sou · GZB332 · 2011-04-15 00:00:00 — 48 § reglerar radio- och televisionsföretagens rättigheter till sina utsändningar och 49 § innehåller bestämmelser till skydd för framställare av kataloger m.m. I 49 a § regleras skyddet för sådana fotografiska bilder som inte uppnår verkshöjd och därmed har upphovsrättsligt skydd. Bestämmelser till skydd mot obehöriga inspelningar och utsändningar av utövande konstnärers framföranden fanns med i lagen redan vid dess tillkomst. Även bestämmelser om förbud mot obehörig kopiering av ljudupptagningar och förbud mot obehörig inspelning eller återgivning av radio- och televisionsutsändningar fanns ursprungligen med i lagen. Det särskilda skyddet för fotografiska bilder reglerades däremot ursprungligen i den särskilda lagen (1960:730) om fotografisk bild men integrerades i upphovsrättslagen (se prop. 1993/94:109). Förslag: Bestämmelserna om rättigheter för utövande konstnärer, producenter, fotografer m.fl. placeras i 3 kap. i den nya upphovsrättslagen. Bestämmelserna delas upp i flera paragrafer som får en likartad struktur. Av bestämmelserna framgår tydligt att den rätt Rättigheter för utövande konstnärer, producenter och fotografer m.fl. som de angivna kategorierna av rättighetshavare har utgör en ensamrätt. Framställare av ljud- eller bildupptagningar benämns producenter. Bestämmelserna om användning av ljudupptagningar för offentligt framförande (nuvarande 47 § URL) delas upp i två paragrafer: en under rubriken utövande konstnärer och en under rubriken producenter. Som framgått av tidigare avsnitt anser jag det angeläget att samtliga ensamrätter som skyddas enligt lagen presenteras i ett sammanhang, i början av lagen. Bestämmelserna om den ensamrätt som utövande konstnärer, ljud- och bildproducenter, radio- och tv-producenter, framställare av kataloger samt fotografer har, dvs. de s.k. närstående rättigheterna, bör därför tas in i ett kapitel direkt efter de grundläggande bestämmelserna om upphovsrätt. Beteckningen närstående rättigheter som samlingsbeteckning för dessa rättigheter är ytterst välbekant för dem som hanterar upphovsrättsliga frågor och är även internationellt förankrad men den är svår att förstå om man är mindre insatt. Jag anser därför att man i lagtexten och kapitelrubriken bör undvika att använda denna beteckning och att lagen blir klarare och tydligare om kapitelrubriken i stället benämns Rättigheter för utövande konstnärer, producenter, fotografer m.fl.. Bestämmelserna i kapitlet bör, för att öka tydligheten och överskådligheten, delas upp i flera paragrafer. Det kommer då att bli tydligare för läsaren vad som regleras i bestämmelserna, vilka är mycket tyngda av många inskjutna normer. Exempelvis bör ensamrätten regleras i en paragraf och giltighetstiden i en annan. Det bör också tydligare framgå av lagtexten att rättigheterna utgör ensamrätter. regleras inte uttömmande vad som gäller för de s.k. närstående rättigheterna i kapitlet om dessa rättigheter (5 kap.). Genom en rad hänvisningar är många av de upphovsrättsliga bestämmelserna i lagen också tillämpliga på de närstående rättigheterna. Exempelvis ska flera av inskränkningsbestämmelserna, dvs. de bestämmelser som begränsar ensamrätten till förmån för olika allmänna eller enskilda intressen, tillämpas även i fråga om prestationer som skyddas av 5 kap. i lagen. Även bestämmelserna om upphovsrättens övergång och bestämmelserna om avtalslicenser är i stor utsträckning tillämp- Rättigheter för utövande konstnärer, producenter och fotografer m.fl. liga på sådana prestationer som skyddas enligt 5 kap. För läsaren är denna information inte helt lätt att ta till sig utifrån nuvarande lagtext. Detta bör alltså uttryckas tydligare i den nya lagen. Ett principiellt möjligt alternativ är att i kapitlet om rättigheter för utövande konstnärer, producenter, fotografer m.fl. (3 kap. i förslaget till ny upphovsrättslag) ta in samtliga de bestämmelser som är tillämpliga. Det får emellertid anses uteslutet, eftersom den redan omfattande lagen i sådana fall skulle utökas med ett mycket stort antal nya paragrafer. Ett annat alternativ är att reglera dessa frågor i varje enskild bestämmelse som är tillämplig i fråga om en prestation som skyddas enligt 3 kap. I paragrafen om exemplarframställning för privat bruk (4 kap. 3 § i förslaget) skulle i så fall uttryckas att denna är tillämplig också i fråga om utövande konstnärers framföranden. För läsaren borde det å andra sidan vara tydligast om informationen om vad som gäller för en viss s.k. närstående rättighet samlas i ett och samma kapitel. Jag har därför stannat vid att låta bestämmelserna med hänvisningar till övriga upphovsrättsliga bestämmelser i lagen finnas kvar i detta kapitel. De bör dock få en tydligare struktur. Nuvarande 47 § om användning av ljudupptagningar för offentligt framförande m.m. utgör ju en begränsning såväl i de utövande konstnärernas rättigheter som i de rättigheter som ljud- eller bildproducenterna har. Med den struktur jag föreslagit, där alla bestämmelser rörande en viss rättighet samlas under en rubrik, bör dessa bestämmelser delas upp i två paragrafer. Sammanfattningsvis bör bestämmelserna alltså dels tas in i 5 § under , dels i 10 § under . 6 Begränsningar i upphovsrätten Bestämmelserna om begränsningar eller inskränkningar i upphovsmannens rätt har alltsedan lagens tillkomst varit placerade i 2 kap. URL. Flera av bestämmelserna fanns redan i det ursprungliga lagförslaget men många har också tillkommit eller modifierats därefter. upphovsrättsutredning (Ju 1976:02) hade bl.a. i uppdrag att se över vissa av bestämmelserna (se SOU 1990:30). Kapitlet fick sin nuvarande huvudsakliga utformning då nya inskränkningsbestämmelser infördes och övriga bestämmelser sågs över språkligt och redaktionellt (prop.1992/93:214). Därefter ändrades några bestämmelser i samband med genomförandet av två EU-direk- tiv. Det ena var Rådets direktiv /100/EEG av om uthyrnings- och utlåningsrättigheter avseende upphovsrättsligt skyddade verk och om upphovsrätten närstående rättigheter. Det andra var Rådets direktiv /83/EEG av om samordning av vissa bestämmelser om upphovsrätt och närstående rättigheter avseende satellitsändningar och vidaresändning via kabel (prop. 1994/95:58). Den senaste större genomgången av bestämmelserna gjordes i samband med genomförandet av och rådets direktiv /29/EG om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället (det s.k. infosocdirektivet, se prop. 2004/05:110). Förslag: Bestämmelserna om inskränkningar i upphovsrätten placeras i 4 kap. i den nya upphovsrättslagen som får . I den inledande paragrafen i kapitlet definieras uttrycket återge. Bestämmelserna inleds på ett likartat sätt så att det av lagtexten klart framgår vilka subjekt som kan dra nytta av bestämmelserna. Uttrycket avbilda i 14 § (24 § i nuvarande lag) ersätts med genom avbildning framställa exemplar. Bedömning: Bestämmelsen om att var och en får återge verk som syns eller hörs under en dagshändelse genom direkt överföring bör ses över. De särskilda bestämmelserna om datorprogram m.m. reglerar begränsningar i ensamrätten och bör därför vara kvar i kapitlet. Inskränkningar eller begränsningar? Efter det att ensamrättigheterna har presenterats i lagen är det naturligt att ta upp de bestämmelser som begränsar innehållet i ensamrätten och således perforerar, dvs. inskränker eller begränsar rätten. Bestämmelserna bör därför tas in i 3 kap. i den nya lagen. Bestämmelserna har sedan lagens tillkomst benämnts som inskränkningar i upphovsrätten, eftersom de alltså utgör inskränkningar i upphovsmannens rätt sådan den utformats i lagens inledande kapitel. Mitt uppdrag är att föreslå och utforma moderna bestämmelser i lagen, dock utan att ändra innehållet i bestämmelserna. Ut- trycket inskränkningar framstår som svårförståeligt för den som inte sysslar med upphovsrätt och gör det ännu svårare att förstå den komplexa materia som ryms i lagen. Jag anser därför att man bör överväga att ersätta det med något annat, åtminstone i kapitelrubriken. Ett alternativ är att byta ut den nuvarande kapitelrubriken mot Begränsningar i upphovsrätten. Detta uttryck har, enligt min uppfattning, precis samma innebörd som uttrycket inskränkningar i upphovsrätten men framstår som mer lättförståeligt för en oinvigd läsare. På det industriella rättsskyddets område använder man sig av just detta uttryck, begränsningar av ensamrätten, med avseende på bestämmelser av samma slag (se t.ex. 1 kap. 11 § i varumärkeslagen 2010:1877). Företrädare för rättighetshavare har emellertid under utredningen framfört att det är av mycket stor vikt på den upphovsrättsliga marknaden att välkända uttryck i lagen inte ändras. Uttrycket inskränkningar är vedertaget inom upphovsrätten och bestämmelserna om inskränkningar har varit föremål för åtskilliga tolkningar och preciseringar i praxis och doktrin. Uttrycket bör därför, enligt dessa företrädare, behållas i den nya lagen. De har framfört att det skulle skapa en stor osäkerhet på den upphovsrättsliga marknaden om uttrycket ersattes med något annat. De har också framfört att uttrycket inskränkning och begränsning inte synes ha samma innebörd och att ett byte kan leda till onödig förvirring i internationella sammanhang då man exempelvis vid utformningen av EU-lagstiftning skiljer på undantag och inskränkningar. Jag har stor förståelse för den balansgång som råder exempelvis vid utformandet av upphovsrättsliga avtal och att det kan vara angeläget att undvika att störa marknaden med nya uttryck i lagtexten. Uttrycket inskränkningar är visserligen väl etablerat i svensk upphovsrätt och en internationellt tämligen vedertagen benämning. Men inte ens i den nordiska språkgemenskapen är bilden entydig. I och används liksom i uttrycket inskränkning i lagen, men i den norska lagen talas i stället om avgrensning av opphavsretten. Det norska uttryckssättet kan antas dra en skiljelinje mellan två likvärdiga storheter under det att ordet inskränkning indikerar ett avsteg från en huvudregel, något som får antas ha påverkat den restriktiva tolkning av de inskränkande normerna som gett uttryck åt. Uttrycket inskränkning har emellertid inte någon egen betydelse som skiljer sig från ordet begränsning. På engelska används limitations som uttryck för sådana bestämmelser som avses här. hade väl detta översatts med just begränsningar och inte inskränkningar. Jag kan inte heller hålla med om att ett byte av uttryck skulle medföra risk för förvirring i samband med tolkning av internationella rättsakter. Den diskussion som ibland förs och som bl.a. föranlett att EU-direktiven innehåller bestämmelser som benämns Undantag och inskränkningar eller Exceptions and limitations på engelska saknar följaktligen betydelse här, eftersom inskränkningar och begränsningar har samma innebörd. Det viktiga är att den i svensk upphovsrätt utvecklade synen på upphovsrättslig ensamrätt upprätthålls, nämligen som en absolut rätt, uppfattad på vidast möjliga sätt inom de språkliga ramar som lagen anger, liksom att avsteg från denna ensamrätt kräver laggivna bestämmelser som ska tolkas restriktivt i förhållande till huvudregeln. Sammanfattningsvis anser jag att det som anförts av rättighetshavarnas representanter om risken för störningar på avtalsmarknaden och osäkerhet i internationella sammanhang inte har sådan tyngd att det bör överskugga intresset av att göra lagen så tydlig och lättförståelig som möjligt, vilket är mitt huvudsakliga uppdrag. Jag anser att lagen skulle vinna i tydlighet om kapitlet fick rubriken i ensamrätten som är lättare att förstå för var och en. Uttrycket återge förekommer på en rad ställen i kapitlet utan att uttrycket närmare definieras. Av den inledande paragrafen i kapitlet, 11 §, framgår i andra stycket att källan ska anges när ett verk återges (kursiv. här) offentligt med stöd av kapitlet. Uttrycket återge återkommer sedan i ett antal paragrafer i kapitlet. Exempelvis framgår av 23 § att offentliggjorda konstverk får återges i vissa sammanhang och under vissa angivna förutsättningar. Även 25, 25 a, 26 och 26 a §§ ger en rätt att återge verk. Även i övriga nordiska lagar används uttrycket. Möjligen framstod det för som självklart för var och en vad som avsågs med uttrycket. Den tekniska utvecklingen med nya medieformer och nya sätt att använda verk har dock bidragit till att det ibland uppkommit diskussioner om vad som ryms i begreppet, inte minst i fråga om återgivning av konstverk och i förhållande till det i andra paragrafer använda uttrycket avbilda. Från expertgruppen har också framförts önskemål om att dessa uttryck ska tydliggöras i lagen. Det förefaller inte helt logiskt att i kapitlet om begränsningar använda sig av uttrycket återge när upphovsmannens ensamrättigheter uttrycks på ett helt annat sätt. Bäst vore om man i bestämmelserna om begränsningar tydligt kunde precisera om bestämmelsen utgör en begränsning i upphovsmannens exemplarframställningsrätt eller i rätten att tillgängliggöra verket för allmänheten (eller i del av den eller i båda). Jag har dock inte funnit det möjligt att konsekvent göra en sådan ändring. Exempelvis är det naturligt att i fråga om sådant som muntligen eller skriftligen anförs inför myndigheter m.fl. (26 § i nuvarande lagen och 4 kap. 17 § i förslaget) använda sig av uttrycket återge. Jag anser i stället att uttrycket återge bör definieras i inledningen av kapitlet. Jag föreslår därför att den första paragrafen i kapitlet (4 kap. 1 § andra stycket) kompletteras med följande tillägg: Verket återges när exemplar framställs av det eller när det tillgängliggörs, oavsett tillvägagångssätt eller teknik. Som framgått har det framförts önskemål om att uttrycket avbilda ska klargöras i lagen. förekommer det i 24 § om konstverk under samlingsrubriken för 23 § och 24 § som lyder Återgivning av konstverk. Uttrycket har emellanåt varit föremål för olika diskussioner och tolkningar. Uttrycket fanns med redan i lagförslag i de förslagna bestämmelserna om rätt till avbildning av konstverk på allmän plats och avbildning av konstverk i kataloger eller i meddelanden om en utställning (25 § andra stycket i AK:s förslag). I betänkandet anfördes att bestämmelserna föreskriver undantag i konstnärens ensamrätt att mångfaldiga verket. I betänkandet anfördes vidare att uttrycket avbilda innebär att konstverket får reproduceras genom målning, teckning, fotografi eller annan teknik varigenom det återges i planet. Plastisk eller tredimensionell återgivning omfattades däremot inte av uttrycket enligt kommittén (SOU 1956:25 s. 264 f). I senare förarbeten, i samband med behandling av förslag till revision av bestämmelserna, har förutsatts att bestämmelserna även utgör en inskränkning i spridningsrätten, vilket möjligen får anses naturligt då exemplaren framställs just för ett visst syfte. Exempelvis föreslog upphovsrättsutredning att bestämmelsen om avbildning av konstverk skulle begränsas så att möjligheten att sprida konstverkskataloger och meddelanden om utställningar till allmänheten begränsades (SOU 1990:30 s. 472 f). Förslaget fick ett blandat mottagande av remissinstanserna, som bl.a. ansåg att det ledde till en onödig detaljreglering, och genomfördes inte. I propositionen uttalades att bestämmelsen om avbildning av kataloger tjänar syftet att underlätta spridning av information om bl.a. konstutställningar samt att bestämmelsen kan åberopas bara beträffande sådan reproduktion av konstverk som sker i nämnda syfte. Om framställaren av en utställningskatalog eller av en affisch om en utställning produ- cerar så många exemplar av katalogen eller affischen att produktionen går utöver vad som motiveras av det informationssyfte produkten ska tjäna, kan framställningen inte stödjas på bestämmelsen. Bestämmelsen ger alltså rätt till endast ett tämligen begränsat utnyttjande, anförde dåvarande departementschefen (se prop. 1992/93:214 s. 98 f). Eftersom uttrycket avbilda i lagen alltså har varit föremål för diskussion och mot bakgrund av att mitt uppdrag är att göra lagen mer tydlig anser jag att det finns skäl att nu förtydliga uttrycket. Även om bestämmelsen möjligen indirekt får anses ge rätt till viss begränsad spridning av exemplaren, anser jag att ordet avbilda inte kan anses rymma annat än exemplarframställning. Dock är det fråga om en alldeles särskild och begränsad typ av exemplarframställning, då endast framställning i planet och inte tredimensionell sådan avses. Jag anser sammanfattningsvis att uttrycket avbilda bör ersättas med genom avbildning framställa exemplar (se inledningen till 4 kap. 14 § i förslaget till ny lag). Därutöver anser jag att det finns skäl att förtydliga p. 3 i paragrafen, som ändrades i samband med genomförandet av det s.k. infosocdirektivet, så att det för läsaren tydligare framgår att det är framställning av konstverk i kataloger som avses i den punkten. En förutsättning är dock att konstverken ingår i en samling. I nuvarande 25 § URL finns en bestämmelse om att verk som syns eller hörs under en dagshändelse får återges vid informationen om dagshändelsen genom ljudradio, television, direkt överföring eller film. Den behandlar alltså rätten att i informationsfrihetens intresse ta med verk i vissa reportage och kallas ibland reportagerätten. Bestämmelsen fanns med redan från början lag och var ursprungligen placerad i 21 §. Den har dock genomgått ett antal förändringar . ändrades bestämmelsen i ett antal avseenden till följd av tillträdet till Paristexten av . Den gjordes då tillämplig även på trådöverföring, vilket skedde genom att samma uttryck som då användes i 45 § infördes i paragrafen, nämligen direkt överföring. Härmed avses t.ex. ett sådant fall som att ett framträdande i en lokal genom tråd överförs till en annan lokal (se prop. 1973:15 s. 162). Bestämmelsen sågs över i samband med genomförandet av det och rådets direktiv /29/EG om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället men ändrades inte, eftersom den ansågs förenlig med direktivet (se prop. 2004/05:110 s. 230 f). Däremot ändrades 45 § och uttrycket direkt överföring försvann från den paragrafen som en följd av ändringarna. Enligt utredningsdirektiven ska utredaren analysera och ta ställning till behovet av följdändringar i upphovsrättslagen på grund av de lagändringar som skett sedan lagens tillkomst. Uttrycket direkt överföring i 25 § URL skulle kunna vara ett sådant som eventuellt borde följdändras. Enligt motiven till bestämmelsen har uttrycket direkt överföring en specifik innebörd, dvs. överföring genom tråd. Det framstår dock inte som särskilt tydligt för var och en som studerar lagtexten. Därutöver kan ifrågasättas om uttrycket numera är lämpligt sedan uttrycket överföring till allmänheten införts i lagtexten som en underkategori till uttrycket tillgängliggörande för allmänheten (se prop. 2004/05:110). Risken för förväxling mellan de båda uttrycken förefaller vara stor. Eftersom uttrycket direkt överföring endast avser överföring genom tråd går det emellertid inte att ersätta uttrycket med enbart överföring eller överföring till allmänheten, som även avser trådlös överföring (se 2 § tredje stycket 1). Min bedömning är att bestämmelsen bör ses över som en följd av de lagändringar som skedde . Eftersom mitt uppdrag inte omfattar en saklig översyn av lagen, vilket innebär att den inte får ändras i materiellt hänseende får uttrycket direkt överföring, tills vidare stå kvar i den nya lagtexten (se 15 § i förslaget). Särskilda bestämmelser om datorprogram m.m. I 2 kap. i nuvarande upphovsrättslagen finns bestämmelser om rätt att framställa vissa exemplar av datorprogram och databaser (§) och rätt att under vissa förutsättningar återge ett datorprograms kod eller översättning av kodens form (26 h §). Bestämmelserna tillkom till följd av två olika EU-direktiv, nämligen rådets direktiv /250/EEG av om rättsligt skydd för datorprogram (direktivet om datorprogram) och och rådets direktiv /9/EG av om rättsligt skydd för databaser (databasdirektivet). Enligt § får den som förvärvat rätt att använda ett datorprogram framställa sådana exemplar av programmet och göra sådana ändringar i programmet som är nödvändiga för att han ska kunna använda programmet för dess avsedda ändamål. Detta gäller även rättelse av fel. Enligt andra stycket får den som har rätt att använda ett datorprogram även framställa säkerhetsexemplar av programmet, om detta är nödvändigt för den avsedda användningen av programmet. I fjärde stycket regleras ytterligare situationer då den som har rätt att använda ett datorprogram får göra vissa saker med programmet. I femte stycket anges att den som har rätt att använda en sammanställning får förfoga över den på det sätt som är nödvändigt för att han ska kunna använda sammanställningen för dess avsedda ändamål. I paragrafens sista stycke anges att avtalsvillkor som inskränker användarens rätt enligt andra, fjärde eller femte stycket är ogiltiga. I samband med tillkomsten av bestämmelserna om datorprogram väcktes frågan om bestämmelserna verkligen reglerade sådana upphovsrättsliga fenomen och inskränkningar i upphovsrätten som motiverade en placering i 2 kap. i lagen. Några remissinstanser framförde att bestämmelserna i stället utgjorde inskränkningar i avtalsfriheten som, om de alls skulle placeras i upphovsrättslagen, borde placeras i 3 kap. där vissa avtalsrättsliga anordningar samlats. I propositionen framförde dåvarande departementschefen att bestämmelserna utgjorde inskränkningar i ensamrätten som, åtminstone tills vidare i avvaktan på en mera genomgripande översyn av upphovsrättslagen, borde placeras i 2 kap. (prop. 1992/93:48 s. 128). I samband med genomförandet av databasdirektivet uttalades motsvarande, dvs. att bestämmelsen om rätt att förfoga över en sammanställning, som infördes i § femte stycket, borde placeras där i avvaktan på en redaktionell översyn av lagen. På grund av nämnda uttalanden finns alltså , vid den redaktionella översyn av lagen som alltså först nu kommit till stånd, anledning att kommentera bestämmelsernas natur och placering. Bestämmelserna som begränsar upphovsmannens rätt, dvs. sådana som återfinns i 2 kap. upphovsrättslagen och föreslås bli samlade i 4 kap. i den nya lagen, innebär inte att den som kan åberopa en bestämmelse till stöd för vissa åtgärder med ett verk inte kan vara förhindrad att vidta åtgärderna av andra skäl, t.ex. till följd av avtal. Möjligheten att fritt använda verk med stöd av en sådan bestämmelse kan alltså begränsas genom avtal. Exempelvis förekommer frekvent att rätten att framställa exemplar för privat bruk begränsas i avtal om uthyrning av film. En överträdelse av ett sådant förbud i ett avtal medför avtalsbrott men utgör inte något upphovsrättsintrång. Upphovsmannen eller rättighetshavaren kan dock inte ensidigt begränsa den rätt som följer av en inskränkningsbestämmelse (se t.ex. NJA 1939 s. 592 och NJA 1949 s. 645, refererade i , Upphovsrättslagstiftningen, En kommentar (2 uppl 2006) s. 137 f.). De bestämmelser som det här handlar om, dvs. rätt till att vidta vissa åtgärder med datorprogram och databaser, utgör utan tvekan be gränsningar i upphovsmannens ensamrätt och hör därmed hemma i det förslagna kapitlet om begränsningar i upphovsrätten. Den omständigheten att rätten till vissa åtgärder för den som har rätt att använda sig av ett datorprogram eller en databas inte får avtalas bort genom avtal med upphovsmannen förändrar inte nämnda förhållande. De särskilda bestämmelserna om datorprogram m.m. bör alltså sammanfattningvis vara kvar i kapitlet om begränsningar. 7Upphovsrättens övergång till annan Bestämmelserna i 3 kap. URL om upphovsrättens övergång har till stora delar samma utformning som vid lagens tillkomst, men vissa bestämmelser har borttagits, ändrats eller infogats. Ursprungligen innehöll 29 § en bestämmelse om jämkning av avtalsvillkor, vilken upphävdes 1976 i samband med att generalklausulen i 36 § AvtL infördes.