sou · GZB326 · 2011-04-07 00:00:00 — Endast mer- kostnadslån för andra kostnader än de i paragrafen uppräknade ska begränsas till att utgå om det finns särskilda skäl. Merkostnadslån för undervisningsavgifter ska indexregleras och beloppet ska justeras i förhållande till studieomfattningen. I övrigt ska merkostnadslånet för undervisningsavgifter utgå med motsvarande belopp och som . Vid utlandsstudier ska dock, under vissa förutsättningar, merkostnads- lånet för undervisningsavgifter i stället kunna ses som en låneram som maximalt uppgår till det lånebelopp som en studerande totalt kan låna till undervisningsavgifter (dvs. lånebeloppet per termin gånger antalet terminer det högst får tas ut under). Högre uttag kan endast göras med det belopp som undervisningsavgiften uppgår till och endast för utlandsstudier på heltid . Merkostnadslån för undervisningsavgifter där beviljat låne- belopp överstiger ett prisbasbelopp ska betalas ut av CSN direkt till den utländska läroanstalten. Ansökan om merkostnadslån för undervisningsavgifter ska innebära att låntagaren samtycker till att utbetalningen sker direkt till räkning. Den student som har beviljats sådant merkostnadslån bär ansvaret för att ge in de handlingar som behövs för att CSN ska kunna genomföra utbetalningen av det beviljade lånebeloppet för den studerandes räkning i god till innan undervisnings- avgiften ska vara betald. Regleringen rörande innehållet i CSN:s beslut om studiemedel ska kompletteras med anledning av den nya bestämmelsen. Utredningens överväganden och förslag Vi anser liksom att tilläggslån för mer- kostnader bör byta namn till merkostnadslån. Detta dels för att undvika begreppsförvirring i förhållande till tilläggslånet och dels för att det är det namn som oftast används . Enligt gällande rätt utgår som huvudregel lån för t.ex. undervis- ningsavgifter, personförsäkringar och resor till en studerande som beviljats studiemedel för utlandsstudier om denne ansöker om det, och uppfyller kraven i övrigt. Att så är fallet framgår dock endast av CSN:s föreskrifter. Studiestödsförordningen däremot stadgar att sådant lån kan lämnas om det finns särskilda skäl. Detta stämmer inte med det verkliga förhållandet. Detsamma gäller för övriga mer- kostnadslån vilka utgår även vid inhemska studier. Även Studie- sociala kommittén lämnade förslag som innebär att merkostnads- lånen ska regleras i förordning. Vår utgångspunkt är att lagstift- ningen bör spegla de verkliga förhållandena. Vi anser också att det är olämpligt att reglera merkostnadslånen i huvudsak i föreskrifter. Det bör vara regeringen som beslutar om när, och för vad, mer- kostnadslån ska lämnas. Till det kommer skäl som är specifika för utlandsstudiemedel. Vi strävar efter att regeringens mål med ut- landsstudier ska genomsyra lagstiftningen och bestämma inrikt- ningen för sådant studiemedel. Att då låta regleringen av merkost- nadslån, som är en så viktig del av studiemedlen för utlandsstudier, i huvudsak endast framgå av föreskrifter stämmer dåligt överens med denna strävan. Vi föreslår därför att regleringen av merkost- nadslån ska bestämmas av regeringen, dvs. att den flyttas upp på förordningsnivå så att det där framgår för vad sådant lån kan utgår för och när. Vi har i princip valt att flytta upp regleringen så som den ser ut i CSN:s föreskrifter, bortsett från när det gäller resor. Där har vi valt att ange de resor som sker i samband med ut- landsstudier direkt i förordningstexten och i övrigt har vi angett övriga resor i samband med studier. Med övriga resor i samband med studier avser vi inget annat än de resor som ger stöd i dags- läget enligt CSN:s föreskrifter. T.ex. resor för insamling av material till uppsatser och resor vid studier i . Vi har dock valt att inte tynga förordningstexten med en uppräkning av de olika resor som merkostnadslån kan lämnas för. De närmare detaljerna för dessa, och även för de andra lånen, anser vi bör kunna regleras i CSN:s föreskrifter precis som . Vi föreslår ingen ändring i CSN:s bemyndigande i detta avseende vilket innebär att CSN har kvar sin rätt att meddela föreskrifter om merkostnadslån. Utredningens överväganden och förslag Vårt uppdrag innefattar egentligen endast studiemedel för utlands- studier, men vi har inte velat lägga några förslag som ändrar förut- sättningarna för merkostnadslån när det gäller inhemska studier. Att endast flytta upp merkostnadslån som utgår vid utlandsstudier på förordningsnivå skulle inte vara förenligt med målsättningen att skapa ett enkelt och enhetligt studiemedelssystem. Dessutom anser vi att skälet att det bör vara regeringen som beslutar om merkost- nadslånen väger lika tungt för de merkostnadslån som utgår vid studier i som för de som utgår vid utlandsstudier. Vårt för- slag i denna del berör därför även merkostnadslån för studier i . Vi har också placerat det nya lån som vi föreslår under merkost- nadstaket och benämner det merkostnadslån för utlandsstudier. Detta lån har vi dock valt att beskriva i ett eget avsnitt eftersom det är ett helt nytt lån som saknar motsvarighet i gällande rätt (se om detta nedan i avsnitt 10.5). föreslog inte någon höjning av låne- beloppen för resor och personförsäkringar. Kommittén ansåg att kostnader för sådana skulle täckas av merkostnadslån enligt samma principer som , dvs. att lån vanligtvis kan lämnas för de fak- tiska kostnaderna. Vi delar Studiesociala kommitténs bedömning att merkostnadslån för dessa kostnader ska utgå enligt samma prin- ciper som , dvs. att lån vanligtvis lämnas som ersättning för de faktiska kostnaderna. Vi anser alltså att merkostnadslån ska kunna utgå för samma kostnader som , dvs. för undervisningsavgifter, resor till och från studielandet i samband med studier som helt eller delvis bedrivs utanför , övriga resor i samband med studier, personförsäk- ringar vid studier som bedrivs helt eller delvis utanför , dubbel bosättning samt för andra kostnader. Dock ska det som angetts ovan vara regeringen som beslutar för vilka kostnader som sådant lån ska kunna utgå. När det gäller merkostnadslån för andra kostnader än de i paragrafen uppräknade (dvs. för andra kostnader) anser vi att de även efter ändringen ska begränsas till att utgå om det finns särskilda skäl. I övrigt ska begränsningen särskilda skäl tas bort, i stället ska de närmare förutsättningarna för att få lånet anges i föreskrifter. Hur dessa föreskrifter ska utformas är CSN väl lämp- ande att avgöra. Även har föreslagit att regleringen av när merkostnadslån får utgå ska vara på förordningsnivå. Vårt för- slag till ändring av studiestödsförordningen knyter i viss mån an till kommitténs. Utredningens överväganden och förslag Lånebeloppet för undervisningsavgifter har varit detsamma , vilket innebär att beloppet inte täcker avgiften i lika många länder som det gjorde när det infördes och att det urholkas. För att inte ytterligare urholka värdet på lånet föreslår vi att lånebeloppet knyts till prisbasbeloppet på liknande sätt som det allmänna studiemedelsbeloppet. På så sätt kommer lånebeloppet för undervisningsavgifter att med automatik följa med prisutveck- lingen i . Med prisbasbelopp avses i såväl studiestödslagen som studiestödsförordningen prisbasbeloppet enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkringsbalken (1 kap. 3 § studiestödslagen och 1 kap. 9 § studiestödsförordningen). Vårt förslag innebär därför att mer- kostnadslånet för undervisningsavgifter knyts till prisbasbeloppet i socialförsäkringsbalken. uppgav i sitt betänkande att den, mot bakgrund av de utlandsstuderandes höga skuldsättning, inte var beredd att föreslå någon höjning av lånebeloppet för undervis- ningsavgifter. Vår bedömning är att utgångspunkten vid bestäm- mandet av det belopp som ska indexregleras bör vara dagens låne- belopp. Det finns inget utrymme att höja detta belopp. Dessutom anser vi att lånet måste ligga på en samhällsekonomisk försvarbar nivå och att det inte heller ska leda till en orimligt hög skuldsättning för de utlandsstuderande som har en högre skuldsättning. Risken med en allt för hög skuldsättning är att den i praktiken blir ett förtäckt bidrag vilket strider mot målet och syftet för studiestödssystemet i stort, och mot målet för ut- landsstudiemedel. Lånebeloppet för undervisningsavgifter är enligt gällande rätt begränsat till maximalt eller för ett läsår , det utgår som längst (motsvarande sex läsår) och det är samma maximala lånebelopp för alla länder. Vi föreslår därför att det indexreglerade lånebeloppet för undervisningsavgifter vid heltidsstudier ska utgå av prisbasbeloppet , vilket 2010 motsvarar vid heltids- studier. Vi föreslår också att beloppet ska justeras i förhållande till studieomfattning. Exempelvis ska halvtidsstudier ge rätt till halva lånebeloppet. Vårt förslag bör öka de studerandes incitament att avsluta sina studier snabbare än . Enligt gällande rätt kan man Utredningens överväganden och förslag läsa en dyrare utbildning på halvfart och få ut fullt belopp för under- visningsavgifter , detta blir inte längre möjligt. Vi har i avsnitt 8.2 analyserat lånebeloppen för undervisnings- avgifter. Vår analys har visat att det nuvarande lånebeloppet inte täcker undervisningsavgifterna i alla länder eller vid alla läroanstalter. Som exempel kan nämnas där undervisningsavgifterna vid uni- versitet och högskolor i många fall överstiger det nuvarande maxi- mala lånebeloppet för avgifter. Den slutsats vi kom fram till i av- snitt 8.2 var att merkostnadslånet för undervisningsavgifter kan ha en styrande effekt på studenternas val av studieland och att belopps- begränsningen dessutom kan hindra studerande från att ta del av vissa prestigeutbildningar. Det är möjligt att tanken vid införandet av merkostnadslån för undervisningsavgifter inte var att de skulle täcka hela beloppet vid alla läroanstalter. Det är enligt vår uppfatt- ning kanske inte heller en rimlig strävan med tanke på att under- visningsavgifterna vid vissa utländska universitet kan vara skyhöga. Dessutom går det emot strävan att studieskulden för en utlands- studerande inte ska vara orimligt hög. Däremot är det vår strävan att så långt det är möjligt uppfylla regeringens mål att de utbild- ningar som den svenska staten bidrar till ska hålla en god kvalitet. Vi vill också möjliggöra för en student att läsa någon termin vid ett prestigeuniversitet eftersom vi bedömer att det ligger i linje med regeringens mål med utlandsstudier. Ett alternativ skulle kunna vara att införa ett bidrag som täcker undervisningsavgifterna. Det har föreslagit, dock utan att lämna förslag på hur bidraget ska finansieras. Studiesociala kommitténs förslag har inte lett till lagstiftning. Vi har inte hittat någon möjlig finansierings- källa för ett sådant bidragssystem, även om vi anser att ett sådant system skulle vara önskvärt. I finns ett särskilt utlandsstipendium (se avsnitt 6.2.1). Det danska utlandsstipendiet är avsett att täcka under- visningsavgifter vid studier utomlands. Stipendiet täcker helt eller delvis kursavgifterna vid godkända studievistelser. Det högsta be- lopp som kan betalas ut för undervisningsavgifter motsvarar det be- lopp som en dansk läroanstalt får från staten för ett liknande pro- gram i . Vilka utbildningar som är godkända framgår av fyra olika listor som revideras . Programmet med utlandsstipendium är särskilt riktat mot världens högst rankade universitet. Ett system liknande det danska skulle kunna vara en lösning även för . Att vi har ett visst antal studerande utom- lands innebär ju att den svenska högskoleorganisationen avlastas. Utredningens överväganden och förslag Det framstår inte som en orimlig tanke att den kostnad som staten sparar för motsvarande antal utbildningsplatser i skulle komma de utlandsstuderande till godo i form av viss kompensation för deras kostnader för undervisningsavgifter. Dock innebär även ett förslag liknande det danska kostnader och pengarna måste tas någonstans. Finansieringsfrågan innebär därför att vi anser oss sakna möjlighet att föreslå ett liknande system. Det är viktigt att studiemedelssystemet inte hindrar individerna i deras fria val och det bör ses som en fördel att de studerande, också när det gäller studier utomlands, fritt kan välja den utbild- ning de anser sig ha störst nytta av i sitt framtida yrkesliv. Att möjligheten till merkostnadslån för utbildningsavgifter finns är nöd- vändigt för att uppfylla regeringens mål med utlandsstudier och med studiestödssystemet i stort. Det är för många utlandsstuderande en avgörande faktor för att de överhuvudtaget ska ha möjlighet att bedriva studier utomlands. Att sådant stöd i stället gavs som bidrag skulle, om detta system inte verkade begränsande, självklart kanske i än högre grad uppfylla regeringens mål. Men i brist på finansiering har vi ändå velat hitta en väg som bidrar till att uppfylla regeringens mål och underlätta för de utlandsstuderande. Vi föreslår att mer- kostnadslån för undervisningsavgifter som huvudregel ska utgå på samma sätt som . Med ett grundbelopp om av basbeloppet . Till detta kommer att vi vill skapa en möjlighet till högre uttag för de studenter som önskar studera vid en utländsk läroanstalt där undervisningsavgift- erna överstiger grundbeloppet. Vi föreslår att lånet för undervisnings- avgifter vid utlandsstudier ska utformas som en ram, som maximalt uppgår till det lånebelopp som en studerande totalt kan låna till under- visningsavgifter . Det ger ett maximalt lånebelopp för undervis- ningsavgifter motsvarande heltidsstudier, . Vi har ovan angett att vi föreslår att merkostnadslånet för under- visningsavgifter ska indexregleras, dvs. kopplas till prisbasbeloppet. Med vårt förslag skulle låneramen i skrivandets stund () uppgå till 6x40x1 , dvs. Denna ram föreslår vi ska utgöra det totala lånebelopp en ut- landsstuderande har rätt att använda till undervisningsavgifter, och lånebeloppet ska kunna användas för att täcka undervisnings- avgifter för heltidsstudier under minst /termin () och som mest under sex läsår (). Det blir sedan upp till den enskilde studerande att avgöra hur han eller hon vill utnyttja ramen. En studerande kan välja att utnyttja hela lånebeloppet för Utredningens överväganden och förslag att finansiera undervisningsavgifterna , eller , ända upp till maximalt sex läsår. Denna nyordning be- dömer vi kommer att bidra till friare studieval genom att väsentligt minska de begränsningar av studievalen som nuvarande studieme- delsregler gällande merkostnadslån för undervisningsavgifter medför. Vi har valt att begränsa det högre uttaget till utlandsstudier och till att avse utbildningsavgifter som avser betalning för heltidsstudier , vilket vi anser bör motsvara en termins stu- dier i ett tvåterminssystem. Det ska röra sig om betalning för hel- tidsstudier , vilket självklart inte utesluter att utbildningsavgiften kan avse betalning för mer än 17 veckors studier. För kortare studier än får den studerande nöja sig med grundbeloppet, dvs. Skälet till detta är att skuldsättningen annars riskerar att bli mycket hög även om det rör sig om mycket korta studier eller studier med låg omfattning. Studieskulden skulle då riskera att inte stå i proportion till värdet av studierna. Det är dessutom vår uppfattning att det krävs minst en termins studier för att utlandsstudierna ska få så stor effekt att det är rimligt att staten bidrar med ett högre belopp än grundbeloppet. Förslaget om en låneram för undervisningsavgifter kan medföra att de studerande som väljer att studera vid en läroanstalt där under- visningsavgiften för en viss studieperiod är högre än nuvarande maximala lånebelopp , inte kan finansiera under- visningsavgifterna med studielån som . I avvägningen mellan att låta de studerande fritt kunna välja studier och att maximera den tidsrymd för vilken man kan få lån till under- visningsavgifter, bedömer vi att det är lika viktigt att kunna göra ett fritt studieval som att ha rätt till ett lägre årligt belopp. Det finns inte heller något som hindrar en studerande från att endast ta ut grundbeloppet även om han eller hon skulle ha rätt att göra högre uttag. Varje individ som uppfyller grundförutsättningarna för att göra högre uttag väljer själv om denna möjlighet ska utnyttjas. Dessutom är det sannolikt bara ett fåtal studerande som kommer att beröras av en tidsbegräns- ning, eftersom utlandsstudier i de flesta fall sker under några få ter- miner. Enligt uppgifter från CSN hade de som blev återbetalningsskyldiga , och som haft studielån för utlandsstudier, i genomsnitt haft studielån utomlands . Det motsvarar i genomsnitt knappt tre terminer. Utredningens överväganden och förslag Förslaget innebär att de studerande med hjälp av studielån kan finansiera högre årliga undervisningsavgifter och på så sätt kan ta del av utbildning vid väsentligt fler läroanstalter än , och även ut- bildningar av högre kvalitet än . Storleken på de egna medlen blir inte heller i samma utsträckning avgörande för den studerandes studieval. Låneramen ska enligt vårt förslag fastställas utefter gällande prisbasbelopp. För en studerande som använder en tredjedel av låneramen , dvs. enligt vårt förslag med prisbasbeloppsanknytning, och därefter vill fort- sätta studera 2011, beräknas återstående låneram på följande sätt. Först fastställs låneramen prisnivå. Prisbasbeloppet 2011 är fastställt till , en höjning med jämfört med . Låneramen 2011 blir då med vårt förslag av prisbasbeloppet, dvs. multipli- cerat , vilket blir . Därefter avräknas det utbetalda lånebeloppet om (exklusive ränta). Det resterande beloppet om är då den återstående låneramen. Samma princip gäller oavsett hur det har gått mellan lånetillfällena, dvs. om den studerande återigen vill utlands- studera efter ett studieuppehåll. Eventuell återbetalning av tidigare lånat belopp för undervisningsavgifter ska inte påverka beräkningen av återstående låneram. En studerande som har tagit lån som då motsvarande takbeloppet kan inte låna mer till under- visningsavgifter även om det förändrade prisbasbeloppet skulle inne- bära att det åter fanns ett utrymme. Detta ska framgå av förord- ningstexten. De närmare detaljerna kring det högre uttaget regleras lämpligen i CSN:s föreskrifter. Vi anser att vårt förslag om att merkostnadslånet för utbild- ningsavgifter ska kunna tas ut med ett högre belopp ökar möjlig- heten för en studerande att läsa på ett prestigeuniversitet utom- lands. Detta stämmer väl överens med regeringens strävan efter att utbildning utomlands ska hålla hög kvalitet. Vi anser också att för- slaget bidrar till att uppfylla regeringens övriga mål med utlands- studier, samt att det bidrar till att utjämna de sociala skillnaderna. Utredningens överväganden och förslag Uttag överstigande ett prisbasbelopp ska betalas ut av CSN direkt till den utländska läroanstalten Utlandsstudiemedel utgör en större risk för felaktiga utbetalningar än studiemedel för studier i . Det har framförts farhågor om att vårt förslag om större uttag av lånebeloppet för undervisnings- avgifter skulle kunna leda till att de felaktiga utbetalningarna ökar. För att minska risken för felaktiga utbetalningar föreslår vi att mer- kostnadslån för undervisningsavgifter där lånebeloppet överstiger ett prisbasbelopp ska betalas ut av CSN direkt till den av den stu- derande anvisade utländska läroanstalten. Det skulle ha varit önsk- värt att kunna föreskriva att utländska läroanstalter vid summor överstigande det stadgade beloppet skulle fakturera CSN direkt. Vi saknar dock möjlighet att föreskriva om skyldigheter för utländska läroanstalter. Att inte ha en sådan ordning är emellertid också en fördel när det gäller att tydliggöra att skuldförhållandet är mellan CSN och den enskilde. Vi har därför valt att lägga ansvaret på den enskilde studenten, detta då det ligger i dennes intresse att under- visningsavgiften blir betald i rätt tid. Det kommer därför av förord- ningstexten framgå att det är den enskilde studentens ansvar att tillse att de handlingar som behövs för att CSN ska kunna genom- föra utbetalningen av beviljat lånebelopp, för den studerandes räk- ning, ges in till myndigheten innan undervisningsavgiften måste vara betald. Det ska poängteras att det inte är en faktura som CSN ska betala i den meningen att den ska bokföras i myndig- hetens fakturasystem. CSN ska endast fungera som förmedlare av de pengar som den studerande har beviljats lån för till den av den studerande anvisande utländska läroanstalten. Utbetalningen av be- viljat lånebelopp sker till den utländska läroanstalten i stället för till den studerande och kommer, beroende på vad den verkliga under- visningsavgiften uppgår till, täcka hela eller delar av den undervis- ningsavgift som den studerande är skyldig att betala. Eventuella kompletteringsbetalningar utförs av den studerande. Det har vidare framställts synpunkter på att det av oss före- slagna systemet skulle kunna innebära att skuldförhållandet mellan den enskilde och CSN påverkas när betalning sker till en tredje part och även att det skulle kunna medföra andra administrativa be- . När det gäller frågan om skuldförhållandet mellan CSN och den enskilde ser vi inga problem varken avtalsrättsligt eller krediträttslig med den av oss valda lösningen. Det är däremot vik- tigt att det tydligt framgår att skuldförhållandet är mellan CSN och Utredningens överväganden och förslag Liksom vid andra studielån ska den studerande under- teckna den av oss i delbetänkandet (SOU 2010:54) föreslagna återbetalningsförsäkran innan utbetalning sker. Dessutom bör det av ansökan framgå att den studerande genom att ansöka om mer- kostnadslån för utbildningsavgifter förbinder sig att inge de hand- lingar som behövs för att utbetalningen ska kunna genomföras. Dessutom bör det av ansökan framgå att den studerande förbinder sig att inge även övrigt erforderligt underlag som behövs för be- slutet, samt att den enskilde genom ansökan instruerar CSN att ut- betalning av det beviljade lånebeloppet ska ske direkt till den ut- ländska läroanstalten. Ansökan ska också utformas så att den innebär att den studerande genom denna samtycker till att utbetalningen sker i den studerandes namn till den av den studerande anvisade läroanstalten så snart han eller hon har uppfyllt villkoren. Det blir då endast frågan om ett betalningsvillkor som accepteras av låntagaren och som inte ska påverka skuldförhållandet mellan CSN och den enskilde. Så länge CSN kan uppvisa bevis på att utbetalning skett till rätt läroanstalt i den studerandes namn är det den studerande som får ta eventuella tvister med den utländska läroanstalten. Här ska erinras om att CSN redan sköter utbetalningar till tredje part när det gäller försäkring vid studier i utlandet i vissa fall. Av CSN:s föreskrifter framgår att om försäkring tecknas genom den försäk- ringsgivare som CSN har avtal med, betalas lånet direkt till försäk- ringsgivaren (8 kap. 14 § CSNFS 2001:1). Denna form av upplägg har även tidigare förekommit när det gäller merkostnadslån för resor. Upplägget påminner även om byggnadskreditiv där banken betalar fakturor i låntagarens namn. CSN har enligt 3 kap. 36 § studiestödsförordningen rätt att ställa krav på hur en ansökan ska göras. Där stadgas att ansökan ska göras på det sätt som CSN bestämmer. Denna bestämmelse ger stöd för CSN att utforma ansökan om merkostnadslån för undervisnings- avgifter i enlighet med vad som angetts ovan. Däremot bör bestäm- melsen i 3 kap. 38 § studiestödsförordningen om vad beslut om studiemedel ska innehålla kompletteras med anledning av den nya regleringen. CSN har framfört att myndigheten delar uppfattningen att ett förändrat uttag av merkostnadslån för undervisningsavgifter måste kombineras med åtgärder som förhindrar missbruk och brott. CSN ser dock en rad problem med att myndigheten ska betala in belopp överstigande ett prisbasbelopp till den utländska läroanstalten. Det rör sig om problem som att den studerande inte exakt kan veta när Utredningens överväganden och förslag