sou · GZB317 · 2011-02-15 00:00:00 — I första stycket 4 har ett förtydligande införts om att en utlänning får tas i förvar endast om det är nödvändigt för att förbereda eller genomföra verkställigheten av ett beslut om avvisning eller utvisning. Bestämmelsen förs in för att uppfylla kraven i artikel 15.1 i återvändandedirektivet. Utredningen har föreslagit en motsvarande bestämmelse i delbetänkandet (se SOU 2009:60 s. 158–160 och 202). I andra stycket klargörs att även en utlänning som ansökt om uppehållstillstånd som flykting eller annan skyddsbehövande kan tas i identitetsförvar om han eller hon inte kan göra sin identitet sannolik i de situationer som anges i första stycket. Om tillstånds- frågan kan bedömas trots den oklara identiteten får utlänningen dock inte tas i förvar med stöd av bestämmelsen. Görs t.ex. den bedömningen att utlänningen trots den oklara identiteten rimligen måste beviljas asyl i , bör inte något förvarstagande ske (se prop. 1988/89:86 s. 174). Ändringarna i tredje stycket innebär att det är möjligt att ta en utlänning i förvar för att det finns anledning att anta att han eller hon kommer att bedriva brottslig verksamhet men innebär i övrigt inte någon större ändring i sak. Bestämmelsen förs in för att uppfylla kraven i artikel 15.1 i återvändandedirektivet. Utredningen har föreslagit en motsvarande bestämmelse i delbetänkandet (se SOU 2009:60 s. 158–160 och 202). 2 § En utlänning som har fyllt får inte hållas i förvar för utredning än . En utlänning som har fyllt får inte hållas i förvar för verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning än . Om det är sannolikt att verkställigheten kommer att ta på grund av bristande samarbete från utlänningen eller för att det tar tid att införskaffa nödvändiga handlingar, får utlänningen dock hållas i förvar , dock inte . Har en utlänning utvisats på grund av brott gäller inte tidsgränserna om sex och arton månader. Paragrafen reglerar tidsgränserna för hur länge en utlänning i vissa fall över huvud taget får hållas i förvar. Den reglerar även vissa förutsättningar för att en utlänning, som inte utvisats på grund av brott, ska få hållas kvar i verkställighetsförvar . Första stycket motsvarar nuvarande 10 kap. 4 § första stycket. Andra stycket har införts för att uppfylla kraven i artikel 15.5–6 i Utredningen har föreslagit en motsvarande bestämmelse i delbetänkandet (se SOU 2009:60 s. 167–170 och 203–204). Vid bedömningen av om en utlänning ska hållas kvar i förvar ska alltid en behovs- och proportionalitetsbedömning göras enligt 1 kap. 8 §. 3 § Ett barn får tas i förvar om 1.det är sannolikt att barnet kommer att avvisas med omedelbar verkställighet enligt 8 kap. 6 § eller det är nödvändigt för att förbereda eller genomföra verkställigheten av ett beslut om avvisning med omedelbar verkställighet, 2.risken är uppenbar att barnet annars håller sig undan och därigenom äventyrar en verkställighet som inte bör fördröjas, och 3.det inte är tillräckligt att barnet ställs under uppsikt. 4 § Ett barn får också tas i förvar om 1.det är nödvändigt för att förebereda eller genomföra verk- ställigheten av ett beslut om avvisning i andra fall än enligt 3 § första stycket eller ett beslut om utvisning enligt 8 kap. 7 eller 8 §, och 2.det vid ett tidigare försök att verkställa beslutet visat sig inte vara tillräckligt att barnet ställts under uppsikt. Både 3 och 4 §§ reglerar förutsättningar för att ta ett utländskt barn i förvar. Bestämmelserna motsvarar i huvudsak nuvarande 10 kap. 2 §, men förtydliganden har gjorts i första punkten i båda bestäm- melserna. Det innebär att ett barn får tas i förvar endast om det är nödvändigt för att förbereda eller genomföra en verkställighet av vissa beslut om avvisning eller utvisning. Ändringarna har införts för att uppfylla kraven i artikel 15.1 i återvändandedirektivet. Utredningen har föreslagit motsvarande bestämmelser i delbetänkandet (se SOU 2009:60 s. 179–181 och 203). 5 § Ett barn får inte skiljas från båda sina vårdnadshavare genom att barnet eller vårdnadshavaren tas i förvar. Ett barn som inte har någon vårdnadshavare i får tas i förvar endast om det finns synnerliga skäl. Paragrafen motsvarar nuvarande 10 kap. 3 §. 6 § Ett barn får inte hållas i förvar än eller, om det finns synnerliga skäl, . Paragrafen motsvarar nuvarande 10 kap. 5 §. Upphävande av ett beslut om förvar 7 § Ett beslut om förvar ska upphävas om det inte längre finns skäl för det. Paragrafen motsvarar nuvarande 10 kap. 9 § sista stycket. Vem som är behörig i frågor om förvar 8 § En polismyndighet är behörig när det gäller frågor om förvar när myndigheten 1.handlägger ett ärende om avvisning, eller 2.ska verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning. är inte behörig enligt första stycket 2 under den tid ett beslut om avvisning eller utvisning inte får verkställas på grund av ett beslut om inhibition eller en ansökan om uppehållstillstånd eller om en ny prövning, eller på grund av att ett utvisningsärende handläggs av regeringen efter att ha lämnats över enligt 12 kap. 17 § tredje stycket. Paragrafen reglerar när en polismyndighet är behörig när det gäller frågor om förvar. Den har tidigare behandlats i avsnitt 7.3. Bestämmelsen ersätter nuvarande 10 kap. 13 §. Någon förändring i sak är inte avsedd men sättet att definiera när en polismyndighet ansvarar för förvarsfrågan har ändrats. Lokutionen handläggande myndighet har tagits bort och ersatts med behörig när det gäller frågor om förvar. Av första stycket 1 framgår att en polismyndighet är behörig när det gäller frågor om förvar när myndigheten handlägger ett ärende om avvisning. En polismyndighet ska anses handlägga ett ärende om avvisning från det att myndigheten initierar en fråga om att avvisa en utlänning till dess ärendet avgörs av myndigheten. En förutsättning är att polismyndigheten enligt 8 kap. 4 § andra stycket får avvisa utlänningen och att myndigheten således får initiera ärendet. Om utlänningen ansöker om ett uppehållstillstånd innan avvisningsärendet avgjorts ska polismyndigheten anses handlägga ett avvisningsärende endast till dess ansökan om uppehållstillstånd kommer in till . Om polis- myndigheten med stöd av 8 kap. 4 § tredje stycket lämnar över ett avvisningsärende till ska polismyndigheten också anses handlägga ett avvisningsärende endast till dess ärendet kommer in till . Av första stycket 2 framgår att en polismyndighet är behörig när det gäller frågor om förvar när polismyndigheten ska verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning. Det innebär att polis- myndigheten är behörig när det gäller frågor om förvar när polismyndigheten verkställer sina egna beslut om avvisning men även när den enligt 12 kap. 14 § andra, tredje eller fjärde stycket ska verkställa en annan myndighets eller domstols beslut om avvisning eller utvisning. I det senare fallet ska polismyndigheten anses behörig när det gäller frågor om förvar från det att beslutet om avvisning eller utvisning kom in för verkställighet till myndigheten. Om beslutet om avvisning eller utvisning meddelats i ett säkerhetsärende krävs dessutom att polismyndigheten förordnats att verkställa beslutet (se MIG 2006:6). Behörigheten upphör när verkställighet har skett. Av 12 kap. 21 § framgår när ett beslut om avvisning eller utvisning ska anses verkställt. Av andra stycket framgår att en polismyndighet som huvudregel inte är behörig när det gäller frågor om förvar ett beslut om avvisning eller utvisning inte får verkställas. Så är fallet när ett beslut om inhibition har meddelats enligt 12 kap. 10, 11, 12 eller 12 a § eller 18 § om polismyndighetens avvisningsbeslut har överklagats, enligt 28 § FPL. Så är även fallet verkställighet inte får ske enligt 12 kap. 8 a § för att utlänningen ansökt om ett uppehållstillstånd som flykting eller som annan skyddsbehövande eller för att utlänningen ansökt om en ny prövning enligt 12 kap. 19 eller 19 a §. är inte heller behörig verkställighet inte får ske för att ett utvisningsärende handläggs av regeringen efter att ha lämnats över enligt 12 kap. 17 § tredje stycket. 9 § är behörigt när det gäller frågor om förvar när verket 1.handlägger ett ärende om uppehållstillstånd, avvisning eller utvisning, eller 2.ska verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning. När handlägger ett överklagande av en polis- myndighets beslut om avvisning eller ett ärende enligt 12 kap. 18 §, är verket behörigt enligt första stycket 1 endast verkställigheten av beslutet om avvisning eller utvisning har inhiberats av verket. är inte behörigt enligt första stycket 2 ett beslut om avvisning eller utvisning inte får verkställas på grund av att en domstol har inhiberat verkställigheten eller prövar ett mål om uppehållstillstånd. Paragrafen reglerar när är behörigt när det gäller frågor om förvar. Den har tidigare behandlats i avsnitt 7.3. Bestämmelsen ersätter nuvarande 10 kap. 14 §. Någon förändring i sak är inte avsedd men sättet att definiera när Migra- tionsverket ansvarar för förvarsfrågan har ändrats. Lokutionen handläggande myndighet har tagits bort och ersatts med behörigt när det gäller frågor om förvar. Av första stycket 1 framgår att är behörigt när det gäller frågor om förvar när myndigheten handlägger ett ärende om uppehållstillstånd, avvisning eller utvisning. ska bland annat anses handlägga ett ärende om avvisning från det att myndigheten initierar en fråga om att avvisa en utlänning, från det att ett överklagande av en polismyndighets beslut om avvisning kommit in till verket eller från det att ett avvisningsärende som lämnats över från en polismyndighet kommit in till verket till dess ärendet avgörs av verket. Om en utlänning ansökt om ett uppehållstillstånd ska verket anses handlägga ett ärende om uppehållstillstånd från det att ansökan kom in till verket till dess ärendet avgörs. ska även anses handlägga ett ärende om uppehållstillstånd, avvisning eller utvisning när verket prövar en ansökan om ny prövning. Av första stycket 2 framgår att är behörigt när det gäller frågor om förvar när verket ska verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning. Det innebär att är behörigt när det gäller frågor om förvar när verket verkställer sina egna beslut om avvisning eller utvisning men även när det verkställer en annan myndighets eller domstols beslut om avvisning eller utvisning. I det senare fallet ska anses behörigt när det gäller frågor om förvar från det att beslutet om avvisning eller utvisning kom in för verkställighet till dess verkställighet skett. I andra stycket inskränks behörighet enligt första stycket 1. Det anges att när handlägger ett överklagande av en polismyndighets beslut om avvisning eller ett ärende enligt 12 kap. 18 § är verket endast behörigt verkställigheten har inhiberats. Av tredje stycket framgår att i vissa fall inte är behörigt enligt andra stycket 2 ett beslut om avvisning eller utvisning inte får verkställas. Bestämmelsen tar inte sikte på den situationen att självt har inhiberat verkställigheten eftersom i de fallen alltjämt är behörigt när det gäller frågor om förvar. Bestämmelsen gäller i stället när verkställighet inte får ske på grund av att en domstol har inhiberat verkställigheten eller på grund av att en domstol prövar ett mål om uppehållstillstånd. Bestämmelsen är bland annat tillämplig om en migrationsdomstol prövar ett överklagande av ett avslag på en ansökan om uppehållstillstånd som meddelats efter att en ny prövning beviljats. Om en ny prövning har beviljats framgår av 12 kap. 19 § andra stycket att verkställighet inte får ske innan frågan om uppehållstillstånd har avgjorts genom ett beslut som vunnit laga kraft. Bestämmelsen kan också bli tillämplig när en utlänning överklagat ett beslut att inte bevilja en ny prövning. En förutsättning för det är dock att en domstol meddelat ett beslut om inhibition. 10 § En migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen är behörig när det gäller frågor om förvar när domstolen handlägger ett mål om uppehållstillstånd, avvisning eller utvisning. När domstolen handlägger ett överklagande av ett beslut om avvisning som får verkställas även om det har överklagats, är domstolen behörig när det gäller frågor om förvar endast verkställigheten av beslutet har inhiberats av domstolen. När domstolen handlägger ett överklagande av ett beslut om uppehållstillstånd eller ny prövning och ett tidigare meddelat beslut om avvisning eller utvisning får verkställas trots överklagandet, är domstolen behörig när det gäller frågor om förvar endast verkställigheten av beslutet om avvisning eller utvisning inhiberats av domstolen. Paragrafen reglerar när en migrationsdomstol eller Migrations- överdomstolen är behörig när det gäller frågor om förvar. Den har tidigare behandlats i avsnitt 7.3. Bestämmelsen ersätter nuvarande 10 kap. 16 § och innebär att en mer heltäckande bestämmelse om när en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen har ansvar för förvarsfrågan införs. Av huvudregeln i första stycket framgår att en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen är behörig när det gäller frågor om förvar när domstolen handlägger ett mål om uppehållstillstånd, avvisning eller utvisning. En migrationsdomstol eller Migrations- överdomstolen ska anses handlägga ett sådant mål från det att ett överklagande kom in till domstolen till dess målet avgjorts. Migrationsöverdomstolens del innebär det att något beslut om prövningstillstånd inte behöver meddelas för att domstolen ska bli behörig när det gäller frågor om förvar. I de fall ett ärende lämnats över till en migrationsdomstol enligt 5 kap. 20 § andra stycket ska domstolen anses behörig från det att ärendet kom in till domstolen till dess målet avgjorts. Med mål om uppehållstillstånd, avvisning eller utvisning avses alla sådana mål, dvs. även mål om ny prövning eller om upphävande av en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott. I vissa fall inskränks dock domstolarnas behörighet i andra och tredje stycket. När en domstol handlägger ett överklagande av ett beslut om avvisning som får verkställas även om det har överklagats, är domstolen enligt andra stycket behörig när det gäller frågor om förvar endast verkställigheten av beslutet har inhiberats av domstolen. Av 12 kap. 6 och 8 a §§ framgår vilka beslut om avvisning som får verkställas även om de har överklagats. När domstolen handlägger ett överklagande av ett beslut om uppehållstillstånd eller ny prövning och ett tidigare meddelat beslut om avvisning eller utvisning får verkställas trots överklagandet, är domstolen enligt tredje stycket behörig när det gäller frågor om förvar endast verkställigheten av beslutet om avvisning eller utvisning inhiberats av domstolen. Av 12 kap. 8 a, 19 och 19 a §§ framgår att verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning i vissa fall får ske trots att en domstol prövar ett beslut om uppehållstillstånd eller ny prövning. Beslut om inhibition kan i dessa fall meddelas enligt 12 kap. 11 § eller 28 § FPL. 11 § När regeringen handlägger ett ärende som har lämnats över enligt 12 kap. 17 §, är det statsråd som har till uppgift att föredra ärendet (ansvarigt statsråd) behörig när det gäller frågor om förvar. När regeringen handlägger andra ärenden om att upphäva en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott än sådana som avses i första stycket, är ansvarigt statsråd behörig när det gäller frågor om förvar endast verkställigheten av beslutet har inhiberats av ansvarigt statsråd eller av regeringen. I paragrafen definieras begreppet ansvarigt statsråd samt regleras när ansvarigt statsråd är behörig när det gäller frågor om förvar. Den har tidigare behandlats i avsnitt 9.1.3. Bestämmelsen ersätter nuvarande 10 kap. 15 § första stycket. Ändringen föranleds av att begreppet handläggande myndighet tas bort och att det numera är meningen att ansvarigt statsråd ska bli behörig när det gäller frågor om förvar och inte regeringen. Någon förändring i sak är inte avsedd. Av första stycket framgår att det är det statsråd som har till uppgift att föredra ärendet som är ansvarig statsråd. Det framgår även att ansvarigt statsråd blir behörig när det gäller frågor om förvar när regeringen handlägger ett ärende som har lämnats över till regeringen enligt 12 kap. 17 §. Enligt andra stycket krävs ett beslut om inhibition i övriga ärenden om utvisning på grund av brott som regeringen handlägger för att ansvarigt statsråd ska bli behörig när det gäller frågor om förvar. Inhibition i regeringsärenden kan meddelas enligt 12 kap. 11 och 12 §§. 12 § Om inte någon myndighet eller domstol eller ett statsråd är behörig enligt 8–11 §§ är behörigt när det gäller frågor om förvar. I de fall bestämmelserna i 8, 9, 10 eller 11 § är tillämpliga är endast den myndighet som ska verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning behörig när det gäller frågor om förvar. Paragrafen är en uppsamlingsregel om vem som är behörig när det gäller frågor om förvar. Den har tidigare behandlats i avsnitt 7.3. Uppräkningarna i 10 kap. 8–11 §§ är inte uttömmande. Av första stycket framgår därför att alltid är behörigt om inte någon annan myndighet eller domstol eller ett statsråd är behörig enligt 10 kap. 8–11 §§. Med myndighet avses Migrations- verket eller en polismyndighet. Med domstol avses en migrations- domstol eller Migrationsöverdomstolen. Dessa begrepp används genomgående i 10 kap. med denna innebörd. Av första stycket följer bland annat att är behörigt från det att en migrationsdomstol avgjort ett mål till dess en polismyndighet tagit emot ett beslut om avvisning eller utvisning för verkställighet, eller om beslutet överklagas, till dess överklagandet tas emot av Migrationsöverdomstolen. I andra stycket finns en säkerhetsventil för att det inte ska kunna uppstå en situation när två myndigheter är behöriga när det gäller frågor om förvar. I de fall situationen uppstår är det alltid den myndighet som ska verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning som är behörig när det gäller frågor om förvar. Vilka beslut i frågor om förvar som får fattas 13 § En myndighet, som är behörig när det gäller frågor om förvar, får 1.besluta att ta en utlänning i förvar samt hålla en utlänning i förvar från det att beslutet verkställdes, utan att myndigheten begärt att en domstol prövar beslutet, 2.lämna in en begäran om att en domstol prövar ett beslut om förvar (en begäran om prövning), 3.lämna in en begäran om att en domstol förlänger den tid en utlänning får hållas kvar i förvar (en begäran om förlängning), och 4.upphäva ett beslut om förvar. En behörig myndighet får hålla en utlänning i förvar än vad som anges i första stycket 1, om en domstol har hållit muntlig förhandling och avslagit ett överklagande av beslutet om förvar innan utlänningen har hållits i förvar från det att förvarsbeslutet verkställdes. Efter en sådan prövning får den behöriga myndigheten hålla utlänningen i förvar för domstolens beslut, utan att myndigheten begärt att en domstol prövar beslutet om förvar. Paragrafen reglerar vad en behörig myndighet får göra. Den har tidigare behandlats i avsnitt 7.3. Att en myndighet får fatta vissa beslut eller vidta vissa åtgärder innebär inte att myndigheten enligt bestämmelsen också har en skyldighet att fatta besluten eller att vidta åtgärderna. Av senare bestämmelser i 10 kap. framgår när en myndighet är skyldig att vidta vissa åtgärder, t.ex. att upphäva ett beslut om förvar. I bestämmelserna anges då att myndigheten ska agera på viss sätt. I första stycket första punkten finns den grundläggande bestämmelsen om att en myndighet som är behörig när det gäller frågor om förvar får besluta att ta en utlänning i förvar samt hålla en utlänning i förvar från det att förvarsbeslutet verkställdes, utan att myndigheten begärt att en domstol prövar beslutet. Syftet med bestämmelsen är att garantera att en utlänning får en domstolsprövning av en myndighets beslut om förvar inom en rimlig tid. Av andra punkten framgår att det är den myndighet som för tillfället är behörig när det gäller frågor om förvar som får ge in en begäran om prövning om myndigheten anser att utlänningen ska hållas kvar i förvar . Om den myndighet som fattat beslutet att ta utlänningen i förvar är behörig när utlänningen hållits i förvar är det alltså den myndighet som då är behörig som ska ge in begäran om prövning. Samma sak gäller enligt tredje punkten en begäran om förlängning. Enligt fjärde punkten är det vidare den myndighet som är behörig när det gäller frågor om förvar som får upphäva ett beslut om förvar. Andra stycket behandlar den situationen att en myndighets beslut om förvar har överklagats till en domstol innan utlänningen har hållits i förvar av myndigheten . Om en domstol har prövat och avslagit överklagandet inom tidsfristen har utlänningen redan fått en domstolsprövning inom rimlig tid och syftet med bestämmelsen i första stycket första punkten är således redan uppfyllt. I det angivna fallet får en myndighet därför ge in en begäran om prövning senare än enligt huvudregeln om myndighet- en vill hålla kvar utlänningen i förvar. En förutsättning för att bestämmelsen ska bli tillämplig är att domstolen hållit en muntlig förhandling. 14 § En domstol som är behörig när det gäller frågor om förvar får 1.besluta att ta en utlänning i förvar och ange hur länge utlänningen får hållas i förvar, 2.besluta att hålla kvar en utlänning i förvar och ange hur länge det får ske, och 3.upphäva ett beslut om förvar. Ett beslut enligt första stycket 1 eller 2 får fattas endast på yrkande av . Paragrafen reglerar vad en behörig domstol får göra. I första stycket anges vilka beslut som en domstol som är behörig när det gäller frågor om förvar får fatta. Att en domstol får fatta vissa beslut innebär inte att domstolen enligt bestämmelsen också har en skyldighet att fatta besluten. Av senare bestämmelser i 10 kap. framgår när en domstol ska fatta vissa beslut eller vidta vissa åtgärder. Av andra stycket framgår att förfarandet i domstolen är ett tvåpartsförfarande och att är utlänningens motpart i frågan om förvar när en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen är behörig när det gäller frågor om förvar. Domstolarnas möjlighet till officialprövning av frågan om en utlänning ska tas eller hållas kvar i förvar tas bort och dessa beslut kan numera endast fattas på yrkande av . Domstolarna får dock fortfarande självmant upphäva ett beslut om förvar. 15 § Ett statsråd som är behörig när det gäller frågor om förvar får 1. besluta att ta en utlänning i förvar, 2.besluta att hålla kvar en utlänning i förvar och ange hur länge det får ske, och 3.upphäva ett beslut om förvar. Regeringen får upphäva ett beslut om förvar ansvarigt statsråd är behörig när det gäller frågor om förvar. Paragrafen reglerar vilka beslut om förvar ansvarigt statsråd får fatta. Paragrafen har tidigare behandlats i avsnitt 9.1.3. Att ansvarigt statsråd får fatta vissa beslut innebär inte att statsrådet enligt första stycket också har en skyldighet att fatta besluten. Av senare bestämmelser i 10 kap. framgår när ett statsråd ska fatta vissa beslut eller vidta vissa åtgärder. Regeringens behörighet att fatta beslut i frågor om förvar har reglerats i 10 kap. 15 § andra stycket. I andra stycket sägs inte uttryckligen att regeringen inte får fatta beslut om att ta eller hålla kvar någon i förvar utan endast att regeringen får upphäva ett beslut om förvar. Någon ändring i sak är inte avsedd. Regeringen får upphäva ett beslut om förvar endast ansvarigt statsråd är behörig när det gäller frågor om förvar. Handläggningen av ett ärende om förvar hos en myndighet 16 § En myndighet får fatta ett beslut om att ta en utlänning i förvar endast om muntlig handläggning förekommit i frågan hos myndighet- en. Om utlänningen har avvikit eller om det kan befaras att det annars skulle bli avsevärt svårare att verkställa beslutet, får en myndighet dock fatta ett sådant beslut utan att det förekommit muntlig handläggning.