, färger, händelser och detaljer från sin barndom med en så förbluffande detaljrikedom, att minnena från tiden som placerad gjorts så närva- rande att det nästan gått att röra vid dem. 7.1Barndomens betydelse för intervjupersonernas vuxna liv I detta kapitel redovisar vi svaren på den övergripande och öppna fråga vi ställt till intervjupersonerna, hur tänker du att tiden i den sociala barnavården har påverkat ditt vuxna liv? och reflekterar över resultaten av den statistiska bearbetning vi gjort av svaren. Vi har också angett referenser till andra forskningsresultat som på olika sätt berör utredningens resultat och resonemang. I kapitlet finns vidare redovisat erfarenheter från liknande undersökningar i omvärlden. Svaren på frågan om barndomens betydelse för vuxenlivet har handlat om arbete, utbildning, familjeliv och eget föräldraskap, men också om sjukdom, missbruk, kriminalitet, tilltron till myndigheter och inte minst den egna självuppfattningen. För att i någon mån förstå oss på hur våra liv gestaltar sig, de val vi gör, vår framgång och våra tillkortakommanden försöker vi människor, inom oss, att skapa meningsfulla samband mellan Hur har det gått senare i livet? händelser, erfarenheter vi gör och vilken betydelse dessa får för oss. Detta meningsskapande pussel är vi mer eller mindre sysselsatta med under större delen av vårt liv. Inom oss funderar vi på hur framför allt upplevelser i barndomen påverkar sådant som vårt val av partner, arbetsinriktning, vårt humör, vår lust och vår rädsla. På dessa frågor finns inget facit, inte ens inom forskningen. Vi kan aldrig med säkerhet uttala oss om den exakta betydelsen för den enskilde av ett trauma, tidigt eller sent i livet, om förluster, misshandel och övergrepp. Vi kan kanske för större grupper, när vi jämför, ana samband och mönster, men för den enskilde kan vi aldrig med säkerhet veta. Vi kan inte uttala oss om i vilken utsträckning det är den speci- fika vanvård som den enskilde blivit utsatt för som utgör den direkta orsaken till att livet blev som det blev. Men vi har doku- menterat och återger, med all respekt för den enskildes erfarenhe- ter och kunskap om sitt eget liv, vilken betydelse och vilken mening intervjupersonerna själva velat ge sina erfarenheter av vanvård i barndomen. För många i utredningen har denna del av intervjun varit det tillfälle då man i lugn och ro kunnat sammanfatta och formulera betydelsen av barndomen och tiden i den sociala barnavården för det egna vuxna livet. För flera har det också varit första gången man berättat om sina djupare livskänslor för någon utomstående. 7.1.1Om arbete och utbildning På frågan om intervjupersonens arbetsliv uppgav vid intervju- tillfället 414 personer att de arbetat fullständigt genom livet. Detta betyder att man antingen arbetat och/eller studerat motsvarande heltid. 396 personer uppgav att de bara delvis har arbetat och/eller studerat under vuxenlivet. 12 personer sa sig aldrig ha arbetat över- huvudtaget. För resterande intervjupersoner saknas uppgifter. Vid själva intervjutillfället var 124 personer ålderspensionärer. 403 perso- ner var antingen sjukskrivna eller förtidspensionerade och 30 personer uppgav sig som arbetslösa. Av de intervjupersoner, undantaget ålderspensionärerna, som utredningen träffat var antingen sjukskrivna, förtids- pensionerade eller arbetslösa vid tiden för intervjun. Hur har det gått senare i livet? förelse med tillgänglig statistik1 , utan hänsyn taget till regionala variationer, kan konstateras att andelen intervjupersoner som uppbär sjuk-/aktivitetsersättning starkt över- stiger normalbefolkningen. Det ger en dyster bild av hur intervju- personernas vuxenliv kom att bli. Bilden bör dock nyanseras efter- som spännvidden är stor.