sou · GZB362 · 2011-10-10 00:00:00 — Underhållet av dessa stängsel ska bekostas enligt ett utslag i en vattendom och omfattas inte av utredningens uppdrag. På samma sätt som för Rans sameby innebär avsaknaden av stängsel eller bristfälliga stängsel merarbetet för renskötarna. 3.5Renskötselanläggningarna, en sammanfattning Enligt utredningens beräkningar, med utgångspunkt från uppgifter från länsstyrelserna, finns det 147 renskötselanläggningar som Samefonden har påtagit sig ett underhållsansvar. Den övervägande andelen av anläggningarna ägs av staten, dock inte samtliga. För några anläggningar, främst slaktplatser, har ägandet förts över på samebyarna men med ett bibehållet underhållsansvar för Samefonden. Det finns också anläggningar nedanför odlingsgränsen för vilka Samefonden har underhållsansvaret. Dessa anläggningar omfattas inte av utredningens uppdrag. För några anläggningar är ägandeförhållandena oklara. yrkade länsstyrelserna i , och att skulle få användas för underhållet vilket enligt de tre styrelserna motsvarade de verkliga underhållskostnaderna. Utredningen har inte möjlighet att bedöma om uppskattningen är rimlig och motsvarar de faktiska kostnaderna. Utredningen kan dock konstatera att underhållet är eftersatt på många håll, inte minst gäller det de byskiljande stängslen, och att en del anläggningar som borde underhållas av medel från Samefonden inte gör det. Det talar för att beloppet borde vara högre, åtminstone tills det eftersatta underhållet rättats till. visar utredningens genomgång att en del anläggningar inte längre behövs och kan rivas vilket kan minska anspråken på Samefonden även om det är frågan om marginella belopp. Det belopp som länsstyrelserna begärde kan, enligt utredningens uppfattning, väl spegla vad som är nödvändigt att tillskjuta underhållet av renskötselanläggningarna för att upprätthålla anläggningarnas anskaffningsvärde. Enkäten till samebyarna och i samtal med flera av de berörda byarna visar att samebyarna anser att anläggningarna behövs i renskötseln. Ett fåtal anläggningar används inte och skulle därför kunna rivas: Det skulle sammantaget vara: Båthus – Nedre Farmakselet (Gran) Båthus Tjulträsket () Stugorna Jirejauren och Forsavan (eventuellt) Slaktanläggning Gielas. Anläggningen ägs av samebyn Båthus (Norra) Båthus Daningen (Norra) Flatruets slakthus (Mittådalen). Anläggningen ägs av samebyn. Slaktanläggningen Väktarmon (Raedtievaerie). Anläggningen ägs av samebyn Idivuoma slakthage (Lainiovuoma) Harrå stuga (Baste) Juongavare slaktanläggning (Tuorpon). Anläggningen ägs av samebyn. Stängsel mellan Vuolvojaur och Jokkmokksgr. (Luokta – Mavas) Om dessa anläggningar rivs skulle det i begränsad utsträckning påverka de årliga underhållskostnaderna. Underhållet för Harrå stuga uppgår till , stängsel mellan Vuolvojaur och Jokkmokksgr. till och underhållet för Juongavare slaktanläggning till och lika mycket för de två stugorna Jirejaure och Forsavan. Det är den bedömning som görs . Om förutsättningarna för finansiering av underhållet förändras och samebyarna i större utsträckning får använda egna medel till underhållet kan en annan, skarpare prioritering komma att ske. Flera samebyar har också understrukit att de byskiljande stängslen är viktiga, i många fall nödvändiga för renskötseln men att de i vissa fall borde ha en annan sträckning. Sammantaget innebär det att statens kostnader för rivning av anläggningarna kan komma att bli väsentligt högre än vad som skulle bli fallet om endast de anläggningar rivs som , av byarna, bedöms som obehövliga. Finns det några av renskötselanläggningarna som behövs av allmänna skäl och därför skulle bibehålls även om de inte behövs för renskötseln? Frågan har tagits upp med de berörda länsstyrelserna och det enkla svaret på frågan blir i allt väsentligt nej. i har dock framhållit att sex stugor vars underhåll finansieras av Samefonden också är av betydelse för det rörliga friluftslivet. Om Samefondens finansiering upphör kan överväga att stugorna övergår till .. 4Samebyarnas kostnader vid ett övertagande av underhållsansvaret för renskötselanläggningarna I detta kapitel redovisar utredningen kostnaderna för samebyarna om byarna övertar underhållsansvaret för renskötselanläggningarna. Den genomgång som utredningen genomfört av anläggningarna tyder på att det finns anläggningar som inte längre behövs i renskötsel. Det är dock enligt de bedömningar som representanter för berörda samebyar gör endast frågan om ett fåtal anläggningar. Om dessa anläggningar rivs får det en marginell effekt för den totala underhållskostnaden. Men som utredningen påpekat, det faktiska behovet av anläggningarna kan bedömas först när alla förutsättningar för samebyarnas övertagande är klarlagda. I utredningens direktiv hänvisas till ett förslag i (SOU 2001:101) om att intrångsersättningarna i sin helhet bör tillfalla berörd sameby. I det följande redovisas också en beräkning om hur det påverkar de berörda samebyarnas ekonomi om byarna övertar underhållsansvaret för renskötselanläggningarna. Vidare redovisas en uppskattning av kostnaderna för att riva, forsla bor och destruera anläggningarna. 4.1Samebyarnas kostnader för underhållet Övertar samebyarna underhållsansvaret från Samefonden för renskötselanläggningarna kommer Samefondens underhållskostnader att bäras av samebyarna. Hur stora kostnaderna faktiskt blir är svårt att beräkna. De beror på hur stora andel av anläggningarna som samebyarna behåller, underhållets omfattning, materialval, Samebyarnas kostnader vid ett övertagande av underhållsansvaret andelen egenarbete osv. Som ovan nämns bygger beräkningarna på att i princip alla anläggningar som finns upptagna på länsstyrelsernas listor över bidragsberättigade anläggningar, som redovisas i kapitel 3, övertas av samebyarna. Underhållskostnaderna är beräknade för huvuddelen av anläggningarna till av anläggningarnas värde. Där det saknas värde på anläggningen, t.ex. vägar, har länsstyrelsernas beräkning av underhållskostnaden använts. Som utredningen tidigare redovisat är olika rättsliga former tänkbara för övertagandet av underhållsansvaret men beräkningarna förutsätter att inga övriga kostnader t.ex. arrendekostnader, kommer att bli aktuella. Inte heller ingår i beräkningarna kostnaderna för att kompensera för bristande underhåll. I tabell 4.1 redovisas de beräknade kostnaderna per berörd sameby. Tabell 4.1 Underhållskostnaderna per berörd sameby vid ett övertagande av Samefondens underhållsansvar för vissa renskötselanläggningar. SOU 2011:62 Samebyarnas kostnader vid ett övertagande av underhållsansvaret Enligt beräkningarna i tabell 4.1 uppskattas den totala underhållskostanden till för renskötselanläggningarna. Beloppet är sannolikt tilltaget i underkant då en del slaktplatser, stugor m.m. inte ingår i beräkningen. Hänsyn har heller inte tagits till det eftersatta underhållet. Den beräknade kostnaden för underhållet varierar mellan byarna vilket naturligtvis speglar anläggningarnas omfattning i de olika samebyarna. av de ökade kostnaderna faller på byarna där fyra byar , svarar för drygt hälften dvs. något mer än . Både i och på renbetesfjällen har byarna betydligt färre anläggningar, t.ex. skulle underhållskostnaderna för samtliga byar i bli lägre än för var och en av de fyra byar i som har mest renskötselanläggningar. I är det framför allt som har mer omfattande anläggningar och Ubmeje. Den faktiska kostnaden för samebyarna för att underhålla renskötselanläggningarna säger inget om kostnaden betydelse för renskötseln i respektive sameby. /09 var intäkterna från renslakten, inklusive prisstödet och ersättningen för förekomsten av rovdjur inom renskötselområdet sammanlagt för de samebyar i vars underhållskostnader skulle öka genom förslaget Samebyarnas kostnader vid ett övertagande av underhållsansvaret drygt 58 miljoner kronor1. Underhållskostnaden skulle således motsvara mellan av bruttointäkten från renskötseln. Även om samebyarna också har andra intäkter är det således frågan om förhållandevis betydande kostnader som ett övertagande av underhållsansvaret från Samefonden skulle innebära. Variationerna är dock stora mellan byar. För vissa byar med få renskötselanläggningar blir kostnaderna närmast försumbara. För andra byar med omfattande anläggningar kan underhållskostanden motsvara mellan av slaktintäkt, prisstöd och ersättningen för rovdjursförekomst. För samebyarna och i kommer underhållskostnaden i förhållande till bruttointäkten för renskötsel bli avsevärt lägre än för byarna . För samebyarna skulle den sammanlagda underhållskostnaden för anläggningarna uppgå till cirka 0,8 miljoner och i till . I båda länen blir kostnaden i genomsnitt av de berörda byarnas intäkter från renslakt, prisstöd och ersättningen för förekomsten av rovdjur. Inte för någon by blir kostnaden av den på det här sättet beräknade bruttointäkten från renskötseln Om underhållsansvaret för renskötselanläggningarna förs över från Samefonden till samebyarna är det i första hand byarna som kommer att åsamkas mer betydande kostnadsökningar. För vissa byar kan det vara frågan om avsevärda kostnader i förhållande till intäkterna från renslakten, prisstödet och ersättning för förekomsten av rovdjur. Men inte heller en kostnadsökning motsvarande av bruttointäkten från renskötseln, som vissa byar i och på renbetesfjällen skulle få, är försumbar. 4.2Intrångsersättningarna stannar i berörd sameby I utredningens direktiv hänvisas till Rennäringspolitiska kommitténs förslag om att samtliga intrångsersättningar bör tillfalla berörd sameby och inte som delas mellan samebyn och Samefonden. Då förslaget redovisas i utredningens direktiv kan det möjligtvis ses som ett förslag som kan komma att realiseras men det är en fråga som ligger utanför utredningens uppdrag. 1 Uppgifter om renslakten, prisstödet och ersättning för förekomsten av rovdjur bygger på statistik som erhållits från . Samebyarnas kostnader vid ett övertagande av underhållsansvaret I det följande redovisas en beräkning av det ekonomiska utfallet för respektive sameby om Rennäringspolitiska kommitténs förslag genomförs. Beräkningen förutsätter således att samebyn övertar underhållskostnaderna för renskötselanläggningarna som byn behåller hela den intrångsersättning som byn genererar. Det finns dock anledning att understryka att underhållet av renskötselanläggningarna och intäkter från intrång har inget samband utan redovisningen i det följande är endast ett räkneexempel. Bakgrunden till Rennäringspolitiska kommitténs förslag är att enligt 32 § rennäringslagen gäller att upplåtelser på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen endast får ske om det kan ske utan avsevärd olägenhet för renskötseln. All upplåtelse som inte avser naturtillgångar eller skogsavverkning ska enligt 34 § samma lag ske mot en avgift. Avgiften ska fördelas mellan Samefonden och berörd sameby. Det betyder att upplåtelser av jakt, fiske och mark på staten mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen är avgiftsbelagda. Det är länsstyrelserna som upplåter mark, jakt och fiske och som bestämmer storleken på avgifterna. Enligt 7 § rennäringsförordningen får länsstyrelserna tillgodogöra sig en ersättning för administration av den enskilda upplåtelsen, åtgärder för fiskevård och viltvård och fiske- och jaktbevakning. Denna ersättning får uppgå till högst av den avgift som tas ut för upplåtelsen. Beräkningarna det följande är exklusive länsstyrelsernas administrationstillägg. var det totala beloppet för markjakt och fiskeupplåtelser som tillföll berörda samebyar . Ett lika stort belopp gick till Samefonden. Om det belopp som går till Samefonden i sin helhet tillfaller berörda samebyar får samebyarna ytterligare , byarna och samebyarna på renbetesfjällen . I tabell 4.2 ställs samebyarnas ökade intäkter i relation till de ökade underhållskostnaderna. Samebyarnas kostnader vid ett övertagande av underhållsansvaret Tabell 4.2 Ökade upplåtelseintäkter och ökade underhållskostnader fördelat på samebyar . Samebyarnas kostnader vid ett övertagande av underhållsansvaret Sammanställningen visar att om hela upplåtelseintäkten behålls av respektive sameby kommer alla byar ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen påverkas positivt av att intrångsersättningen tillfaller samebyn jämfört med om byarna endast övertar underhållsansvaret för renskötselanläggningarna från Samefonden. För vissa byar, framför allt på renbetesfjällen blir det ett rent tillskott Samebyarnas kostnader vid ett övertagande av underhållsansvaret om intrångsersättningarna stannar i byarna då flera byar inte får del av Samefondens medel till underhållet. De byar som ligger nedanför odlingsgränsen påverkas i princip inte eftersom byarna inte generar upplåtelseintäkter. Totalt är upplåtelseintäkten tillräcklig för att täcka de ökade underhållskostnaderna på renbetesfjällen och i medan det blir ett underskott i . Både i och på renbetesfjällen finns det emellertid enskilda byar där upplåtelseintäkten inte är tillräckliga för att täcka kostnaderna för underhållet av renskötselanläggningarna men underskotten är ganska måttliga. Tabell 4.2 bekräftar att det är i första hand samebyarna ovanför odlingsgränsen i som kommer att påverkas negativt av ökade underhållskostnaderna. Utfallet blir visserligen mer gynnsamt om upplåtelseintäkterna behålls i byarna men för några byar kvarstår betydande underskott. T.ex. kommer byarna knappast att påverkas alls av att upplåtelseintäkterna stannar i samebyarna. Av de fyra samebyar med störst underhållskostnader är det endast Girjas och Laevas som får mer betydande intäkter från upplåtelseavgifter även om det ändå blir ett ganska stort underskott för båda byarna. I finns de två koncessionsbyar, och Muonio samt tre byar nedanför odlingsgränsen, , samt Mausjaure som har renskötselanläggningar som underhålls av medel från Samefonden men som saknar intäkter från upplåtelse. Om samefondens underhållsansvar avvecklas kommer dessa fem byars sammanlagda underhållskostnader öka med . Förklaringen till skillnaderna i ekonomiskt utfall mellan byarna, enligt beräkningen i tabell 4, är som tidigare påpekats, att det inte finns något samband mellan upplåtelseintäkter och kostnader för renskötselanläggningar. De samebyar där det förekommer mycket jakt och fiske har stora intäkter från upplåtelser. Det är oftast samebyar som det är lätt att ta sig till genom närhet till större tätorter och goda kommunikationer. Kostnaderna för renskötselanläggningar å andra sidan handlar i huvudsak om stängsel uppe i fjällvärlden. Stängslen är nödvändiga för renskötseln för samebyarna i dessa områden men bristen på bl.a. kommunikationer gör områdena mindre tillgängliga för jakt- och fiskeintresserad allmänhet. Sammantaget kan dock konstateras att om Samefondens underhållsansvar för vissa renskötselanläggningar tas över av samebyarna och byarna behåller hela intäkten från upplåtelse av jakt Samebyarnas kostnader vid ett övertagande av underhållsansvaret och fiske ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen kommer de flesta byarna gynnas av omläggningen. För några byar blir dock nettot negativt och det gäller främst några samebyar i . Om den omfördelning av intrångsersättningarna som sker via Samefonden upphör kommer det att negativt påverka främst de byar som har stora kostnader för underhåll av renskötselanläggningar. I utredningens samtal med företrädare för några samebyar har dessa understrukit att frågan om hur upplåtelseintäkterna ska hanteras är en principfråga. Intäkterna är en konsekvens av att renskötseln försvåras i en sameby genom att marken upplåts för andra ändamål. Det är då rimligt att ersättningen stannar i byn. Det utesluter inte att om samebyarna överta underhållsansvaret för renskötselanläggningarna som Samefonden inte längre får del av upplåtelseintäkterna, kommer flera samebyar att få ett sämre ekonomiskt utfall jämfört med dagens situation. 4.3Kostnaderna för att riva renskötselanläggningarna Om utredningen bedömer att de renskötselanläggningarna som Samefonden har underhållsansvaret för på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen ska behållas ska utredningen förhandla med berörd sameby om att överta underhållsansvaret. Vidare säger direktivet att om samebyn inte vill överta underhållsansvaret för anläggningen bör den rivas om inte anläggningen behövs för allmänna ändamål. Mot den bakgrunden har utredningen uppdragit åt länsstyrelserna i och att beräkna kostnaderna för att riva och forsla bort renskötselanläggningarna. Länsstyrelserna har i sin tur samrått med . Uppskattningen av kostnaderna för rivnings och bortforsling redovisas i det följande. Samebyarnas kostnader vid ett övertagande av underhållsansvaret När det gäller stängsel har länsstyrelserna uppskattat rivning av stängsel som är beläget från landsväg till per kilometer och stängsel som är beläget upp till från landsväg till per km. Den uppskattade kostnaden för att riva ett slakteri är . I beloppet ingår de totala kostnaderna för rivning, destruktion av material samt transporter. Att riva en enskild stuga kostar . Om det ingår en bibyggnad ökar totalkostnaden för rivningen med ytterligare . Rivningen av separata båthus kostar . I finns det stängsel om sammanlagt . har uppskattat att av stängslen är belägna 5 mil från landsväg och nära landsväg. Det innebär att för blir rivningskostnaden per km och för blir kostnaden per km. Sammantaget betyder det att rivningskostnaden för stängsel i blir . Till detta kommer en rivningskostnad för de 48 slakterierna på . Uppskattningsvis kostar det alltså att riva, bortforsla m.m. samtliga renskötselanläggningar i . I kalkylen ingår inte vägar. I finns det 8 slakterier, 7 stugor med minst en bibyggnad och 7 båthus samt stängsel. Utifrån ovan angivna uppskattningar kostar en rivning av samtliga renskötselanläggningar i . Av detta belopp avser slakterierna, stugor och båthus och rivning av stängsel. Samebyarnas kostnader vid ett övertagande av underhållsansvaret I är det fråga om 12 slaktanläggningar och stängsel. Kostnaden för rivningen av slakterierna blir utifrån de siffror som lämnats av länsstyrelserna i och . När det gäller stängsel saknas uppgifter om hur närbelägna stängsel är till väg. Det betyder att rivningen av stängsel kommer att kosta . Den totala rivningskostnaden skulle därmed kunna uppskattas till för . I kalkylen ingår inte vägarna. Sammanfattningsvis skulle statens kostnader för att riva, forsla bort, destruera m.m. de renskötselanläggningar som Samefonden underhåller uppgå till . Huvuddelen av kostnaden, , avser kostnaden för att riva, bortforsla m.m. de byskiljande stängslen, huvudsakligen i . I samtliga tre län tar dock rivningskostnaden för stängsel i anspråk störst andel av kostnaderna. Det bör då noteras att i kalkylen ingår inte rivningskostnaderna för vägar som utgör en stor andel av anläggningarna främst på renbetesfjällen. Som framgått av kapitel 3 använder samebyarna merparten av anläggningarna och anser dem viktiga för renskötseln. Från samebyarna har uppgetts att endast ett fåtal anläggningar inte används. Som framgår av avsnitt 3.5 är det fråga om följande anläggningar: Båthus – Nedre Farmakselet (Gran) Båthus Tjulträsket () Anläggningen ägs av samebyn. Båthus (Norra) Båthus Daningen (Norra) Flatruets slakthus (Mittådalen). Anläggningen ägs av samebyn. Slaktanläggningen Väktarmon (Raedtievaerie). Anläggningen ägs av samebyn. Idivuoma slakthage (Lainiovuoma) Samebyarnas kostnader vid ett övertagande av underhållsansvaret Harrå stuga (Baste) Juongavare slaktanläggning (Tuorpon). Anläggningen ägs av samebyn. Stängsel mellan Vuolvojaur och Jokkmokksgr. (Luokta – Mavas) Utredningen har inte funnit att det av allmänna skäl finns behov av att behålla någon av dessa anläggningar. Sammantaget är det frågan om 4 båthus, 5 slaktanläggningar, en stuga och stängsel. Uppskattningsvis skulle rivningskostnaden för dessa anläggningar uppgå till (+ + ). I kalkylen ingår inte vägar. Utredningen har i samtal med berörda länsstyrelser diskuterat om det av allmänna skäl skulle finnas behov att behålla vissa av vägarna och i det fallet underhållas av budgetmedel. Uppfattningen är dock att samtliga vägar används endast i renskötseln och det således saknas allmänna skäl för att behålla vägarna. 5Utredningens överväganden och förslag Utredningens uppdrag kan sägas bestå av två delar. I ett första steg ska utredningen göra en genomgång av de renskötselanläggningar på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen som underhålls av medel från Samefonden. Det är således i första hand en fråga om en kartläggning. Med utgångspunkt från kartläggningen ska utredningen förhandla med berörda samebyar om att överta underhållsansvaret för de anläggningar som byarna anser sig behöva för renskötseln. Utredningens andra steg innebär således att träffa avtal med varje berörd sameby om att överta underhållsansvaret för anläggningarna. 5.1Vilka renskötselanläggningar berörs? Kartläggningen visar att det är 147 renskötselanläggningar som omfattas av utredningens uppdrag. Av dessa anläggningar finns 98 anläggningar i , 30 i och 19 på renbetesfjällen i . Dessa anläggningar ägs i huvudsak av staten och underhålls av medel från Samefonden. gjordes en genomgång av Förhandlingsgruppen för renskötselanläggningar (FFR) av de renskötselanläggningar som uppförts främst som beredskapsbeten och som ägdes av staten. Genomgången visade att det fanns 1 475 sådana anläggningar. Av dessa anläggningar överfördes 1 149 på samebyarna. FFR ansåg att de kvarstående 326 anläggningarna i huvudsak skulle vara kvar i statens ägo. För vissa av dem skulle underhållet finansieras av budgetmedel. Det var fråga om anläggningar som även användes av allmänheten. För vissa anläggningar skulle dock Samefonden bekosta underhållet. Det är dessa 147 anläggningar som omfattas av utredningens uppdrag. Det är fråga om byskilj- Utredningens överväganden och förslag ande stängsel, vägar, slaktanläggningar, stugor och båthus. Utredningens kartläggningen visar att några av de 147 renskötselanläggningarna överläts till samebyarna . Samebyarna äger således dessa anläggningar men enligt FFR skulle ändå underhållet för dessa bekostas av Samefonden. Det är slaktanläggningar. Den årliga kostnaden för underhållet av de 147 renskötselanläggningarna är beräknad till av anläggningarnas återanskaffningsvärde. Anläggningarnas återanskaffningsvärde kan uppskattas till . De byskiljande stängslen svarar för en betydande del av beloppet. Stängslens sammanlagda längd uppgår till med ett beräknat nyanskaffningsvärde på . Det finns också många stugor, slakterier och slaktplatser med ett sammanlagt nyanskaffningsvärde på . Den beräknade kostnaden för det löpande underhållet uppgår till . Enligt direktiven åtog sig styrelsen för Samefonden att finansiera underhållet för dessa renskötselanläggningar. Det enda dokument som utredningen har funnit och som kan tolkas som att Samefonden skulle vara beredd att ta på sig kostnaderna för underhållet av renskötselanläggningarna är . Det är inte utformat som ett bindande åtagande utan som ett positivt remissvar från Samefonden över FFR:s förslag om hur underhållskostnaderna för renskötselanläggningarna skulle fördelas. Innebörden är därmed att utredningen inte har kunnat finna ett bindande åtagande från Samefonden om att underhålla renskötselanläggningar. Samefonden har emellertid under betalt för underhållet av dessa anläggningar, även om det inte skett fullt ut. Det skulle kunna betyda att Samefonden anser att fonden har ett ansvar för underhållet av vissa renskötselanläggningar. Utredningens enkät och samtal med företrädare för de olika byarna visar att av de 147 anläggningarna är det endast ett fåtal som inte behövs för renskötseln. Från samebyarna har anförts att i stort sett alla anläggningar är viktiga för renskötseln. Utredningen har utifrån samebyarnas synpunkter endast kunna finna att elva av de 147 renskötselanläggningar inte skulle behövas.