sou · GZB332 · 2011-04-15 00:00:00 — Till detta kommer att ordet upphovsman liksom exempelvis ombudsman, numera anses som genusneutralt. Inte heller strävan efter en könsneutral lagstiftning motiverar alltså att ordet upphovsman ersätts med något annat. Sammanfattningsvis finns i stället goda skäl för att i den nya upphovsrättslagen behålla ordet upphovsman som beteckning på den som skapat ett litterärt eller konstnärligt verk. Som framgått gäller flera av de upphovsrättsliga bestämmelserna inte bara för upphovsmannen själv utan även för sådana personer som förvärvat rätt till ett verk. Exempelvis pekas i sanktionsbestämmelserna (se 7 kap. URL) ut vilken personkrets som kan få till stånd åtgärder med anledning av ett intrång. Ett vitesförbud får exempelvis meddelas på yrkande av upphovsmannen eller hans eller hennes rättsinnehavare. Vitesförbud får också meddelas på yrkande av den som på grund av upplåtelse har rätt att utnyttja verket, dvs. Uttrycket rättsinnehavare syftar på den fysiska eller juridiska person som rätten kan ha övergått till, exempelvis till följd av ett avtal eller dödsfall. Detta är emellertid inte helt lätt att förstå för den som inte är väl insatt i upphovsrätten. Jag anser att lagen på denna punkt skulle bli klarare om bestämmelserna formulerades så att en åtgärd, exempelvis ett förbud, får meddelas på yrkande av den som innehar upphovsrätt till ett verk. Detta uttryck omfattar såväl upphovsmannen själv som den som upphovsrätten kan ha övergått till. I vissa fall kan det dock finnas skäl för att nämna såväl upphovsmannen själv som den som innehar rätten i lagtexten (se t.ex. 8 kap. 3 och 7 §§ i förslaget). Under utredningen har framförts önskemål om att det även på andra ställen i lagen ska tydliggöras att den som innehar upphovsrätten har samma ställning som upphovsmannen själv. Grundläggande bestämmelser om upphovsrätt m.m. inte något självklart. I många fall är det utan tvekan så att ordet upphovsman omfattar även rättsinnehavare som efter en övergång inträtt i upphovsmannens ensamrätt, helt eller delvis (se t.ex. 18 § första stycket sista meningen och 19 § första stycket). är det dock tydligt att ordet upphovsman endast tar sikte på upphovsmannen själv (se t.ex. 6, 7, 41 och 42 §§). I en rad bestämmelser är det emellertid ovisst vem som åsyftas (jfr , Upphovsrättens avtal, 3 uppl. 2006 s. 86). Eftersom mitt uppdrag i denna del av utredningen endast avser en redaktionell översyn av upphovsrättslagen och att det materiella innehållet alltså inte får ändras i detta sammanhang, har jag inte funnit det möjligt att genomgående ersätta ordet upphovsmannen med den som innehar upphovsrätten. Däremot anser jag att man i de fall då det är helt givet att en bestämmelse endast omfattar upphovsmannen själv så bör det komma till klart uttryck (jfr t.ex. 5 kap. 4, 5 och 13 §§ i förslaget till ny upphovsrättslag). Bestämmelser om vad som är lagens skyddsobjekt finns bl.a. i 1 kap. under rubriken upphovsrättens föremål och innehåll. I 1 § anges ganska rudimentärt vad som är skyddat av den egentliga upphovsrätten, alltså vid sidan av de närstående rättigheterna, dvs. litterära och konstnärliga verk. 1 § första stycket 1–7 innehåller också en exemplifierande uppräkning av olika litterära och konstnärliga verk och vad som i övrigt ska hänföras till dessa. Bestämmelsen innehåller ingen definition eller beskrivning av vad som avses med verksbegreppet som sådant eller av vad som avses med litterära och konstnärliga verk. Innehållet i 1 § är i stort detsamma som vid lagens tillkomst (se lagens förarbeten betänkande Upphovsmannarätt till konstnärliga och litterära verk, SOU 1956:25 och prop. Dock tillkom brukskonst i exempellistan när alster av konsthantverk och konstindustri utmönstrades . upptogs i listan även datorprogram som en uttryckligt skyddad kategori (prop. 1988/89:85, SFS 1989:396). Sista stycket i paragrafen, som innebär att skydd för datorprogram ska omfatta även för- Grundläggande bestämmelser om upphovsrätt m.m. beredande designmaterial för programmet, infördes (prop. 1992/93:48, SFS 1992:1687). Dessutom adderades fotografiska verk till verkskatalogen i samband med att den dittills gällande fotografilagen upphävdes (prop. 1993/94:109, SFS 1994:190). för skydd av litterära och konstnärliga verk (BK) tillkom 1886 och har senare genomgått flera revisioner. anslöt sig till BK och har efterhand ratificerat de därefter antagna texterna. BK ger skydd för upphovsmäns rättigheter till deras litterära och konstnärliga verk (artikel 1). I artikel 2 finns en beskrivning av begreppet litterära och konstnärliga verk jämte en uppräkning av olika sådana verk. Av bestämmelserna framgår att begreppet innefattar alla alster på det litterära, vetenskapliga och konstnärliga området oavsett på vilket sätt och i vilken form de kommit till uttryck. Verksbegreppet och utformningen av nuvarande 1 § Upphovsrättens föremål ska alltså vara hänförligt till endera av de båda kategorierna litterära eller konstnärliga verk. I tidigare gällande lagar framgick upphovsrättens föremål endast genom en uppräkning av de olika former av andligt skapandet som var skyddade. Denna metod ville frångå eftersom det ansågs att sådana uppräkningar snabbt blev omoderna. Kommittén konstaterade att i moderna utländska lagar var det vanligt att tillämpningsområdet angavs på ett mer allmänt sätt. Det anfördes att detta även var den metod som användes i BK. Kommittén föreslog därför en allmänt hållen beskrivning av lagens tillämpningsområde och anförde att det som kommit till uttryck i nyare lagar och som också framträdde i BK utgjordes av en helt kort formulering. Kommittén ansåg det således tillräckligt att som föremål för upphovsrätten ange litterära eller konstnärliga verk. Det övervägdes visserligen om något annat, mer allmängiltigt, uttryckssätt skulle vara bättre att använda än just litterära och konstnärliga verk, vilka ord till sin innebörd inte uppfattades som så vidsträckta i sin betydelse som de borde vara för att täcka lagens åsyftade skyddsobjekt. Rent språkligt ansågs det dock svårt Grundläggande bestämmelser om upphovsrätt m.m. att hitta andra lämpliga alternativ. Som synonymt begrepp till litterära och konstnärliga verk nämndes auktorverk, men detta ansågs inte lämpligt att använda i lagtext. De båda uttrycken litterärt respektive konstnärligt valdes därför för att uttrycka lagens grundläggande indelning av de kategorier av verk som kan komma ifråga för skydd. Bestämmelsen utformades alltså i nära anslutning till bl.a. BK:s uttryckssätt, men utan att såsom i BK framhålla vetenskapliga verk som en särskild verkskategori. Inte bara kategoriindelningen utan även själva verksbegreppet är onekligen av central betydelse i bestämmelsen. Enligt förarbetena ligger i begreppet verk ett krav på att det resultat av andligt arbete som avses ska ha höjt sig till en viss grad av självständighet och originalitet. Det måste åtminstone i viss mån vara uttryck för auktors individualitet; en rent mekanisk produktion är inte ett verk. Dock åsyftas inte någon kvalitativ värdering av själva produkten; även prestationer som av sin samtid uppfattas som dåliga verk är att anse som verk i lagens mening. framhöll att det vore önskvärt att i själva lagtexten markera detta centrala begrepp tydligare än endast med ordet verk. Det konstaterades dock att svenska språket saknade ett annat lämpligt uttryck (a. bet. s. 66). Det lämnades till domspraxis att närmare ange förutsättningarna för att en litterär eller konstnärlig prestation skulle renderas rättsskydd, således genom en prövning av huruvida resultatet av skapande arbete kunde omtalas som originellt eller uppvisa vad som kommit att kallas verkshöjd (se t ex NJA 2004 s. 149, Golvskiva). Med litterära verk avses i första hand framställningar i ord, talade, skrivna eller tryckta. Till samma kategori hänförs även andra fenomen än språkverk som används i beskrivande framställningar i en mer vidsträckt betydelse, som tabeller, kartor eller grafiska framställningar, eller sådant som framträder som resultat av ett instruktivt urval eller en sovrande och ordnande verksamhet. övervägde även om uttrycket vetenskapliga framställningar skulle anges uttryckligen i bestämmelsen. Det var dock inte nödvändigt ansågs det, eftersom detta var tillräckligt uttryckt genom att litterära verk av alla slag var skyddade enligt ordalydelsen (a. bet. s. 65). Med ordet konstnärlig avses i lagen alla former i vilka det förekommer att verk tillskapas med en konstnärlig ambition och i syfte att nå en konstnärlig verkan. anförde att sådana verk ibland kan vara uttryckta i ord och att verket i så fall är både litterärt och konstnärligt men att det även kan framträda i bild, Grundläggande bestämmelser om upphovsrätt m.m. rörelse eller toner (a. bet. s. 62 ff., särsk. s. 65). I propositionen framhöll dock föredragande statsrådet att föremålet för skydd kunde vara litterärt eller konstnärligt. Beträffande filmverk skulle dessa generellt anses tillhöra det konstnärliga området i vidsträckt mening, oavsett om det kunde vara fråga om film av beskrivande karaktär. Dessutom framhölls att frågan om ett verk skyddades som litterärt eller som konstnärligt alster saknade betydelse såvitt avsåg de grundläggande reglerna, vilka ju var gemensamma för alla slags verk. Däremot var det viktigt att hålla isär de olika kategorierna vid tillämpning av vissa specialregler, främst de inskränkande reglerna, vilka ofta har avseende på endast en av de två kategorierna eller någon grupp som sorterar under en av dem (prop. 1960:17 s. 48 ff.). anförde vidare att det som komplement till den generella beskrivningen av tillämpningsområdet behövdes en exemplifierande uppräkning. En sådan kunde visserligen bli otidsenlig, anfördes det, men eftersom den inte skulle vara uttömmande ansågs det som ett mindre problem. Vidare ansågs det naturligt att det i den exemplifierande beskrivningen av verkstyperna inte skulle göras någon bestämd skillnad mellan konstnärliga och litterära verk eftersom verk kunde framträda i så många olika former och även kunde överflyttas från en form till en annan, till exempel ett verk som framträder som novell, skådespel, hörspel, film eller balett (a. bet. s. 65). Litterära och konstnärliga verk är alltså lagens två huvudkategorier i fråga om verkstyper. I lagen förekommer dessutom ett flertal underkategorier till litterära och konstnärliga verk. En underkategori till de litterära verken är datorprogram och den nämns särskilt i 1 §. Till de konstnärliga verken hör ett flertal typer av verk såsom konstverk, filmverk, musikaliska verk, fotografiska verk och sceniska verk. Av 1 § framgår dock inte uttryckligen till vilken huvudkategori som de uppräknade verken hör. Bestämmelsen i 1 § innehåller inte någon annan beskrivning av vad som avses med begreppet litterära eller konstnärliga verk, förutom att det i 1 § andra stycket preciseras något vad som vid sidan av föregående uppräkning hänförs till de litterära verken. Där anges att till den verkstypen hänförs även verk som inte framträder i skriftlig form men som ändå är av beskrivande art. De former som nämns är teckning och grafik, dvs. sådant som kommit till uttryck i tvådimensionell form, samt plastisk form, dvs. Därutöver nämns kartor särskilt. framhöll att sådana verk i och för sig skulle kunna innefattas i bestämmelsen Grundläggande bestämmelser om upphovsrätt m.m. även om de inte nämndes uttryckligen. Eftersom en karta ansågs vara en så särpräglad arbetsprodukt förtjänade den dock att nämnas särskilt (a. bet s. 83). Som redan framgått är datorprogram en typ av litterärt verk som särskilt nämns i 1 §. Datorprogram infördes i uppräkningen i 1 § , såsom ett förtydligande tillägg till befintlig lagstiftning. Bakgrunden till lagändringen var dåvarande betänkande Upphovsrätt och datorteknik (SOU 1985:51 s. 85 ff.) som behandlade skyddet för datorprogram. Betänkandet hade i sin tur sin grund bl.a. i ett ökat internationellt samarbete på området, främst inom och . I betänkandet drogs slutsatsen att datorprogram visserligen redan var upphovsrättsligt skyddade av befintlig lagstiftning men att detta borde klargöras uttryckligen i lagtexten. Dessutom övervägdes om något immaterialrättsligt skydd skulle införas, utöver vad som följde av den upphovsrättsliga lagstiftningen, men det lämnades inte något sådant förslag. I propositionen anfördes alltså, liksom i betänkandet, att det inte fanns något tvivel om att datorprogram var upphovsrättsligt skyddade redan enligt dåvarande lagstiftning, under förutsättning att kravet på verkshöjd var uppfyllt. Det anfördes dock att rättsskyddet för datorprogram måste inordnas i det upphovsrättsliga systemet, bl.a. med hänsyn till internationella förhållanden, eftersom det inte fick råda någon osäkerhet om skyddet för datorprogram med hänsyn till de stora ekonomiska värden som sådan produktion representerade. Det ansågs alltså att ett förtydligande tillägg behövde införas (prop. 1988/89:85 s. 10 ff.). När det gäller förberedande designmaterial för datorprogram finns i 1 § sista stycket en bestämmelse som innebär att vad som sägs om datorprogram i lagen även ska gälla sådant förberedande designmaterial. Som nämnts ovan tillkom stycket vid genomförandet av rådets direktiv /250/EEG av om rättsligt skydd för datorprogram. I direktivet ställdes krav på att förberedande designmaterial skulle åtnjuta samma upphovsrättsliga skydd som om det vore ett självständigt datorprogram. I förarbetena konstaterades att sådant material redan omfattades av upphovsrättslagen, under förutsättning att materialet uppfyllde kravet på verkshöjd. Det anfördes dock att det i dessa sammanhang även fanns Grundläggande bestämmelser om upphovsrätt m.m. annat material som inte var upphovsrättsligt skyddat som datorprogram utan i förekommande fall som annat litterärt verk enligt de grundläggande bestämmelserna. Sådant material var exempelvis programbeskrivningar och handledningar, s.k. supporting material. Det konstaterades att datorprogram var ett eget upphovsrättsligt begrepp vilket bl.a. fick betydelse för bestämmelsen om datorprogram som skapats i anställningsförhållanden. Enligt förarbetena borde det därför uttryckligen framgå av bestämmelsen att förberedande designmaterial för datorprogram innefattas i begreppet datorprogram (prop. 1992/03:48 s. 112). Konstverk särskilt i 1 § men förekommer i flera andra bestämmelser i lagen. I förarbetena anges att konstverk utgör en samlingsbeteckning för de alster som hänförs till hela det område som tidigare betecknats som bildande konst. Det uttrycket omfattade inte endast måleri, teckning, gravyr, skulptur och liknande konstformer utan även byggnadskonst samt konstindustri och konsthantverk. ansåg dock inte att begreppet bildande konst var lämpligt att använda i lagen fortsättningsvis, bl.a. med hänsyn till att man i grannländerna inte velat använda detta uttryck. I stället valdes bildkonst som begrepp för sådana framställningar där bilden – det för åskådaren synliga i två eller tre dimensioner – utgjorde framställningens egentliga syfte, till skillnad från framställningar med nyttosyfte vid sidan av det konstnärliga, såsom arkitektur, byggnadskonst, konstindustri och konsthantverk. I enlighet med denna uppdelning av det dittills använda begreppet bildande konst talades det alltså i exemplifieringen i den ursprungliga lydelsen av 1 § om alster av bildkonst, byggnadskonst, konstindustri eller konsthantverk. De tre senare leden utgjorde enligt kommittén nyttokonst eller brukskonst. Det anfördes att tidigare hade arkitekturen räknats till de sköna konsterna och med brukskonst hade i allmänhet avsetts endast konstindustri och konsthantverk. De tre sistnämnda ansågs dock kunna likställas i det hänseendet. Under begreppet byggnadskonst hänfördes såväl hela byggnadsverk som detaljarbeten i en byggnad och även sådana verk av fartygsbyggande eller trädgårdsarkitektur som uppnådde verkshöjd. Med uttrycken konstindustri och konsthantverk, som funnits även i tidigare lagar, avsågs produktion med både konstnärligt och prak- Grundläggande bestämmelser om upphovsrätt m.m. tiskt syfte som inte avsåg byggnader och därmed jämförliga ting. Vanligen var det alltså fråga om lösa mindre föremål och som alltså ofta hade benämnts som brukskonst eller nyttokonst (SOU 1956:25 s. 75 ff. och prop. 1960:17 s. 43). I några bestämmelser betecknades produkter av konsthantverk och konstindustri som bruksföremål (11 § andra stycket och 13 §; nuvarande 12 § andra stycket 2 respektive 26 c §, se a. bet. s. 183 och s. 195 f.). Beträffande skyddstiden för konstindustri och konsthantverk föreslogs samma längd som för övriga konstverk. Lagrådet förordade ingen annan lösning, men uttalade att frågan om skyddstid hade samband med bl.a. mönsterrätten. Den tidigare regeln om tioårig skyddstid för verk av konstindustri och konsthantverk behölls därför tills frågan utretts ytterligare (a. bet. s. 345 f., a. prop. s. 390 f. och 404 ff.). fick senare i uppdrag att undersöka frågan om det upphovsrättsliga skyddet för alster av konsthantverk och konstindustri. Förutom att föreslå samma skyddstid för sådana verk som för andra konstverk så föreslogs att konsthantverk och konstindustri skulle få den gemensamma beteckningen brukskonst. Med denna begreppsförändring avsågs dock ingen förändring i tillämpningen av vilka produktkategorier som omfattades av bestämmelsen. Med hänvisning till uttalanden så skulle denna kategori alltså gälla alster som hade brukskaraktär och det skulle vara lösa, vanligen mindre föremål. Exemplifieringen i 1 § ändrades således så att begreppen konsthantverk och konstindustri byttes ut mot brukskonst (SOU 1965:61 s. 212 och 338 samt prop. 1969:168 s. 39). Grundläggande bestämmelser om upphovsrätt införs i 2 kap. i den nya upphovsrättslagen. De tre första paragraferna avser bestämmelser om hur upphovsrätt uppstår och vad som skyddas. Bestämmelser som tydliggör att upphovsrättens objekt är ett verk samt att den som har skapat verket är upphovsman till verket och har upphovsrätt till det, införs i 2 kap. 1 §. Det tydliggörs också att upphovsrätten uppstår när verket kommer till uttryck. Vidare anges att upphovsmannen har ensamrätt Grundläggande bestämmelser om upphovsrätt m.m. att framställa exemplar av verket och att göra det tillgängligt för allmänheten samt att upphovsmannen har ideella rättigheter. Det införs också hänvisningar till de närmare bestämmelserna om rättigheterna samt till bestämmelserna i 4 kap. respektive 5 kap. i förslaget om begränsningar i upphovsrätten och om upphovsrättens övergång till annan. Bestämmelser om vilka verk som skyddas av upphovsrätt införs i 2 kap. 2 §. Det anges i första stycket att ett verk kan vara litterärt eller konstnärligt, att sådana verk är skyddade oavsett på vilket sätt eller i vilken form de kommer till uttryck och att det inte heller har någon betydelse om de förekommer i ursprungligt eller ändrat skick, i översättning eller bearbetning, i annan litterär form, annan konstform eller i annan teknik. I paragrafens andra och tredje stycken införs förklaringar till vad som avses med litterära och konstnärliga verk. Det specificeras att konstverk är till exempel brukskonstverk, byggnadskonstverk, fotografiska verk eller andra bildkonstverk. Bestämmelsen i nuvarande 9 §, om verk som inte skyddas av upphovsrätt, införs i 2 kap 3 §. Uttrycken alster av bildkonst (nuvarande 9 § andra stycket 2, 17 § första stycket och 26 a § tredje stycket 6), alster av byggnadskonst respektive byggnadsverk (nuvarande 12 § andra stycket 1, 26 n § andra stycket 2, 55 § tredje stycket, 60 § första stycket 4) samt brukskonst respektive bruksföremål (nu- varande 12 § tredje stycket 2, 19 § andra stycket 1 och 26 c §) ändras till bildkonstverk (2 kap. 3 § andra stycket 2, 4 kap. 6 § första stycket och 18 § tredje stycket 6 i förslaget), byggnadskonstverk (4 kap. 3 § andra stycket 1, 7 kap. 5 § 2 och 9 kap. 9 § fjärde stycket i förslaget) samt brukskonstverk (4 kap. 3 § tredje stycket 2, 8 § andra stycket 1 och 20 § i förslaget). Mitt uppdrag att se över lagen har bl.a. till syfte att göra den mer överskådlig och lättillgänglig från redaktionell synpunkt. Lagen har ändrats med åtskilliga överlagringar som följd, men utan att den tillämpade systematiken nämnvärt ändrats. Grundläggande bestämmelser om upphovsrätt m.m. har lett till att lagen numera uppfattats som såväl svårförståelig i sina enskildheter som svår att systematiskt följa. En lättillgänglig lag bör ha en tydlig struktur och en logisk inre ordning och uppbyggnad. Alla bestämmelser bör alltså uttryckas så tydligt som möjligt i en modern språkdräkt och lagtexten bör i största möjliga utsträckning vara försedd med klargörande rubriker. Därutöver är det viktigt att det redan i de inledande bestämmelserna finns lättillgänglig information om upphovsrättens huvudsakliga innehåll. Läsaren bör direkt få en översiktlig uppfattning om lagens innehåll varför de inledande bestämmelserna i den nya lagen bör peka ut lagens objekt och subjekt, dvs. verksbegreppet och upphovsmannen, ange hur upphovsrätt uppstår, vad den huvudsakligen omfattar och hur länge den varar. Motsvarande bör även gälla de närstående rättigheterna. Hur upphovsrätt uppstår och vad som skyddas Efter det inledande kapitlet med övergripande bestämmelser om lagens innehåll är det logiskt och lämpligt att 2 kap. ger de grundläggande bestämmelserna om upphovsrätt. De inledande bestämmelserna bör vara så informativa som möjligt vad gäller huvuddragen i upphovsrättslagstiftningen. Nuvarande 1 § URL innefattar som nämnts många centrala bestämmelser för upphovsrätten. Men varken språkbruk eller struktur ger tillräcklig tillgänglighet till det sakliga innehållet. Jag anser att bestämmelserna behöver ses över i båda dessa avseenden. Exempelvis skulle bestämmelserna i 1 § framträda med större tydlighet redan om de delades upp i flera paragrafer. 2 kap. 1 § bör därför utformas som en kortfattad inledning till de grundläggande bestämmelserna om upphovsrätt. Det bör där framgå vad som är upphovsrättens subjekt och objekt och hur upphovsrätt uppstår. Detta är uttryckt i den nuvarande bestämmelsen i 1 § genom följande lydelse: Den som har skapat ett litterärt eller konstnärligt verk har upphovsrätt till verket, därefter följt av en exemplifierande uppräkning av olika slags verk, oavsett om de kan hänföras till den ena eller andra huvudkategorin. Ordet upphovsman förekommer dock först i 3 §. Jag anser att det befordrar lagens tydlighet om den som ursprungligen innehar rätten omnämns uttryckligen redan i 1 §. Som redan framgått anser jag att den som initialt innehar rättigheterna, dvs. den som skapat verket, även fort- Grundläggande bestämmelser om upphovsrätt m.m. sättningsvis bör benämnas upphovsman, se avsnitt 4.1. Av den inledande bestämmelsen om upphovsrätt bör det alltså framgå uttryckligen att den som har skapat ett verk är upphovsman till det. Hur ska då upphovsrättens objekt benämnas i 2 kap. 1 §? Bör det för upphovsrättsligt skydd centrala begreppet verk bytas ut mot något annat eller möjligen preciseras? Exempelvis skulle det kunna finnas pedagogiska fördelar med att i lagtexten precisera verksbegreppet genom att försöka ange vad som avses med att skyddade objekt ska uppvisa vad som samlande brukar omtalas som verkshöjd. Uttrycket verkshöjd förekommer inte i lagtexten men har analyserats utförligt i praxis och doktrin, varvid uttryck som individuell särprägel, skapande insats, upphovsmannens egen intellektuella skapelse och originalitet har förekommit som bestämmande kriteria för sådant som uppvisar verkshöjd. Det skulle dock innebära ganska stora svårigheter att formulera detta i lagtext på ett givande och entydigt sätt, eftersom det rör sig om en rad olika egenskaper hos skyddsvärda objekt som pekar ut en eller i förekommande fall flera upphovsmän till objektet.