sou · GZB37 · 2011-02-09 00:00:00 — Kriminalvårdens transportverksamhet är uppdelad i två särskilda system. Det ena systemet utgörs av transporttjänsten. Transporttjänsten ansvarar för längre inrikestransporter samt utrikestransporter. Verksamheten styrs centralt från men planeras av en transportplaneringsgrupp i . Det andra systemet utgörs av de lokala verksamhetsställenas trans- porter. Sådana transporter ombesörjs av häkten och anstalter. Transporterna styrs lokalt och samordnas regionalt. Kriminalvårdens transportverksamhet kan vidare, något förenklat, delas upp i två olika verksamhetsområden. Ett direkt verksamhetsområde som innefattar ansvar för vissa trans- porter av främst häktade och dömda. Sådana transporter handhas antingen av transporttjänsten eller av de lokala verksamhetsstäl- lena, dvs. häkten och anstalter. Ett indirekt verksamhetsområde inom vilket Kriminalvården bi- träder andra myndigheter med vissa inrikes- och utrikestrans- porter av frihetsberövade personer. Sådana transporter handhas av transporttjänsten. 4.5.2Uppgiftsfördelning mellan transporttjänsten och de lokala verksamhetsställena Uppgiftsfördelningen mellan transporttjänsten och de lokala verksam- hetsställena av transporter framgår av Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om transportverksamhet m.m. Enligt 1 § andra stycket ska transporttjänsten och verksamhetsställena samverka för att därigenom utnyttja kriminalvårdens samlade transportresurser på ett effektivt sätt. I praktiken har det, främst lokalt, skett en betydande glidning från den uppdelning som anges i föreskrifterna. Det innebär att dessa inte i varje enskilt fall ger någon vägledning om det är transporttjänsten eller det lokala verksamhetsstället som svarar för transporten. Före- skrifterna ger dock ändå viss ledning när det gäller de tankar som ligger bakom transportverksamhetens struktur. Enligt 2 § ska transporttjänsten på uppdrag planera och utföra följande inrikestransporter. Transporter mellan verksamhetsställen. Transporter mellan verksamhetsställen och vårdgivare utanför kriminalvårdsorganisationen i samband med placeringar enligt 34 § KvaL.4 Transporter som ankommer på Kriminalvården mellan polis- myndigheter samt mellan verksamhetsställen och polismyndig- heter med undantag för transporter i samband med polisförhör. Transporter i samband med jourhäktningar om en anhållen för- varas på polismyndighet på ort som saknar häkte och häktnings- förhandlingen äger rum på annan ort. Transporter som ankommer på Kriminalvården när en polis- myndighet har beslutat om handräckning. Transporttjänsten ska enligt 3 § därutöver ansvara för sådana in- rikestransporter utanför tätorterna som de lokala verksamhets- områdena och normalt skulle svara för. I vissa fall är Kriminalvården ansvarig för transport av frihets- berövade personer i samband med internationellt straffrättsligt sam- arbete, m.m., se avsnitt 15.2. Enligt 23 § nämnda föreskrifter ska trans- porttjänsten även svara för utrikestransporter enligt lagen (1972:260) 4 Bestämmelsen i 34 § KvaL är upphävd, SFS 2006:432. Den motsvaras närmast av 56 § samma lag. Denna bestämmelse återfinns i 11 kap. 3 § fängelselagen (2010:610). om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmåls- dom. Detsamma gäller transporter enligt förordningen (1982:306) med vissa bestämmelser om utlämning för brott. Kriminalvården har därutöver att utföra transporter enligt bl.a. lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. Transporttjänsten utför även utrikestransporter i samband med verkställighet av avvisnings- eller utvisningsbeslut, se kapitel 6. Så- dana transporter regleras inte särskilt i nämnda föreskrifter, men omnämns i de allmänna råden. De lokala verksamhetsställena ska enligt 1 § första stycket nämnda föreskrifter svara för sådana inrikestransporter som inte ankommer på transporttjänsten. Det innebär att de i regel ombesörjer kortare inrikestransporter, främst transporter till och från domstolar i upp- tagningsområdet och transporter till och från sjukhus av personer som är inskrivna vid häkten och anstalter. Enligt 39 § ska det lokala verkställighetsområdet , vad avser , även ansvara för sådana inrikestransporter som transporttjänsten normalt skulle ha ansvar för enligt 2 §. Till verksamhetsställenas ansvarsområde hör i praktiken även transporter inom . Det rör sig om kontraktsvårdsdömda personer och personer som omhändertagits efter beslut av över- vakningsnämnden. Hur transportverksamheten i praktiken fördelas mellan transport- tjänsten och verksamhetsställena varierar i olika områden. Skillna- derna beror främst på olika geografiska förutsättningar. Inom storstadsområdena och bedrivs sär- skild verksamhet. Hur denna bedrivs skiljer sig emellertid åt. I finns en regional transportorganisation. Inom regi- onen samordnas alla transporter som inte åligger transporttjänsten. Transporttjänsten är däremot inte involverad lokalt. Transport- verksamheten bedrivs av en fast och separerad transportgrupp som formellt lyder under Region . Den leds av en kriminal- vårdsinspektör. Denne är organisatoriskt placerad under kriminal- vårdschefen . Tre transportplanerare planerar och sam- ordnar verksamheten tillsammans med kriminalvårdsinspektören. Transportpersonalen är placerad vid , Österåkers- anstalten och häktet i . Det är vanligt att väktare anlitas. Syftet med den regionala transportorganisationen är dels att åstad- komma en effektivisering av transportverksamheten, dels att den ska samordnas och vara kvalitativt likartad inom regionen. I har transporttjänsten tagit över den transportverk- samhet som häktespersonal tidigare bedrev. Även personalen har förts över till transporttjänsten. Verksamheten omfattar därmed såväl häktesnära transporter som fjärrtransporter. Transporttjänsten utför transporter åt häktet och häktet . I övrigt fungerar lokalkontoret som övriga lokalkontor. Timvikarier utför en stor del av transportarbetet (). Väktare anlitas där- emot mycket sällan. Verksamheten har delvis förfogat över den prototypbil som använts på försök, se avsnitt 4.6.6. Samarbetet med domstolar och andra myndigheter anses fungera väl. Systemet syftar till stordriftsfördelar och ökad flexibilitet. Ett annat skäl har varit att skilja transportverksamheten från häktesverksamheten, för att transporterna inte ska inkräkta på de gemensamhetsaktiviteter som de frihetsberövade har rätt till. I södra och bedrivs transportverksamheten av såväl transporttjänsten som häkten och anstalter. I detta område är de geografiska avstånden relativt korta och det finns ett flertal häk- ten och anstalter. Även i norra bedrivs till stor del en traditionell transport- verksamhet av såväl transporttjänsten som häkten och anstalter. I detta område är de geografiska avstånden relativt långa och det finns färre häkten och anstalter. Dessutom är såväl transporttjänstens som de lokala enheternas organisation i området av liten omfatt- ning. I och ska transporttjänsten även ombesörja vissa häktes- och anstaltsnära transporter. I praktiken får emellertid de lokala verksamhetsställena utföra de transporter som transport- tjänsten inte har möjlighet att genomföra, och tvärtom. På har transporttjänsten ingen personal. De transporter som transporttjänsten genomför från och till sker med flyg. Transporttjänstens organisation regleras i Kriminalvårdens arbets- ordning.5 Av denna framgår att transporttjänsten är en del av myn- digheten Kriminalvården och har ansvar för vissa transporter av dömda och häktade. Transporttjänsten biträder också andra myn- digheter med vissa inrikes- och utrikestransporter av frihetsberö- vade personer. Verksamheten ska bedrivas i samverkan med övriga delar av Kriminalvården, Polisen, och andra sam- arbetspartners. Transporttjänsten leds av en chef, som leder verksamheten i enlig- het med generaldirektörens uppdrag genom arbetslag och delegerade beslutsbefogenheter. Chefen för transporttjänsten har verksamhets-, personal- och budgetansvar inom sitt ansvarsområde, ansvar för arbetsmiljöfrågor inom transporttjänsten samt är funktionsansvarig för logistikverksamheten inom . En ledningsgrupp är chefens rådgivande organ och instrument för ledning, samordning, planering och uppföljning av verksamheten vid transporttjänsten. Transporttjänstens ledning är, liksom en del administrativ per- sonal, placerad i . Staben i består av elva personer. En transportplaneringsgrupp är lokaliserad till . fanns den i . Chefen för utrikes- verksamheten är placerad i och en utrikessamordnare i . För att underlätta administration och ledning infördes en ny geografisk områdesindelning. Transporttjänstens orga- nisation består numera av fem inrikesområden och ett område med ansvar för utrikesverksamheten. Indelningen av inrikesverksamhe- ten motsvarar den regionindelning som Kriminalvården har i övrigt med den skillnaden att det inte finns någon motsvarighet till Region . Det innebär att och inom transport- tjänstens organisation i stället tillhör Område Mitt och att och tillhör Område Syd. Inom varje område finns en chef med bl.a. personalansvar samt samordnare som fördelar personal- resurserna. 5 Se Kriminalvårdens administrativa föreskrifter, KVAF, (Ao) 2009:1. Det finns bemannade lokalkontor på 23 orter. Transportpersonal och fordon är fördelade över landet. Vid transportuppdrag utgår fordonen från lokalkontoren. Transporttjänsten har totalt 426 anställda, varav 321 personer arbe- tar med inrikesverksamhet och 105 med utrikesverksamhet. Antalet anställda har ökat kraftigt . För att komma i fråga för ett arbete som transportör krävs gym- nasiekompetens samt relevant yrkeserfarenhet. Det är önskvärt att personen har genomgått kriminalvårdsutbildning. Därutöver krävs körkort B samt körvana. Arbetslivserfarenhet från Krimi- nalvården liksom utbildning i sjukvård och psykiatri är meriterande. Personliga egenskaper som efterfrågas är en positiv och human män- niskosyn, en hög grad av servicekänsla och förmåga att hantera komplexa situationer. På grund av arbetets karaktär krävs god sam- arbetsförmåga och god fysik. Samtliga befattningar inom Kriminal- vården är säkerhetsklassade. Det innebär att registerkontroller föregår beslut om anställning. Arbetet som transportör är relativt attraktivt. Detta gäller speciellt utrikesverksamheten. Personalomsättningen är låg, särskilt jämfört med personalomsättningen vid häkten och anstalter. Transporttjänstens personal genomgår samma grundutbildning som övrig kriminalvårdspersonal. Grundutbildningen sker på heltid med full lön. Den omfattar en central introduktion, praktik, kriminal- vårdsspecifik utbildning samt högskolekurs och omfattar sammanlagt 20–. Den centrala introduktionen () syftar till att ge perso- nalen ökad förståelse för Kriminalvården som myndighet och dess roll i samhället. Fokus ligger på organisation och uppdrag, klienten, regelverket, säkerhet och etik. Praktiken () syftar till att ge personalen möjlighet att tidigt komma i kontakt med kriminal- vårdsarbetet och ge miljökännedom. Den är också till för att Kri- minalvården ska kunna bedöma personens personliga lämplighet. Den kriminalvårdsspecifika utbildningen () syftar till att ge fördjupad kunskap om Kriminalvårdens specifika arbetsområde och arbetsmetoder. Fokus ligger på etik, regelverk, bakgrundsfaktorer till kriminalitet, hälsa och sjukvård, klientarbete samt säkerhet och konflikthantering. Därefter följer en högskolekurs (15 högskole- poäng, ). Kursen har en samhälls- och beteendevetenskap- lig inriktning kopplad till Kriminalvårdens verksamhet. Om per- sonen redan bedöms ha relevant högskoleutbildning kan han eller hon få dispens från denna del av utbildningen. Transporttjänstens personal genomgår därutöver bilförarutbild- ning samt utbildning som är specifik för inrikes- respektive utrikes- transporter.6 Bilförarutbildningen pågår i och omfattar bl.a. for- donskännedom, bromsövningar, undanmanövrar samt information om fast och rörligt hot. Utbildningen avslutas med examination. Repetitionsutbildning ska genomföras . Den inrikes- specifika utbildningen är en transportledarutbildning som omfattar . I kursen ingår sjukvårdskunskap, kunskap om psykiska sjukdomar samt medicinhantering. Även den utrikesspecifika utbild- ningen omfattar . Den innefattar flygplanskunskap, regel- verk, kontakter med myndigheter i andra länder samt förhandlings- teknik. Utöver denna utbildning sker kompetensutveckling genom repe- titionsutbildning och vidareutbildning. Obligatoriska kurser ges med jämna mellanrum i bl.a. självskyddsträning, hjärt- och lungräddning, halkkörning och batonghantering. Vidare finns en fördjupnings- utbildning i eskortkörning avsedd för personal som ska arbeta med transporter av klienter under säkerhetsmässigt särskilt krävande för- hållanden. Utbildningen tar särskilt sikte på bilkörning, stresstålig- het och säkerhetsfrågor. När vikarier tas in sker introduktion på plats. För att få köra transporterna krävs dock alltid genomgången och godkänd bilförar- utbildning. Vikarierna är ofta före detta transportörer inom trans- porttjänsten eller poliser som har gått i pension , bevakningspersonal eller personal som arbetat inom vården. 6 Se Kriminalvårdens riktlinjer för ny bilförarutbildning 2008:17. Transportpersonalen tjänstgör normalt enligt arbetstidsavtalets inrikes eller utrikes tjänstgöringslista. Vid större chartrade utrikesresor an- litas emellertid även inrikespersonal. När utrikesresor inte kan ske engageras på motsvarande sätt utrikespersonalen för inrikesresor. Vid inrikestransporter med transporttjänstens fordon ska be- manningen normalt utgöras av en transportledare, en bilförare och en transportförare, som tillsammans utgör ett billag. Personalen roterar inom billaget. En vikarie ska emellertid alltid arbeta tillsam- mans med erfaren personal och får inte vara transportledare. Vid transport av en kvinna, som inte omfattas av häkteslagen, ska om möjligt en kvinnlig tjänsteman åtfölja transporten. Bemanningen i taxiflyg ska utgöras av en transportledare och minst en transport- förare. Personalen bär normalt tjänstedräkt. Till utrustningen hör handfängsel och batong. Vid utrikestransporter utser transporttjänsten transportpersonal och transportledare för varje resa. Inom består bemanningen av två personer. Vid resor till , och är det tre medföljande per resa. När det gäller chartrade utrikesresor varierar bemanningen från en till tre personer per klient. I bemanningen kan såväl kriminalvårdspersonal som polispersonal ingå. Om möj- ligt ska en av tjänstemännen vara av samma kön som den som ska transporteras. Personalen är normalt civilklädd. För transporttjänstens personal regleras arbetstid och arbets- relaterade ersättningsfrågor dels genom ett särskilt arbetstidsavtal, dels genom det för Kriminalvården gällande löne- och förmånsavtalet (KV-ALFA). Inrikespersonalens arbetstid är mellan och 21.00. Utrikespersonalen har inga specifika arbets- tider. Arbetstiden regleras genom avstämning . Vid transportplaneringsgruppen i arbetar omkring 20 per- soner. Till sin hjälp har planerarna en prioriteringslista. Denna är inte bindande utan ett planeringsverktyg. Planeringen sker utifrån en sammanvägning av vilken klientgrupp transporten rör och vikten av att transporten kommer till stånd . Generellt sett är det dock numera ett riktmärke att klienter som transporteras inom ramen för Kriminalvårdens direkta verksamhetsområde ska gå före transporter åt exempelvis . Trans- porterna planeras ofta på så sätt att billagen byts av i samband med lunchuppehåll eller övernattning. Transportplaneringsgruppen i har utom kontorstid viss planeringsberedskap (jour), –21.00 och helg- dagar kl. 15.00–21.00. Områdescheferna har därutöver viss verk- samhetsberedskap. Denna avser främst allvarligare händelser inom utrikesverksamheten. Kriminalvården använder sig vanligen av profilerade fordon. Trans- porttjänstens fordonspark består av bussar och eskortbilar. I en buss kan tre transportörer och maximalt fyra klienter färdas. Klienterna fördelas på två säten bakom förarsätet. togs en ny prototyp av transportbil fram. I proto- typen finns plats för fyra klienter och bemanning om två personer. Klienterna sitter åtskilda från varandra, men också från personalen som sitter i framsätet. Fordonet kan sägas innehålla fyra separata skalskydd inneslutna i det skalsskydd som bilen utgör. Fordonet får inte stanna mellan två skalsskydd, exempelvis två häkten. Kom- munikation sker bl.a. via headset och kameror. Såväl personalens som klienternas säten anses vara bekvämare och rymligare än i de fordon som annars används. Tanken bakom prototypen är att för- bättra dels arbetsmiljön för personalen och transportmiljön för klienterna, dels säkerheten vid transporterna. Ett annat syfte är att spara in personal. Transporterna förutsätter dock hjälp av personal vid avfärd och framkomst. Försöksanvändningen av bilen anses ha fallit väl ut. Kriminalvården planerar därför att köpa in ytterligare ett par sådana fordon. Kriminalvårdens fordon körs i genomsnitt 60 000–innan de byts ut. av fordonen har gått eller mer. Av besparingsskäl köper transporttjänsten ibland in andra myn- digheters utrangerade fordon. Exempelvis har eskortbilar köpts in från Säkerhetspolisen. Nackdelarna med en hårt utnyttjad fordons- park är dels reparationskostnader och planeringsproblem när for- donen sätts ur drift, dels förhöjda säkerhetsrisker vid plötsliga driftstopp.7 7 Kriminalvårdens årsredovisning 2009, s. 40 samt Kriminalvårdens budgetunderlag 2011, s. 50. Inrikesresor sker i vissa fall med flyg, antingen reguljärt eller med s.k. taxiflyg. Taxiflyg används främst vid transporter av ungdomar som vårdas enligt lagen (1990:52) med bestämmelser om vård av unga (LVU). När taxiflyg används eftersträvar transporttjänsten av kost- nadsskäl att kunna samköra åtminstone två–tre klienter. Utrikesresor sker vanligen med flyg, antingen reguljärt eller med chartrade plan. Biltransporter förekommer främst i samband med resor till . I enstaka fall sker transport via båt. Klientgods transporteras vanligen tillsammans med respektive klient. Det är dock vanligt att allt gods inte får plats, utan i stället får följa med en senare transport. Klientgodshanteringen orsakar därför logistiska problem. Transporttjänstens planerings- och uppföljningssystem kallas Lift. Det används för planering av såväl inrikes- som utrikesresor. Syste- met relaterar transporterna till särskilda transportkategorier. Det fungerar emellertid mer som ett registrerings- än ett planerings- verktyg och anses vara föråldrat. Arbetet med ett nytt systemstöd är påbörjat, bl.a. har en styrgrupp för arbetet bildats. Målsättningen har varit en effektivare användning av personal och fordon. Av ekonomiska skäl är det dock inte aktu- ellt att köpa in ett nytt system. 4.6.8Särskilt om Kriminalvårdens indirekta verksamhetsområde Som framgått utför transporttjänsten transporter för andra myndig- heters räkning. En del av dessa transporter föregås av att den myndighet som har ansvaret för personen som ska transporteras ansöker om handräck- ning hos polismyndigheten, som ger Kriminalvården i uppgift att genomföra transporten. När det gäller verkställighet av avvisnings- eller utvisningsbeslut får under vissa omständigheter lämna över ären- det till polismyndigheten. Polismyndigheterna lämnar i sin tur över transportuppdragen till Kriminalvården som utför transporterna. I sådana fall ankommer det på transporttjänsten att planera och ut- Polismyndigheterna lämnar också över transport- uppdrag när det gäller avvisningsbeslut som polismyndigheterna själva fattar, liksom allmänna domstolars beslut om utvisning på grund av brott, till Kriminalvården. Även Säkerhetspolisen, som svarar för verkställighet i säkerhetsärenden, anlitar Kriminalvårdens transport- tjänst. Transporter i samband med internationellt straffrättsligt sam- arbete sker vanligen på uppdrag av polissamarbete (IPO) eller polismyndigheterna. Slutligen förekommer det att Kriminalvården utför transporter av frihetsberövade personer som Polisen har ansvaret för. I samtliga nämnda fall är det således Polisen (polismyndigheter- na, IPO eller i sällsynta fall Säkerhetspolisen) som ger Kriminal- vården transportuppdragen. I vilken utsträckning så sker varierar. I fråga om handräckningsuppdrag skiljer sig, enligt vad som framkom- mit i den enkät som utredningen låtit landets polismyndigheter besvara, praxis mellan polismyndigheterna. Medan vissa polismyn- digheter regelmässigt lämnar över genomförandet av transporter i samband med handräckning, finns det polismyndigheter som sällan gör det. När det gäller utrikestransporter är utgångspunkten att Kriminalvården ska utföra samtliga transporter. I avsnitt 14.2.2 och 15.2 finns en genomgång av bestämmelser som ligger till grund för de transportuppgifter som Polisen – i större eller mindre utsträckning – lämnar till Kriminalvårdens transport- tjänst. 4.7De lokala verksamhetsställenas transportverksamhet Landets häkten och anstalter svarar för de transporter som inte ankommer på transporttjänsten. Transporterna ingår i verksamhets- ställenas ordinarie verksamhet. Att dessa ansvarar för transporter av de personer som är placerade i deras lokaler följer även av den s.k. lokalprincipen, dvs. att utgångspunkten är att den myndighet som ansvarar för en förvaringslokal avgör frågor rörande behandlingen av den intagne, se 16 § häktesförordningen. Normalt turas personalen om att utföra transporter. Den perso- nal som regelbundet utför transporter genomgår samma utbildning som transporttjänstens personal. Hur transporterna organiseras skiljer sig mellan verksamhetsställena. Variationerna beror bl.a. på verksam- hetsställets storlek samt antalet domstolar i området. Personalens arbetstider regleras i ett s.k. och bygger på schemalagd arbetstid med eventuell övertid. Häkten och anstalter registrerar externa aktiviteter som sker under tillsyn i datasystemet Levut. Utredningen har i uppdrag att överväga om Kriminalvården även ska utföra transporter av frihetsberövade personer åt andra myndigheter. I denna frågeställning ligger att ta ställning till vilka möjligheter dessa myndigheter har att själva sköta transporterna. För att utifrån denna övergripande frågeställning ge en allmän bild av andra myndigheters transporter av frihetsberövade personer följer nedan beskrivningar av vilka typer av frihetsberövanden och andra inskränkningar i rörelsefriheten som kan föranleda transporter samt hur myndigheterna i stora drag organiserar sådana transporter. Redogörelsen inleds med en beskrivning av de funktioner som främst arbetar med brottsbekämpning respektive upprätthållande av ordningen, dvs. Polisen (avsnitt 5.2), (avsnitt 5.3) och (avsnitt 5.4). Därefter följer beskrivningar av Migra- tionsverket (avsnitt 5.5), (avsnitt 5.6), landstingen (avsnitt 5.7) och övriga myndigheter (avsnitt 5.8) samt en sammanfattande kommentar (avsnitt 5.9). Kriminalvårdens transportverksamhet har behandlats särskilt i kapitel 4. En översiktlig redogörelse för vissa personalgruppers möj- ligheter att använda våld och annat tvång finns i kapitel 16. Polisen, som hör till verksamhetsområde, be- står av (inklusive Säkerhetspolisen), Statens krimi- naltekniska laboratorium och 21 självständiga polismyndigheter. Polislagen (1984:387) och polisförordningen (1998:1558) innehåller de grundläggande bestämmelserna om polisväsendets organisation och uppgifter. Till Polisens uppgifter hör att förebygga brott och andra stör- ningar av den allmänna ordningen eller säkerheten, att övervaka och hindra störningar av säkerheten och ordningen samt ingripa när så- dana har inträffat, att bedriva spaning och utredning i fråga om brott som hör under allmänt åtal, att lämna allmänheten skydd, upplysningar och annan hjälp samt att fullgöra den verksamhet som ankommer på Polisen enligt särskilda bestämmelser (2 § polislagen). Polisen har huvudansvaret för bl.a. utlänningskontrollen, såväl vid gränserna som inom .