sou · GZB368 · 2011-10-21 00:00:00 — Att finansiella risker och operativa risker inte i nu aktuellt avseende avses omfattas av termen försäkringsris- ker framgår enligt utredningens mening genom att placeringsrisker och operativa risker föreslås användas som självständiga beteck- ningar i den följande uppräkningen. Termen matchningsrisker bör enligt utredningens mening användas som beteckning för det som i direktivet avses med ALM-tekniker (asset-liability management). Att även det inbördes beroendet mellan risker ska beaktas bör enligt utredningen innebära ett tillägg av detta som en särskild risk i uppräkningen och då omfatta även beroenden mellan såväl de angivna riskerna, som de övriga risker som företaget är eller kan komma att bli exponerat för. Bestämmelserna i artikel 44.2 tredje stycket om krav på visst innehåll i styrdokumentet för riskhantering ska tas in i lagen. Det bör i sammanhanget anmärkas att det inte uppställs något krav på att också beroenden mellan risker ska omfattas av de riktlinjer som ska ingå i styrdokumentet för riskhantering. Av artikel 50.1 framgår att kommissionen ska anta genom- förandeåtgärder i fråga om ett försäkringsföretags riskhanterings- system. En upplysning om detta bör tas in i lagen. 12.2.11Krav på styrkande av att bestämmelserna om placeringar uppfylls Utredningens bedömning: Bestämmelserna i tivet om att försäkringsföretag, i fråga om placeringsrisker, ska styrka att det uppfyller direktivets bestämmelser om placeringar behöver inte tas in i lagen. Skäl för utredningens bedömning: I artikel 44.3 i Solvens II- direktivet finns en bestämmelse om att försäkringsföretag, i fråga om placeringsrisker, ska styrka att de uppfyller direktivets bestäm- melser om placeringar. I avsnitt 13.3.2 framgår att utredningen föreslår ett bibehållande av bestämmelsen i nuvarande 14 kap. 5 § FRL, som ger Finansin- spektionen rätt att kräva in de uppgifter som behövs från försäk- ringsföretag. Enligt utredningen tillför bestämmelsen i artikel 44.3 inget i övrigt, och behöver därför inte tas in i lagen. 12.2.12 Krav på funktion för riskhantering Utredningens förslag: Ett försäkringsföretag ska ha en funk- tion för riskhantering. Skäl för utredningens förslag: I artikel 44.4 i Solvens II-direktivet finns en bestämmelse om att försäkringsföretag ska inrätta en funktion för riskhantering, som ska ges en struktur som underlät- tar genomförandet av riskhanteringssystemet. Kravet på att försäkringsföretag ska ha en funktion för riskhan- tering är centralt och ska tas in i lagen. Att företag inte bör vara skyldiga att använda denna beteckning behandlas i avsnitt 12.2.1. Av artikel 50.1 följer att kommissionen ska anta genomförande- åtgärder för att ytterligare specificera bl.a. funktionen för riskhan- tering. En upplysning om detta bör tas in i lagen. I förslaget till nivå 2-bestämmelser finns relativt utförliga bestämmelser om vilka uppgifter som ska utföras av riskhanter- ingsfunktionen. Med hänsyn till innehållet i förslaget till nivå 2- reglering anser utredningen att den nu aktuella lagtexten inte behö- ver innehålla något krav på att funktionen för riskhantering ska ha en struktur som underlättar genomförandet av riskhanteringssy- stemet, se avsnitt 12.6.10. 12.2.13Riskhanteringsfunktionens särskilda ansvar när en intern modell används Utredningens förslag: I ett försäkringsföretag som har fått till- stånd att använda en partiell eller fullständig intern modell ska funktionen för riskhantering svara för 1.den interna modellens konstruktion och implementering, 2.test och validering av den interna modellen, 3.upprättande av dokumentation om den interna modellen, 4.utvärdering av den interna modellens funktion och framta- gande av sammanfattande rapporter om det, och 5.rapportering till företagets styrelse om den interna model- lens funktion, behov av förbättringar i modellen samt resultatet av åtgärder som vidtagits för att åtgärda brister i denna. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om den dokumentation som ska ske enligt första stycket 3. Skäl för utredningens förslag: I artikel 44.5 i Solvens II-direktivet finns bestämmelser om det särskilda ansvar som funktionen för riskhantering ska ha i försäkringsföretag som använder en godkänd partiell eller fullständig intern modell. Inledningsvis kan noteras att det yttersta ansvaret för såväl risk- hanteringssystemet som den interna modellen ligger på företagets styrelse i enlighet med artikel 40. Det ansvar som avses i artikel 44.5 måste därför enligt utredningen vara någon annan form av ansvar än styrelsens yttersta ansvar. I den engelska texten används ordet tasks, vilket kan översättas med uppgifter snarare än ansvar. Det kan konstateras att det av förslaget till EU- förordning, som saknar svensk översättning, framgår att riskhan- teringsfunktionen shall bear responsibility for the requirement set out in article 44.5. Av samma bestämmelse i förslaget till EU- förordning framgår även att riskhanteringsfunktionen ska liaise closely with the users of the outputs of the internal model and develop close communication with the actuarial function. Mot denna bakgrund har utredningen valt att använda termen svara för i den föreslagna lagtexten. Enligt den svenska översättningen av direktivet ska funktionen för riskhantering bl.a. ansvara för att utforma och genomföra den interna modellen, medan detta i den engelska versionen uttrycks med orden design and implement. Utredningen anser att orden konstruktion och implementering är en bättre beskrivning av vad som förväntas av riskhanteringsfunktionen än orden utforma och genomföra. Att riskhanteringsfunktionen ska svara för den över- gripande konstruktionen är naturligt mot bakgrund av att en intern modell kan sägas vara den egentliga kärnan i ett riskhanteringssy- stem i företag som använder en intern modell. Av samma skäl är det naturligt att riskhanteringsfunktionen ska svara för implemen- teringen av en intern modell i företaget, dvs. för integreringen av den interna modellen i det samlade riskhanteringssystemet. Enligt ordalydelsen i direktivet ska funktionen för riskhantering ansvara för dokumentation, inbegripet senare ändringar. Enligt utredningen får det i ett krav på dokumentation anses inbegripas ett krav på att dokumentationen ska vara aktuell, även om detta inte anges uttryckligen i lagtexten. Om det, trots utredningens bedömning, finns behov av ytterligare preciseringar bör det ske genom föreskrifter på lägre nivå. 12.2.14Krav på rutiner för upptäckt och rapportering av försämrade ekonomiska förhållanden Utredningens förslag: Ett försäkringsföretag ska ha rutiner för att kunna identifiera försämringar av företagets ekonomiska förhållanden och kunna underrätta Finansinspek- tionen om sådana förändringar inträffar. Skäl för utredningens förslag: Enligt bestämmelserna i artikel 136 i Solvens II-direktivet ska ett försäkringsföretag ha rutiner för att kunna konstatera försämringar av de ekonomiska förhållandena och för att underrätta tillsynsmyndigheterna när sådana försämringar inträffar. Artikel 136 har ingen direkt motsvarighet i de äldre direktiven, och bör med någon språklig justering tas in i svensk lag. Termen konstatera bör därvid ersättas med termen identifiera, som bättre uttrycker bestämmelsens innebörd, jfr. termen identify i den engelska texten. Den aktuella artikeln är placerad i ett kapitel av direktivet som behandlar försäkringsföretag som befinner sig i svårigheter eller som inte uppfyller gällande regler. Detta samman- hang medför enligt utredningens mening att de försämringar av ekonomiska förhållanden som avses i artikeln är förhållandena i det aktuella företaget. Den föreslagna bestämmelsen bör därför inne- hålla ett sådant förtydligande. De språkliga justeringarna är inte avsedda att innebära någon ändring i sak. Enligt utredningen bör det i sammanhanget anmärkas att bestämmelsen endast innehåller krav på förekomsten av vissa ruti- ner i ett försäkringsföretag för att kunna identifiera och underrätta om försämringar av dess ekonomiska förhål- landen. Någon uttrycklig rapporteringsskyldighet åläggs således inte genom bestämmelsen. 12.2.15 Krav på godkännande av ansökan Utredningens förslag: En ansökan om godkännande av en intern modell eller ändringar av denna ska beslutas av försäk- ringsföretagets styrelse. Skäl för utredningen förslag: I artikel 116 första stycket i Solvens II-direktivet anges att förvaltnings-, lednings- eller tillsynsorganet i ett försäkringsföretag ska godkänna ansökningar till tillsyns- myndigheten om godkännande av en intern modell och av därpå följande ändringar av modellen. Kravet på att en ansökan om godkännande av en intern modell ska godkännas av ett visst bolagsorgan bör tas in i lag, dock med någon språklig justering. Någon skillnad i sak är således inte avsedd. Att förvaltnings-, lednings- eller tillsynsorganet likställs med ett företags styrelse vid direktivets genomförande behandlas i avsnitt 12.2.4. Vid den nu aktuella artikelns genomförande bör kra- vet på styrelsens godkännande uttryckas som ett krav på att ansö- kan om godkännande ska beslutas av företagets styrelse. Ett sådant uttryckssätt passar enligt utredningen bättre in i svensk lag. 12.3Egen risk- och solvensbedömning 12.3.1Krav på Egen risk- och solvensbedömning Utredningens förslag: Ett försäkringsföretag ska genomföra egna risk- och solvensbedömningar. I en egen risk- och solvensbedömning ska företaget göra en bedömning av 2.företagets efterlevnad av bestämmelserna om solvens- och minimikapitalkraven samt försäkringstekniska avsättningar, och 3.skillnader mellan företagets riskprofil och de antaganden om risker som har legat till grund för beräkningen av solvenska- pitalkravet. Vid bedömningen av företagets kapitalbehov ska företaget ta hänsyn till dess specifika riskprofil, risktolerans och affärs- strategi. Skäl för utredningens förslag: I artikel 45.1 första stycket i Solvens II-direktivet finns bestämmelser om att försäkringsföretag, som en del av sitt riskhanteringssystem, ska genomföra en Egen risk- och solvensbedömning. Enligt artikel 45.1 andra stycket ska bedömningen minst omfatta följande: a)det totala solvenskravet med beaktande av företagets specifika riskprofil, godkända risktoleransgränser och affärsstrategi, b)fortlöpande uppfyllelse av kapitalkraven och av kraven på försäkringstekniska avsättningar, och c)hur betydande avvikelsen är mellan det berörda företagets risk- profil och de antaganden som legat till grund för solvenskapi- talkravet enligt standardformeln eller en intern modell. Kravet på att försäkringsföretag ska genomföra en Egen risk- och solvensbedömning är en av de viktigaste bestämmelserna i det risk- baserade Solvens , och ska tas in i lagen med vissa språkliga justeringar. I sammanhanget kan det konstateras att den Egna risk- och solvensbedömningen, även om den får sägas vara ett nytt koncept i regelverkssammanhang, i sina huvudsakliga bestånds- delar bör ha nära motsvarighet i de metoder som många företag redan tillämpar i sina verksamheter, t.ex. i form av s.k. finansiella styrmodeller. Det kan dock förutsättas att de nuvarande metoderna kommer behöva anpassas för att uppfylla kraven under Solvens II- regelverket. I direktivet används termerna det totala solvenskravet respek- tive solvenskapitalkravet vilket enligt utredningen är mindre lämpligt i svensk lagtext, eftersom det kan tolkas på det sättet att kapitalberäkningen i den Egna risk- och solvensbedömningen är en beräkning av ett kapitalkrav som är jämförbart med det solvenska- pitalkrav som måste vara uppfyllt, se avsnitt 9. Eftersom det är helt klart att beräkningen i den Egna risk- och solvensbedömningen endast är en beräkning och bedömning av det solvenskapital som företaget för egen del anser sig behöva givet sina unika förutsätt- ningar, bör termen totalt solvenskrav i den svenska lagtexten ersättas med termen kapitalbehov. Utredningen anser vidare att orden fortlöpande uppfyllelse bör ersättas med orden efterlev- nad av, som passar bättre i svensk lagtext. Någon skillnad i sak är inte avsedd. Av bestämmelsen i direktivet framgår att den Egna risk- och sol- vensbedömningen är en del av företagets riskhanteringssystem. Enligt utredningen är detta närmast en form av upplysning. För att undvika att de svenska lagbestämmelserna skulle kunna tolkas som krav på att företagen måste ha en viss organisation menar utred- ningen att upplysningen om att den Egna risk- och solvens- bedömningen ingår i riskhanteringssystemet inte bör tas in i den svenska lagtexten. Bestämmelsen i direktivet om vad den Egna risk- och solvens- bedömningen ska omfatta ska tas in i lagtexten. I fråga om samban- det mellan den Egna risk- och solvensbedömningen och en eventuell intern modell bör det särskilt anmärkas att den Egna risk- och solvensbedömningen, om en intern modell används, istället för en prövning mot antaganden i standardformeln ska innehålla en pröv- ning av avvikelsen mellan företagets riskprofil och de antaganden om risker som har legat till grund för utformningen av den interna modellen, se avsnitt 12.3.3. I båda fallen är det fråga om samma principiella jämförelse mellan företagets verkliga riskprofil och de tidigare antagandena om risker. Av artikel 50.2 följer att kommissionen, under i artikeln närmare angiven förutsättning, ska anta de genomförandeåtgärder som behövs för att ytterligare specificera delarna i den bedömning som nämns i artikel 45.1 a), dvs. En upplysning om detta bör tas in i lagen. 12.3.2Krav på processer för bedömning av kapitalbehovet Utredningens förslag: Ett försäkringsföretag ska för bedöm- ningen av kapitalbehovet enligt avsnitt 12.3.1 ha processer som säkerställer att de risker som företaget är eller kan komma att bli exponerat för, på såväl kort som lång sikt, identifieras och vär- deras. Företaget ska kunna redovisa de metoder som har använts i bedömningen. Skäl för utredningens förslag: I artikel 45.2 i Solvens II-direktivet anges att försäkringsföretag för bedömningen av det totala solvens- kravet ska ha infört processer som står i proportion till arten, omfattningen och komplexiteten av de inneboende riskerna i dess verksamhet, och som gör det möjligt att korrekt kunna påvisa och värdera de risker som det står inför och som det är, eller kan komma att bli, exponerat för. I artikeln anges även att företagen ska redovisa de metoder som använts i denna bedömning. Bestämmelsen i 45.2 första meningen ska med omfattande språkliga justringar tas in i lagen. För det första bör termen totalt solvenskrav ersättas med kapitalbehov, av de skäl som redovisats ovan under avsnitt 12.3.1. För det andra anser utredningen att hän- visningen till proportionalitetsprincipen inte ska framgå av den nu aktuella lagtexten, av de skäl som redovisats i avsnitt 5.3 om pro- portionalitetsprincipen. För det tredje anser utredningen att den nu aktuella lagbestämmelsen bör vara utformad efter mönster från utredningens förslag till lagbestämmelse om riskhanteringssyste- met i avsnitt 12.2.9, i syfte att uppnå en konsekvent terminologi i lagen. Detta innebär att ordet korrekt bör ersättas med ordet säkerställa och att ordet påvisa bör ersättas med identifiera. Utredningen har tolkat bestämmelsen på det sättet att de pro- cesser som här avses i grunden är samma processer som avses i direktivets bestämmelse om riskhanteringssystem, men att proces- serna i den Egna risk- och solvensbedömningen även ska identifiera och värdera risker på . Med identifiering och värdering av risker på lång sikt följer enligt utredningens bedömning även krav på identifiering och värdering av de tillkommande risker som kan följa med en framtida (planerad) utveckling av företagets verksam- het, t.ex. genom en utökad marknadsandel efter ett förvärv, eller till följd av en ny investeringsinriktning. I sammanhanget kan anmär- kas att den Egna risk- och solvensbedömningen är tänkt att vara ett verktyg för de berörda företagen. Den utveckling av ett företags verksamhet som ska hanteras i bedömningen är alltså företagets egen bild av den framtida utvecklingen. Bestämmelsen i 45.2 andra meningen om att företaget ska redo- visa de metoder som använts vid bedömningen bör tas in i lagen och utformas som ett krav på att företaget ska kunna redovisa de metoder som använts. 12.3.3Särskilda krav vid användning av en intern modell Utredningens bedömning: Bestämmelsen i Solvens II-direk- tivet om att ett försäkringsföretags Egna risk- och solvens- bedömning, om en intern modell används, även ska omfatta den omkalibrering som omvandlar interna risktal till det riskmått och den kalibrering som gäller vid beräkningen av solvenskapi- talkravet, behöver inte tas in i lagen. Denna skyldighet framgår istället av andra bestämmelser. Skäl för utredningens bedömning: Av artikel 45.3 i Solvens II- direktivet framgår att den Egna risk- och solvensbedömningen, om en intern modell används, även ska omfatta den omkalibrering som omvandlar interna risktal till det riskmått och den kalibrering som gäller vid beräkningen av solvenskapitalkravet. Utredningen uppfattar bestämmelsen på det sättet att den avses vara ett förtydligande av hur den bedömning som framgår i artikel 45.1 c) ska göras om en intern modell används i företaget. Enligt utredningens mening är det uppenbart att den Egna risk- och sol- vensbedömningen, om en intern modell används, istället för en prövning mot antaganden i standardformeln ska innehålla en pröv- ning av avvikelsen mellan företagets riskprofil och de antaganden om risker som har legat till grund för utformningen av den interna modellen, se avsnitt 12.3.1. Något behov av ett motsvarande för- tydligande vid direktivets genomförande i svensk rätt finns därför inte. Utredningens förslag till bestämmelse, som enligt utredningen alltså tillgodoser även bestämmelsen i artikel 45.1 c), behandlas närmare i avsnitt 12.3.1. 12.3.4Krav på integrering i företagets strategiska beslutsprocesser Utredningens förslag: Den egna risk- och solvensbedömningen ska ingå som en integrerad del i ett försäkringsföretags affärs- strategier och beaktas vid företagets strategiska beslut. Skäl för utredningens förslag: Enligt artikel 45.4 i Solvens II- direktivet ska den Egna risk- och solvensbedömningen ingå som en integrerad del i affärsstrategin och beaktas konsekvent vid företa- gets strategiska beslut. Bestämmelsen ska med några mindre språkliga justeringar tas in i lagen. Utredningen anser att kraven i direktivet på att den Egna risk- och solvensbedömningen ska vara en integrerad del i affärsstra- tegin och beaktas konsekvent vid företagets strategiska beslut bättre uttrycks genom ett krav på att den Egna risk- och solvensbe- dömningen ska vara integrerad i affärsstrategier och beaktas vid strategiska beslut. Kravet innebär att den Egna risk- och solvensbedömningen bör betraktas som ett strategiskt lednings- och styrningsverktyg, som ska säkerställa att viktiga beslut inte tas utan en bedömning av hur besluten påverkar företagets risker och kapitalbehov. Mot denna bakgrund är den Egna risk- och solvensbedömningen en mycket central del i det riskbaserade Solvens . I likhet med solvenskapitalkravet skapar den Egna risk- och solvensbedömningen incitament för en effektiv riskhantering, men den tydliggör dess- utom den viktiga kopplingen mellan lagstiftarens krav på kapital och företagets egen bedömning av sitt kapitalbehov, givet affärs- verksamheten och den önskade finansiella ställningen. Lagstiftarens krav på visst kapital utgår från skyddet för försäk- ringstagare och andra ersättningsberättigade, medan företagen i sin beräkning av sitt kapitalbehov, i de flesta fall, även tar hänsyn till krav från bl.a. ägarna på avkastning, krav på viss s.k. rating, och möjligheten till kapitalanskaffning. I den Egna risk- och solvensbe- dömningen återfinns båda perspektiven. När kraven i regelverket samverkar med ekonomiska drivkrafter skapas enligt utredningen starka incitament för god riskhantering. 12.3.5Krav på regelbundna bedömningar m.m. Utredningens förslag: En egen risk- och solvensbedömning ska genomföras regelbundet, och utan dröjsmål när någon väsentlig förändring sker av de risker som försäkringsföretaget är utsatt för. Skäl för utredningens förslag: I artikel 45.5 i Solvens II-direktivet finns en bestämmelse om att försäkrings- och återförsäkringsföre- tag ska genomföra en Egen risk- och solvensbedömning regelbundet och utan dröjsmål när någon väsentlig förändring av deras riskpro- fil har inträffat. Bestämmelsen ska tas in i lagen. För att uppnå en enhetlig ter- minologi i lagtexten bör bestämmelsen dock utformas efter möns- ter från motsvarande bestämmelse om intervall för beräkning av solvens- och minimikapitalkraven, se avsnitt 9. Utredningens förslag: Resultatet av varje fullständig egen risk- och solvensbedömning ska rapporteras till . Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om rapportering av ett försäkringsföretags egen risk- och solvensbedömning. Skäl för utredningens förslag: I artikel 45.6 i Solvens II-direktivet finns en bestämmelse om att försäkringsföretag ska underrätta till- synsmyndigheterna om resultaten av varje Egen risk- och solvensbe- dömning, som en del av uppgiftslämnandet enligt artikel 35. Bestämmelsen ska tas in i lagen med någon mindre språklig justering. Någon skillnad i sak är således inte avsedd. Det bör i sammanhanget särskilt anmärkas att de resultat som åsyftas i bestämmelsen enligt utredningens mening är resultat från fullstän- diga Egna risk- och solvensbedömningar. Utfall av ett beaktande av den Egna risk- och solvensbedömningen inför ett företags strategiska beslut, se avsnitt 12.3.4, och de kontroller av antaganden i bedöm- ningen som från tid till annan kan förekomma bör, med undantag endast för om någon väsentlig förändring skett av företagets risk- profil, således inte omfattas av kravet på rapportering. Att en väsentlig förändring av företagets riskprofil ska resultera i genom- förandet av en (fullständig) Egen risk- och solvensbedömning behand- las i avsnitt 12.3.5. Frågor om rapporteringsintervall bör enligt utredningen regleras i föreskrifter på lägre nivå. Utredningen föreslår därför att reger- ingen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela före- skrifter om försäkringsföretags rapportering av Egna risk- och solvensbedömningar. 12.3.7Skillnad mellan olika kapitalberäkningar Utredningens bedömning: Bestämmelsen om att den Egna risk- och solvensbedömningen inte ska användas för att beräkna eller justera solvenskapitalkravet behöver inte tas in i lagen, eftersom det är fråga om ett förtydligande. Skäl för utredningens bedömning: I artikel 45.7 i Solvens II- direktivet finns en bestämmelse om att den Egna risk- och solvens- bedömningen inte ska användas för att beräkna solvenskapitalkrav, och att solvenskapitalkravet endast ska justeras i enlighet med bestämmelserna om kapitaltillägg. Utredningen uppfattar bestämmelsen som ett förtydligande, som har tagits in i direktivet mot bakgrund av tidigare oklarheter kring syftet med beräkningarna i den Egna risk- och solvensbedöm- ningen. Eftersom det enligt utredningen inte går att förstå den föreslagna lagtexten på det sättet att det kapitalbehov som beräknas i den Egna risk- och solvensbedömningen skulle vara detsamma som solvens- eller minimikapitalkraven anser utredningen att den upp- lysning som finns i artikel 45.7 inte behövs i den svenska lagtexten. Resultatet av den Egna risk- och solvensbedömningen kan i vissa fall komma att skapa incitament för framtagande av partiella eller fullständiga interna modeller. Om den Egna risk- och solvensbe- dömningen visar att den unika riskprofilen för ett visst företag väsentligt avviker från de antaganden som ligger bakom solvenska- pitalkravet skulle det dessutom kunna bli aktuellt med krav från tillsynsmyndigheten på användande av en intern modell eller en justering av solvenskapitalkravet genom kapitaltillägg, se avsnitten 13.3.3 och 13.8.2.