sou · GZB372 · 2011-11-14 00:00:00 — Ett centralt inslag i elev– och uppföljningsarbetet är det tre- partssamtal som förordningen föreskrev att elev, handledare och karaktärsämneslärare skulle ha för att bidra till och följa upp ele- vens utveckling. Hur ofta trepartssamtal förekommer, vad samtalen innehåller och hur de dokumenteras och används blir centrala kva- litetsaspekter för utbildningen i stort. Utifrån intervjuer med arbetslivets företrädare blev det uppenbart att förekomsten av tre- partssamtal varierade från inga alls till per termin. En intervjuperson menade att några regelrätta samtal förekommer inte, men det fungerar ändå, vi pratar ju varje gång karaktärs- ämnesläraren kommer ut och det fungerar jättebra. Sedan har vi tät kontakt via e-post.. Någon annan beskrev å andra sidan väl organi- serade rutiner för trepartssamtal som fyrpartssamtal som genom- fördes per termin. Att det var ett fyrpartssamtal berodde på att lärlingsrådsrepresentanten och tillika chefen i det aktuella företaget ville delta i samtalen tillsammans med elev, handledare och karaktärsämneslärare. Han menade att som chef i ett större företag finns inte möjlighet att följa lärlingen på nära håll utan här måste olika roller tillvaratas: min roll hamnar inte på detaljnivå men jag kan bidra med synpunkter på frågor som gäller alla som kundbemötande, klädsel, tidspassning osv. Handledaren och karaktärs- ämnesläraren tog sedan i sin tur ansvar för frågor kring studie- situation och kunskapsutveckling. Mellan dessa två exempel som utgör ytterligheter fanns många mer eller mindre framgångsrika sätt att svara mot kravet om syste- matisk handledning och kommunikation med eleven. Det är emel- lertid otillfredsställande att denna viktiga del av lärlingsutbild- ningen inte fungerade mer likvärdigt. Flera intervjupersoner som företräder arbetslivet gav också uttryck för ett missnöje med att samverkan med skolan och karaktärsämneslärarna inte systematise- rades i större utsträckning. Det handlade då inte bara om antalet träffar utan också om förutsättningarna för uppföljningen i form av tydliga utbildningsplaner och riktlinjer för utbildningen. Skolans och arbetslivets gemensamma ansvar för eleverna gene- rerar frågor av principiell karaktär som i en lärlingsutbildning måste hanteras utifrån andra förutsättningar än vad som gäller för en skolförlagd utbildning. Rutiner för hur elevfrågor ska synkronise- ras mellan arbetslivet och skolan och vilken roll ett organ som lär- lingsrådet ska ha blir viktiga. Skolorna ansåg att de arbetade mycket eller ganska mycket i lärlingsrådet med frågor kring elevens utveck- ling, , och menade att det även gäller elevens lärande. Beträffande psykosociala frågor så angav 30 pro- cent att det var en central fråga. Men en lika stor andel angav att psyko- sociala frågor sällan eller aldrig togs upp i lärlingsrådet. Det förhållandet att elevfrågor inte självklart aktualiserades i lärlingsrådet förklarades i intervjuer med att det är alltför känsliga frågor av personlig karaktär som hanteras och att det är olämpligt att elever deltar. Någon informant menade å andra sidan att ele- verna är oundgängliga i utformning av principer för arbete med elevfrågor och att elevfrågor måste vara centrala i lärlingsrådet. ser vi det som att elevfrågor av mer individuell karaktär skulle kunna hanteras i särskild ordning exempelvis i trepartssamtal men också i andra forum med rutiner för rapportering till berörda inom lärlingsrådet. En möjlig hantering kunde också vara att lär- lingsrådet och de programråd som ska inrättas varje termin av- sätter ett särskilt möte där individuella elevfrågor hanteras utan att elevrepresentanter deltar. Här kunde eventuellt skolans elevvårds- personal medverka. I intervjuerna kunde emellanåt en kulturskillnad mellan företrä- dare för arbetslivet, å ena sidan, och skolans företrädare å den andra skönjas. Arbetslivets företrädare framstod som mer angelägna att diskutera personfrågor och ta tag i problemen, där man upplevde att sådana fanns. Skolan framstod i dessa beskrivningar som försik- tigare. Av det som berörts ovan om skolans och arbetslivets gemensamma ansvar blir det uppenbart att handledarutbildningen är en väsentlig fråga. I förordningen för gymnasial lärlingsutbildning definierades lärlingsrådets ansvar för handledarfrågan. Lärlingar skulle, stod det utbildas under ledning av en handledare och skolan skulle säker- ställa att de arbetsplatser som tog emot lärlingar skulle ha kompe- tenta handledare. Bara den handledare som hade nödvändiga kun- skaper och erfarenheter för uppdraget och som i övrigt bedömdes som lämplig, fick anlitas. Skolan och arbetslivet skulle alltså gemen- samt definiera vad som krävdes av en kompetent handledare och vad som kunde betraktas som nödvändiga kunskaper och också definiera lämplighet hos en handledare. Därefter skulle en utbild- ning med lämpligt innehåll utformas. Skolan hade ansvaret för att tillhandahålla handledarutbildning och fick också statliga medel för detta ändamål. En mängd olika former av handledarutbildningar finns att tillgå. har också utarbetat ett stödmaterial för handledar- utbildning för gymnasial lärlingsutbildning. Vissa skolor har dess- utom erfarenhet av att bedriva handledarutbildning i anslutning till de skolförlagda yrkesprogrammen. Dessutom har vissa arbetsplatser och branscher en tradition att organisera hand- ledarutbildning för sin personal. På frågan om arbetslivets handledare som arbetade inom ramen för lärlingsförsöket hade genomgått handledarutbildning angav av skolorna att handledarna hade utbildning, medan hade markerat att handledarna till viss del hade genomgått sådan utbildning. av skolorna angav att handledarna i liten grad eller inte alls hade genomgått ut- bildning. Lärlingsrådens form vid kommunala respektive fristående skolor D) Del av E) Annat sätt F) Lärlingsråd G) Annan form Vid en jämförelse mellan kommunala och fristående skolor visade det sig att de kommunala skolorna i högre grad hade utbildade hand- ledare. Här kan de kommunala skolornas erfarenhet och tradition spela roll. Men ekonomiska motiv kan också ha spelat en roll. Handledare ska enligt förordningen ha handledarutbildning och med tanke på att de fristående skolorna har utbildat ett så stort antal lärlingar, framstår bristen på utbildade handledare som ett problem som vi menar borde beaktas. En fråga handlar om huruvida handledarna hade utbildning. En annan fråga var hur omfattande och vilken kvalitet utbildningen hade. Det framstod som att kvaliteten på de handledarutbildningar som genomfördes i anslutning till lärlingsförsöket varierade kraf- tigt. Arbetslivsföreträdare återgav i intervjuerna samma ytterlig- heter i den här frågan som i flera andra frågor. Någon beskrev hur den egna branschen hade utbildat samtliga handledare, såväl de som handledde gymnasielärlingar som andra lärlingar och elever, . Här bidrog skolan med resurser för den första delen medan arbetslivet svarade för resterande kostnader. Andra företrä- dare menade att det inte har varit aktuellt med handledarutbildning medan åter andra beskriver att skolan visserligen har erbjudit, men att det inte fanns en chans för handledarna att hinna med det. De hade för mycket att göra och det skulle bli ett alltför stort ekono- miskt avbräck. Flera arbetslivsföreträdare och fackliga företrädare kände inte till om handledarna hade genomgått utbildning och hade heller ingen aning om det förekommit utbildning. De menade också att skolorna borde ha erbjudit ekonomisk ersättning när de kallade till halv- eller heldagar för att utbilda handledare. När det gällde frågor om handledarnas kompetens så angav av skolorna i enkäten att frågor av det här slaget hanterades i rådet. Beträffande handledarutbildning visade det sig att av skolorna uppgav att dessa frågor fick ett mycket stort eller stort utrymme i lärlingsrådets arbete. markerade mellan att dessa frågor hade fått ett visst eller begränsat utrymme (Se diagram 5). Med tanke på det an- svar handledaren har inom lärlingsutbildningen så blev en tydligare reglering av kravet på handledarutbildning i våra ögon uppenbart nödvändigt vilket också betonades i den senaste gymnasieutred- ningen. Viss omfattning och vissa obligatoriska inslag menar vi bör ingå. Arbetet med kvalitetssäkring av lärlingsutbildningen i de kom- mande programråden skulle kunna underlättas med en tydligare reglering. En av arbetslivet och skolan certifierad handledarutbild- ning skulle förutom att kunna bidra till kvalitetssäkring av lär- lingsutbildning kunna vara meriterande för handledaren inför lönesamtal eller inför ansökan till yrkeslärarutbildning. Det är, anser vi, viktigt att handledarskapet får en professionell och därmed attraktiv status på arbetsplatserna. verktygslåda skulle kunna utgöra ett bra underlag och de nya nationella program- råden bör kunna bidra med ytterligare underlag. Dessvärre verkar det som om kraven tonats ned inför införandet av det nya gym- nasiet. Vi anser att de brister vi har kunnat identifiera snarare signa- lerar behov av skärpning och kraftsamling kring handledarfrågan. I diagram 5 framgår det hur skolorna uppger att lärlingsråden prioriterat innehåll kopplat till fem av de områden som berörts ovan: fördelning av kunskapsinnehåll mellan skola och arbetsplats, handledarkompetens, uppföljning och utvärdering, bedömningsfrågor – APL och handledarutbildning. Grad av innehåll som hanteras i lärlingsrådet? Z) Uppföljning och utvärdering Fördelningen visar den spännvidd som fanns i varje delfråga. Samt- liga innehållsområden hade en likartad fördelning där flertalet lig- ger i mitten, men där också många finns i ytterligheterna mycket stort utrymme och inget utrymme. Även om vissa skillnader skulle kunna utläsas så blev just den splittrade bilden talande för innehållet i lärlingsrådens arbete. Det är i sig otillfredsställande eftersom det illustrerade betydande oklarheter när det gällde lär- lingsrådens grundläggande funktioner som styrorgan för lärlings- utbildningen. Det var, som har framgått tidigare, inte bara oklart vad och vilka intressen som medlemmarna i lärlingsrådet represen- terar utan också oklart vilka huvudfrågor lärlingsråden skulle foku- sera på. Ett statsbidrag på per deltagande elev och läsår har utgått till huvudman för skolor som har deltagit i försöksverksam- heten. Statsbidraget skulle enligt anvisningarna i förordningen bland annat användas för att utveckla handledningens kvalitet via exempelvis handledarutbildning och täcka merkostnader för upp- följning och samordning av lärlingsutbildning. De skolor som har deltagit i lärlingsförsöket har också behållit den sedvanliga skol- pengen för de deltagande eleverna fullt ut. av det särskilda statsbidraget per elev ska kunna utgå till arbetsplatsen. Våra uppföljningar har visat att ledamöterna i lärlingsråden van- ligtvis inte har fått några särskilda resurser som ersättning för arbetet i rådet. Samtliga aktörer med hög representation i rådet, alltså skolledare, karaktärsämneslärare och arbetslivsrepresentanter, har haft uppdraget inom ramen för sina tjänster. I vår enkät hade vi en fråga om huruvida företagen får del av statsbidraget. Svaren från både kommunala och fristående skolor visade att drygt en tredjedel av arbetsplatserna fick det. Drygt en tredjedel av arbetsplatserna fick enligt enkäten inte alls eller i liten grad del av statsbidraget. Resterande skolor menade att arbetslivet delvis eller i viss grad fick del av statsbidraget. Det måste emellertid betonas att det är ganska oklart vad som egentligen avses med att få del av statsbidraget. I flertalet fall syftar man på att skolan anordnar någon aktivitet till vilken företrädare för arbetsplatser med lärlingar bjuds in. I efter- hand måste vi betona att uppgiften om att så många som en tredje- del av arbetsplatserna fått någon form av ersättning från skolan nog får betraktas som mindre tillförlitlig. andel (%) av svar Ekonomiska medel avsatta till arbetslivet - jämförelse mellan kommunala och fristående skolor Intervjuerna ger en relativt entydig bild. Resurser till arbetsplatserna för medverkan i lärlingsutbildningarna är ett marginellt fenomen. Den här bilden har förstärkts efter intervjuerna . Det finns exempel på att skolor har betalat företagen för att täcka kostnader för lärlingarnas arbetskläder, utrustning och lunchmat, men detta är ytterst ovanligt. Någon ersättning riktad direkt till handledarna på arbetsplatserna har vi inte sett något exempel på. Ersättning för deltagande i rådsmöten har knappast heller före- kommit. Flera arbetslivsföreträdare har också uttryckt att de ser det som naturligt att arbetsplatsen, av eget intresse, skulle stå för kost- nader i anslutning till det arbetet. har vi fått intrycket att medvetenheten om resursfrå- gorna verkar vara något osäker och vissa företrädare har haft uppen- bara svårigheter att identifiera vad som gäller avseende ersättning för olika typer av lärlingar och elever i praktik. Eftersom olika regler gäller för olika elevgrupper så kan det innebära att de svar vi har fått omfattar fler elever än de som ingår i den gymnasiala lärlingsutbild- ningen. Frågan om resurser har varit central i vissa lärlingsråd, medan flera av de som vi har intervjuat har verkat svagt insatta i frågan. En företrädare pekade på att resursfrågor på alla nivåer har hanterats i lärlingsrådet, allt från USB-minnen till kurslitteratur. En annan företrädare menade att skolan använder de avsatta resurserna för egna intressen och ytterligare en företrädare uppgav att skolan tar betalt, , för varje lärling eftersom skolan anser att lärlingarna utgör en resurs för det aktuella företaget. Men bilden är inte entydig. I våra intervjuer med företrädare för arbetslivet har det också framkommit kritiska synpunkter där man menar att skolorna hanterar lärlingsutbildningen som en källa till extra intäkter och besparingar. Uppgifter och kostnader förs över från skola till arbetsliv utan motsvarande ekonomisk kompensa- tion. I länder med etablerade lärlingsutbildningssystem, t.ex. och , utgår ofta stöd direkt till de medverkande parterna i arbetslivet. I våra intervjuer har det också påtalats att de extra resurser som skolorna får och frigör via lärlingsutbildningen borde användas för att anställa utbildningssamordnare på skolorna för att organisera utbytet med arbetsplatserna effektivare och systemati- sera uppföljningen av elevernas lärande, men att detta sker i alldeles för liten utsträckning. I våra intervjuer har flertalet respondenter framhållit att ersättning till företagen skulle underlätta och göra fler företag engagerade i lärlingsutbildningen, men att ersättningen i sig själv inte är någon nyckel till en fram- gångsrik lärlingsutbildning. En fortsatt utveckling av lärlingsutbild- ningen hänger snarare på hur man organiserar utbytet skola-arbets- liv och på kvalitetssäkringen av utbildningen. Med tanke på den centrala roll som tillskrevs lärlingsråden i för- söksverksamheten borde samtliga frågor som har berörts i avsnitt 6 ha haft ett givet utrymme i lärlingsrådens arbete. Våra resultat ger inte en grund för definitiva slutsatser om vilket arbete som faktiskt genomförs i anslutning till lärlingsutbildningarna, men uppenbar- ligen har de centrala frågor som berörts ovan inte haft den plats i lärlingsråden som rimligen varit motiverat med tanke på rådens strategiska betydelse. Uppenbarligen har osäkerheten varit alldeles för stor om lärlingsrådens egentliga roll och funktioner. Lärlings- råden i sig själva har varit för svaga. 7Kritiska frågor och förslag om lärlingsrådens funktioner I det följande och avslutande avsnittet presenterar vi våra över- gripande slutsatser. Våra preliminära resultat talar i korthet för att lärlingsrådens funktioner inte har varit tillräckligt tydligt specifice- rade och reglerade. Det bidrar i sin tur till att förordningens inten- tioner med lärlingsråden inte har uppfyllts. Lärlingsråden har inte fått den samordnande, kvalitetssäkrande och styrande funktion som motsvarande partssammansatta organ har inom t.ex. dansk och norsk yrkesutbildning. har alltså regering och riksdag beslutat att den lärlings- utbildning som kommer att bedrivas inom ramen för de reguljära yrkesutbildningsprogrammen i gymnasieskolan från och med hös- ten 2011 inte kommer att formas via särskilda lärlingsråd. Det kommer att räcka att skolorna inrättar lokala programråd för sam- råd med arbetslivets intressen. Några tydligare anvisningar vad gäller uppföljning och handledarutbildning förekommer inte heller i styrdokumenten. Vi beklagar detta. Vi menar att resultaten av bland annat vår uppföljning talar för behovet av en starkare reglering av utbytet mellan skola och arbetsliv samt tydligare anvis- ningar när det gäller uppföljning och kvalitetssäkringen av den arbetsplatsförlagda utbildningen. Våra slutsatser kan möjligen ha en viss relevans för program- rådens arbete framöver. Det vore olyckligt om programråden bara fick en rådgivande roll. Råden måste ges mer substantiella funktio- ner. Våra slutsatser kan sammanfattas enligt följande: På skolor med lärlingsutbildningar som spänner över flera bransch- områden kan det vara ett problem att få ett tillräckligt starkt yrkesfokus inom råden. Det gör att de deltagande parterna – framför allt från arbetslivet – ofta känner sig mindre berörda av de diskussioner och frågor som behandlas på lärlings- och programrådens möten. På skolor som omfattar ett större antal lärlingar kan det vara en god idé att inrätta särskilda yrkesråd som delegeras uppgifter att ta fram uppdaterade yrkesplaner och med utgångspunkt från dessa organisera uppföljning och kvali- tetssäkring av den arbetsplatsförlagda utbildningen. Metoderna för kvalitetssäkringen av den arbetsplatsförlagda delen av lärlingsutbildningen, som omfattar minst – och ofta mer än – av utbildningstiden, är helt avgörande för en likvärdig och rättsäker hantering av utbildningen. Kvalitets- säkringen och uppföljningen ska omfatta välstrukturerade och återkommande trepartssamtal med företrädare för skolan, hand- ledare på arbetsplatsen och elever. Dessa samtal bör baseras på uppdaterade och detaljerade utbildningsplaner och yrkesbeskriv- ningar. Det måste vara en strategisk uppgift för programråden att se till att sådana utbildningsplaner finns tillgängliga på alla områden där det finns lärlingar. De nationella programråden skulle tillsammans med yrkesnämnderna och kunna bidra till detta arbete. För att garantera kvalitet och bredd i utbildningen finns det anledning att eftersträva rotation för eleverna i den arbetsplats- förlagda delen av utbildningen. Det kan givetvis finnas naturliga hinder för ett sådant system, men där antalet involverade företag är tillräckligt stort bör programråden och skolorna försöka orga- nisera ett system för växelutbildning. Det borde finnas anvis- ningar om detta i gymnasieskolans styrdokument. finns inget utvecklat system för att utse arbetslivsföreträ- dare i lärlingsråd och programråd. Det här föranleder inte bara bristande likvärdighet och godtycke ur ett representations- och inflytandeperspektiv. Det skapar dessutom oklarheter gällande lärlingsrådens och ledamöternas fullmakter. Vilka intressen representerar de och vilket mandat har de att ta beslut som be- rör konkreta utbildningsfrågor? I praktiken riskerar oklarhet- erna gällande rådsledamöternas mandat att leda till att råden blir mer av en diskussionsklubb utan påtagligt inflytande. På många skolor ställs lärlingsutbildningen inför ett logistikpro- blem som hänger samman med yrkeslärarnas dubbla roller: att dels bedriva karaktärsämnesundervisning för yrkeselever på de skolförlagda programmen och dels hinna med att följa upp lär- lingarna på arbetsplatserna. Uppföljningsarbetet med lärlingar och handledare blir ofta lidande. På större skolor med fler lär- lingar bör man eftersträva att anställa särskilda utbildningssam- ordnare som uteslutande ägnar sig åt lärlingsutbildningen. På de skolor där man har utbildningssamordnare fungerar utbytet mellan skola och arbetsplatser oftast bättre. I våra intervjuer har flera företrädare för arbetslivet gett uttryck för en önskan om att eleverna borde få en bättre allmänteoretisk och yrkesteoretisk grund innan de kommer ut på arbetsplat- serna. placeras ofta eleverna ut på en arbetsplats redan från första läsårets första termin. En intro- duktionsperiod med mer omfattande skolförlagda studier skulle underlätta introduktionen och lärandet på arbetsplatserna. Det bör övervägas om inte den arbetsplatsförlagda delen av utbild- ningen skulle begränsas under det första läsåret. Detta skulle också kunna bidra till att minska avhoppen från utbildningen, matchningen mellan elever och arbetsplatser skulle underlättas. Lärlingsutbildningens kvalitet och elevernas villkor står och hänger med handledarnas insatser. Det finns anledning att betona att handledning bör betraktas som en professionell insats som förutsätter gedigen kompetens hos handledarna. Handledar- utbildningen måste uppvärderas. handlar det ibland om – i många fall genomförs ingen utbildning alls. Flertalet handledare på arbetsplatserna är inte utbildade. De lokala programråden bör ges i uppdrag att garantera att alla arbetsplatser som tar emot lärlingar har kompetenta handledare. De nationella programråden bör få som en central uppgift att ta från utbildningspaket för handledare på olika yrkesområden. De företag vars handledare deltar i utbildningen ska få ekonomisk kompensation för detta. En bättre organiserad handledarutbild- ning borde kunna utgöra en merit vid löneförhandlingar och dessutom beaktas vid ansökningar till yrkeslärarutbildning. Vi beklagar att man på politisk nivå inte har velat lägga fram ett förslag om obligatorisk handledarutbildning. Lärlingsutbildningen innebär att karaktärsämnesundervisningen förflyttas till en arbetsplats. Det är vanligt att eleverna till- bringar eller av utbildningstiden på en arbetsplats. får skolan en skolpeng som tidigare (inklusive ett särskilt statsbidrag inom ramen för försöksverk- samheten). I våra samtal med företrädare för arbetslivet i lär- lingsråden har det framkommit att skolorna ibland kan uppfatta lärlingsutbildning som en modell som medger möjligheter till besparingar. Man sparar in på yrkeslärare som skolans intäkter förblir oförändrade – eller till och med högre än tidi- gare. Det här är ett farligt mönster. Lärlingsutbildning är en kvalificerad och krävande utbildningsform som inte bara ställer krav på elever och medverkande arbetsplatser utan också i allra högsta grad på skolornas insatser. Systemet med uppföljning och kvalitetssäkring kopplade till enskilda arbetsplatser, samt handledarutbildning, ställer stora krav på arbetstid, resurser och kompetens. Lärlingsutbildning ska inte uppfattas som en billi- gare utbildningsform. Ett sätt att motverka de incitament som kan finnas att utnyttja utbildningsformen på det sättet är att ut- vidga de lokala programrådens ansvar och befogenheter till att också fatta beslut om resursfrågor och medelstilldelning. , , (1987), Lärling – gesäll – mästare. Hantverk och hant- verkare i –1847. Lpf 94 Läroplan för de frivilliga skolformerna. , (1994), Apprenticeship: Which way forward? , (2009), Learning for . tional Education and Training. , , , (2006), Lärlingsutbildning – ett återkommande bekymmer eller en oprövad möjlighet? , , (2005), Svensk yrkesutbildning. Vägval i interna- tionell belysning. 2008/09:199 Högre krav och kvalitet i den nya gymnasieskolan. 2010/11:104 Kvalitet i gymnasial lärlingsutbildning. , , (2000), The institutional requirements of apprentice- ship: evidence from smaller EU countries, i International Jour- nal of Training and Development, nr. , , (2003), Evaluating Vocationalism, i , nr 2. SFS 1997:702 Förordning om kvalitetsredovisning inom skolväsendet m.m. SFS 2007:1349 Förordning om försöksverksamhet med gymnasial lär- lingsutbildning. SFS 2010:1102 Statsbidrag till försöksverksamhet med gymnasial lär- lingsutbildning.