sou · GYB3106d2 · 2011-01-01 00:00:00 — Den som tillagar livs- medlet kan själv bära på salmonella och på egen hand smitta det som tillagas. Det kan således finnas flera olika orsaker till att en män- niska drabbas av salmonella. Människor har genom tillagning av livs- medel ett extra skydd mot salmonella eftersom salmonellabakterien dör vid upphettning över . –2008 har mellan 500 och 1 000 inhemska fall av salmonella konstaterats i enligt . har mellan 2 800 och 3 900 fall av salmon- ella konstaterats hos svenskar som har smittats utomlands. var siffrorna 681 respektive 3 467. Av samtliga personer som diagnos- tiseras med salmonella i är 80–av fallen personer 1998/99:88, s. 31. 345 kap. 1–3 §§ smittskyddslagen (2004:168). Djursjukdomar samt samhällskostnader för några sådana sjukdomar som har smittats utomlands. smittas flest i . Av de återstående fallen som har smittats i landet kan cirka hälften hänföras till importerade livsmedel. Detta skulle innebära att mellan 300 och 500 fall av salmonella beror på inhemska orsaker. I del B, kapitel 12 redovisas närmare kring kontroller i anslutning till livsmedelsburna smittor. Ett antal inhemska fall har vidare sitt ursprung i salmonella från reptiler, ödlor och sköldpaddor – hos vilka salmonella naturligt ingår i tarmfloran. I figur 2.2 redovisas utvecklingen av rapporterad salmonella för perioden –2008. Antalet inhemska smittade fall är relativt kon- stant medan trenden för det totala antalet salmonellafall är nedåtgående. Figur 2.2 Antalet humanfall av salmonella som rapporterats från läkare till SMI Av de konstaterade salmonellafallen i bland människor kan inte källan till smittan alltid med säkerhet fastställas. Ofta härrör en stor andel av fallen till ett visst livsmedel eller ett besök i en viss restaurang35. 35 anger i kommentar till statistiken om konstaterade salmonellafall i att misstänktes att 179 fall kom från importerad färsk babyspenat och att 51 Djursjukdomar samt samhällskostnader för några sådana sjukdomar I rapporteringen från fall på människor talas om utbrott, där ett utbrott innebär att fler än en person har drabbats av salmonella från ett tillfälle eller en produkt, medan övriga fall innebär att det inte finns någon känd gemensam smittkälla (sporadiska fall). anmäldes 11 utbrott med sammanlagt 330 rapporterade fall av salmonella. En helt korrekt jämförelse med EU eller enskilda länder är inte möjligt eftersom rapporteringen till EFSA – där uppgifterna sammanställs – ännu inte är helt jämförbara mellan de olika länderna. En harmonisering av rapporteringen pågår genom det s.k. zoonosdirektivet (och rådets direktiv /99/EG) som lägger fast regler för rapportering om bl.a. salmon- ella. Salmonellaläget är dock, som redovisats tidigare, likartat i , och . 2.3.2Utredningens kommentarer kring salmonella Antalet djurbesättningar där salmonella har påvisats är få. igenom- snitt inträffade drygt 30 utbrott av salmonella i djurbesättningar. Jämfört med det totala antalet djur- besättningar var det mindre än som hade utbrott av salmon- ella. , när den särskilda lagstiftningen om salmonella infördes, var antalet utbrott i genomsnitt nästan fyra gånger fler. fanns det mer än sex gånger fler företag med djur- besättningar. Jämförelsen visar att andelen djurbesättningar som har utbrott av salmonella har i genomsnitt varit mycket låg . Statistiken visar dock att andelen företag med salmonellautbrott tycks ha ökat men det har sannolikt flera förklaringar. Den viktigaste är förmodligen att den teknologiska utvecklingen gör det möjligt att mäta prevalensen vid allt lägre nivåer. Den för- bättrade mättekniken har dock inte gett några påtagliga effekter för folkhälsan . upptäcks salmonella i besätt- ningar som tidigare skulle anses vara fria från smittan. Den ökning i antalet utbrott som har skett kan förmod- ligen kopplas till att mätmetoderna har blivit enklare, billigare och bättre. Antalet djurbesättningar med påvisad salmonella är således mycket få. Sannolikheten för att en given djurägare ska få in salmonella i sin fall kom från böngroddar samt att året före kopplades 115 fall till ett restaurangbesök där misstankarna riktades mot mungobönor. Djursjukdomar samt samhällskostnader för några sådana sjukdomar besättning är i det närmaste försumbar. I del C, bilaga 8 diskuteras samhällsekonomiska för- och nackdelar med att samhället vidtar åtgärder för att ytterligare minska förekomsten av salmonella inom djurhållningen. Det kan emellertid redan nu påpekas att dagens livsmedelskontroll i slakten i stor utsträckning bryter smittkedjan. Varje djur testas inte för salmonella – däremot försöker man slakta på ett sådan sätt att köttet inte blir kontaminerat. Det är också rimligt att anta att en ytterligare minskning av salmonella- förekomsten i djurbesättningarna inte skulle få annat än ytterst marginella effekter för antalet personer som drabbas av salmonella i . En rapport från , Matförgiftningar i – analys av rapporterade matförgiftningar 2003–2007, visar att antalet rapporterade matförgiftningar orsakade av Salmonella är högst . Någon direkt förklaring till detta redovisas inte i rapporten. Rapporten anger också bristande eller ej uppdaterade hygienkunskaper som den viktigaste rapporterade faktorn till utbrott. Utredningen återkommer till livsmedelskontrollen i del B, kapitel 12. är antalet inhemskt smittade fall av salmon- ella i befolkningen relativt . Huvuddelen av de salmonellafall som har smittats i har inte sitt ursprung i svensk animalie- produktion utan beror på importerade livsmedel och brister i livs- medelshantering. Även sällskapsdjur bidrar till salmonellafall. Ur ett renodlat folkhälsoperspektiv kan det ses som ett större problem att fyra gånger så många smittas av salmonella i utlandet än i . De nu nämnda kommentarerna är inte nya. Frågan om sam- bandet mellan inhemska humanfall av salmonella och insatserna för att bekämpa salmonella i animalieproduktionen togs t.ex. upp i budgetpropositionen för 30 år sedan36 I propositionen anförs att efter ikraftträdandet av förordningen (1961:309) om bekämpande av salmonellainfektioner hos djur har: ingrepp företagits inom olika delar av djurhållningen som internationellt sett är mycket omfattande. De vittgående myndighetsingripandena har i första hand varit inriktade på att förhindra smittöverföring till människa. Det kan inte hävdas att salmonellainfektioner hos människor utgör något stort hälso- och sjukvårdsproblem i . Den övervägande delen av rapporterade fallen har klart samband med utlandsvistelser. 1980/81:100, bilaga 13, s. 80. Djursjukdomar samt samhällskostnader för några sådana sjukdomar människor som smittas inom landet är en olämplig hantering av livs- medel den mest sannolika smittkällan. Inlägget avslutas med kon- staterandet att, antalet humanfall som, direkt har kunnat relateras till levande djur är ringa. Det sker också en positiv utveckling i andra medlemsländer, vilket för med sig att kommer relativa andel av rapporterade humanfall av salmonella att öka. Ur EFSA:s zoonos- rapporter framgår att har halverat antalet salmonellafall och att landet hade färre fall än trots att båda länderna har ungefär samma andel av EU:s befolkning. I är dock andelen inhemskt smittade av salmon- ella jämfört med i . Att så många färre utlandssmittade salmonellafall dokumenteras i än i förklaras sannolikt av skillnader i diagnostik och rap- portering. Detsamma gäller sannolikt för de inhemskt smittade. En positiv utveckling äger också rum inom EU när det gäller bekämpning av salmonella inom djurhållningen. Inom EU finns lag- stiftning på zoonosområdet bestående bl.a. av och rådets förordning (EG) nr 2160/2003 av om bekämpning av salmonella och vissa andra livsmedelsburna zoonotiska smittämnen37. I förordningen slås fast att alla medlems- stater ska upprätta salmonellakontrollprogram för vissa former av fjäderfä- och svinhållning och hur de ska utformas. Zoonosför- ordningen genomförs successivt i medlemsstaterna och förbättr- ingen av salmonellaläget kan redan påvisas inom fjäderfäsektorn. EFSA redovisar t.ex. att uppnådde 15 medlemsländer målet att avelsflockar av hönsfåglar ska ha sal- monella, ett mål som skulle uppnås först enligt kontroll- programmet. EU-reglerna avser de fem serotyper som oftast före- kommer: Enteritidis, Infantis, , Typhimurium och Virchow. För vissa djurslag är det möjligt att flera länder, inom överskådlig tid, kan närma sig ett salmonellasmittläge som är mer likt det svenska. 37 EUT L 325, 12.12.2003, s. 1–15 (Celex 32003R2160). Djursjukdomar samt samhällskostnader för några sådana sjukdomar 2.4Samhällskostnader för salmonella, campylobakter och EHEC har gett Fil. vid i uppdrag att analysera de samhälls- ekonomiska kostnaderna för att människor insjuknar på grund av att de smittats av campylobakter, salmonella eller EHEC. Rap- porten finns i sin helhet i del C, bilaga 9. De tre bakterieburna sjukdomarna salmonella, campylobakter och EHEC är zoonoser och kan genom olika smittspridningsvägar föras över från djur till människor. Vanligast är att sjukdomarna uppkommer vid förtäring av otillräckligt upphettade livsmedel eller genom kontakt med smittade levande djur. Hos människor yttrar sig sjukdomarna genom akut buksmärta, diarré (för EHEC ofta blodig), illamående, kräkningar och ibland feber (mindre vanligt för EHEC). I sällsynta fall kan även EHEC kopplas till mer eller mindre allvarliga följdsjukdomar. Sådana sam- band har t.ex. kunnat påvisas mellan campylobakter och nervsjuk- domen GBS (Guillain-Barrés syndrom) samt mellan EHEC och HUS (hemolytiskt uremiskt syndrom). Campylobakter, salmonella och EHEC räknas samtliga till kate- gorin allmänfarliga sjukdomar och är, enligt smittskyddslagen och smittskyddsförordningen (2004:255), både anmälningspliktiga och smittspårningspliktiga. Anmälan av bekräftade fall sker till smitt- skyddsläkaren i och till från både laboratorier och behandlande läkare. I tabell 2.11 framgår antalet inrapporterade fall till SmiNet (elektronisk anmälan av smittsamma djursjukdomar) för de tre sjukdomarna . Det genomsnittliga antalet fall under dessa år utgör utgångs- punkten för analysen38. Tabell 2.11 Antalet inrapporterade fall till SmiNet 2005-2008 38 På SmiNet gör behandlande läkare en elektronisk anmälan av smittsamma sjukdomar enligt smittskyddslagen. Djursjukdomar samt samhällskostnader för några sådana sjukdomar På humansidan medför sjukdomarna kostnader i form av direkta kostnader (mediciner, transporter, öppen- och slutenvård samt rehab- ilitering), indirekta kostnader (produktionsbortfall till följd av sjuk- dom eller förtida död) samt immateriella kostnader (nyttoförluster till följd av t.ex. illamående, smärta och sorg). Syftet med före- liggande analys är att beräkna direkta och indirekta kostnader (cost-of-illness) för de tre huvudsjukdomarna samt för de fall av GBS och HUS som kan associeras till campylobakter respektive EHEC.39 Att beräkna immateriella kostnader kräver andra metoder och faller utanför analysen. Analysen är uppdelad i två delar. Först fördelas sjukdomsfallen för var och en av sjukdomarna i ett ändligt antal utfall genom skap- andet av s.k. utfallsträd. För att uppnå detta syfte krävs i princip tre delmoment. Först måste det verkliga antalet sjukdomsfall uppskattas. Då den registrerade sjukdomsincidensen för de flesta sjukdomar kraftigt avviker från den sanna incidensen är det nödvändigt att göra uppskattningar av detta informationsbortfall som gör att alla sjukdomsfall inte registreras. Genom att analysera bortfallsvariabler och konstruera antaganden om fördelningar för dessa variabler, baserat på vetenskapliga studier och expertbedömningar, går det att genom simuleringar beskriva den totala sjukdomsincidensen. För det andra konstrueras utfallen och beskrivs i ett utfallsträd, utifrån en analys av sjukdomssymptomen och en sjukdoms övriga kon- sekvenser. Ett utfallsträd består av ett ändligt antal generaliserade utfall, vilka måste vara kompletta (inget sjukdomsfall får hamna utan- för utfallsträdet) och ömsesidigt uteslutande (ett sjukdomsfall får bara förekomma i en av utfallsklasserna). Som ett sista steg i denna första del fördelas de beräknade sjukdomsfallen i de definierade utfalls- klasserna, vilket utgör grunden för den andra delen av analysen – de samhällsekonomiska konsekvensberäkningarna. För att beräkna de direkta kostnaderna krävs dels kostnadsdata, dels en uppdelning av vilka kostnadsposter som ska associeras med vilka utfallsklasser (t.ex. ska inte slutenvårdskostnader beräknas för en person som endast har uppsökt öppenvården). De indirekta kostnaderna, som utgörs av produktionsbortfall vid egen sjukdom 39 De icd-koder som har använts är: EHEC (A043), salmonellos (A020, A021, A022, A028, A029), campylobacterios (A045), HUS (D593) och GBS (G610). Djursjukdomar samt samhällskostnader för några sådana sjukdomar och vid vård av sjukt barn, kräver uppgifter om sjukdomslängd för olika utfallsklasser, liksom uppdelning av antalet fall i köns- och ålderskategorier. Genom att applicera uppgifter om löne- och närings- inkomst på dessa uppdelningar kan de indirekta sjukdoms- kostnaderna för respektive sjukdom uppskattas. I studien har direkta och indirekta kostnader beräknats för de livs- medelsrelaterade zoonoserna EHEC, salmonella och campylobakter samt för följdsjukdomarna GBS (följdsjukdom till campylobakter) och HUS (följdsjukdom till EHEC). Med en blandning av expert- bedömningar och uppgifter i vetenskaplig litteratur har först antalet sjukdomsfall beräknats med hjälp av , enligt en modell som baseras på bestämning av informationsbortfall i olika steg av rapporteringssystemet och som inte har använts för att uppskatta incidens i . I modellen har hänsyn tagits till andelen fall med blodig diarré, andelen sjukdomsfall som söker vård, andelen fall där prov tas, andelen prov som analyseras för respektive sjukdom, testens tillförlitlighet samt sannolikheten att rapportera ett fall givet att det är positivt. Dessutom har flera av dessa bort- fallsfaktorer beräknats separat för öppenvård och slutenvård, vilket möjliggjort en uppdelning i utfallsklasser utifrån vilken typ av vård som har sökts. Utifrån utfallsklasserna har direkta kostnader beräknats genom att kombinera antalet sjukdomsfall i händelseträdens utfallsklasser med kostnader per fall för medicin, transporter, öppenvård och sluten- vård. Genom att kombinera antalet sjukdagar med antalet sjukdoms- fall i varje utfallsklass, uppdelade i kön och ålderskategorier samt med uppgifter om löner, föräldrars genomsnittliga åldrar vid vård av barn och andra uppgifter har de indirekta kostnaderna beräknats. Motsvarande uträkningar har också gjorts för följdsjukdomarna GBS och HUS efter omfattande modifieringar av beräkningsmodellen till följd av sjukdomarnas art. I samtliga beräkningar har fördelningar av osäkra variabler gjorts och genom har osäkerheten fångats upp och beskrivits med hjälp av konfidens- intervall. De olika beräkningar av antalet sjukdomsfall och direkta och indir- ekta kostnader som har gjorts i denna studie sammanfattas i tabell 2.12 för huvudsjukdomarna och tabell 2.13 för följdsjukdomarna. Djursjukdomar samt samhällskostnader för några sådana sjukdomar Av de båda följdsjukdomarna kostar EHEC-relaterade HUS-fall mest med drygt 21 (5–58) , jämfört med campylobakter- relaterade GBS-fall som kostar ungefär 15 (7–26) . Resultaten för huvudsjukdomarna och följdsjukdomarna visar att campylobakter inklusive GBS kostar mest av de tre sjukdomarna med 253 (179–352) , följt av salmonella med 125 (85–197) och EHEC inklusive HUS med 39 (17–83) . De främsta anledningarna till att campylobakter är så kostsamt är att både antalet registrerade fall och multiplikatorn för sjuk- domen är högre än för de övriga sjukdomarna, vilket leder till ett betydligt större antal sjukdomsfall i befolkningen. Räknas i stället kostnad per sjukdomsfall kostar EHEC mest med per fall, följt av salmonella med per fall och campylo- bakter med per fall (genomsnittsvärden med kost- nader för både huvudsjukdomar och följdsjukdomar). Tabell 2.12 Sammanställning av antalet fall och kostnader för EHEC, sal- monellos och campylobakterios, resultat av 100 000 (tkr) (2.46 – 13.33) (5.07 – 14.59) – 5 468) – 52 499) (35 067 – 100 928) (6 – 37) (65 – 346) (235 – 675) (50 – 296) (511 – 2 738) (1 859 – 5 341) – 2 555) – 14 333) (18 360 – 23 183) (2 759 – 5 766) – 19 922) (11 053 – 13 996) – 7 689) – 35 434) (32 556 – 41 376) Djursjukdomar samt samhällskostnader för några sådana sjukdomar – 11 779) (47 072 – 134 473) (121 060 – 259 838) – 11 023) (9 873 – 28 274) (14 508 – 31 392) (6 187 – 22 747) (56 942 – 162 760) (135 567 – 291 232) (se Tabell 11) – 57 590) (7 341 – 26 399) – 82 551) (85 119 – 197 251) (178 720 – 351 552) Tabell 2.13 Sammanställning av antalet fall och kostnader för Campylo- bakterrelaterad GBS och EHEC-relaterad HUS, resultat av 100 000 (tkr) (16 – 55) (23 – 238) (52 – 183) (76 – 791) (1 210 – 10 230) (655 – 6 893) (2 650 – 10 230) (4 186 – 43 551) (2 653 – 9 388) (6 664 – 23 899) (5 082 – 50 293) KOSTNADER (TKR) (644 – 2 298) (148 – 1 543) (69 – 247) (234 – 2 441) (717 – 2 530) (381 – 3 985) (7 341 – 26 399) (5 390 – 57 590) Djursjukdomar samt samhällskostnader för några sådana sjukdomar 2.4.3Utredningens kommentarer kring samhällskostnaderna De samhällsekonomiska kostnaderna för smittorna salmonella, campylobakter och EHEC skiljer sig kraftigt åt. Omsätts siffrorna till att endast avse inhemska fall,40 där enligt SMI:s sjukdomsstatistik av EHEC-fallen är inhemska fall, för campylobakter är motsvarande siffra och för salmonella , skulle den samhällsekonomiska kostnaden uttryckt i för de inhemska fallen bli följande: Campylobakter (238*0,3), EHEC (18*0,6) samt salmonella (125*0,2). Utredningen gör antagandet att mörkertalet – dvs. icke rapporterade fall – för de olika sjukdomarna är lika stort. Lägger man till de samhällsekonomiska kostnaderna för följdsjukdomarna GBS, för campylobakter och HUS, för EHEC, till de ovan redovisade kostnaderna blir de totala samhällseko- nomiska kostnaderna för inhemska fall följande: Campylobakter (71+(14*0,3)), EHEC (11+(20*0,6)) samt salmonella . Utredningens försiktiga bedömning av relationen mellan de sam- hällsekonomiska kostnaderna för de inhemska fallen är, att EHEC och salmonella har kostnader i samma storleksordning medan den samhällsekonomiska kostnaden för campylobakter är den dubbla. För denna bedömning har utredningen också antagit att det för- hållandet att de inhemska salmonellafallen till hälften utgörs av smitta från importerade livsmedel också gäller för campylobakter och EHEC. Om antalet inhemska EHEC-fall till en mindre del härrör från importerade livsmedel skulle detta förändra relationen mellan de samhällsekonomiska kostnaderna för EHEC respektive salmonella. Redovisningen av kostnaderna för de tre smittorna tyder på att fortsatta insatser för att minska antalet personer som insjuknar i något av de tre smittämnen borde lägga större vikt vi insatser för att minska antalet inhemska fall av campylobakter. Som redovisas i det följande har föreskrifter om organiserad hälsokontroll avseende campylobakter hos slakt- kyckling. Syftet är att de som producerar slaktkyckling frivilligt kan ansluta sig till ett kontrollprogram för att förebygga och bekämpa campylobakter i produktionen. Som utredningen återkommer till är incitamentet för slaktkycklingsproducenter att ansluta sig till pro- grammet svagt eftersom inga särskilda marknadsfördelar eller andra fördelar vinns genom anslutning till programmet. 40 SMI statistik avseende 2004–2008. Djursjukdomar samt samhällskostnader för några sådana sjukdomar är det många leverantörer som har förhållandevis hög andel kycklingar med campylobakter i produktionen. En möj- lighet att lösa problemet är att slaktkycklingar från dessa leverantörer kyls- eller värmebehandlas, vilket sannolikt skulle ge betydande effekter för folkhälsan. Frågan har diskuterats inom branschen men bl.a. av kostnadsskäl inte lett till något resultat . 3Regler kring sjukdomar, smittämnen och andra ämnen hos djur De internationella reglerna för djursjukdomar syftar till att ge harm- oniserade spelregler för handel med djur. Det gäller både OIE:s och . Regler kring krav på frihet från sjukdom vid handel med djur finns i medan regler för diagnostik, sjukdoms- frihet och allmänt om sjukdomsbekämpning m.m. finns i OIE:s regel- verk. FAO/WHO har regler för bland annat livsmedelsproduktion med animaliskt ursprung i . rörande ersättning vid sjukdomsutbrott är inte gemensamt för medlemsländerna på samma sätt som när det gäller regler om livsmedelsproduktion och hantering av smittämnen och sjukdomar hos djur. Ersättningen som medlemslandet lämnar till enskilda måste vara förenliga med men den praktiska utform- ningen i medlemsländerna följer huvudsakligen nationella regler. Denna fråga behandlas vidare i del B, avsnitt 3.9. I det följande beskrivs de regler som främst styr hanteringen av smittsamma djursjukdomar, internationellt, inom EU och nationellt. Därefter redovisas de regler internationellt, inom EU och nation- ellt som styr ersättningen till djurägare vid utbrott av djursjuk- domar. Regler kring sjukdomar, smittämnen och andra ämnen hos djur 3.2Internationellt arbete kring djursjukdomar Den viktigaste internationella samarbetsorganisationen för djur- sjukdomar är OIE1, World organisation for animal health, i . OIE bildades av 28 länder med som en av grundarna. är 169 länder medlemmar i organisationen. EU är inte medlem i OIE utan EU:s ordförandeland för normalt talan för samtliga EU- länder i OIE. för hantering av olika djursjukdomar bidrar till att underlätta handeln med djur. Sjukdomar hos djur används ibland som handelshindrande åtgärder och FN:s världshandels- organisation, WTO, har regler för vad som är godtagbara och inte godtagbara skyddsregler för djurhälsa. Reglerna finns i SPS- avtalet2. erkänns av WTO som referensram för internationella djurhälsoregler. OIE har tagit fram ett antal dokument som anger de metoder som medlemsländerna bör använda för att skydda sig mot att djur- sjukdomar och smittämnen kommer in i landet utan att sätta upp oberättigade sanitära gränsskydd. OIE har genom en överens- kommelse med WTO rätt att officiellt friförklara ett land eller en region från fyra olika sjukdomar: boskapspest, CBPP3, BSE samt mul- och klövsjuka. För inga andra sjukdomar kan länder ges officiell status som sjukdomsfri. OIE gör det också möjligt för ett medlemsland att ensidigt för- klara sig fri från olika sjukdomar. I regelverket finns beskrivet för vissa sjukdomar vad som ska vara uppfyllt för att en besättning, en region, zon eller ett land ska anses vara fritt från sjukdomen. är uppdelat mellan land- och vattenlevande djur i form av ett större regelverk för landlevande djur – The Terrestial Code – och ett för vattenlevande djur – The Aquatic Code. Respek- tive regelverk kompletteras av var sin Manual med standarder för diagnostik m.m.4 Genom regelverket har medlemsländerna åtagit sig att rap- portera förekomst av 120 sjukdomar bland land- levande djur, vattenlevande djur och amfibier. Regelverket kan skilja sig mycket mellan olika sjukdomar, som exempel kan nämnas att för paratuberkulos anges bara att standarder 1Organisationen presenterades förr oftast under sitt franska namn, Office Internationale des Epizooties, varifrån förkortningen OIE har behållits. 2Agreement on the Application of Sanitary and Phytosanitary Measures. 3Contagious Bovine PleuroPneumonia (tidigare benämnd elakartad lungsjuka). 4De två regelverken finns tillgängliga att läsa på OIE:s webbplats, . Regler kring sjukdomar, smittämnen och andra ämnen hos djur för diagnostik och vaccinering finns i , medan det för Newcastlesjuka finns 26 artiklar (paragrafer) som beskriver allt från regler för friförklaring till strategier för övervakning.