sou · GYB355d2 · 2011-01-01 00:00:00 — finner delegationen att det finns ett stort förtroende hos romska företrädare för professionaliteten hos de existerande statliga kulturförvaltande institutionerna, en professionalitet som man önskar komma i åtnjutande av för bästa förvaltning av det romska kulturarvet. Det finns en poäng med ett tydligt statligt ansvar för romsk kultur. är genom internationella traktat ålagt att garantera romsk delaktighet i och inflytande över sitt sin kultur och sitt kulturarv. Problembilden är framförallt bristen på samlat ansvar och institutionell hemvist samt brist på resurser. Dessa tre faktorer har utgjort grunden för delegationens överväganden. Ny hemvist för romsk kultur På basis av delegationens överläggningar med romska kulturinsti- tutioner och representanter för statliga kulturförvaltande institu- tioner föreslår vi inrättandet en statlig kultur. Formerna för detta behöver utredas ytterligare. Nämnden bör få i uppdrag av regeringen att stödja, bevara och utveckla romsk kultur genom stöd till utbildning, projektverksam- het och kulturverksamhet. Nämnden bör också uppdras att tillse att det romska kulturarvet vårdas, katalogiseras och görs tillgäng- ligt för såväl den romska minoriteten som för majoritetssamhället. I detta uppdrag ska nämnden samverka med de olika institutioner som ansvarar för och förvaltar delar av romsk kultur och kulturarv, bland annat med det föreslagna rådet för immateriella kulturarv i där bör vara representerad. Nämnden ska vara sammansatt enligt principen om minoriteters delaktighet och egenmakt, och bör till minst hälften bestå av leda- möter nominerade av romska kulturinstitutioner och i övrigt av representanter för nationella kulturinstitutioner. Nämnden bör sträva efter att anställa personer med romsk tillhörighet i ledningen. Nämnden kan organisatoriskt placeras på en redan existerande statlig institution eller stiftelse såsom eller muse- erna för världskultur, men ha eget uppdrag, egen styrelse och egen budget. Den bör disponera en budget för stöd till romsk kultur som i förhållande till den romska minoritetens antal motsvarar Sameting- ets kulturbudget. Inom ramen för den romska kulturnämnden bör resurser avsät- tas för assistens med projektansökningar och medel avsättas i syfte att långsiktigt bygga upp romsk kompetens att initiera och driva kulturprojekt. Utöver det generella uppdraget bör uppdras att under sin första verksamhetsperiod: -utarbeta en plan för bevarande, utvecklande och tillgänglig- görande av det romska kulturarvet. -föreslå åtgärder för att göra romsk kultur känd av och tillgänglig för romska ungdomar. Permanent stöd till romska kulturinstitutioner De romska kulturinstitutionerna (kulturcentra och tidskrifter på både chib och svenska) föreslås garanteras ett basbidrag för sin verksamhet som säkerställa en långsiktigt tryggad verksamhet. föreslås bli tillsynsmyndighet för detta stöd. I detta sammanhang vill delegationen föreslå att en framtida struktur med totalt tre till fyra romska kulturcentra, i första hand ett i och även ett i norra delen av , som samtliga åtnjuter statlig basfinansiering för sin verksamhet. De för- väntas ha en regional förankring och motsvarande stöd för delar av verksamheten. Då den nationella minoritetspolitiken inte kan anses vara en ren regional angelägenhet bör verksamheten stödjas med ett statligt basbidrag som grund. En del av detta stöd bör öronmärkas för uppbyggnad av ett romskt riksbibliotek inom ramen för ett eller flera av kulturcent- rumen. Verksamheten inom ett sådant riksbibliotek bör planeras i samråd med . Dokumentation och tillgängliggörande av romsk kultur Beträffande museiverksamhet och frågan om en mer permanent dokumentation av romsk kultur och historia vill delegationen före- slå att uppdras att utarbeta en basutställning om romsk kultur, historia och kulturarv i samråd med . Delegationen har under sitt arbete erfarit att visionen om ett romskt museum under romsk ledning är stark i många grupper. Vi delar uppfattningen att detta bör vara ett långsiktigt mål. Det är orealistiskt att föreslå en sådan institution. Dock bör de olika romska kulturcentrumen uppmuntras till samarbete med var- andra och med lämpliga statliga museer och andra institutioner för att professionalisera sitt utställnings- och dokumentationsarbete. Ett särskilt sådant projektbidrag bör inrättas och administreras av . Delegationen föreslår att skolbiblioteken används som resurs för romska skolbarn och att de för detta ändamål bör prenumerera på romska tidskrifter samt införskaffa romsk litteratur. Frågan om en framtida arkivmyndighet samt arkivinstitutioner för de nationella minoritetsspråken bör tas upp till förnyat över- vägande. Public serviceföretagen bör uppdras att utöka sänd- ningstiden för program på chib för att i första hand öka utbudet av program för barn och ungdomar, inte minst med anled- ning av den ovan refererade kritiken från statens gransknings- nämnd. Även utbudet av kulturprogram bör öka. Redaktionen för Radio bör i likhet med redaktionerna för finska och samiska ges en fristående ställning och en samrådsgrupp bör kopplas till redaktionen. Den romska kulturen och det romska kulturarvet utgör en självklar del av den svenska kulturen. För att synligheten ska öka behöver romsk historia i olika delar av synliggöras. Delegationen föreslår att länsmuseerna uppdras att synliggöra romernas historia och kultur i respektive län eller region. Det kan till exempel vara i form av minnestavlor, monument eller andra fysiska markeringar vid före detta romska bosättningsplatser, som minne över historiska händelser eller för romska förgrundsgestal- ter. Vi föreslår att förutsättningarna undersöks för att resa en staty över som förgrundsgestalt för den romska med- borgarrättsrörelsen. En lämplig plats för en staty ska sökas företrädesvis i . Vi föreslår att den internationella görs till allmän flaggdag som en symbol för den romska minoritetens plats i det svenska samhället och som en påminnelse om den pågående kampen för romernas mänskliga rättigheter. 13 Rätten att inte bli diskriminerad -Att en oberoende granskning genomförs för att klarlägga samhällets ansvar för rättsväsendets behandling av den familj som omnämns i kapitlet och vilka åtgärder som krävs för att förhindra upprepningar. -Att fördjupade studier av hur romer behandlats av rätts- väsendet genomförs inom ramen för den försonings- process vi föreslår och närmare beskriver i kapitel 14. -Att det ska ingå i sekretariatets för romska frågor uppgifter att initiera, följa upp och fungera som resurscentrum för aktiviteter som syftar till utbildning av skyldighetsbärare. -Att DO får i uppdrag att inom ramen för sin ordinarie verk- samhet bedriva ett kontinuerligt arbete med utbildnings- insatser med särskild inriktning på romer i syfte att öka deras kunskaper om diskrimineringsfrågor och höja deras med- vetenhet om sina rättigheter. -Att regeringen erkänner antiziganism som en särskild form av rasism, och lyfter denna fråga såväl i som inter- nationellt. -för Levande Historia i sitt arbete mot intolerans lyfter fram antiziganismen och att formalisera uppdraget till Forum för Levande Historia att informera om remernas Förintelse. -Att ansluter sig till DOSTA!kampanj. Rätten att inte blir diskriminerad Kapitlet handlar om rätten att inte bli diskriminerad, förekomsten av diskriminering mot romer samt förslag för att häva den. Vi diskuterar frågan om diskriminering av romer i statsapparaten, och belyser i detta sammanhang rätten till tillgång till rättvisa (access to ). Vi inleder med att definiera olika former av diskrimi- nering. Att diskriminera betyder att urskilja och särskilja. Det betyder också att särbehandla personer illegitimt på grund av deras ursprung, kön, etnicitet, kultur eller annan kategoritillhörighet, och det är med den innebörden som diskriminering är ett svårlöst samhällsproblem. Diskriminering i denna betydelse innebär ett avsteg från principen att alla människor oavsett ursprung, kön, grupptillhörighet, språk, reli- gion, kultur, nationalitet, samhällsklass och livsomständigheter har lika värde. Vi skiljer mellan personlig diskriminering, institutionell diskriminering och strukturell diskriminering. Med personlig (individuell) diskriminering avses situationen där den diskriminerande aktören, ensam eller tillsammans med andra, särbehandlar någon person illegitimt utifrån den här personens egenskaper, identitet eller kategoritillhörighet. Förövarens motiv kan drivas av upplevda hotkänslor, otrygghet, oresonliga antipatier eller identitetsprocesser. Med institutionell (institutionaliserad) diskriminering avses en situa- tion där en institution eller organisation hålls ansvarig för illegitim särbehandling. Institutionell diskriminering kan bero på att regler eller föreskrifter som gäller för en institution avsiktligt eller oavsiktligt får diskriminerande konsekvenser. Drivkrafterna hos förövaren kan handla om ekonomisk rationa- litet, byråkratisk effektivitet, vinstmaximering eller ogenomtänkt tillämpning av föråldrade regelsystem som är illa anpassade till en förändrad verklighet. Rätten att inte bli diskriminerad För att definiera strukturell diskriminering behöver vi först klargöra vad som avses med samhällsstruktur. Samhällelig struktur omfattar mentala föreställningar som normer, förväntningar och för-givet-tagna maktordningar, liksom relationer mellan olika befolkningsgrupper som yttrar sig i social skiktning, samt de sätt på vilka samhället organiserar sina verksamheter. I vid bemärkelse innefattar samhällets organisering både sådana förhållanden som lever kvar av gammal tradition och de lagar, lös- ningar och ordningar som bestämts utifrån politiska överväganden. Rent allmänt avser begreppet struktur inbördes relationer och sammanhang som råder mellan delarna i en komplex, mångfacette- rad helhet (här samhället), alltså det sätt på vilket helheten är uppbyggd av sina element. Den kan liknas vid ett ordnat ramverk och regelverk som bär upp någonting, eller som innesluter någon- ting. Struktur kan handla om både det yttre skalet och den inre ordningen. I en viktig mening handlar struktur om begränsningar. Viktiga aspekter av samhällsstruktur rör gränser och skarvar, och följaktligen också övergångar, exempelvis mellan territoriellt avgränsade enheter (exempelvis stater, kommuner), mellan tids- mässigt åtskilda faser i en process (exempelvis på varandra följande utbildningsstadier), mellan organisatoriskt separata verksamheter (t.ex. vård, omsorg, utbildning, rättsväsende, välfärdssystem m.m.), mellan juridiskt och konstitutionellt skilda ansvarsområden och huvudmän (t.ex. myndigheter för olika områden och på olika nivåer), mellan oförenliga principer och vitala samhällsintressen (exempelvis mänskliga rättigheter versus nationell säkerhet; barn- konventionen versus invandringspolitiken), osv. I skarvarna mellan samhällets olika delar, delar som måste såväl samverka, konkurrera som agera självständigt, kan motsättningar uppkomma. I de här gränssnitten blir maktutövningens konsekvenser mest påtagliga för eftersatta individer och grupper. Det är här vi oftast identifierar strukturell diskriminering. Rätten att inte blir diskriminerad Begreppet strukturell diskriminering hänför sig till förhållanden i samhällets struktur som genererar illegitim särbehandling. Det definieras här som den illegitima särbehandling som drabbar grupper och kategorier som en konsekvens av det nationella samhällets (men även av det internationella samfundets) inofficiella sätt att fungera och officiella sätt att organisera sina verksamheter. Struk- turell diskriminering kommer ofta till uttryck som en följd av de bakomliggande principerna till beslut som fattas av makthavare på olika nivåer av samhället. Dessa principer kan vara medvetna eller omedvetna, avsiktliga eller oavsiktliga, förankrade i ett regelsystem men inte i ett annat. Maktutövning är en central del av samhälls- struktur och följaktligen även av strukturell diskriminering. Få definitioner av strukturell diskriminering har gjorts. Två statliga utredningar om strukturell diskriminering diskuterar inte eller utvecklar inte egna fördjupade definitioner av begreppet utan de hänvisar i sina respektive betänkanden ) respektive 2006 till den preliminära definition som formulerades i direktiven till den första utredningen. Vi ser en poäng i att skilja mellan institutionell och strukturell diskriminering. Den förra hänför sig till verksamheter, beslut och konsekvenser som genereras inom en eller flera avgränsade orga- nisationer och institutioner som är juridiska personer, och där följaktligen ansvariga företrädare för organisationen i fråga kan lag- föras för brott mot diskrimineringslagstiftningen. Strukturell diskriminering hänför sig till systemiska effekter med diskriminerande konsekvenser som har grund i hela det kom- plexa samhällsmaskineriet med dess mångfald av såväl samverkande som konkurrerande organisationer, institutioner och myndigheter. Samhällssystemet är inte en juridisk person och någon ansvarig för samhällsmaskineriet kan inte ens i teorin identifieras, än mindre ställas till svars. 1 Formuleringen lyder: Definitionen av begreppen strukturell respektive institutionell diskriminering varierar och det saknas en tydlig avgränsning mellan dem. För enkelhetens skull används här begreppet strukturell diskriminering som en sammanfattande benämning för båda dessa begrepp. Med strukturell diskriminering på grund av etnisk eller religiös tillhörighet avses således i dessa utredningsdirektiv regler, normer, rutiner, vedertagna förhållningssätt och beteenden i insti- tutioner och andra samhällsstrukturer som utgör hinder för etniska eller religiösa mino- riteter att [i praktiken] uppnå lika rättigheter och möjligheter som majoriteten av befolk- ningen har [oavsett etnisk eller religiös tillhörighet]. Sådan diskriminering kan vara synlig eller dold och den kan ske avsiktligt eller oavsiktligt. (Ur direktiven till Utredningen om strukturell diskriminering på grund av etnisk eller religiös tillhörighet). Rätten att inte bli diskriminerad Problem med strukturell diskriminering måste lösas genom ökad insikt i de systemkonsekvenser som är diskriminerande, genom att rätta till organisatoriska lösningar som föranleder sådana konsekvenser, genom att utveckla lagstiftning och handläggnings- rutiner, genom att bygga ut övervakningssystem för diskrimine- ring, samt framför allt genom att göra det möjligt för utsatta och eftersatta grupper i samhället att utveckla egenmakt. Strukturell diskriminering spänner över människors föreställ- ningar, deras interaktioner och samhällets struktur såsom det exemplifieras ovan, och rör själva grunden för våra föreställningar om samhället – vilka människor som inkluderas och vilka som exkluderas. Alla människor är lika i värde och rättigheter. Det betyder att ingen får diskrimineras eller hindras från att utnyttja sina rättigheter på grund av kön, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös tillhörighet, funktionshinder, sexuell läggning eller politisk eller annan uppfattning. Skyddet mot diskriminering är en av hörnstenarna i arbetet för de mänskliga rättigheterna. Det främsta internationella instrumen- tet för att motverka etnisk diskriminering utgörs av FN:s konven- tion mot alla former av rasdiskriminering (rasdiskriminerings- konventionen). Konventionen syftar till att garantera alla människor, oavsett ursprung, absolut och fullständig rätt till alla tänkbara mänskliga rättigheter. Uttrycket rasdiskriminering avser varje skillnad, undantag, inskränkning eller företräde på grund av ras, hudfärg, härstamning eller nationellt eller etniskt ursprung, som har till syfte eller verkan att omintetgöra eller inskränka erkännandet, åtnjutandet eller utövandet, på lika villkor, av mänskliga rättigheter och grund- läggande friheter på politiska, ekonomiska, sociala, kulturella eller andra områden av det offentliga livet. konvention om de mänskliga rättigheterna inne- håller i artikel 14 ett diskrimineringsförbud. Ett tilläggsproto- koll 12 till konventionen, som innehåller ett generellt diskrimine- ringsförbud, har antagits. Även i , till exempel artikel 12 i och artikel 21 i EU:s stadga om de Rätten att inte blir diskriminerad grundläggande rättigheterna finns bestämmelser som förbjuder diskriminering. I sin granskning av efterlevnad av konventionen om avskaffande av rasdiskriminering skriver FN:s rasdiskriminerings- kommitté (CERD) i sina slutsatser: Vi välkomnar svenska statens ansträngningar att eliminera diskrimi- nering av romer som till exempel etablerandet av delegationen för romska frågor 2006, men förblir bekymrade över den begränsade till- gång som romerna i har till de rättigheter som garanteras av konventionen, särskilt rätten till utbildning, arbete, bostad och tillgång till offentliga platser (artiklar 2, 5 och 6). I ljuset av dess allmänna rekommendation nr 27 (2000) rekommenderar kommittén att staten ökar sina ansträngningar att höja utbildningsnivån för romer, bland annat genom att höja romers medvetande om rätten till moders- målsundervisning och genom att rekrytera fler romska modersmåls- lärare. Kommittén uppmuntrar också staten att öka möjligheterna för romer att få arbete, såväl genom att erbjuda romer arbetsmarknads- utbildning som försäkra att de har lika tillgång till boende och offentliga platser genom effektiva åtgärder för skydd av minoriteter. Staten ska också öka sina insatser för att bekämpa negativa attityder och fördomar mot romer (CERD 2008, översatt från engelska). har det betonats i ett flertal nationella under- sökningar och rapporter att romerna är den etniska grupp i landet som utsätts för mest omfattande diskriminering på grund av sitt ursprung och deras tillgång till såväl sociala och eko- nomiska som medborgerliga och politiska rättigheter är begränsad (Se t.ex. DO 2004, 2007, Regeringens skrivelse 2005:06:95). Det är även den grupp som har minst förankring och representa- tion inom majoritetssamhällets institutioner. Delegationen har i de tidigare kapitlen kunnat konstatera att romer i hög utsträckning är utsatta för diskriminering; i skolan, på bostadsmarknaden och på arbetsmarknaden för att nämna några områden. I flera undersökningar, bland annat rapporter beställda av delegationen (se kapitel 4), har vi kunnat konstatera att attityderna mot romer är mer missaktande än mot några andra grupper. Rätten att inte bli diskriminerad Vi konstaterar genom samtliga rapporter och de samtal och dialoger vi fört med enskilda och organisationer i den romska gruppen att diskriminering är ett fullständigt integrerat inslag i varje roms dagliga liv i den delen som handlar om kontakt med majoritetssamhället. Situationen för romer i är därmed lik den i flera andra länder i . I och med utvidgningen av den Europeiska unionen (EU) är romerna den största minoriteten i hela . Romerna har i hela regionen en speciellt utsatt situation och saknar inte bara tillgång till majoritetssamhällenas institutioner och tjänster, utan ofta det mest grundläggande skyddet och rättig- heterna för ett värdigt liv. Genom flera genomförda euro- peiska undersökningar står det klart att romer är den etniska minoritet i som utsätts för den starkaste diskrimineringen och de starkaste fördomarna. Vi vill referera till FRA:s under- sökning (2009c) om diskriminering, trakasserier och rasistiskt motiverat våld vilken pekar på att det är mycket mer vanligt än vad som visas i den officiella statistiken, och att romer är den mest utsatta gruppen då varannan rom uppger att de har upplevt diskri- minering inom den senaste 12-månadersperioden. Både inom EU och i har det lagts en ökad tonvikt vid anti-diskrimineringsåtgärder och förstärkt lagstiftning om mänskliga rättigheter. Det finns ett utökat skydd mot diskriminering på grund av deras etniska tillhörighet i för romer och andra grupper. Statusen som nationell mino- ritet har även gett ett utökat utrymme för romer att kräva mer långtgående ansträngningar för att garantera jämlika förutsätt- ningar i det svenska samhället. Såväl inom EU och från olika håll i , finns dock kritik och synpunkter på att tillämpningen av anti-diskriminerings- skyddet inte är tillräckligt effektivt för att undanröja de hinder som den romska gruppen möter i såväl som i andra länder i . Diskrimineringen i regionen har exempelvis föranlett EU att arbeta vidare med frågan och att skapa bättre utgångspunkter för olika etniska grupper, speciellt för romerna, i medlemsländer- na.2 Detta innebär att medlemsländerna måste ta kraftfullare tag för att tillsammans med romerna hitta olika särlösningar inom de prioriterade områdena (Kostadinova 2006). 2 Se bland annat på: Rätten att inte blir diskriminerad , Brå, redovisar i sin rapport 2009 (Brå 2010) under särskild rubrik hatbrott riktade mot romer. Underlaget för rapporten är polisanmälningar där det i motivbilden ingår etnisk bakgrund, religiös tro, sexuell läggning eller könsöverskridande identitet eller uttryck. Antalet anmälda hatbrott är stabilt, de har inte ökat men inte heller nämnvärt minskat. till de homofobiska och främlingsfientliga hatbrotten visar mätningar i Nationella trygghetsundersökningen att bara en tredjedel av dessa hatbrott faktiskt anmäls (, . Detta konstaterande bör vägas in då redovisningen av statistiken över antiromska hatbrott bedöms. Särredovisningen av de främ- lingsfientliga/rasistiska hatbrott som riktats mot romer inleds med konstaterandet att det är angeläget att särskilja dessa hatbrott eftersom denna grupp anses vara särskilt utsatt i sam- hället. Brå framhåller i rapporten att kunskapen om romers utsatthet för hatbrott och diskriminering är relativt begränsad. En faktor är att romer uppfattas som en homogen grupp trots att den romska minoriteten består av ett flertal olika grupper. Romer möter främlingsfientlighet och rasism i det svenska samhället på grund av sitt ursprung. Det kan vara fråga om ärekränkning eller att utsättas för olaga diskriminering genom att nekas tillträde till en affär. I rapporten definieras antiromska hatbrott som brott som begås på grund av rädsla för, fientlighet eller hat mot romer och som aktiverar en reaktion mot romer, deras egendom, institu- tioner eller den eller dem som är, eller uppfattas vara, romer eller representanter för romer. Vem som helst kan komma att utsättas för ett antiromskt hatbrott om gärningspersonen uppfattar den utsatte som tillhörande gruppen. Det är dock enbart de fall där det före- kommer uttryck som kränker romer och som kan särskiljas från övriga främlingsfientliga/rasistiska hatbrott som blir bedömda som anti- romska hatbrott. Det gäller uttryck som zigenare eller gypsy med flera. Generella uttryck som svartskalle kodas som främlings- fientligt/rasistiskt. Om en utsatt själv beskriver att den utsatts på grund av sitt romska ursprung bedöms anmälan som antiromsk även i statistiken (Brå 2010, s.40). bedömdes knappt 120 anmälningar innehålla ett huvudbrott med antiromskt motiv. Det innebär en nedgång i Rätten att inte bli diskriminerad förhållande med 62 anmälningar. De vanligast förekom- mande brotten var olaga hot och ofredande (), olaga diskriminering (), ärekränkning () samt våldsbrott och hets mot folkgrupp (vardera). Brotten olaga diskriminering och hets mot folkgrupp ökade i förhållande till mätningen . Grannar, kunder och servicepersonal är vanliga gärningsper- soner och vid drygt hälften av alla antiromska hatbrott 2009 var gärningspersonen obekant för den utsatte. Av Brås hänvisning till resultatet av trygghetsmätningar framgår att uppgifterna om hatbrott ska tolkas mot bakgrund av att det råder ett stort mörkertal. I generella termer anmäls bara vart tredje hatbrott. Det finns skäl att anta att romers anmälningsbenägenhet är lägre än så bland annat beroende på att diskriminering och trakasserier är ett så ofta upprepat och ofrånkomligt inslag i deras vardag.