sou · GYB322 · 2011-01-01 00:00:00 — Föreningar för understöd av krigsfångar, vilka upprättats i enlighet med sitt lands lagar och som hava till ändamål att förmedla barmhärtighetsverk, skola, för att kunna med framgång fylla sina humanitära uppgifter, såväl för egen som för sina behörigen anställda ombuds del från de krigförandes sida erhålla alla de lättnader, som de militära fordringarna och de administrativa föreskrifterna medgiva. Dessa föreningars ombud kunna erhålla tillstånd att utdela understöd å interneringsorterna ävensom å etappstationer för hemsändande av krigsfångar förmedelst personliga tillståndsbevis, som utfärdas av vederbörande militära myndighet, och emot en skriftlig förbindelse från ombudens sida att underkasta sig alla de ordnings- och politibestämmelser, som nämnda myndighet må finna skäligt att föreskriva. Upplysningsbyråerna åtnjuta fribrevsrätt. Brev, penninganvisningar och värdeförsändelser ävensom postpaket adresserade till krigsfångar eller avsända av dem skola fritagas från alla postala avgifter såväl i avgångs- och ankomstlandet som i mellanliggande länder. Gåvor och understöd in natura, som äro avsedda för krigsfångar, skola fritagas från alla tull- och andra avgifter ävensom från befordringsavgifter å järnvägar, som drivas av staten. Fångna officerare skola erhålla samma avlöning, som tillkommer officerare av samma grad i det land, där de kvarhållas, att ersättas av deras hemlands regering. Krigsfånge äger full frihet att utöva sin religion, däri inbegripet att bevista gudstjänst, dock under det villkor att han ställer sig till efterrättelse de av vederbörande militära myndighet givna ordnings- och politiföreskrifter. I fråga om mottagande eller upprättande av testamenten av krigsfångar gälla samma bestämmelser som i fråga om dylika handlingars mottagande eller upprättande av egen armés personal. Samma regler skola följas i fråga om handling till fastställande av krigsfångars dödsfall och i fråga om deras begravning, därvid hänsyn skall tagas till deras grad och rang. Efter freds avslutande skola krigsfångar möjligt hemsändas. Kapitel III Om sjuka och sårade De krigförandes skyldigheter i fråga om vård av sjuka och sårade bestämmas genom . Avdelning II Om fientligheterna Kapitel I Om medel att skada fienden, belägringar och bombardemang De krigförande hava icke oinskränkt frihet i fråga om valet av medel att skada fienden. Utöver de förbud, som uppställas genom särskilda överenskommelser, gäller att det är uttryckligen förbjudet: a)att använda gifter eller förgiftade vapen, b)att genom förräderi döda eller såra till den fientliga nationen eller armén hörande personer, c)att döda eller såra en fiende, som, sedan han nedlagt vapnen eller icke längre är i stånd att försvara sig, givit sig på nåd och onåd, d)att förklara att icke kommer att givas, e)att använda vapen, projektiler eller ämnen, som äro ägnade att förorsaka onödiga lidanden, f)att obehörigen använda parlamentärflagga, fiendens nationella flagga eller militära beteckningar och uniform ävensom igenkänningstecken, g)att förstöra eller beslagtaga fiendens tillhörigheter, såvida icke sådant förstörande eller beslagtagande till följd av krigets krav är oundgängligen nödvändigt, h)att förklara motpartens undersåtars rättigheter och käromål upphävda, provisoriskt försatta ur gällande kraft eller utestängda från att kunna göras gällande inför domstol. Det är likaledes förbjudet för krigförande att tvinga motpartens undersåtar att taga del i krigsoperationer, som äro riktade mot deras eget land, till och med om de varit i den krigförandes tjänst före krigets början. Det är tillåtet att använda krigslist och medel, som erfordras för anskaffande av upplysningar om fienden och om terrängen. Det är förbjudet att med vad medel det vara må anfalla eller bombardera städer, byar, bostäder eller byggnader, som icke försvaras. Befälhavaren för de angripande trupperna bör, innan bombardemanget företages och såvida icke stormning äger rum, göra allt vad på honom ankommer för att underrätta myndigheterna därom. Vid belägringar och bombardemang böra alla nödiga åtgärder vidtagas för att i möjligaste mån skona byggnader avsedda för gudstjänst, konst, vetenskap och välgörenhet, historiska monument, ävensom sjukhus och uppsamlingsplatser för sjuka och sårade under förutsättning att dessa byggnader och platser icke användas för militärt ändamål. Det åligger de belägrade att utmärka byggnader eller uppsamlingsplatser av ifrågavarande art genom särskilda, synliga tecken, som på förhand skola meddelas den belägrande. Det är förbjudet att till plundring prisgiva en stad eller ort även om densamma tagits medelst storm. Såsom spion kan endast anses person, som hemligt eller under falska förevändningar inhämtar eller söker inhämta upplysningar inom en krigförandes operationsområde i avsikt att meddela dessa till motståndaren. Militärpersoner, som utan förklädnad inträngt inom den fientliga arméns operationsområde i ändamål att inhämta underrättelser, betraktas följaktligen icke såsom spioner. Ej heller betraktas såsom spioner militära eller civila personer, som hava i uppdrag att överbringa meddelanden till egen eller till den fientliga armén och utföra detta uppdrag öppet. Till samma kategori räknas de personer, som avsänts i ballong för att överbringa meddelanden och i allmänhet för att underhålla förbindelser mellan olika delar av en armé eller av ett område. Spion, som gripes på bar gärning, må icke straffas utan föregående dom. Spion, vilken efter återvändandet till den armé, han tillhör, sedermera tillfångatages av fienden, behandlas såsom krigsfånge och är icke underkastad ansvar för sin föregående verksamhet såsom spion. Kapitel III Om parlamentärer Såsom parlamentär anses den person, vilken av en av de krigförande parterna erhållit i uppdrag att inleda underhandlingar med den andra, och som inställer sig med vit flagga. trumpetare, hornblåsare eller trumslagare, flaggbärare och tolk, som åtfölja honom, äga rätt till okränkbarhet. Befälhavare, till vilken parlamentär avsändes, är icke skyldig att under alla förhållanden mottaga denne. Han kan vidtaga alla åtgärder, som befinnas nödiga för att hindra parlamentären att begagna sig av sitt uppdrag för att inhämta upplysningar. Han äger rätt att, om parlamentären missbrukar sin ställning, temporärt kvarhålla honom. Parlamentär förlorar sin rätt till okränkbarhet, om det klart och ovederläggligen styrkes att han begagnat sig av sin privilegierade ställning för att framkalla eller begå en förrädisk handling. Vid avslutande av kapitulationer mellan parterna skall hänsyn tagas till den militära hederns fordringar. Ingången kapitulation skall av båda parter på det noggrannaste iakttagas. Kapitel V Om vapenstillestånd Vapenstillestånd avbryter krigsrörelserna på grund av ömsesidig överenskommelse mellan de krigförande parterna. Om dess varaktighet icke är bestämd, kunna de krigförande parterna när som helst återupptaga krigsrörelserna, dock under villkor att fienden inom överenskommen tid i enlighet med de för vapenstilleståndet gällande villkor därom underrättats. Vapenstillestånd kan vara allmänt eller lokalt; i förra fallet avbrytas överallt de krigförande staternas krigsrörelser, i senare fallet avbrytas desamma endast mellan vissa delar av de krigförande arméerna eller inom visst område. Vapenstillestånd skall officiellt kungöras för vederbörande myndigheter och trupperna. Fientligheterna inställas efter ingånget meddelande eller . Det beror av de fördragsslutande parterna att i överenskommelse angående vapenstillestånd införa bestämmelser om de förbindelser, som å krigsskådeplatsen må äga rum med de olika befolkningarna och parterna sinsemellan. Varje svår kränkning av vapenstillestånd från endera partens sida berättigar den andra att uppsäga detsamma och i trängande fall till och med att återupptaga fientligheterna. Kränkning av bestämmelserna angående vapenstillestånd genom enskilda personer, vilka handla på eget bevåg, berättigar endast att fordra de skyldigas bestraffning och, om anledning därtill förefinnes, skadestånd för lidna förluster. Avdelning III Om militär maktbefogenhet å fientlig stats område Ett område anses vara ockuperat, då detsamma faktiskt befinner sig under den fientliga arméns herravälde. Ockupationen omfattar endast de områden, å vilka detta herravälde upprättats och kan utövas. Sedan utövandet av den lagliga maktens myndighet faktiskt övergått till den ockuperande, skall denne vidtaga alla på honom ankommande åtgärder för att såvitt möjligt återställa och trygga den allmänna ordningen och det offentliga livet, under iakttagande, såvida icke bestämt hinder häremot möter, av de i landet gällande lagar. Det är förbjudet för en krigförande att tvinga befolkningen i ockuperat område att lämna upplysningar om den andre krigförandes armé eller försvarsmedel. Det är förbjudet att tvinga befolkningen i ockuperat område att avlägga trohetsed till den fientliga makten. Familjens heder och rättigheter, enskildas liv och egendom ävensom religiös övertygelse och religionsutövning skola respekteras. Enskild egendom får icke tagas i beslag. Plundring är uttryckligen förbjuden. Om den ockuperande inom det ockuperade området upptager skatter, pålagor och väg- eller broavgifter, som utgå till förmån för staten, bör han därvid så mycket som möjligt följa gällande bestämmelser rörande uttaxering och fördelning, och det åligger honom såsom en följd härav att bestrida kostnaderna för det ockuperade områdets förvaltning i samma omfång, som detta ålåg den lagliga regeringen. Utöver de i föregående artikel omförmälda skatter får den ockuperande å det ockuperade området upptaga penninggärder endast för arméns behov eller områdets förvaltning. Samfälld bestraffning antingen i form av penninggärd eller på annat sätt får icke åläggas befolkningen på grund av enskilda handlingar, för vilka densamma icke kan anses i sin helhet ansvarig. Krigsgärd må ej upptagas annorlunda än på grund av skriftlig befallning av högste befälhavaren och under hans ansvar. Såvitt möjligt skall vid uppbörd av sådan krigsgärd endast de regler komma till användning, som gälla för uttaxering och fördelning av skatter. För varje krigsgärd skall kvitto lämnas dem, som utgjort densamma. Rekvisitioner in natura och arbetsprestationer må avfordras kommuner eller innevånare endast för ockupationsarméns behov. De böra stå i förhållande till landets tillgångar och vara av sådan art, att de icke för befolkningen innebära en förpliktelse att deltaga i krigsföretag mot eget land. Sådana rekvisitioner och arbetsprestationer få endast åläggas efter bemyndigande av befälhavaren i det ockuperade området. Leveranser in natura skola, såvitt ske kan, betalas kontant; i motsatt fall skall kvitto lämnas, och betalning av de summor, för vilka skuld ådragits, möjligt erläggas. Armé, som ockuperar ett område, får lägga beslag endast på kontanta penningar, fonder och exigibla värdehandlingar, som utgöra verklig statsegendom, vapenförråd, transportmedel, magasin och förnödenheter och över huvud all lös statsegendom av beskaffenhet att kunna användas vid krigsföretag. Alla de medel, som äro lämpade att vare sig på land, till sjöss eller i luften förmedla nyheters överförande eller äro användbara till transport av personer eller saker, bortsett från de fall, som äro föremål för avgörande enligt sjörättens bestämmelser, ävensom vapenförråd och över huvud alla slag av krigsförråd kunna beslagtagas, även om de tillhöra enskilda personer, men böra återställas. Ifrågakommande skadestånd fastställes vid fredsslutet. Undervattenskablar, som förbinda ockuperat område med neutralt, må icke utom i fall av absolut nödvändighet beslagtagas eller förstöras. De skola likaledes återlämnas och skadestånd fastställes vid fredsslutet. Den ockuperande staten bör endast betrakta sig såsom förvaltare och nyttjanderättsinnehavare av de i det ockuperade landet befintliga, den fientliga staten tillhöriga offentliga byggnader, fast egendom, skogar och jordbruksdomäner. Den bör bevara egendomen vid oförminskat kapitalvärde och förvalta densamma enligt reglerna för nyttjanderätt. Kommunernas egendom och egendom tillhörande inrättning för religiöst ändamål, välgörenhet och undervisning, konst och vetenskap skall behandlas såsom enskild egendom även om den tillhör staten. Att taga i beslag eller att avsiktligt förstöra eller skada dylika inrättningar, historiska minnesmärken, konstverk eller vetenskapliga föremål är förbjudet och bör beivras. Konvention i angående neutrala makters och personers rättigheter och förpliktelser under ett lantkrig (V:e ) Kapitel I Om neutrala makters rättigheter och plikter Neutrala makters område är okränkbart. Det är de krigförande förbjudet att över en neutral makts landområde låta föra trupper eller transporter av vare sig ammunition eller proviant. Det är likaledes de krigförande förbjudet: a)att å en neutral makts landområde anlägga station för radiotelegrafering eller anbringa någon som helst apparat, avsedd att utgöra förbindelsemedel med de krigförande styrkorna till lands eller sjöss; b)att använda någon som helst anläggning av detta slag, vilken före krigsutbrottet blivit av dem å en neutral makts område utförd i uteslutande militärt syfte och vilken icke upplåtits till bruk för den allmänna samfärdseln. Stridande styrkor må icke uppsättas och värvningsbyråer ej öppnas å en neutral makts landområde till förmån för de krigförande. Neutral makt må icke inom sitt område tillstädja någon av de i artiklarna 2-4 omförmälda åtgärder. Sådan makt är pliktig att beivra mot neutraliteten stridande handlingar, endast försåvitt dessa handlingar blivit begångna å dess eget landområde. En neutral makt bär icke något ansvar för det förhållande att enstaka individer överskrida gränsen för att ställa sig i endera krigförande partens tjänst. En neutral makt är icke pliktig att förhindra utförsel eller genomförsel för den ena eller andra krigförande partens räkning av vapen, ammunition och överhuvudtaget allt som kan vara till gagn för en armé eller en flotta. En neutral makt är icke pliktig att gentemot de krigförande utfärda förbud eller förordna om inskränkning i fråga om bruket av de telegraf- eller telefonkablar ävensom de apparater för trådlös telegrafi, vilka äro vare sig dess egen eller bolags eller enskildas tillhörighet. Alla de av en neutral makt vidtagna åtgärder till inskränkning eller förbud i de hänseenden, som omförmälas i artiklarna 7 och 8, skola av densamma likformigt tillämpas gentemot de krigförande. Den neutrala makten skall vaka däröver att samma förpliktelse iakttages av de bolag eller enskilda, vilka äro ägare av telegraf- eller telefonkablar eller av apparater för trådlös telegrafering. Det kan icke anses som en fientlig handling, att en neutral makt, låt vara med våld, avvärjer angrepp mot sin neutralitet. Kapitel II Om internering av krigförande och vård av sårade hos de neutrala Neutral makt, som å sitt område mottager trupper tillhörande de krigförande arméerna, skall internera dem, såvitt möjligt långt från krigsskådeplatsen. Den må bevaka dem i läger och till och med innesluta dem i fästningar eller å för ändamålet lämpade platser. Den äger likaledes avgöra, huruvida officerare må lämnas i frihet, sedan de på hedersord förbundit sig att icke utan tillstånd lämna det neutrala området. I saknad av särskild överenskommelse skall den neutrala makten förse de internerade med livsmedel, beklädnad och det understöd i övrigt allmän människokänsla bjuder. Gottgörelse skall vid fredsslutet beredas för de av interneringen föranledda kostnader. Neutral makt, vilken mottager förrymda krigsfångar, skall lämna dem i frihet. Om den tillåter dem att vistas inom sitt område, står det den fritt att anvisa dem en viss uppehållsort. Samma stadgande är tillämpligt i fråga om krigsfångar, som medföras av trupper, vilka tagit sin tillflykt till neutralt område. Neutral makt kan tillåta att sårade eller sjuka, tillhörande de krigförande arméerna, föras över dess områden, under förbehåll att de tåg, som föra dem, icke forsla vare sig krigspersonal eller krigsmateriel. Det åligger i sådant fall den neutrala makten att vidtaga för ändamålet erforderliga säkerhets- och kontrollåtgärder. Sårade eller sjuka, som under dylika omständigheter införas å neutralt område av en av de krigförande parterna, men tillhöra motparten, böra av den neutrala makten bevakas, så att de ej ånyo må kunna taga del i krigsrörelserna. Enahanda förpliktelser åligga samma makt i fråga om sådana sårade eller sjuka tillhörande den andra armén, vilka må hava åt densamma anförtrotts. äger tillämpning å sårade och sjuka, som internerats å neutralt område. Kapitel III Om neutrala personer Som neutrala anses undersåtar i stat, vilken icke deltager i kriget. En neutral äger icke åberopa sig å sin neutralitet: a)därest han begår fientliga handlingar gentemot en krigförande; b)därest han begår handlingar till förmån för en krigförande, särskilt om han frivilligt tager tjänst inom någondera partens väpnade styrkor. I dylikt fall må den neutrale icke av den krigförande, gentemot vilken han frånträtt sin neutralitet, behandlas strängare än en medborgare i den andra krigförande staten skulle behandlas för samma handling. Såsom handlingar utförda till förmån för endera av de krigförande i den bemärkelse, som i artikel 17 litt. b avses, skola ej anses: a)att fullgöra leveranser eller lämna lån åt någondera av de krigförande, förutsatt dock att leverantören eller långivaren icke bebor vare sig område tillhörande motparten eller område besatt av denne samt att leveransen ej heller leder sitt ursprung från sådant område; b)bevisande av sådana tjänster, som tillhöra polisväsendet eller den civila förvaltningens område. Kapitel IV Om järnvägsmateriel Järnvägsmateriel, kommande från neutrala makters område, må, evad den tillhör dessa makter, enskilda bolag eller privatpersoner, icke, där den är såsom sådan igenkännlig, rekvireras och nyttjas av en krigförande utom för det fall att och i den utsträckning, som tvingande nödvändighet sådant påkallar. Den skall så snart möjligt är återsändas till det land, dit den hör. Den neutrala makten kan å andra sidan i tvingande fall kvarhålla och i motsvarande mån använda den materiel, som kommer från den krigförande maktens område. Ersättning skall å ömse sidor utgå i förhållande till den nyttjade materielen och den tid, densamma tagits i anspråk. Bestämmelserna i denna konvention äro tillämpliga endast de kontraherande makterna emellan och endast för det fall, att de krigförande samtliga äro parter i konventionen. Se likalydande slutbestämmelser efter XIII:e . Konvention i rörande fientliga handelsfartygs behandling vid fientligheternas utbrott (VI:e ) När ett handelsfartyg lydande under en av de krigförande parterna vid fientligheternas utbrott befinner sig i en fientlig hamn, är det önskvärt, att detsamma tillåtes att fritt utlöpa antingen eller efter tillräcklig tidsfrist, ävensom att, försett med fripass, direkt uppnå sin bestämmelseort eller annan hamn, som varder detsamma anvisad. Detsamma gäller beträffande fartyg, som lämnat sin sista avgångshamn före krigets början och som utan kännedom om fientligheterna inlöper i en fientlig hamn. Handelsfartyg, vilket på grund av fall av "vis major" icke kunnat lämna den fientliga hamnen före utloppet av tidsfrist, som i föregående artikel avses, eller som ej kunnat tillåtas avgå, må icke förklaras förbrutet. Den krigförande äger endast taga detsamma i beslag mot skyldighet för honom att efter krigets slut utan ersättning återställa detsamma eller ock övertaga detsamma mot inlösen. Fientliga handelsfartyg, som lämnat sin sista avgångshamn före krigets utbrott och som anträffas i öppen sjö utan kännedom om fientligheterna, kunna icke förklaras förbrutna. De äro blott underkastade att varda beslagtagna mot förpliktelse att utan gottgörelse återställa dem efter krigets slut eller att övertagas efter rekvisition eller att till och med förstöras mot det att ersättning gives och mot skyldighet att sörja för de ombordvarande personernas säkerhet ävensom för fartygshandlingarnas bevarande. Efter angörande av hamn i eget land eller av neutral hamn äro ifrågavarande fartyg underkastade sjökrigets lagar och bruk. Fientligt gods, som befinner sig å fartyg, som avses i artiklarna 1 och 2, äro likaledes underkastat att varda beslagtaget samt att efter krigets slut återställas utan ersättning, eller att varda rekvirerat mot ersättning, antingen gemensamt med fartyget eller särskilt. Detsamma gäller i fråga om varor, vilka befinna sig å fartyg, som avses i artikel 3. Denna konvention är icke tillämplig i fråga om handelsfartyg, vars konstruktion angiver, att de äro ämnade att omdanas till krigsfartyg. Bestämmelserna i denna konvention äro tillämpliga endast å förhållandet mellan de kontraherande makterna och endast för det fall att de krigförande samtliga äro parter i konventionen. Se likalydande slutbestämmelser efter XIII:e . Konvention i rörande handelsfartygs omdaning till krigsfartyg Till krigsfartyg omdanat handelsfartyg äger icke de rättigheter och förpliktelser, som äro förbundna med förstnämnda slag av fartyg, om detsamma icke är ställt under den makts direkta myndighet, omedelbara kontroll och ansvar, vars flagga det för. Till krigsfartyg omdanade handelsfartyg böra föra de för krigsfartyg av dess nationalitet utmärkande yttre kännetecknen. Befälhavare bör vara anställd i vederbörande stats tjänst och behörigen förordnad av vederbörande myndigheter. Hans namn skall finnas infört i förteckning över officerare tillhörande krigsflottan. Besättningen skall vara underkastad reglerna för militär lydnad. Till krigsfartyg omdanat handelsfartyg är pliktigt att under sina företag iakttaga krigets lagar och bruk. Krigförande, vilken till krigsfartyg omdanar ett handelsfartyg, bör möjligt angiva denna övergång i listan över fartyg, tillhörande dess krigsflotta. Bestämmelserna i denna konvention äro tillämpliga endast de kontraherande makterna emellan och endast för det fall att de krigförande samtliga äro parter i konventionen. Se likalydande slutbestämmelser efter XIII:e . Konvention i rörande utläggning af automatiska undervattensberöringsminor (VIII:e ) (Suveränernas och statschefernas angifning) - under ingifvelse af grundsatsen om frihet för vattenvägarna, öppna för alla nationer; i betraktande däraf att, om under sakernas nuvarande tillstånd man icke kan förbjuda användandet af automatiska undervattensberöringsminor, det är af vikt att inskränka och reglera bruket däraf i ändamål att minska krigets hårdheter, samt att för så vidt sig göra låter, gifva den fredliga sjöfarten den säkerhet hon eger rätt att fordra oaktadt befintligheten af ett krig; i afvaktan på möjligheten att reglera frågan på ett sätt som skänker de däri invecklade intressena alla önskliga garantier; - hafva beslutit för sådant ändamål afsluta en konvention och hafva till sina befullmäktigade ombud utnämnt (namnen), hvilka öfverenskommit om följande bestämmelser: Det är förbjudet: 10 att utlägga icke fastgjorda automatiska beröringsminor, med mindre de äro konstruerade på sätt att bli oskadliga högst sedan den som utlagt dem upphört att kunna öfvervaka dem; 20 att utlägga fastgjorda automatiska beröringsminor som icke bli oskadliga i och därmed att de brutit sina fästen; 30 att använda torpeder som icke bli oskadliga då de förfela sitt mål. Det är förbjudet att utlägga automatiska beröringsminor framför en motståndares kuster och hamnar i det uteslutande ändamålet att afskära handelsjöfarten. När fastgjorda automatiska beröringsminor användas, böra alla möjliga försiktighetsmått vidtagas för den fredliga sjöfartens säkerhet.