sou · GZB317 · 2011-02-15 00:00:00 — Migrationsöverdomstolen är behörig när det gäller frågor om förvar ska begäran i stället ges in till den domstolen. 33 § När en myndighet avgör ett ärende ska myndigheten, om den är behörig när det gäller frågor om förvar, ompröva sitt eller en annan myndighets beslut om förvar. Om beslutet om förvar har verkställts ska myndigheten dock ompröva förvarsbeslutet endast om ärendet avgörs innan myndigheten enligt 17 § är skyldig att ge in en begäran om prövning. Paragrafen reglerar omprövning av ett beslut om förvar när en myndighet avgör ett ärende. Förutsättningen för att ta eller hålla kvar en utlänning i förvar är helt beroende av hur en myndighet eller en domstol beslutar i frågan om uppehållstillstånd, avvisning eller utvisning. Syftet med bestämmelsen, och med bestämmelsen i 10 kap. 34 §, är därför att garantera att en myndighet eller en domstol som är behörig när det gäller frågor om förvar omprövar ett beslut om förvar när myndigheten eller domstolen avgör ett ärende eller ett mål om uppehållstillstånd, avvisning eller utvisning. Frågan om omprövning av ett beslut om förvar har reglerats i nuvarande 10 kap. 12 § andra stycket. I den föreslagna bestämmelsen förtydligas omprövningsskyldigheten men den begränsas även i vissa avseenden. Med ett beslut om förvar avses alla beslut om förvar, dvs. både de beslut om förvar som verkställts och de beslut som ännu inte verkställts. Det innebär att även de beslut om förvar som fattats i t.ex. en utlännings frånvaro och som ännu inte verkställts ska omprövas när myndigheten avgör ett ärende. Omprövningen ska vidare ske oavsett vilket beslut i frågan om uppehållstillstånd, avvisning eller utvisning som myndigheten fattar och inte, som , endast om utlänningen avvisas eller utvisas. Om en utlänning beviljas uppehållstillstånd följer av 10 kap. 7 § att ett beslut om förvar ska upphävas. Myndigheten ska dock endast ompröva sina egna eller en annan myndighets beslut om förvar. I de fall en domstol eller ett statsråd bestämt hur länge en utlänning får hållas i förvar är det alltså inte meningen att myndigheten med stöd av bestämmelsen ska kunna ändra det datum som domstolen eller statsrådet bestämt. Myndigheten får vidare endast ompröva ett förvarsbeslut om avgörandet sker innan en utlänning varit förvarstagen . Efter den tidpunkten är det endast en domstol, och i vissa fall ett statstråd, som kan besluta att en utlänning får hållas kvar i förvar. Ett omprövningsbeslut enligt bestämmelsen är överklagbart (se 14 kap. 9 §). Beslutet är alltid bärare av tvångsåtgärden men påverkar inte tidsfristen för när en begäran om prövning eller förlängning senast ska ges in. Tidsfristen för när en begäran om prövning ska ges in räknas som huvudregel från verkställigheten av ett förvarsbeslut. 34 § När en domstol avgör ett mål ska domstolen, om den är behörig när det gäller frågor om förvar, ompröva ett beslut om förvar, dock inte när domstolen meddelar ett avskrivningsbeslut på grund av att en utlänning återkallat ett överklagande. Om domstolen bestämmer att utlänningen ska hållas kvar i förvar ska domstolen bestämma hur länge det får ske. 20 § gäller då i tillämpliga delar. En omprövning enligt första stycket ska föregås av en muntlig förhandling om det inte är uppenbart att det inte behövs. Paragrafen reglerar omprövning av ett beslut om förvar när en domstol avgör ett mål. En motsvarande bestämmelse för myndigheterna finns i 10 kap. 33 §. Angående syftet med bestämmelsen och vad som avses med ett beslut om förvar hänvisas till kommentaren av den bestäm- melsen. Frågan om omprövning av ett beslut om förvar har reglerats i nuvarande 10 kap. 12 § andra stycket. I första stycket förtydligas omprövningsskyldigheten. Oavsett vem som har fattat ett beslut om förvar ska en domstol som är behörig när det gäller frågor om förvar ompröva ett förvarsbeslut när den avgör ett mål. Omprövningen ska vidare ske oavsett vilket beslut i frågan om uppehållstillstånd, avvisning eller utvisning som domstolen fattar och inte, som , endast om utlänningen avvisas eller utvisas. Förvarsbeslutet ska även omprövas om ett mål återförvisas till . I bestämmelsen kodifieras praxis att ett beslut om förvar inte ska omprövas när ett mål avskrivs för att en utlänning återkallat ett överklagande. Om domstolen bestämmer att en utlänning ska hållas kvar i förvar ska domstolen bestämma hur länge det får ske. 10 kap. 20 § gäller då i tillämpliga delar. Bestämmelsen innebär att en domstol i vissa fall ska ompröva ett beslut om förvar innan tiden för hur länge utlänningen får hållas kvar i förvar gått ut samt bestämma en ny tid för hur länge utlänningen får hållas kvar i förvar. Av andra stycket framgår att en omprövning enligt första stycket ska föregås av en muntlig förhandling om det inte är uppenbart att det inte behövs. Det bör t.ex. vara uppenbart obehövligt att hålla en muntlig förhandling om beslutet om förvar upphävs. 35 § Om en polismyndighet verkställer ett beslut om att ta en utlänning i förvar när en annan myndighet eller domstol än den som fattat beslutet är behörig när det gäller frågor om förvar, ska polis- myndigheten anmäla det till den myndighet som är behörig eller, om det är en domstol som är behörig, till Migrations- verket. 16 § andra stycket respektive 25 § gäller då i tillämpliga delar. Paragrafen innehåller bestämmelser om vad som gäller när en polismyndighet verkställer ett beslut om förvar när en annan myndighet eller domstol som är behörig än den som fattat beslutet om förvar. Syftet med bestämmelsen är att garantera att en utlänning får komma till tals i vart fall när ett beslut om förvar verkställs. Om en polismyndighet verkställer ett beslut om förvar när en annan myndighet eller domstol än den som fattat beslutet är behörig ska polismyndigheten anmäla det till den myndighet som är behörig eller, om det är en domstol som är behörig, till . Beroende på om det är en myndighet eller om det är en domstol är behörig när det gäller frågor om förvar gäller 10 kap. 16 § andra stycket respektive 10 kap. 25 § då i tillämpliga delar. 36 § Om en domstol handlägger ett överklagande av ett beslut om förvar och en begäran om prövning eller en begäran om förlängning ska målen handläggas gemensamt, om det inte är uppenbart olämpligt. Paragrafen reglerar den situationen att en domstol handlägger ett överklagande av ett beslut om förvar och en begäran om prövning eller en begäran om förlängning. Bestämmelserna om en begäran om prövning eller om en begäran om förlängning innebär att det kommer att finnas en ny typ av mål i migrationsdomstolarna. Dessa mål måste man skilja från de mål i vilka en migrationsdomstol prövar ett överklagat beslut om förvar. I vissa fall kommer migrationsdomstolarna att handlägga mål av de båda måltyperna . För att undvika att domstolen i det ena målet kommer fram till att en utlänning ska hållas kvar i förvar som domstolen i det andra målet upphäver förvarsbeslutet bör målen handläggas gemensamt, om det inte är uppenbart olämpligt. 37 § När en domstol är behörig i frågor om förvar ska en begäran om prövning eller en begäran om förlängning handläggas i det mål om uppehållstillstånd, avvisning eller utvisning som domstolen handlägger. Paragrafen reglerar handläggningen av en begäran om prövning eller en begäran om förlängning när en domstol är behörig när det gäller frågor om förvar. Förutsättningen för att ta eller hålla kvar en utlänning i förvar är beroende av hur en domstol beslutar i frågan om uppehållstillstånd, avvisning eller utvisning. När en domstol är behörig när det gäller frågor om förvar bör därför en begäran om prövning eller för- längning alltid handläggas i det mål om uppehållstillstånd, avvisning eller utvisning som domstolen handlägger. Särskilda bestämmelser om regeringen 38 § När ett beslut om förvar verkställs ansvarigt statsråd är behörig när det gäller frågor om förvar ska statsrådet pröva beslutet om förvar . Samma sak gäller om en utlänning hålls i förvar när ansvarigt statsråd blir behörig när det gäller frågor om förvar men en domstol inte har fastställt hur länge utlänningen får hållas kvar i förvar. Om statsrådet anser att utlänningen ska hållas kvar i förvar ska statsrådet även bestämma hur länge det får ske. 20 § gäller då i tillämpliga delar. Paragrafen är ny. Den reglerar handläggningen i ett regeringsärende när ett beslut om förvar verkställs ansvarigt statsråd är behörig när det gäller frågor om förvar och när en utlänning redan hålls i förvar när ett statsråd blir behörig när det gäller frågor om förvar. Paragrafen har tidigare behandlats i avsnitt 9.1.3. Bestämmelsen i första stycket första meningen är tillämplig både när en annan myndighets eller domstols beslut om förvar verkställs ansvarigt statsråd är behörig och när statsrådets egna beslut om förvar verkställs . Bestämmelsen i andra meningen är endast tillämplig om en domstol inte fastställt hur länge en utlänning får hållas kvar i förvar när statsrådet blir behörig. I praktiken blir bestämmelsen tillämplig endast i de fall utlänningen hållits i förvar när statsrådet blir behörig, eftersom en domstol annars ska ha fastställt hur länge utlänningen skulle få hållas kvar i förvar. Av andra stycket framgår att 20 § gäller när ett statsråd ska bestämma hur länge en utlänning får hållas kvar i förvar. Det innebär att statsrådet inte får bestämma tiden till längre än absolut nödvändigt och, eftersom ett beslut om utvisning har meddelats, att tiden inte får överstiga . 39 § Om det finns ett beslut om att en utlänning ska tas i förvar som inte har verkställts när ansvarigt statsråd blir behörig när det gäller frågor om förvar ska statsrådet pröva om utlänningen fortfarande ska tas i förvar. Paragrafen är ny. Den reglerar handläggningen i ett regeringsärende när det finns ett beslut om att en utlänning ska tas i förvar som inte har verkställts när ansvarigt statsråd blir behörig när det gäller frågor om förvar. Paragrafen har tidigare behandlats i avsnitt 9.1.3. Bestämmelsen innebär att ett statsråd, till skillnad från t.ex. en domstol, alltid ska pröva ett beslut om att en utlänning ska tas i förvar efter att statsrådet blivit behörig när det gäller frågor om förvar. När regeringen avgör ärendet kan varken regeringen eller ansvarigt statsråd besluta att utlänningen alltjämt ska tas i förvar, utan regeringen kan endast upphäva beslutet. Syftet med bestämmelsen är därför att säkerställa att beslutet omprövas ärendet handläggs av regeringen. 40 § När en polismyndighet anmält ett interimistiskt beslut om förvar till regeringen ska ansvarigt statsråd fatta beslut i förvarsfrågan. Om statsrådet anser att utlänningen ska tas i förvar ska statsrådet även bestämma hur längre utlänningen får hållas i förvar. 20 § gäller då i tillämpliga delar. Paragrafen är ny. Den reglerar handläggningen i ett regeringsärende när ett interimistiskt beslut om förvar anmälts till regeringen. Paragrafen har tidigare behandlats i avsnitt 9.3.1. Av bestämmelsen framgår att det är ansvarigt statsråd som ska pröva ett interimistiskt beslut om förvar som anmälts till regeringen. Statsrådet får upphäva beslutet eller besluta att utlänningen ska tas i förvar. Om statsrådet anser att utlänningen ska tas i förvar ska statsrådet även bestämma hur länge utlänningen får hållas kvar i förvar. Angående hänvisningen till 20 §, se kommentaren till 38 § andra stycket. 41 § Om ansvarigt statsråd anser att en utlänning ska hållas kvar i förvar än vad en domstol bestämt eller än vad statsrådet tidigare bestämt, får statsrådet förlänga den tid utlänningen får hållas i förvar om statsrådet är behörig när det gäller frågor om förvar. 20 § gäller då i tillämpliga delar. Ett beslut om förlängning får endast fattas innan tiden för hur länge utlänningen får hållas kvar i förvar gått ut. Varje beslut om förlängning av den tid en utlänning får hållas kvar i förvar som fattas enligt första stycket ska föregås av en muntlig förhandling. Ansvarigt statsråd, eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer, får besluta om muntlig förhandling enligt andra stycket och uppdra åt en migrationsdomstol att hålla den. Bestämmelserna i 13 kap. gäller i tillämpliga delar vid förhandlingen. Vid den muntliga förhandlingen ska en representant från närvara. får besluta att även andra personer än utlänningen får höras vid förhandlingen. Paragrafen, som är ny, behandlar ett statsråds möjlighet att förlänga den tid en utlänning får hållas kvar i förvar samt muntlig förhandling i ärenden om förvar hos regeringen. Paragrafen har tidigare behandlats i avsnitt 9.3.1. Av första stycket framgår att ansvarigt statsråd får förlänga den tid en utlänning får hållas kvar i förvar både när en domstol tidigare fastställt hur länge utlänningen får hållas kvar i förvar och när statsrådet själv har gjort det. Ett beslut om förvar upphör att gälla den dag som en domstol eller ett statsråd bestämt och ett beslut om förlängning enlig bestämmelsen får därför endast fattas innan tiden för hur länge utlänningen får hållas kvar i förvar gått ut. Angående hänvisningen till 20 §, se kommentaren till 38 § andra stycket. Av andra stycket följer att varje beslut om förlängning som fattas enligt första stycket ska föregås av en muntlig förhandling. Bestämmelsen i tredje stycket motsvarar nuvarande 10 kap. 11 § tredje stycket. 1 § Uppsikt innebär att en utlänning är skyldig att 1.på vissa tider anmäla sig hos polismyndigheten på orten eller hos , eller 2.lämna ifrån sig sitt pass eller en annan identitetshandling. Åtgärderna i första stycket 1 och 2 får förenas med varandra. Den myndighet som en utlänning ska anmäla sig hos får besluta att anmälningsskyldigheten får fullgöras hos en polismyndighet eller på annan ort än den som anges i beslutet samt besluta om en tillfällig lättnad från uppsikten. Även den myndighet som utlänningen ska lämna sitt pass eller en annan legitimations- handling till får besluta om en tillfällig lättnad från uppsikten. I paragrafen anges innebörden av uppsikt. Den har tidigare behandlats i avsnitten 4.4.1 och 4.4.2. Första stycket motsvarar i huvudsak nuvarande 10 kap. 8 §. Bestämmelsen har dock förtydligats så att det framgår att uppsikt kan innebära att en utlänning antingen åläggs en anmälnings- skyldighet eller en skyldighet att lämna ifrån sig sitt pass eller en annan legitimationshandling. Av andra stycket framgår att de två åtgärderna får förenas med varandra. Någon ändring i sak är inte avsedd. Bestämmelsen i tredje stycket är ny. Den gör det möjligt för den myndighet som pekas ut i ett uppsiktsbeslut att ändra var en utlänning ska fullgöra sin anmälningsskyldighet, utan att uppsikts- beslutet i sig måste ändras av den myndighet eller domstol som är behörig när det gäller frågor om uppsikt. Om utlänningen ska flytta eller göra ett längre besök hos någon kan det vara lämpligt att utlänningen får anmäla sig hos t.ex. en annan polismyndighet än den som har angetts i uppsiktsbeslutet. Genom bestämmelsen får myndigheten även en möjlighet att medge en tillfällig lättnad från uppsikten. En tillfällig lättnad kan t.ex. medges om en utlänning bör få genomföra en angelägen resa som inte kan genomföras om utlänningen måste anmäla sig en viss dag hos en myndighet på den ort där utlänningen bor. Att permanent ändra uppsikten, t.ex. genom att minska eller utöka antalet gånger som utlänningen ska anmäla sig, ryms inte i begreppet tillfällig lättnad. Viss restriktivitet bör iakttas när det gäller möjligheten att besluta att en utlänning tillfälligt ska få tillbaka ett pass eller en annan legitimationshandling. Bestämmelsen bör främst tillämpas om utlänningen behöver sitt pass eller sin legitimationshandling för att resehandlingar ska kunna utfärdas. Ett beslut att inte medge en tillfällig lättnad kan inte överklagas. Ett beslut om uppsikt får enligt 14 kap. 9 § överklagas utan begränsning till tid och i de fall en utlänning vill ha en tillfällig lättnad men inte beviljas det får han eller hon begära ändring av beslutet hos den myndighet eller domstol som är behörig när det gäller frågor om uppsikt eller överklaga uppsiktsbeslutet. 2 § I ett beslut om uppsikt ska anges hur ofta och när en utlänning är skyldig att anmäla sig hos polismyndigheten eller eller, i förekommande fall, till vilken av dessa myndigheter utlänningen ska lämna sitt pass eller sin identitetshandling. Paragrafen är ny och reglerar vad ett beslut om uppsikt ska innehålla. Om en utlänning i ett uppsiktsbeslut ålagts en anmälnings- skyldighet ska det alltid i beslutet anges hur ofta och när utlänningen ska fullgöra skyldigheten. Om uppsikten innebär att utlänningen ska lämna ifrån sig sitt pass eller en annan identitets- handling ska det alltid i beslutet anges till vilken myndighet utlänning ska lämna passet eller handlingen. Bestämmelsen innebär att det inte är möjligt att överlåta till den myndighet som utlän- ningen ska anmäla sig hos att bestämma de närmare villkoren för uppsikten. Av 10 a kap. 1 § framgår att en sådan myndighet i stället bland annat kan medge en tillfällig lättnad från uppsikten. 3 § En utlänning som har fyllt får, under de förutsättningar som anges i 10 kap. 1 §, ställas under uppsikt i stället för att tas i förvar. Paragrafen motsvarar nuvarande 10 kap. 6 §. 4 § Ett barn får, under de förutsättningar som anges i 10 kap. 3 § 1 och 2, ställas under uppsikt. Ett barn får även ställas under uppsikt om 1.ett beslut om avvisning som inte har förenats med ett förordnande om omedelbar verkställighet eller ett beslut om utvisning som meddelats med stöd av 8 kap. 7 eller 8 § fattats, och 2.det finns en risk för att barnet avviker, på annat sätt håller sig undan eller förhindrar förberedelserna inför en verkställighet. Paragrafen behandlar förutsättningar för att ställa ett barn under uppsikt. Första stycket i paragrafen motsvarar nuvarande 10 kap. 7 § första stycket. Andra stycket motsvarar nuvarande 10 kap. 7 § andra stycket förutom att andra punkten i stycket är ny. Bestämmelsen har tidigare behandlats i avsnitt 4.4.3. I andra punkten anges förut- sättningarna för att ett barn ska få ställas under uppsikt när ett beslut om avvisning, som inte har förenats med ett förordnande om omedelbar verkställighet enligt 8 kap. 6 §, eller ett beslut om utvisning med stöd av 8 kap. 7 eller 8 §, fattats. Ändringen är en skärpning i förhållande till den nuvarande regeln. samma förutsättningar som gäller för att få ställa en vuxen utlänning under uppsikt i de angivna fallen också ska gälla för att få ställa ett barn under uppsikt i samma situationer. 5 § En myndighet eller en domstol som är behörig när det gäller frågor om förvar är också behörig när det gäller frågor om uppsikt. Paragrafen, som är ny, anger när en myndighet eller en domstol är behörig när det gäller frågor om uppsikt. Den har tidigare behandlats i avsnitt 8. Av paragrafen följer att en myndighet eller en domstol som är behörig när det gäller frågor om förvar även är behörig när det gäller frågor om uppsikt. Av 10 kap. 8, 9, 10 och 12 §§ framgår när en myndighet eller en domstol är behörig när det gäller frågor om förvar. 6 § Muntlig handläggning ska genomföras i ett ärende om uppsikt av den myndighet som beslutar om åtgärden. Paragrafen motsvarar nuvarande 13 kap. 2 §, såvitt avser ett ärende om uppsikt. 7 § I övrigt gäller bestämmelserna i 10 kap. 13–15, 17–21, 22 § första och andra meningen, 23 och 24, 28–34, 36 och 37 §§ om förvar också i fråga om uppsikt med följande avvikelser: I stället för den tid som gäller enligt 10 kap. 13 och 17 §§ ska gälla. Istället för att i angivna fall räkna tiden från verkställighet av ett beslut, ska den räknas för beslutet om uppsikt. 2.I stället för den tid som gäller enligt 10 kap. 18 och 22 §§ ska gälla. 3.I stället för den tid eller som gäller enligt 10 kap. 20 § ska gälla. 4.Har hos en domstol yrkat att en utlänning ska ställas under uppsikt får domstolen pröva yrkandet utan att hålla muntlig förhandling om det är uppenbart att en sådan inte behövs. 5.När en domstol håller en muntlig förhandling i en uppsiktsfråga utgör en utlännings frånvaro inte hinder mot förhandlingen om utlänningen kallats till förhandlingen eller om det finns anledning att anta att utlänningen avvikit eller annars håller sig undan. 6.När en domstol beslutar att en utlänning ska ställas under uppsikt ska den även bestämma hur länge utlänningen får stå under uppsikt. Paragrafen är ny. Den anger vilka bestämmelser om förvar som gäller även i fråga om uppsikt med vissa avvikelser. Den har tidigare behandlats i avsnitt 8. Generellt är tidsfristerna längre när det gäller uppsikt. En myndighet får t.ex. enligt hänvisningen till 10 kap. 13 § första stycket 1, med den avvikelse som anges i första punkten, fatta ett beslut om att ställa en utlänning under uppsikt samt ha utlänningen ställd under uppsikt för uppsikts- beslutet utan att myndigheten begärt att en domstol prövar uppsiktsbeslutet. En domstol ska vidare enligt hänvisningen till 10 kap. 18 §, med den avvikelse som anges i andra punkten, , och senast , efter att en begäran om prövning kommit in till domstolen, pröva uppsiktsbeslutet. Domstolen får förlänga tiden för sin prövning, om det finns synnerliga skäl. Enligt tredje punkten får tiden för hur länge en utlänning får vara ställd under uppsikt inte bestämmas till längre än absolut nödvändigt och får inte överstiga . Av fjärde punkten framgår att en domstol kan avstå från att hålla en muntlig förhandling om yrkat att domstolen ska besluta att utlänningen ska ställas under uppsikt. Det får ske om det är uppenbart att en muntlig förhandling inte behövs. Så kan t.ex. vara fallet om yrkandet medges eller om ingen av parterna vill ha en muntlig förhandling. Enligt femte punkten kan en domstol i vissa fall hålla en muntlig förhandling i en uppsiktsfråga utan att en utlänning är närvarande. Ofta torde det i de fallen finnas skäl att avslå ett yrkande om uppsikt eller en begäran om förlängning av den tid en utlänning får vara ställd under uppsikt och i stället överväga ett förvarstagande. För det senare krävs dock enligt 10 kap. 14 § ett yrkande från . När en domstol fattar ett beslut om att ställa en utlänning under uppsikt är det inte meningen att beslutet senare ska prövas av en domstol som då fastställer hur länge utlänningen får stå under uppsikt. Om en domstol beslutar att en utlänning ska ställas under uppsikt ska den därför enligt sjätte punkten även ange hur länge utlänningen får stå under uppsikt. Särskilda bestämmelser om regeringen 8 § Ett statsråd som är behörig när det gäller frågor om förvar är också behörig när det gäller frågor om uppsikt. Paragrafen, som är ny, definierar när ett statsråd är behörig när det gäller frågor om uppsikt. Den har tidigare behandlats i avsnitt 9.1.3. Av paragrafen följer att ett statsråd som är behörig när det gäller frågor om förvar även är behörig när det gäller frågor om uppsikt. Av 10 kap. 11 § framgår när ett statsråd är behörig när det gäller frågor om förvar. 9 § När ett statsråd beslutar att ställa en utlänning under uppsikt ska statsrådet även bestämma hur länge utlänningen får stå under uppsikt. Tiden får inte vara längre än absolut nödvändigt och får inte överstiga . Paragrafen, som är ny, reglerar handläggningen i ett regerings- ärende när ett beslut om att en utlänning ska ställas under uppsikt fattas. På samma sätt som när en domstol beslutar att en utlänning ska ställas under uppsikt ska ett statsråd som fattar ett sådant beslut alltid bestämma hur länge utlänningen får stå under uppsikt. Tiden får inte vara längre än absolut nödvändigt och får inte överstiga . 10 § Om en utlänning står under uppsikt när ansvarigt statsråd blir behörig när det gäller frågor om uppsikt och en domstol inte har fastställt hur länge utlänningen får stå under uppsikt ska statsrådet pröva beslutet om uppsikt . Om statsrådet anser att utlänningen ska vara fortsatt ställd under uppsikt ska statsrådet även bestämma hur länge det får ske. 9 § gäller då i tillämpliga delar.