sou · GZB310 · 2011-02-02 00:00:00 — Då många av GAISF medlemmar var mindre förbund, utvecklade organisationen i sam- arbete med samarbetsorganisationerna för de olympiska sommar- respektive vinteridrotterna ett koncept där flera förbund höll sina årsmöten i anslutning till varandra. Syftet var att öka samarbetet och kunskapsspridningen mellan medlemsförbunden. Den första gemen- samma mötesplatsen hölls 2003 och gavs namnet Sport Accord Convention. beslutade GAISF att ändra namn till Sportaccord och dess generalförsamling möts i anslutning till Sport Accord Convention. Sportaccord har 87 medlemmar som är inter- nationella idrottsförbund och 17 associerade medlemmar som är organisatörer av internationella tävlingar och idrottsrelaterade organisationer. Sportaccords syfte är att ena, stödja och främja sina medlemmar för att bevara och utveckla sina målsättningar, intressen, kommunikation och samarbete som Sportaccord vill bevara och respektera sina medlemmars självständighet. I Sportaccords stadgar avsnitt 7.A.5 punkt 16 framgår att orga- nisationer som söker medlemskap ska presentera ett dokument som beskriver huvudsakliga åstadkommanden och prioriteringar , bl.a. inom antidopning, förvaltning och främjande av kvinnor. I samarbete med IOC och har Sportaccord skapat ett projekt till stöd för en dopningsfri idrott för sina medlemmar. Pro- jektet ger stöd för att utveckla antidopningsregler som är förenliga med Världsantidopningskodens regler och ska skapa och bidra till synergieffekter genom utbyte av erfarenheter mellan medlemmarna. Projektet startade och kommer att utökas genom att erbjuda medlemmarna olika tjänster, med fokus på ekonomiska skal- fördelar och antidopningprogrammens genomförandekostnader. Mer information om Sportaccord finns på dess webbsida (). Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten antidopningsorganisationer (, ANADO) bildades av 17 nationella antidopningsorganisationer, däribland RF. Antalet medlemmar är 55 stycken. ANADO:s över- gripande syfte är att utveckla kvalitativa program i antidopnings- arbetet. För detta syfte har ANADO bl.a. satt upp följande mål: Stödja utvecklingen av allsidiga nationella antidopningsprogram. en resurs för antidopningsfackmän och anställda. Stärka och upprätthålla regelbunden kommunikation mellan medlemmarna. Främja utbyte av information, erfarenhet och utbildning mellan nationella antidopningsorganisationer. För intresserade medlemmar främja, marknadsföra och organisera antidopningstjänster för kunder i sportindustrin. Mer information om ANADO finns på dess webbsida (). (, IOC) är en internationell ickestatlig och icke vinstdri- vande organisation i den juridiska formen av en förening, med säte i , , (olympiska chartern avsnitt 15). Organisationen grundades och de första hölls 1896 i , . De första hölls 1924 i , . Den olympiska chartern är och den tjänar också som rättesnöre för rättigheter och skyldigheter för hela den olym- piska rörelsen. Chartern uttrycker tydligt att personer eller orga- nisationer som tillhör den olympiska rörelsen är bundna av bestäm- melserna i den olympiska chartern och ska foga sig efter IOC:s beslut (olympiska chartern avsnitt 1). Den olympiska rörelsen är utöver IOC själv, de olympiska och erkända internationella specialidrottsförbunden och de 205 nationella olympiska kommittéerna. Utöver dessa tre strukturer består den Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten olympiska rörelsen också av organisationskommittéer för . Vidare ingår de internationella idrottsförbundens nationella för- bund, klubbar och medlemmar, särskilt de aktiva idrottsutövarna vilkas intressen är en grundpelare i den olympiska rörelsens verksam- het. Dessutom omfattas även domare, tränare och andra idrotts- ledare. Den olympiska rörelsen inkluderar även andra organisa- tioner och institutioner som erkänns av IOC (olympiska chartern avsnitt 1). IOC består av upp till 115 ledamöter som är valda av IOC själv. Av dessa ledamöter ska högst 15 ledamöter vara aktiva idrottare, högst 15 stycken vara ordförande eller på hög nivå i internationella idrottsförbund och 15 stycken vara ordförande eller på hög nivå i nationella olympiska kommittéer och högst 70 stycken vara perso- ner med andra kvaliteter (olympiska chartern avsnitt 16). har tre aktiva ledamöter i IOC; , och . I den olympiska chartern beskrivs IOC:s uppdrag och roll i 16 punkter. IOC har bl.a. till uppgift att säkerställa att genomförs regelbundet och att leda kampen mot dopning inom idrotten. Chartern anger också att Världsantidopningskoden är bindande för hela den olympiska rörelsen. –2002 var det IOC som utarbetade den dåva- rande listan över förbjudna dopningsubstanser och metoder. IOC ansvarade även för att ackreditera godkända dopningslaboratorier. IOC har en medicinsk kommitté som tidigare bedrev arbetet med listan och ackrediteringar. Kommittén arbetar aktivt mot dopning inom idrotten och för skydd av de aktivas hälsa. Tre grundläggande principer styr kommitténs antidopningsarbete. Dessa är skyddet av idrottarens hälsa, respekten för medicinsk och idrottslig etik samt jämlikheten mellan alla tävlande idrottare. Sedan tillkomsten av har den medicinska kommitténs verksamhetsområde utökats och nya insatser har riktats särskilt i medicinska frågor för att skydda hälsan hos idrottsutövare på alla nivåer. En särskild medicinsk kod finns utarbetad vilken gäller vid alla . De internationella idrottsförbunden, nationella antidopningsorga- nisationer och genomför fortlöpande dopningskontroller på idrottsutövare på elitnivå. Som komplement till dessa kon- troller genomför IOC ett stort antal dopningskontroller i anslut- ning till . Som exempel kan nämnas att vid vinter- i genomfördes 700 dopningskontroller, vid Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten i genomfördes 1 300 kontroller och vid vinter- i genomfördes 2 000 kontroller. IOC är den största enskilda finansiären av budget. IOC betalar för hela den olympiska rörelsen av budget, resten fördelas på världens regeringar i enlighet med vad som beskrivs i avsnitt 3.1.3. Mer information om IOC finns på föreningens webbsida (). 3.5.8Court of Arbitration for Sport för tvistelösning (Court of Arbitration for Sport, ) etablerades 1984 på initiativ av IOC. Behovet från idrotts- organisationer av att ha en internationell överklagandeinstans inom idrotten hade ökat och en skiljedomstol inom idrotten etablerades. är en från idrottsorganisationerna oberoende institution. De mål som behandlas är främst tvistemål i kommersiella rättighets- frågor som sponsring samt tvistemål där idrottsorganisationers disciplinära beslut riktade mot idrottsutövare som vid dopnings- förseelser har överklagats till . Det internationella rådet för idrottens tvistelösning (for Sport, ICAS) bildades . ICAS är högsta instans inom och har som huvuduppgift att säkerställa oberoende och parternas rättigheter. Det gör den genom att säkerställa administrationen och finansieringen av . ICAS består av 20 höga jurister som är väl bekanta med frågor om skiljedomar och idrottslagstiftning. De utser skiljedomare och beslutar om bud- get och räkenskaper för . stadgar återfinns i Code of Sportsrelated Arbitration (CAS-koden). CAS-koden är indelad i två delar. En del är stadgar för grupper som arbetar för lösning i idrottsrelaterade tvistemål och en andra del är procedurregler. CAS-koden innehåller även en samling med- lingsregler för en icke-bindande, informell process som erbjuder parterna möjligheter till förhandling med hjälp av en medlare för att lösa en tvist. I CAS-koden finns regler för traditionell skiljedomsprocedur, skiljedomsprocedur i överklaganden, procedur för rådgivande ytt- randen och procedur för medling. Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten verksamhet är indelad i två avdelningar. En avdelning behandlar traditionella skiljedomsfall i tvistemål som ska avgöras i en instans och som hänvisats till . Den andra avdelningen behandlar överklagan av sista instans beslut inom idrotten. Varje avdelning leds av en ordförande. hade 275 skilje- domare som var utsedda av ICAS. En skiljedomare utses för en period och kan väljas om. Kraven på CAS-domare är liknande de som gäller för ICAS, se ovan. Domarna utses på förslag från IOC, internationella idrottsförbund eller nationella olympiska kom- mittéer. ICAS kan även utse skiljedomare för att säkerställa att idrottsutövarnas intressen tillgodoses (artikel S14 i CAS-koden) eller domare som är oberoende från idrottsorganisationer. Varje domare ska vara oberoende i sitt dömande och får skriva på ett intyg att han eller hon respekterar regler. Ett traditionellt fall i avgörs dels genom ett skriftligt för- farande, dels – om någon part önskar det – ett muntligt förfarande. Normalt äger prövningen rum i , , där har sitt säte. har därutöver kontor i , och i , . har även börjat sätta upp ad hoc domstolar vid större internationella mästerskap såsom vid och UEFA:s slutspel i för nationella fotbollförbunds lag i herr- fotboll. I ett mål som prövas av utses minst en och högst tre domare att pröva fallet. En stor del av de disciplinära fallen som prö- var är dopningsfall. prövar endast idrottsrelaterade fall där har jurisdik- tion genom idrottsorganisationernas regelverk. Som exempel kan nämnas att IOC har inskrivit i olympiska chartern att är över- klagandeinstans. har motsvarande roll även för de allra flesta internationella idrottsorganisationer. hade 318 nya fall att pröva, vilket var rekord. roll som överklagandeinstans i dopningsfall skrevs in i den första Världsantidopningskoden som antogs i . IOC för sin del kräver som beskrivits ovan att alla organisationer som önskar vara en del av den olym- piska rörelsen måste följa Världsantidopningskoden. Detta medförde att det , valde att lämna den olympiska rörelsen och sin plats som erkänd idrott av IOC efter- som inte ansåg sig vara beredd att överlämna ansvaret till att vara slutlig instans i dopningsfall inom bilsporten. Mer information om finns på dess webbsida (). Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten Det finns en kommersiell marknad där privata aktörer gör främst dopningskontroller men även policyarbete på uppdrag från idrotts- organisationer och nationella antidopningsorganisationer. () är ett svenskt serviceföretag med säte i som utför dopningskon- troller åt internationella idrottsorganisationer. Verksamheten startade –1991 genom att bolaget träffade ett avtal med Internatio- nella friidrottsförbundet om att genomföra dopningskontroller. har IDTM arbetat med cirka 20 internationella idrottsförbund. Företaget genomför inte bara dopningskontroller utan utför även andra arbetsuppgifter som rör antidopning. Som exempel kan nämnas utbildning, information och certifiering av dopningsregle- menten samt handläggning av dispensansökningar. Hela verksam- heten är ISO-certifierad. Företaget vänder sig i första hand till internationella idrotts- organisationer. Endast i något enstaka fall har samarbete etablerats med en nationell antidopningsorganisation. IDTM har drygt 15 anställda vid kontoret i och därifrån styr dessa personer 250 kontrollanter som genomför dopningskontroller i cirka 80 län- der runt om i världen I flera av dessa länder förekommer inga nationella dopningskontroller. Kontrollanterna betalas per upp- drag. Avtal finns med ett antal ackrediterade dopningslaboratorier, företaget har frihet att efter varje kontroll välja vilket laboratorium som ska anlitas. IDTM har stor erfarenhet av att genomföra dop- ningskontroller av idrottsutövare utom tävlan. Företaget framhåller att det genom en genomförd ändring av ägarskapet i bolaget, där starkare finansiärer tog över en stor del av aktierna i bolaget, har kapacitet att driva upp en verk- samhet var som helst i världen. Genom förvärv, alternativt upp- byggnad, av nya verksamheter inom antidopningsarbetet och ökning av volymer skulle kostnaderna för kontroller, analyser och annan verksamhet kunna sänkas. Mer information om företaget finns på dess webbsida (). Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten Bland andra privata företag som arbetar med dopningskontroller för internationella idrottsförbund eller för nationella antidopnings- organisationer kan nämnas Professional Worldwide Controls (PWC). Företaget genomför 16 000 kontroller och har cirka tio anställda vid sitt kontor i . Företaget anlitar därutöver cirka 120 frilansande kontrollanter som genomför dopningskon- troller i olika delar av världen. De flesta kontrollerna äger dock rum i . Mer information om företaget finns på dess webbsida (). Ett annat företag är Comprehensive Drug Testing (CDT) med bas i , . Företaget genomför drogtester på arbets- platser i som är inriktade på att vara drogfria. Inom idrotten genomförs dopningskontroller främst för att spåra AAS. Mer information om företagets verksamhet finns på dess webbsida (). På nationell nivå i finns även företaget () i . Företaget bildades och bedri- ver ett omfattande antidrogprogram riktat till idrottsorganisationer, såväl professionella ligor som nationella idrottsförbund. Mer infor- mation om företaget finns på dess webbsida (). I den organisatoriska skiss som presenteras nedan återfinns statens åtaganden på ena sidan och idrottsorganisationernas åtaganden på andra. Avsikten är att utifrån beskrivningen ovan och genom denna skiss tydliggöra olika strukturers roll i beslutsprocesser och möjlig- göra en diskussion framöver kring de olika uppgifter som vilar på olika aktörer, främst en nationell antidopningsorganisation, myn- digheter och idrottsorganisationerna. Nedan återges namnen på de organisationer som i skissen anges med förkortningar. Samtliga organisationer beskrivs ovan i detta kapitel. organ för utbildning, forskning och kultur (), Europeiska unionen (EU), International Anti-Doping Arrangement (IADA), Court of Arbitration for Sport (), (), International Sports Federations (ISF), samarbetsorganisation för ISF (Sportaccord), Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten (), (), (), (), European Sports Federations (ESF) nationell antidopningsorganisation (NADO), (), specialidrottsförbund (SF) och (). Det internationella arbetet mot dopning inom idrotten Figur 4 Internationell utblick på antidopning inom idrotten 4Antidopningsarbetet inom idrotten i förhållande till gällande internationella konventioner Enligt direktiven ska utredningen beakta de svenska åtaganden som följer av ratificeringen av olika konventioner som kan vara tillämp- liga för antidopningsverksamhetens bedrivande och organisering. I detta kapitel redovisas hur har ansetts uppfylla kraven i sådana konventioner. Frågan hur de svenska åtagandena förhåller sig till och den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna behandlas i kapitel 9. Andra internationella instrument som kan vara tillämpliga på antidopningsarbetet är: konvention mot dopning inom idrotten (ETS No. tilläggsprotokollet till konvention mot dopning inom idrotten (ETS No. 188), och den internationella Unescokonventionen mot dopning inom idrotten. Av betydelse för det internationella harmoniseringsarbetet är också Världsantidopningsprogrammet. Programmet och dess inverkan på idrottens regelverk redovisas närmare i avsnitt 3.2. Antidopningsarbetet inom idrotten i förhållande till gällande internationella konventioner SOU 2011:10 4.2Europarådskonventionen mot dopning inom idrotten och dess tilläggsprotokoll ratificerade 1990 antidopningskonvention. Ratifikationen av konventionen föregicks av propositionen Om godkännande av konvention mot dopning (prop. 1989/90:142) där regeringen föreslog att godkänna en ratifikation. Regeringen hänvisade till att en anslutning till konven- tionen inte förutsatte någon lagändring eller annan särskild åtgärd för del. beslutade i enlighet med regeringens förslag (bet. SoU30, rskr. mot dop- ning inom idrotten återfinns som bilaga 2. signerade , utan förbehåll för ratificering, ett tilläggsprotokoll till konven- tionen (N2002/7907/). Enligt tilläggsprotokollet ska en övervakningsgrupp med repre- sentanter från alla de stater som slutit sig till konventionen kon- trollera tillämpningen och implementeringen av konventionen. Detta sker genom att en grupp utses av övervakningsgruppen med upp- gift att på plats bilda sig en uppfattning om verksamheten och dess överensstämmelse med konventionen och därefter avge en rapport. Inför besöket upprättar värdlandet en nationell rapport om anti- dopningsarbetet i landet i förhållande till konventionen. genomgick en sådan utvärderingsprocedur . En rapport om antidopningsverksamhet upprättades inom (Dnr Ju2003/8283/D). Utvärderingsgruppens hade följande rekommendationer utifrån sin granskning av antidopningsverksamhet i förhållande till antidopningskonventionens bestämmelser: Den nationella lagen (1991:1969)om förbud mot vissa dop- ningsmedel (dopningslagen) bör förses med en bilaga av vilken framgår vilka substanser som omfattas av lagen. Bilagan bör även omfatta andra (exemplifierade) substanser som finns på lista över förbjudna substanser och metoder. Det bör övervägas om befintlig nationell lagstiftning tillåter en snabb aktion från polisen vid en utredning om dopningsmiss- SOU 2011:10 Antidopningsarbetet inom idrotten i förhållande till gällande internationella konventioner bruk i samband med ett idrottsevenemang (jämför artikel 4 i konventionen). Utbildning av polis och tullpersonal i dopningsfrågor bör kunna införas i större skala i grundutbildningen och seminarier arran- geras för att därigenom öka den allmänna kunskapen avseende smuggling av dopningsmedel (jämför artikel 4 och 6 i konven- tionen). Dopinglaboratoriet i har potential och bör utöka sitt samarbete med dopningslaboratorier i andra länder, särskilt i cen- trala och östra (jämför artikel 5 och 8 i konventionen). En utvärdering bör göras beträffande effektiviteten i utbild- ningsprogram, såväl inom som utanför idrotten. Erfarenheter från olika projekt bör användas för att utarbeta en strategisk plan för utbildning och information. Projekt om dopning i skolor bör utökas (jämför artikel 6 i konventionen). ledamöter bör hämtas bland jurister och andra experter utanför idrotten. Stöd bör erbjudas för att för- bättra kvaliteten i de små specialidrottsförbundens dömande verksamhet avseende dopningsförseelser. Det bör klargöras att en idrottsutövares entourage (ledare, tränare m.fl.) omfattas av mot dopning. En aktiv policy avseende internationellt arbete mot dopning bör utarbetas av såväl staten som (, RF) (jämför artikel 8 i konventionen). Vid besöket förklarade RF att det inte kunde uppstå någon jävsituation när dömde i dopningsförseelser eftersom frågan om jäv prövas i varje enskilt fall (jämför artikel 7 i konventionen). Vad har hänt sedan rekommendationerna lämnades? Beträffande rekommendationen att anta en bilaga till dopnings- lagen med förbjudna dopningssubstanser, artikel 4 har den ändringen skett att en expertgrupp under ledning av har tillsatts med uppgift att lista de substanser som bör anses omfattas av dopningslagen. Då dopningslagen är generisk blir en Antidopningsarbetet inom idrotten i förhållande till gällande internationella konventioner SOU 2011:10 sådan lista i form av en bilaga till lagen snabbt inaktuell. En bilagd lista skulle medföra att lagstiftaren ofta ligger efter den som tar fram nya medel med sådana substanser som lagen omfattar. Dop- ningslagen, som omfattar alla människor i , har inte utökats avseende typ av substanser. Efter det att en del missförstånd rättats till kvarstod endast rekommendationerna avseende utbildning och en policy avseende internationellt arbete från statens sida respektive från idrotten. Medlemmarna i utvärderingsgruppen var från länder där anti- dopningsorganisationen ligger utanför idrotten. Även om organisa- tionsformen därför kändes ovan för dem, ansåg de inte att orga- nisationsformen stred mot konventionen. Avslutningsvis kan nämnas att artikel 2 i konventionen defi- nierar idrottsutövare som en person som deltar i organiserad idrott. I har detta tolkats som en person som är ansluten till ett förbund som är medlem i RF. Som redovisas i avsnitt 8.4.3 finns det flera organisationer utanför RF som bedriver en verksamhet som kan karaktäriseras som organiserad idrott. Som exempel kan nämnas som är ett nationsförbund under Internationella . För- bundet bedriver organiserad idrott och har undertecknat Världs- antidopningskoden. Det svenska förbundets medlemmar dopnings- kontrolleras inte av RF och omfattas således inte av statens stöd till antidopningsverksamhet. Värt att notera är att sedan antidopningsverksamhet granskades har Världsantidopningskoden beslutats och implementerats inom RF-idrotten i . 4.3Unescokonventionen mot dopning inom idrotten I en promemoria upprättad i , daterad (Ju 2005/2462/D), redovisas konsekvenserna för av en eventuell ratifikation av den internationella konventionen mot dop- ning inom idrotten i . I promemorian konstaterades att Europaråds- respektive Unescokonventionen mot dopning inom idrotten inte står i konflikt med varandra och att kan vara anslutna till båda konventionerna . Världsantidopnings- koden har en central roll i Unescokonventionen. Beträffande frågan om krav på utbildning i konventionen konstaterades att Europa- SOU 2011:10 Antidopningsarbetet inom idrotten i förhållande till gällande internationella konventioner rådets utvärderingsgrupp riktat viss kritik mot angående utbildningsinsatser, i synnerhet i skolan, varför kompletterande åtgärder kunde behöva vidtas på detta område. Unescokonven- tionen skulle här inte innebära ytterligare krav. Vidare konstaterades att en ratifikation av Unescokonventionen mot dopning inom idrotten inte krävde någon ändring av svensk lag eller att behövde genomföra några andra särskilda åtgärder. ratificerade som första land konventionen 2005 (Ju2005/2462/D). Konventionen hade ratificerats av 151 stater som tillsammans omfattar av världens be- folkning. Unescokonventionen mot dopning inom idrotten åter- finns som bilaga 3. Ratificeringen av konventionen innebär att det antidopnings- arbete inom idrotten som bedrivs i inte strider mot Unesco- konventionen mot dopning inom idrotten. 5Antidopningsarbete inom och utanför idrotten 5.1Bruk av dopningsmedel i samhället Redan vid tillkomsten av lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel (dopningslagen), angav regeringen (1990/91:199) att förekomsten av dopningsmedel inte enbart var ett problem för idrottsrörelsen utan att dessa medel även fanns i andra samman- hang där kroppsaktiviteter förekom, och då kanske främst bland kroppsbyggare på motionsnivå. Tillkomsten av dopningslagen moti- verades främst av de aktuella medlens hälsorisker. I betänkande Bättre kontroll av miss- bruksmedel – En effektivare narkotika- och dopningslagstiftning m.m. (SOU 2008:120 s. 138 f), beskrivs den historiska bakgrunden från att dopningsmedel kom till användning som prestationshöj- ande medel i samband med idrottsutövning till att bli missbruks- medel utanför idrotten. Samhällets syn på bruk av dopningsmedel, och då i första hand anabola androgena steroider (AAS), som ett växande samhällspro- blem har successivt skärpts. Detta understryks i Narkotikautred- ningens betänkande som föreslog en kraftig straffskärpning för grovt dopningsbrott. Regeringen har beslutat en proposition En effektivare narkotika- och dopningslagstiftning (prop. 2010/11:4) där straffet för grovt dopningsbrott föreslås höjas till högst fängelse. Viss osäkerhet finns kring omfattningen av bruket av dopnings- medel i idrotten inom (, RF). Dopningskontroller inom RF-idrotten sker inte Antidopningsarbete inom och utanför idrotten slumpvis utan kontrollprogrammet är utformat främst för kontroll av elitidrottare och främst i sådana idrotter där dopning anses ge störst effekt för en förbättrad tävlingsprestation.