sou · GYB390d2 · 2011-01-01 00:00:00 — Det är inte möjligt att i lagen närmare ange granskningens innehåll och omfattning utan detta måste överlämnas till praxis och sedvänja. I fråga om inne- hållet och omfattningen av revision hänvisar den nuvarande lagen till god revisionssed. Detta är inte möjligt när det gäller innehållet och omfattningen av allmän granskning, eftersom begreppet god revisionssed är inriktat på en mera räkenskapsinriktad och komplex granskning än den allmänna granskningen är avsedd att vara. Vi före- slår därför att lagen i denna del inte säger mera än vad som sägs i motsvarande bestämmelse i aktiebolagslagen, nämligen att gransk- ningen ska vara så ingående och omfattande som god sed vid detta slag av granskning kräver. Övriga bestämmelser om allmän granskning Också i övrigt bör bestämmelserna om allmän granskning utformas i nära anslutning till de motsvarande bestämmelserna i aktiebolags- lagen. I lagen bör sålunda bl.a. föreskrivas att en lekmannarevisor ska utses av föreningsstämman, om inte stadgarna innehåller bestäm- melser om att lekmannarevisor ska utses på annat sätt (jfr 10 kap. 8 § aktiebolagslagen). Denna bestämmelse behöver dock komplet- Revision och annan granskning teras med en bestämmelse om att ska utse lekmanna- revisor om föreningsstämman inte har utsett en lekmannarevisor, trots att den på grund av lag eller stadgar är skyldig att göra det. Vidare bör lagen innehålla bl.a. bestämmelser om jäv, om företags- ledningens upplysningsskyldighet gentemot lekmannarevisor och om den granskningsrapport som den allmänna granskningen ska utmynna i (jfr 10 kap. 7, 11 och 14 §§ aktiebolagslagen). 11.3.3Särskild granskning i ekonomiska föreningar Förslag: Den nuvarande föreningslagens bestämmelser om särskild granskning överförs i huvudsak oförändrade till den nya lagen. Utredningsarbetet har inte gett oss anledning att ifrågasätta de nu- varande bestämmelserna om särskild granskning av ekonomiska för- eningar. Vi föreslår därför att bestämmelserna i huvudsak oför- ändrade förs över till den nya lagen. Vissa mindre anpassningar till bestämmelserna i aktiebolagslagen, såsom dessa numera är utformade, bör dock göras. Vi återkommer till detta i författningskommentaren. Den grundläggande kapitalbildningen i en ekonomisk förening sker genom att var och en av medlemmarna tillskjuter en eller flera med- lemsinsatser. Inbetalda medlemsinsatser utgör bundet eget kapital, dvs. motsvarande belopp får inte användas för vinstutdelning utan förutsätts stanna kvar i föreningen så länge medlemmen är kvar i föreningen. En medlem som avgår ur en ekonomisk förening har rätt att, med vissa begränsningar, få ut medlemsinsatser som han eller hon har betalat in. Det har hävdats att den gällande regleringen kan minska medlemmarnas investeringsvilja, eftersom de vid utträde ur fören- ingen enbart får tillbaka högst det nominella beloppet av sina in- satser och således inte kan få del av värdeökningar som har möjlig- gjorts genom insatserna eller andra investeringar. Mot denna bak- grund har vi övervägt om det bör vara möjligt att återbetala insatser i ekonomiska föreningar och kooperativa hyresrättsföreningar till högre belopp än insatsernas nominella värde. I anslutning till detta har vi även behandlat vissa andra frågor som gäller medlemsinsatser, såsom överlåtelse av medlemsinsatser och inlösen av s.k. över- insatser. 12.2Allmänt om kapitalet i ekonomiska föreningar En ekonomisk förening behöver normalt, liksom de allra flesta andra företag, kapital för att kunna bedriva sin verksamhet. Traditionellt har det ansetts att en ekonomisk förening i stor utsträckning bör vara självfinansierad, främst genom insatser från medlemmarna och fondering av de överskott som uppstår i verksamheten. Självfinan- sieringsprincipen anses bidra till att förverkliga andra kooperativa principer såsom principen om självständighet och ekonomiskt obe- roende.1 En förenings primära egenkapital härrör från de medlemsinsatser som föreningens medlemmar betalar in. Föreningslagen ställer inte upp något krav på att medlemsinsatserna ska uppgå till något be- stämt lägsta belopp, såsom är fallet med aktiekapitalet i ett aktie- bolag. Medlemsinsatserna utgör dock, tillsammans med förlags- insatser, reservfond och eventuell uppskrivningsfond, föreningens bundna egna kapital (se 5 kap. 15 § första stycket årsredovisnings- lagen [1995:1554]). Den del av föreningens tillgångar som svarar mot medlemsinsatserna kan alltså inte tas i anspråk för vinstutdel- ning. En medlem i en ekonomisk förening har en ovillkorlig rätt att lämna föreningen. Som huvudregel har han eller hon då också rätt att få tillbaka sin medlemsinsats. Medlemsinsatserna i en förening utgör därför ett över tiden föränderligt kapital. För att medlems- insatserna i en förening ska utgöra en stabil kapitalbas krävs att utträdande medlemmar ersätts av nya. Rätten för en avgående medlem att återfå sin medlemsinsats inne- fattar inte någon rätt att ta med sig någon del av det överskott som har upparbetats i föreningens verksamhet. Sådant överskott kan i och för sig delas ut till medlemmarna genom vinstutdelning eller gottgörelse men förutsätts i annat fall användas för konsolidering av föreningens verksamhet. Den del av föreningens kapital som kan delas ut kan emellertid i stället föras över till medlemsinsatserna genom s.k. insatsemission (se 10 kap. 2 a § föreningslagen). Det belopp som överförs – och som brukar benämnas emissionsinsats – blir då individuellt kapital i så måtto att en avgående medlem har rätt att ta med sig också de emissionsinsatser som har tillgodoräk- nats honom eller henne. Principen om självfinansiering kan ibland vara svår att upprätt- hålla. En ekonomisk förening kan ha ett större behov av kapital än vad medlemmarna kan tillskjuta genom insatser. Behovet av kapital kan inte heller alltid tillgodoses genom fondering av överskott, i synnerhet som en förening som vill vara säker på att behålla sina medlemmar måste tillämpa en prispolitik som medlemmarna upp- fattar som förmånlig. För att tillgodose behovet av kapital kan en förening självfallet ta lån. En hög grad av lånefinansiering är dock inte önskvärd, eftersom det försvagar föreningens soliditet. 1 Se SOU 1981:60 s. 172–174. nativ form för finansiering av en förenings verksamhet är att ge ut förlagsinsatser (se bestämmelserna i 5 kap. föreningslagen). Förlags- insatser, som behandlas mera utförligt i avsnitt 13, intar en mellan- ställning mellan medlemsinsatser och lån. Även icke-medlemmar kan inneha förlagsinsatser och på detta sätt kan både medlemmar och externa investerare bidra med kapital till föreningen. Medlemmarna i en ekonomisk förening måste delta i föreningen med medlemsinsatser. Föreningslagen innehåller dock inte några bestämmelser om medlemsinsatsernas storlek och anger inte heller när eller på vilket sätt som medlemmarna ska fullgöra sin insats- skyldighet. Dessa frågor förutsätts föreningen reglera i sina stadgar (se 2 kap. 2 § 4 föreningslagen). Följden av detta är att insatsernas storlek och art kan variera väsentligt. Medlemsinsatserna brukar van- ligen betalas kontant men insatsskyldigheten kan också fullgöras på annat sätt, exempelvis genom leverans av varor eller med arbets- prestationer.2 Tiden för inbetalning av insats kan också variera. Det är således inte alltid som insatserna betalas i samband med med- lemmens inträde i föreningen. Det förekommer att medlemmar fullgör sin insatsskyldighet genom att föreningen behåller de efter- likvider, den återbäring eller den vinst som annars skulle ha delats ut till dem; på så vis fullgörs insatsskyldigheten successivt. En förenings stadgar kan också innehålla bestämmelser om att dess medlemmar får bidra med insatser utöver vad de är skyldiga att delta med, s.k. överinsatser. Överinsatserna räknas till medlems- insatserna och utgör också bundet eget kapital. Medlemsinsatserna är som har nämnts knutna till enskilda medlemmar på så sätt att en medlem i princip har rätt att vid ut- träde ur föreningen få tillbaka inbetalda insatser. Medlemmen har dock inte rätt att få ut mer än sina insatser och således inte någon del av föreningens fria egna kapital. Det kan medföra att med- 2 Se A. Mallmén, Lagen om ekonomiska föreningar. En kommentar, 3 uppl., s. 93. lemmarna väljer att dela ut fritt eget kapital i stället för att använda det för konsolidering av föreningens verksamhet. Bestämmelserna om insatsemission tillkom för att ge medlemmarna ett incitament att låta fritt eget kapital stanna kvar i föreningen och därigenom under- lätta föreningens självfinansiering.3 Förslag: I lagen införs klargörande bestämmelser om förfarandet vid beslut om insatsemission. Också den nya föreningslagen bör innehålla bestämmelser om insats- emission. Innebörden i dessa bestämmelser bör vara densamma som . Genom ett beslut om insatsemission ska föreningen alltså kunna överföra en del av föreningens fria egna kapital till medlems- insatserna. Det överförda beloppet kommer därigenom att omvandlas till bundet eget kapital. Vad som har tillgodoförts en medlem så- som emissionsinsats ska denne senare normalt kunna få ut när han eller hon längre fram lämnar föreningen. Den nuvarande föreningslagen innehåller inga bestämmelser om hur ett beslut om insatsemission kommer till. Ett beslut om insats- emission kan emellertid ha stor betydelse för den enskilda med- lemmen. På kort sikt minskar insatsemissionen hans eller hennes möjlighet att få vinstutdelning; i och med att det fria egna kapitalet genom insatsemissionen överförs till bundet eget kapital kan mot- svarande belopp inte användas för vinstutdelning. På har insatsemissionen motsatt effekt; insatsemissionen medför att med- lemmen kan räkna med att få ut ett större belopp vid ett framtida utträde ur föreningen. Mot denna bakgrund är det rimligt att lagen ger tydligt besked om hur ett beslut om insatsemission kommer till stånd. Av lagen bör sålunda inledningsvis framgå att beslut om insats- emission fattas av föreningsstämman. Föreningsstämmans beslut bör grundas på visst underlag. Efter- som insatsemissionen innebär en disposition av medel som är till- gängliga för vinstutdelning, är det naturligt att detta underlag är i huvudsak detsamma som underlaget inför ett beslut om vinstutdel- ning. Inför den stämma som ska besluta om insatsemission bör där- 3 Se prop. 1996/97:163 s. 26 f. för styrelsen upprätta ett förslag till beslut. Av förslaget bör bl.a. framgå det sammanlagda belopp som ska tillgodoföras medlemmarna genom emissionen. Det bör också, till medlemmarnas information, anges hur stor del av föreningens kapital som är tillgängligt för vinst- utdelning. För att medlemmarna ska kunna bedöma lämpligheten av en insatsemission, jämförd med andra alternativ, bör det bifogas en kopia av den senast fastställda årsredovisningen jämte en redo- görelse från styrelsen om händelser som har inträffat efter det att årsredovisningen avlämnades och som är av väsentlig betydelse för att bedöma föreningens ställning. Om föreningen har en revisor, bör också revisionsberättelsen och ett revisorsyttrande över styrelsens redogörelse fogas till förslaget. Villkoren för insatsemissionen, däribland hur det emitterade be- loppet ska fördelas mellan medlemmarna, ska enligt gällande rätt i princip regleras i stadgarna. Så bör det enligt vår mening vara även . Vad som kommer att gälla i detta avseende bör emellertid tydliggöras i förslaget till beslut, så att den enskilde medlemmen får en god bild av vad insatsemissionen kommer att innebära för honom eller henne. I stadgarna kan det även tas in begränsningar i medlem- marnas rätt att ta med sig emissionsinsatsen vid framtida avgång ur föreningen. I dessa avseenden kan man t.ex. tänka sig att enbart en del av emissionsinsatsen ska betalas ut eller att insatsen ska betalas ut med viss fördröjning. I den mån sådana begränsningar före- kommer bör förslaget innehålla en erinran om dessa. Detta bör klar- göras i lagen. I lagen bör också tydliggöras att förslaget om insatsemission, till- sammans med de därtill fogade handlingarna, ska tillhandahållas med- lemmarna inför den stämma som ska besluta i frågan. Reglerna bör i detta avseende utformas på samma vis som bestämmelserna om till- handahållande av redovisningshandlingar inför årsstämman. En medlem som går ur en ekonomisk förening har som huvudregel rätt att efter avgången få ut sina inbetalda eller genom insatsemission tillgodoförda medlemsinsatser (se 4 kap. 1 § första stycket föreningslagen). Han eller hon har dock inte någon rätt att få ut ett högre belopp än vad som belöper på honom eller henne i förhållande till övriga medlemmar av föreningens egna kapital enligt den balansräkning som hänför sig till tiden för avgången. Vid beräk- ningen av det egna kapitalet ska bortses från reservfond, uppskriv- ningsfond och förlagsinsatser. Medlemmen har dessutom rätt att efter avgång få ut sin andel av beslutad vinstutdelning från det när- mast föregående året, tillsammans med vad som eventuellt innestår (se 4 kap. 1 § andra stycket föreningslagen). Bestämmelserna om rätt till återbetalning av medlemsinsats och andel i vinst är dispositiva. Det står därför en förening fritt att i stadgarna inskränka eller helt frånta sina medlemmar denna rätt.4 Beträffande föreningens möjlighet att besluta att avgående med- lemmar ska få tillbaka mer än det nominella värdet av medlems- insatserna, se nästa avsnitt. En medlem som har överinsatser i föreningen har rätt att få dessa återbetalda även om han eller hon inte går ur föreningen (partiellt utträde, se 4 kap. 3 § föreningslagen). Rätten att få tillbaka över- insatser följer samma principer som gäller för en avgången medlems rätt att få ut medlemsinsatser. 12.5.2Vilket belopp återbetalas till avgående medlem? Som huvudregel gäller, som har redovisats, att medlems- insatser återbetalas till sitt nominella värde, dvs. motsvarande det belopp som den avgående medlemmen har betalat in eller tillgodo- förts genom insatsemission. Det är inte alldeles klart om förenings- lagen tillåter att en förening betalar ut ett högre belopp än det som en gång betalades in till föreningen. I doktrinen har det framhållits att en betald medlemsinsats inte ger upphov till någon fordringsrätt mot föreningen och därmed inte heller rätt till ränta.5 Det har vidare uttalats att det är ovisst om en stadgebestämmelse om att en medlem ska få ut ett större belopp än den inbetalda insatsen är giltig. En sådan stadgebestämmelse torde i vart fall inte ge med- lemmar rätt att få ut mer än medlemsinsatsens belopp och med- lemmens andel i det fria egna kapitalet.6 Enligt vår mening måste det antas att tillämpningen av en sådan stadgebestämmelse under 4En medlem har dock en ovillkorlig rätt att gå ur föreningen och få tillbaka hela sin med- lemsinsats när han eller hon inte har samtyckt till beslut om stadgeändringar i vissa frågor eller till beslut om fusion (se 7 kap. 15 § tredje stycket samt 12 kap. 20 § föreningslagen). 5Se A. Mallmén, Lagen om ekonomiska föreningar. En kommentar, 3 uppl., s. 90 f. 6Se a.a. s. 157 och K. , Föreningslagen, lag om ekonomiska föreningar, 8 uppl., s. 109. alla förhållanden inte får leda till att föreningens bundna egna kapital tas i anspråk utom såvitt avser den del som utgör den avgångne medlemmens medlemsinsats. En jämförelse kan göras med lagstiftningen avseende vissa sär- skilda former av ekonomiska föreningar. Av 9 § lagen (1975:417) om sambruksföreningar följer att när en medlem har avgått ur en sambruksförening är föreningen skyldig att lösa medlemmens andel. Föreningens stadgar ska därför inne- hålla bestämmelser om de värderingsgrunder som ska gälla när föreningen ska lösa in en medlems andel (se 4 § 10 lagen om sam- bruksföreningar). Bestämmelsen om skyldighet för en förening att lösa in andelen infördes genom den nuvarande lagen om sambruks- föreningar. gällde att föreningen hade möjlighet, men inte skyldighet, till inlösen av andel. Motivet till den nya regleringen var att underlätta personväxlingar i sambruksföreningar.7 En sambruksförening kan i stadgarna införa bestämmelser som begränsar medlemmens rätt att få sin andel inlöst. Genom att föreningen ska lösa medlemmens andel till andelens värde kan betalning komma att ske med högre belopp än vad medlemmen har betalat i insats. Lagen (2002:93) om kooperativ hyresrätt innehåller en bestäm- melse om att en avgående medlem inte har rätt att få tillbaka ett högre belopp än det som han eller hon har betalat in till föreningen som insats (se 2 kap. 9 § fjärde stycket lagen om kooperativ hyres- rätt). Vid lagens tillkomst diskuterades om man borde tillåta stadge- bestämmelser som föreskrev någon form av indexuppräkning av insatserna, t.ex. i förhållande till konsumentprisindex. För en sådan uppräkning talade den enskilde medlemmens intresse av att värde- säkra sin insats i tider av inflation. För motsatsen talade, enligt vad som uttalades i propositionen, föreningens och kvarvarande med- lemmars intressen, eftersom en uppräkning skulle innebära en för- för föreningen. Om uppräkning inte tillåts, kan, sades det, kapitalet i stället användas till att hålla hyrorna nere eller till vinst- utdelning till kvarvarande medlemmar. De skäl som talade mot att en uppräkning skulle ske ansågs väga tyngre.8 1975:70 s. 46. 2001/02:62 s. 55 f. En medlem i ett finskt andelslag har rätt att få tillbaka sin insats när medlemskapet upphört (se 10 kap. 1 § lagen om andelslag). Ett andelslag har inte någon möjlighet att inskränka denna rätt genom stadgebestämmelser men andelslaget kan fördröja tiden för åter- betalning. Återbetalning får inte ske med högre belopp än det som en medlem har betalat till andelslaget, dvs. med nominellt belopp. I stadgarna kan dock bestämmas att medlemmen även har rätt till exempelvis andelslagets överskott.9 Det finska har enligt uppgift för avsikt att se över lagen om andelslag. I samband härmed kommer möjligen bestämmelserna om återbetalning av medlemmars insatser att över- vägas och man kommer då att ta ställning till om dessa ska kunna återbetalas till annat än nominellt värde. I den norska lagen är huvudregeln att en avgående medlem endast har rätt att få tillbaka inbetald medlemsinsats till nominellt värde. Medlemsinsatsen kan återbetalas med ränta men bara om sam- virkeforetakets stadgar föreskriver att insatsen ska förräntas. Den ränta som i sådana fall kan utgå är dock begränsad på visst sätt (se 30 § samvirkelova). Föreningen kan inskränka rätten till återbetal- ning av medlemsinsatsen genom bestämmelser i stadgarna (se 22 § samvirkelova). Genom bestämmelser om s.k. medlemskapitalkonto kan dock medlemmar ges del av föreningens värdetillväxt. Bestämmelserna, som har stora likheter med de svenska reglerna om emissions- insatser, möjliggör att utdelningsbara medel förs över till särskilda medlemskonton i stället för att betalas ut till medlemmarna. En av- gående medlem har rätt att få med sig vad som innestår på hans eller hennes konto. Bestämmelserna om medlemskapitalkonton har ansetts medföra att det inte finns något större behov av regler som ger medlem rätt till andel av samvirkeforetakets nettoförmögenhet.10 9Se RP 176/2001 rd s. 128. nr 21 2006–2007 s. 104. Utbetalning av medlems andel i nettoförmögenheten är således inte tillåtet, dock med ett undantag. Lagen tillåter att arbets- kooperativ, s.k. arbeidssamvirke, i sina stadgar tar in bestämmelser om att avgående medlemmar har rätt att få sin andel av koopera- tivets nettoförmögenhet. Undantagsbestämmelsen anses motiverad av tre skäl.11 Bestämmelsen anses främja entreprenörskap och sysselsättning och kan bidra till att öka antalet arbetskooperativ. Denna typ av kooperativ har en mer stängd och privat karaktär än andra samvirkeforetak, vilket anses minska risken för speku- lation. Medlemmarna i ett arbetskooperativ bidrar ofta med ett högre insatskapital än medlemmar i andra kooperativ. Deras investe- ringsvilja bör ökas om de också får del av företagets förmögen- het vid utträde. Det är inte alldeles klart om en avgående andelshavare har rätt att få ut, utöver sin insats, någon del av andelsselskabets förmögenhet. Utgångspunkten synes vara att frågan får avgöras i det enskilda fallet, varvid tolkningen av selskabets stadgar får stor betydelse.12 Det är vanligt att stadgarna för danska andelsselskab innehåller uttryckliga bestämmelser om att avgående andelshavare inte har rätt till andel av andelsselskabets nettoförmögenhet. Det förekommer numera endast undantagsvis stadgebestämmelser om att en utträd- ande andelshavare har rätt till sådan andel. Om så ändå är fallet, anses det att beräkningen av andelens värde bör ske på visst särskilt sätt; tillgångarna ska värderas till realisationsvärdet vid en eventuell likvidation och s.k. eventualförpliktelser ska beaktas.13 För att på en och samma gång tillgodose andelshavarnas intresse av att få del av selskabets förmögenhet och selskabets behov av konsolidering har vissa andelsselskab infört system med s.k. andels- havarkonton. Systemet innebär att selskabet löpande överför över- skott till varje enskild andelshavare, varvid överskottet blir andels- nr 21 2006–2007 s. 104 f. 12Se E. Hørlyck, Dansk andelsret, 3 udg., s. 65–67. 13Se E. Hørlyck, Dansk andelsret, 3 udg., s. 118. havarens individuella del av selskabets kapital.14 Om selskabets stadgar innehåller bestämmelser om andelskonton, anses detta mot- satsvis innebära att andelshavarna inte har någon rätt till andel i selskabets nettoförmögenhet.15 Bör det vara möjligt att återbetala medlemsinsats med ett högre belopp än insatsens nominella värde? Förslag: Som huvudregel ska återbetalning av medlemsinsatser inte kunna ske till högre belopp än medlemsinsatsernas nomi- nella värde. Ett arbetskooperativ ska emellertid, om samtliga röstberättigade medlemmar är ense om det, kunna införa stadgebestämmelser om att en avgående medlem har rätt att få ut ett belopp som överstiger det nominella beloppet av hans eller hennes insatser. Vad som utbetalas till medlemmen ska dock inte få överstiga medlemmens andel av föreningens egna kapital vid tiden för av- gången. Vid beräkningen av det egna kapitalet ska reservfonden, uppskrivningsfonden och förlagsinsatserna inte räknas med. Som har angetts kan föreningslagens nuvarande bestäm- melser om återbetalning av medlemsinsatser ha en viss hämmande effekt på medlemmarnas investeringsvilja. Det förhållandet att en avgående medlem inte har någon möjlighet att få del av värdetill- växten i föreningen medför också att medlemmarna saknar egent- ligt incitament att låta överskott från föreningens verksamhet stanna kvar i föreningen; det är mera fördelaktigt att löpande ta ut föreningens hela överskott genom vinstutdelning. Detta är ägnat att minska föreningens möjligheter till självfinansiering och kon- solidering. Om ekonomiska föreningar hade möjlighet att lösa in avgående medlemmars andelar till belopp som överstiger det nomi- nella värdet av insatserna, skulle de avgående medlemmarna regel- mässigt kunna få del av föreningens förmögenhetstillväxt, något som borde öka såväl medlemmarnas investeringsvilja som deras be- nägenhet att låta verksamhetens överskott stanna i föreningen. Att en avgående medlem kan få med sig en del av det överskott som 14Också detta system har likheter de svenska reglerna kring insatsemission. 15Se E. Hørlyck, Dansk andelsret, 3 udg., s. 65–67. han eller hon har varit med om att bygga upp inom föreningen torde indirekt även underlätta förändringar i medlemskretsen. Mot en ordning där avgående medlemmar har rätt att ta med sig mer än det nominella värdet av sina insatser talar främst det för- hållandet att en ekonomisk förening har behov av en stabil kapital- bas. Om många medlemmar lämnar föreningen med krav på att få ut hela sin andel i föreningens förmögenhet, kan det bli fråga om mycket påtagliga ekonomiska påfrestningar för föreningen.