sou · GZB362 · 2011-10-10 00:00:00 — Underhållsansvaret för statens renskötselanläggningar SOU och Ds kan köpas från kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar på uppdrag av . Beställningsadress: kundtjänst 106 47 Orderfax: Ordertel: E-post: Internet: Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen (SB PM 2003:2, reviderad ) – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som ska svara på remiss. Broschyren är gratis och kan laddas ner eller beställas på Textbearbetning och layout har utförts av , FA/kommittéservice. Omslag: Foto: . Till statsrådet och chefen för Regeringen beslutade att tillkalla en utredare för att göra en genomgång av de renskötselanläggningar som Samefonden har ett underhållsansvar för samt att förhandla med varje berörd sameby om att ta över underhållsansvaret. förordnade statsrådet som särskild utredare. Utredningen antog namnet . Hovrättsassessorn har varit sekreterare i utredningen –. Härmed överlämnar utredningen sitt betänkande, Underhållsansvaret för statens renskötselanläggningar, SOU 2011: 62, Avgränsning och tolkning av uppdraget................................. Genomförandet av utredningsuppdraget ............................... Allmänna förutsättningar för utredningen...................... Rätten till renskötsel................................................................ 2.2Förhandlingsgruppen för renskötselanläggningars, FFR, Stängsel mellan samebyarna ......................................... 2.2.2 Slaktanläggningar och stugor för slaktändamål .......... 2.3.3 ........................................Medel till enskilda samebyar 2.3.4 Utredningens kommentar till Samefondens Kan renskötselanläggningar överlåtas till samebyar?............. 2.4.2 Staten överlåter äganderätten till renskötselanläggningarna till samebyarna ................... 2.4.3 Utredningens kommentar och slutsats om de rättsliga formerna för överlåtandet av Vem företräder samebyarna?................................................... Renskötselanläggningar nedanför odlingsgränsen ................. 3.1.1 Renskötselanläggningar per sameby i Kommentarer från samebyarna.................................... 3.1.5 Vilka anläggningar används inte i renskötseln?........... 3.2.2 Samefondens underhållsansvar, enligt FFR................. 3.2.3 Vilka anläggningar används inte i renskötseln?........... 3.3.1 Renskötselanläggning per sameby i ......... 3.3.2 Kommentarer från samebyarna och ...... 3.3.3 Vilka anläggningar används inte i renskötseln?........... Är underhållet eftersatt............................................................ Renskötselanläggningarna, en sammanfattning ..................... Samebyarnas kostnader vid ett övertagande av underhållsansvaret för renskötselanläggningarna............ Samebyarnas kostnader för underhållet.................................. Intrångsersättningarna stannar i berörd sameby.................... Kostnaderna för att riva renskötselanläggningarna ............... Utredningens överväganden och förslag ........................ Vilka renskötselanläggningar berörs? Avtal med samebyarna om att överta underhållsansvaret ... Bilaga 1 Kommittédirektiv........................................................... Utredningens direktiv består av två delar. I en första steg ska utredningen gå igenom de renskötselanläggningar på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen som Samefonden har underhållsansvaret för och bedöma vilka anläggningar som bör behållas. I nästa steg ska utredningen inleda förhandlingar med berörda samebyar om att överta underhållsansvaret för anläggningarna från Samefonden. Kartläggningen visar att det är 147 renskötselanläggningar som omfattas av utredningens uppdrag. Av dessa anläggningar finns 98 anläggningar i , 30 i och 19 på renbetesfjällen i . Dessa anläggningar ägs i huvudsak av staten och underhålls av medel från Samefonden. Övertar de berörda byarna underhållet för de renskötselanläggningar som Samefonden har underhållsansvaret kan de berörda samebyarnas kostnaderna för renskötselanläggningarna uppgå till under förutsättningen att av anläggningarnas värde avsätts till underhållet. För samebyarna på renbetesfjällen blir kostnaden , för samebyarna och i närmar respektive . Vissa samebyar på renbetesfjällen och i kan få inte obetydliga kostandsökningar men de mer betydande kostnadsökningar träffar samebyarna och framförallt några av samebyarna i länet. Om samtliga intrångsersättningar tillfaller berörd sameby och inte som delas mellan samebyn och Samefonden mildras följderna av ett övertagande av underhållsansvaret. Men också intrångsersättningarna varierar kraftigt mellan byarna och det finns inget samband mellan underhållskostnadernas nivå och nivån på ersättningen för intrång. För vissa byar, framförallt i , kommer underskottet vid ett övertagande av underhållet för renskötselanläggningarna likväl bli betydande. Berörda samebyar anser att nästan alla anläggningar är viktiga för renskötseln. Samebyarna har emellertid framfört att villkoren för ett övertagande är oklara och pekar bl.a. på utredningens direktiv där olika lösningar för Samefondens framtida intäkter redovisas. Utredningen har inte funnit att det från samebyarnas sida skulle finna några principiella hinder för att ta över underhållsansvaret för de anläggningar samebyarna anser viktiga i renskötseln. Tvärtom kan byarna se flera fördelar med att själva ansvara för anläggningarna, bl.a. skulle det kunna ge större möjligheter att ge stängslen en mer ändamålsenlig sträckning. är det frågan om en betydande kostnad som byarna tar på sig. För vissa byar kan det vara frågan om en kostnadsökning på mellan i förhållande till intäkten från renskötseln. Innan byarna anser sig ha möjlighet att träffa avtal om att ta över underhållsansvaret måste de ekonomiska förutsättningarna vara tydliga. Särskilt angeläget är att Samefondens framtid klarläggs. Men också ansvaret för att åtgärda det eftersatta underhållet behöver klarläggas. Mot den bakgrunden bedömer utredningen det inte som möjligt att inleda förhandlingar med berörda samebyar om att träffa avtal om ett övertagande av renskötselanläggningarna. Guorahallama gohccumis leat guokte oasi. Vuosttaš lávkkis guorahallan galgá geahccat daid boazodoalloásahusaid stáhta eatnamiin gilviráji badjelis ja boazoguohtuneatnamiid maid Sámefoanddas lea bearráigeahccanovttasvástádus ja árvvoštallat makkár ásahusaid galgá seailluhit. Nuppi lávkkis guorahallan galgá álggahit ráddehallamiid gullevaš cearuin váldit badjel ásahusaid bearráigeahccanovddasvástádusa Sámefoanddas. Gárten vuoseha ahte leat 147 boazodoalloásahusat mat gullojit guorahallama gohccumii. Dain ásahusain gávdnojit 98 ásahusa Norrbottenis, 30 Västerbottenis ja 19 boazodoalloduoddariin Jämtlánddas. Dát ásahusat oamastuvvot otne Stáhtas ja bearráigehccot rudaiguin Sámefoanddas. Jus cearut váldet badjel bearráigeahccama daid boazodoalloásahusain main Sámefoanddas lea bearráigeahccanovddasvástádus de golut boazodoalloásahusaide cearuide masa guoská leat lagabut 5 miljuvnna ruvnnu jahkái daid eavttuid mielde ahte 2 proseanta ásahusa árvvus bidjo dikšumii. Golut cearuide boazoguohtunduoddariin lea lagabut 0,4 miljuvnna ruvnnu jahkái, cearuide Västerbottenis ja Norrbottenis lagabut 0,8 miljuvnna ruvnnu ja sullii 4 miljuvnna ruvnnu. Muhtin cearut boazoguohtunduoddariin ja Västerbottenis sáhtte oažžut mearkkašahtti golloohcamušaid muhto eanet mearkkašahtti golloohcamušat mannet cearuide Norrbottenis ja earenoamážit muhtin cearuide leanas. Jus visot sisabahkkenbuhtadusat mannet gullevaš cerrui ja ii dego dál juhkkojuvvo cearuid ja Sámefoandda gaska de šaddá álkibut váldit badjel bearráigeahccanovddasvástádusa. Muhto maid sisabahkkenbuhtadusat rivdet sakka cearuid gaska ja ii gávdno oktavuohta bearráigeahccangoluid dási ja sisabahkkema buhtadusa dási gaska. Muhtin cearuide, erenoamážit Norrbottenis, vuollebáza badjelváldimis bearráigeahccamis boazodoalloásahusain dan dihte šaddá mearkkašahtti. Gullevaš cearut oaivvildit ahte meastá visot ásahusat leat dehálaccat boazodollui. Cearut lea goitge buktán ovdan ahte eavttut badjelváldimii leat eahpecielgasat ja cujuhit earret iežá guorahallama gohccumii gos sierra covdosat Sámefoandda boahttevaš sisboaduide cilgejuvvojit. Guorahallan ii lea gávnnahan ahte cearuid bealis galge leat makkárge prinsihpalaš eastagat váldit badjel bearráigeahccanovddasvástádusa daid ásahusain maid cearuid mielas leat dehálaccat boazodollui. Cearut oidnet eanet ovdamuniid ieš atnit ovddasvástádusa ásahusain, earret iežá livcce buktán buoret vejolašvuodaid geassit áiddiid dakko gos heive buorebut. Seammas lea sáhka mearkkašahtti golu birra man cearut váldet badjel. Muhtin cearuide sáhttá leat sáhka gollolassánemiin gaskkal 15 ja 25 proseanta sisboaduin boazodoalus. Ovdal go cearut oaivvildit ahte sis lea vejolašvuohta dohkkehit soahpamuša váldit badjel bearráigeahccanovddasvástádusa de ekonomalaš eavttut fertejit leat cielgasat. Erenoamáš dehálaš lea ahte Sámefoandda boahtteáigi cielgá. Muhto maid ovddasvástádus divvumis dan heajus bearráigeahcu ferte cielgat. duogážiin guorahallan árvvoštallá ahte otne ii leat vejolaš álggahit ráddehallamiid gullevaš cearuiguin dohkkehit soahpamuša váldit badjel boazodoalloásahusaid. Utredningens direktiv finns i bilaga 1. Enligt direktivet är uppdraget att, 1.göra en genomgång av behovet av att behålla de renskötselanläggningar på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen som Samefonden har underhållsansvaret för, 2.i de fall anläggningen bör behållas, inleda förhandlingar med berörd sameby om övertagande av underhållsansvaret, 3.i de fall samebyn inte vill överta underhållsansvaret för anläggningen, överväga om den bör rivas om inte anläggningen behövs för allmänna ändamål och i sådana fall lämna förslag till hur det fortsatta underhållet bör finansieras. Utredningsuppdraget består således av två delar. En del som innebär en genomgång och kartläggning av de renskötselanläggningar som finns på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen som Samefonden har underhållsansvaret för. Den andra delen innebär att utredningens ska förhandla med berörda samebyar om att överta underhållsansvaret för de renbetesanläggningar på statens mark som bör behållas. I direktivet anges motiv och bakgrund för utredningen. I direktivet erinras om att staten är ägare, huvudman, förvaltare, tillsynsansvarig eller underhållsansvarig för ett stort antal anläggningar på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen. Anläggningarna har i de flesta fall uppförts som beredskapsarbeten . tillkallades sakkunniga med uppdrag att förhandla med landets samebyar om att överta underhållsansvaret för vissa renskötselanläggningar. De sakkunniga, som tog namnet Förhandlingsgruppen för renskötselanläggningar, föreslog efter förhandlingar med berörda samebyar att vissa anläggningar som samebyarna inte ville ta emot eller som förhandlingsgruppen bedömde att staten även i fortsättningen borde vara ägare till eller huvudman för skulle underhållas med medel från Samefonden. Det var främst frågan om byskiljande stängsel, stugor, slakterier, vägar, båthus och bryggor som till största delen användes i renskötseln. Styrelsen för Samefonden åtog sig genom beslut att finansiera underhållet av dessa anläggningar. Det är länsstyrelserna i de berörda länen som ansöker om en ram för underhållet och som beslutar hur de beviljade medlen ska användas. Kostnaderna för underhållet beräknades och fastställdes till av anläggningarnas återanskaffningskostnader. I direktivet påpekas att understeg de medel styrelsen för Samefonden beviljade för underhållet de faktiska kostnaderna. yrkade länsstyrelserna , och att skulle få användas, vilket styrelserna ansåg motsvarade de verkliga kostnaderna. Det skulle peka mot ett total återanskaffningsvärde för anläggningar på . beviljades för underhållet. De medel som Samefonden disponerar kommer huvudsakligen från avgifter för upplåtelse av nyttjanderätt på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen. Enligt rennäringslagen (1971:437) ska hälften av upplåtelseavgifterna tillfalla berörd sameby och den andra hälften Samefonden. Regeringen beslutar det högsta belopp som styrelsen för Samefonden får disponera för den med fondmedel finansierade verksamheten. I direktivet görs en hänvisning till ett förslag från Rennäringspolitiska kommitténs betänkande En ny rennäringspolitik – öppna samebyar och samverkan med andra markanvändare (SOU 2001:101). Kommitténs förslag innebär att samtliga intrångsersättningar bör tillfalla berörd sameby och inte som delas mellan samebyn och Samefonden. Som framhålls i direktivet skulle, om förslaget genomförs, Samefondens inkomster minska. Enligt kommittén motiverar detta att de anläggningar som Samefonden enligt åtagandet underhåller gås igenom med målsättningen att underhållsansvaret förs över till staten eller samebyn. Av direktivet framgår inte om regeringen har för avsikt att genomföra kommitténs förslag i detta avseende. Det ligger heller inte inom ramen för uppdrag att lämna förslag angående Samefondens verksamhet. Det är heller inte Rennäringspolitiska kommitténs förslag som, enligt direktivet, motiverar uppdraget. I stället pekar direktivet på länsstyrelsernas bedömning att de verkliga underhållskostnaderna uppgår till närmare 5,7 miljoner , vilket motsvarar av det belopp som står till förfogande för för bidragsgivning till olika ändamål. Det bör av dessa skäl, enligt direktivet, ske en genomgång av Samefondens underhållsansvar för anläggningarna ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen. Genomgången ska ligga till grund för att förhandla med berörd sameby att överta underhållsansvaret för anläggningarna. Det skulle minska Samefondens utgifter. Motivet för uppdraget får alltså i första hand uppfattas som en önskan att minska Samefondens utgifter för vissa renskötselanläggningar. Utredningen ska samråda med länsstyrelserna i , och , och andra berörda myndigheter samt med () och andra berörda organisationer. 1.3Avgränsning och tolkning av uppdraget Utredningsuppdraget avser de renskötselanläggningar på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen för vilka Samefonden har underhållsansvaret. Uppdraget kan därmed förefalla vara väl avgränsat såväl geografiskt som innehållsligt. De anläggningar det är fråga om är byskiljande stängsel, stugor, slaktanläggningar, vägar, båthus och bryggor. Den geografiska avgränsningen är statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen. är beläget i och all mark på renbetesfjällen är statligt ägd. Den totala arealen utgörs av . Det finns 11 samebyar. Därutöver disponerar även Nya Sameby i mark i (Jakt och fiske i samverkan, SOU 2005:116, s. 333). De samebyar som kan vara berörda på renbetesfjällen skulle därmed vara följande, (/2368): Med mark ovanför odlingsgränsen avses den mark i som är belägen ovanför odlingsgränsen. Den marken ligger i och i . Marken ovanför odlingsgränsen utgörs av både privat och statlig mark. Eftersom bara statens mark omfattas skulle eventuella renskötselanläggningar som kan finnas på privat mark falla utanför uppdraget. Den totala markarealen ovanför odlingsgränsen i är . Av denna mark ägs , av privata subjekt. Återstoden, alltså är statligt ägd mark, (uppgifter om markareal finns i Jakt och fiske i samverkan, SOU 2005:116 s. 336). I finns det sex samebyar ovanför odlingsgränsen (/2367). I är av marken ovanför odlingsgränsen statlig. Det finns 16 samebyar ovanför odlingsgränsen. Dessa är (/2370) följande: Från samiskt håll ifrågasätts statens äganderätt till marken. Frågan ligger emellertid utanför utredningens uppdrag. Utredningen utgår följaktligen från att, som anges i direktivet, det är staten som äger marken ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen där renskötselanläggningarna är belägna. Uppdraget är preciserat till de renskötselanläggningar på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen som Samefonden har underhållsansvaret för. Som direktivet framhåller är det frågan om anläggningar som i de flesta fall uppförts som beredskapsarbeten, dvs. Det utesluter inte att det också kan finnas anläggningar som uppförts av andra t.ex. en sameby och som underhålls med medel från Samefonden. Dessa anläggningar skulle också kunna omfattas av uppdraget. Enligt rennäringslagens (1971:437) 16 § får sameby inom byns betesområde utföra arbetshage eller annat stängsel för renarna, renslakteri eller annan anläggning som behövs för renskötseln. Är anläggningen avsedd för stadigvarande bruk ska den förläggas till plats som anvisas av markens ägare. Sameby eller medlem i byn får på utmark inom byns betesområde uppföra renvaktarstuga, kåta, förvaringsbod eller annan mindre byggnad som behövs för renskötseln. Med utmark avses motsatsen till inäga, dvs. all mark som inte är åker, äng eller trädgård (Jakt och fiske i samverkan, SOU 2005:116, s. 182–183). Det betyder att en del av de anläggningar som omfattas av uppdraget skulle kunna ha uppförts av samebyn eller av medlem i samebyn. Enligt uppgift från länsstyrelserna är dock så inte fallet för de nu aktuella anläggningarna, samtliga har uppförts av staten. Utredningen visar i det följande att det finns anläggningar som staten uppfört men som överlåtits till samebyarna och vars underhåll finansieras av Samefonden. Dessa anläggningar omfattas av utredningen då de kvalificerande kriterierna, enligt direktivet, är att anläggningen ska ligga på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen och att de underhålls av medel från Samefonden. Enligt uppgift från länsstyrelserna finns det även renskötselanläggningar nedanför odlingsgränsen för vilka Samefonden svarar för underhållet. Renskötselanläggningarna ovanför odlingsgränsen är enligt uppgift från länsstyrelserna belägna på statens mark medan renskötselanläggningarna nedanför odlingsgränsen, enligt samma källa, kan vara belägna på privat mark, exempelvis på Sveaskog AB:s mark. Dessa anläggningar omfattas inte av utredningsuppdraget men redovisas i utredningens sammanställning över de renskötselanläggningar som underhålls med medel från Samefonden. Bakgrunden till att Samefonden bekostar underhållet av statens renskötselanläggningar får sökas i den genomgång av olika renskötselanläggningar m.m. som gjordes . Som framgår av utredningens direktiv hade Förhandlingsgruppen för renskötselanläggningar (FFR) i uppdrag att förhandla med landets samebyar om att överta underhållsansvaret för vissa renskötselanläggningar. Uppdraget innebar att med utgångspunkt från en redan gjord inventering ta upp förhandlingar med samebyarna och träffa avtal med dessa om övertagande utan vederlag av huvudmannaskapet för vissa renskötselanläggningar som tillhörde staten. Innebörden var alltså att äganderätten för renskötselanläggningarna skulle överlåtas från staten till samebyarna ( Ds Jo 1978 :11 s. 8). Avtalen innebar att samebyarna blev ägare till anläggningarna. En del anläggningar som byarna redan ostridigt ägde överläts inte. En del anläggningar hade dock uppförts med medel från både staten och byn. I de fall där det var oklart vem som ägde anläggningen togs den ändå med i överlåtelsen. I arbetet utgick man från att marken ägdes av staten. Eftersom byggnader nu överläts på samebyarna fick byggnaderna karaktär av byggnad på ofri grund. Enligt 2 kap 7 § jordabalken är överlåtelse av sådant föremål i princip inte giltigt mot tredje man. undvika att situationer av detta slag uppkommer. Av direktivet (till FFR) framgår att avsikten var att överlåtelse med äganderätt skulle vara det normala. Eftersom staten bara i undantagsfall skulle avhända sig marken skulle dock frågan vara av liten praktisk betydelse (a.a. bilaga 16). Huvudprincipen vid FFR:s förhandlingar var att de anläggningar som uppförts uteslutande för renskötseländamål skulle överföras på samebyarna. FFR ansåg dock att staten skulle behålla vissa anläggningar trots att det var uppenbart att det var sådana anläggningar som endast användes i renskötseln. För en del av dessa anläggningar ansåg FFR att Samefonden skulle överta underhållsansvaret för. Det var fråga om byskiljande stängsel, slakterier, vägar, båthus och ett antal vägar. För andra anläggningar, såsom stigar och broar som även användes av allmänheten, ansåg FFR att staten borde behålla underhållsansvaret, dvs. underhållsansvaret för dessa skulle inte läggas på Samefonden utan bekostas av budgetmedel. Som framgår av utredningens direktiv åtog sig Samefonden genom beslut att finansiera underhållet för de anläggningar som FFR föreslagit att Samefonden skulle finansiera. Sammanfattningsvis innebär detta att utredningens uppdrag omfattar de av staten uppförda och ägda renskötselanläggningar ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen och som Samefonden i beslut åtagit sig ett underhållsansvar för. Som utredningen visar i det följande finns det vissa anläggningar som överförts på samebyarna och för vilka Samefonden likväl svarar för underhållet men också oklarheter kring ägandet av några anläggningar där Samefonden bidrager till underhållet. Vilka anläggningar det gäller måste utredas i första hand genom samtal med berörda länsstyrelser. De anläggningar som samebyarna tidigare efter förhandlingar med FFR övertagit äganderätten och underhållsansvaret för faller utanför uppdraget. Detsamma gäller de anläggningar vars underhåll finansieras med budgetmedel. Efter att utredningen konstaterat vilka anläggningar som omfattas av uppdraget ska utredningen bedöma behovet av att behålla anläggningarna. Den bedömningen måste göras i nära samverkan med berörda samebyar. Det är frågan om renskötselanläggningar och det är endast samebyarna som kan bedöma om de behövs för renskötseln. Uppdraget innebär att samebyarna ska ta över underhållsansvaret från Samefonden, dvs. samebyarna ska bära kostnaderna för underhållet. Det är således samebyarna som har att avgöra vilka anläggningar som de är beredda att ta över underhållsansvaret De anläggningar som eventuellt återstår har utredningen att bedöma om de behövs för allmänna ändamål. I den bedömningen kan utredningen behöva rådgöra med andra intressenter t.ex. länsstyrelserna i de tre berörda länen. Om utredningens slutsats blir att det finns ett allmänt behov av anläggningen ska utredningen föreslå hur det fortsatta underhållet bör finansieras. Kommer utredningen till den slutsatsen att en anläggning ska rivas, är det statens ansvar att anläggningen rivs och förs bort. Enligt förordning (2009:1395) 1 § är ansvarig förvaltningsmyndighet inom rennäringens område. Detta ansvar har övertagit från . Det skulle kunna tyda på att är den myndighet som har ansvaret för att rivningen genomförs. Om genomgången visar att anläggningen behövs i renskötseln ska utredningen förhandla med den berörda samebyn om övertagandet av underhållsansvaret. När det gäller formen för överlämnandet är utredningens uppdrag annorlunda formulerat än i motsvarande uppdrag till FFR 1973. Den gången skulle anläggningarna överlåtas med äganderätt till samebyarna. Utredningens uppdrag har en mer öppen formulering. Enligt direktivet ska utredningen förhandla om övertagandet av underhållsansvaret utan närmare precisering om de rättsliga formerna. I övertagandet av underhållsansvaret ligger naturligtvis också en rätt för den berörda samebyn att utnyttja, använda sig av anläggningen. Utredningens bedömning är att det är utredningens uppgift att avgöra, i samråd med berörd sameby, den lämpliga rättsliga formen för övertagandet. Utredningen biträds inte av experter. Det har därför varit nödvändigt med ganska omfattande kontakter med i första hand berörda samebyar men också, som anges i direktivet, med länsstyrelserna i , och , samt (). Utredningen har vidare haft möten med företrädare för Samefonden. Utredningen har också genomfört vissa fältbesök för att bilda sig en uppfattning om anläggningarnas betydelse för renskötseln och för att samtala med berörda samebyar på plats.