sou · GZB310 · 2011-02-02 00:00:00 — Antidopningsarbete i började mera uttalat inför det första världsmästerskapet i friidrott, som genomfördes i . Året efter bildades en nationell dopningskommitté, vars verksamhet utvecklades successivt, vilket resulterade i en 1990 nybildad orga- nisation inom Testing (Liite ry). Dopningsskandalerna vid världs- mästerskapen i längdskidåkning i ledde bl.a. till bildandet av en ny fristående och oberoende organisation, , ADK registrerad förening (FINADA). I blir en ideell förening juridisk person genom att registrera sig i föreningsregistret vid . FINADA bör- jade sin verksamhet . Medlemmar är Idrott som är det finska riksidrottsförbundet, , paralympiska kommitté, och staten, som representeras av . FINADA finansieras genom statsbidrag och fick 2009 samt bidrag för genomdrivande av särskilda projekt. Antidopningsverksamheten i andra länder Inom FINADA finns en styrelse som består av sex ledamöter. Det är medlemmarna som utser ledamöterna. Staten utser tre leda- möter. Dessutom finns en representant för idrottsutövarna med rätt att närvara och yttra sig vid styrelsemötena. Styrelsen ansvarar för strategiska aktiviteter inom antidopningsområdet och antar, efter samråd med specialidrottsförbunden, antidopningsregelverket som ska följa Världsantidopningskoden. 6.4.2Verksamhet inom den organiserade idrotten Vid FINADA:s kontor arbetar 10 personer och därutöver finns en deltidsanställd medicinsk chef. FINADA har 25 dopningskontrol- lanter runt om i och utomlands vid behov som är deltids- anställda. De huvudsakliga uppgifterna för FINADA är att genom- föra dopningskontroller och ansvara för olika utbildningsaktiviteter. Antidopningsverksamheten är ISO-certifierad. Vidare bedrivs visst arbete på internationell nivå genom att bistå andra länder i deras antidopningsarbete. Utbildningsaktiviteterna har särskild fokus på elitidrottsutövare men samarbete sker med olika organisationer och utbildningsanstalter. Varje specialidrottsförbund ska ha ett antidopningsprogram och utbildningen planeras tillsammans med FINADA så att den är an- passad till förbundets verksamhet. Utbildningsverksamheten vänder sig också till personer på föreningsnivå, idrottsskolor m.fl. FINADA producerar informativt material som kan publiceras i idrottsförbundens egna tidskrifter. Användningen av materialet är kostnadsfritt så länge FINADA anges som författare till materialet. En dispenskommitté inom FINADA beslutar om dispensansök- ningar. Inom FINADA finns också en övervakningsnämnd. Nämnden består av tre medicinskt utbildade personer och en jurist. Nämnden handlägger bestraffningsärenden och beslutar om ett brott mot idrottens antidopningsregler har skett och vilket straff som är lämpligt. Strafftidens längd bestäms av specialidrottsförbundet. Nämnden har också andra uppgifter i samband med överklaganden av dispensbeslut eller andra beslut m.m. Mer information om FINADA finns på dess webbsida . Antidopningsverksamheten i andra länder Analyser av dopningsprover utförs av det av ackrediterade . Analyskostnaderna betalas av FINADA. 6.4.4Verksamhet utanför den organiserade idrotten och har i samråd utarbetat ett system med vilket gym- och träningsanläggningar kan stödja den rena motionsidrotten genom att ansöka om ett certifikat som ett tecken på samarbete. I det ingår att gym- och träningsanläggningen ska förebygga bruk, distribution eller marknadsföring av inom idrotten förbjudna dopningssubstanser. Ägarna av gym- och trä- ningsanläggningar åtar sig att utesluta eller på annat sätt förhindra träning av medlem som brutit mot dessa regler. Certifikatet är ett erkännande för de värderingar, moral och attityder som gym- och träningsanläggningen står för. mot dopning inom idrotten utarbetades politiskt vid i varefter ratificerade konventionen 1991 och anslöt sig till mot dopning inom idrotten 2006. har ingen lagstiftning mot dopning inom idrotten. I bedrivs antidopningsverksamheten inom dess centrala idrottsorganisation og Ólympíusamband Íslands (ÍSÍ). Organisationen som även är omfattar dock inte alla idrotter på . ÍSÍ har undertecknat Världsanti- dopningskoden och har implementerat den i sina regler. ÍSÍ är den isländska idrottens NADO och antidopnings- verksamhet finns således inom ÍSÍ. Mer information om ÍSÍ finns på dess webbsida (/pages). 6.5.1Verksamhet inom den organiserade idrotten En dopningskontrollkommitté, som utses av , består av tre ledamöter. Staten genom Ministeriet för utbildning, veten- skap och kultur har möjlighet att namnge en av ledamöterna. Antidopningsverksamheten i andra länder Kommittén har ansvaret för planering och utförande av dopnings- kontroller samt handläggning och utredning av analysresultat som tyder på användning av förbjuden substans. I dess uppgifter ingår också att tillsammans med antidopningskommittén organisera och bidra till utbildning om missbruk av droger bland idrottsutövare och dopningskontrollanter. I antidopningskommittén ingår medlemmar med juridisk res- pektive medicinsk eller annan vetenskaplig kompetens. Den ska, förutom ovan nämnda uppgift, fungera som rådgivande organ till när det gäller utformning av regelverket om dopning och dopningskontroll av idrottsutövare. Kommittén har vidare till uppgift att anmäla förseelser mot antidopningsreglerna. Den dömande verksamheten ligger inom ÍSÍ, såväl i första som i andra instans. En idrottsutövare kan därutöver överklaga till Court of Arbitration for Sport (). Enligt stadgarna får ÍSÍ låta någon annan organisera och genom- föra dopningskontroller samt göra anmälan i fall som avser miss- tänkta förseelser mot antidopningsreglerna. Analys av dopningsprover utförs i på dopningslaboratoriet i . En projektgrupp inom ÍSÍ tillsattes 2007 för att utreda om NADO:n framöver skulle ligga inom eller utanför ÍSÍ. Förslaget var att NADO:n skulle skiljas från ÍSÍ och bli en självständig orga- nisation. På grund av den finansiella krisen i har beredningen av förslaget blivit försenad. Mycket talar för att förslaget kan för- väntas bli antaget. 6.5.2Verksamhet utanför den organiserade idrotten ÍSÍ utför dopningskontroller såväl i idrotter inom organisa- tionen som, efter begäran, i fitnessidrotter och i fängelser. ratificerade mot dopning inom idrotten 1996 och anslöt sig till mot dop- ning inom idrotten 2005 som andra land efter . är aktiv i det internationella arbetet mot dopning och deltar i IADA Antidopningsverksamheten i andra länder har förlagt sitt högkvarter till och får ett betydande finansiellt stöd från federala regering och regeringen i delstaten . skapade tidigt ett aktivt antidopningsprogram i samband med de 1976 i , som sedan utvecklades vidare inför och genomförandet av de olympiska vin- terspelen 1988 i , . En betydande roll för en fortsatt ökad aktivitet mot dopning inom idrotten hade också det positiva dopningsprovet från den kanadensiska sprintern vid de 1988 i , . Det senare avslöjandet ledde till att tillsatte en särskild utredning, den s.k. som gav 70 rekom- mendationer med åtgärder som behövde göras för att bekämpa dop- ningen inom idrotten i . Resultatet blev en sammanslagning av tre befintliga strukturer; (), () och senare även Fair Play . bildades den nuvarande organisa- tionen in Sport (CCES), vilken är en icke vinstdrivande organisation. antog federala regering tillsammans med provins- regeringarna ett gemensamt policyprogram mot dopning inom idrotten (Canadian Policy Against Doping in Sport). har ingen antidopningslag utan policyprogrammet bygger på frivilligt samtycke från idrottsorganisationer. En förutsättning för de idrotts- organisationer som tar emot statliga bidrag är att de implementerar detta program i sin verksamhet och ger CCES rätt att dopnings- kontrollera deras aktiva idrottare. Programmet har en nyckelroll i arbete mot dopning inom idrotten och har senast reviderats 2010 för att motsvara kraven i Världsantidopningskoden. Ett syfte med det internationella engagemanget är att säkerställa att icke dopade kanadensiska idrottare som tävlar internationellt ska kunna göra det på lika villkor utan att idrottare från andra länder är dopade. Mer information om CCES finns på dess webbsida (). Antidopningsverksamheten i andra länder Utifrån programmet har CCES satt upp sin målsättning att fostra etisk idrott för alla kanadensare. Deras vision är att idrotten i ska präglas av följande egenskaper: En idrott som är tillgänglig för alla kanadensare där alla del- tagare känner sig trygga och välkomna. En idrott som värderar deltagande och framstående egenskaper. En idrott som är byggd på respekt, rent spel och hög etisk stan- dard. En idrott som hängivet fostrar och försäkrar bevarandet av idrottens glädje och positiva hälsoeffekter. CCES har i sitt program hela kanadensiska folket som målgrupp. Kontrollverksamheten riktar sig främst till elitidrottare i olympiska idrotter men även eliten i andra idrotter. Idrotten i bredare per- spektiv berörs främst av värdegrundande information. Såväl elit som yngre talanger ges även utbildning, främst genom Internetbaserat utbildningsmaterial kring etiska frågor och antidopning. CCES genomförde /09 sitt högsta antal dopnings- kontroller någonsin, 3 951 stycken, av dessa var 16 positiva. Av dessa positiva analyser avsåg 10 stycken bruk av cannabis. har ett av ackrediterat dopningslaboratorium i som utför analyser åt CCES. Inför och under de olym- piska i , arbetade flera ledande personer från CCES i den olympiska antidopningsorganisationen för spelen, vilket bidrog till att CCES under den tiden ökade foku- seringen på kärnuppgifterna. CCES basverksamhet finansieras av Sport som är en statlig myndighet som ger stöd till idrotten i . Dessutom bedriver CCES projektverksamhet som finansieras genom de sam- arbetsorganisationer som finns i respektive projekt. Vanliga projekt är inriktade på att stödja idrottsförbund och klubbar med att utveckla etiska program och riktlinjer för verksamheten. Tvistelösning i idrottsfrågor i Genom ett tillägg i federala lag om främjande av fysisk aktivitet och idrott etablerades 2004 en idrottens tvistelösnings- organisation i form av ett icke vinstdrivande företag, Sport Dispute Antidopningsverksamheten i andra länder (), se webbsidan www.crdsc- sdrcc.ca/documents/eng/Bill-C-12.pdf. Av lagen framgår att de tvistelösningar som SDRCC avger inte är bindande vid en eventuell prövning i domstol. Syftet med SDRCC är att erbjuda idrotts- rörelsen ett nationellt alternativ för tvistelösning av idrottsdispyter och ge experthjälp och stöd för alternativa lösningar i tvistemål. Med ovanstående menas tvister mellan idrottsorganisationer och tvister mellan idrottsorganisationer och enskilda som har anknyt- ning till dem, inklusive dess medlemmar. För mer information se webbsidan (/eng/about-history.jsp). dömer SDRCC även i dopningsmål. Det arbetet organiseras i en dopningstribunal där i första instans en domare som hämtas bland skiljedomarna bestämmer påföljden. CCES föreslår påföljden i ett positivt dopningsfall som den skyldiga kan välja att acceptera eller föra vidare till tribunalen. Dopningstribunalens beslut i första instans kan överklagas och då utser Dopningstribunalen tre domare bland skiljedomarna som tillsammans prövar domen. Därefter kan domen inte överklagas i , men till Court of Arbitration for Sport () i enlighet med Världsantidopningskodens regler. har ratificerat mot dopning inom idrotten 1995. mot dopning inom idrotten ratificerades av 2006. har ingen lagstiftning mot dopning inom idrotten. Enligt uppgift förbereds dock en lag om dopning inom idrotten för att underlätta överföring av personskyddad information i enlighet med Världsantidopningskodens bestämmelser. deltar aktivt i IADA och ANADO. Anti-doping Autoriteit Nederland bildas Stiftelsen i Nederland (stiftelsen) bildades och har haft verksamhet . Stiftelsen är en sam- manslagning av två olika organisationer dels NeCeDo som arbetade med förebyggande insatser som information och utbildning, dels DoCoNed som arbetade med dopningskontrollverksamhet. Samman- slagningen pågick och medförde betydande kost- Antidopningsverksamheten i andra länder nader utöver budget. Ministeriet för hälsa, välfärd och idrott be- kostade merkostnaderna vid starten av stiftelsen genom ökade bidrag. Anti-doping Autoriteit Nederlands verksamhet I det förebyggande arbetet definieras olika målgrupper och olika informationskanaler används för dem. För elitidrottare bedrivs omfattande information om dopning som innefattar bl.a. hälsorisken, idrottsutövarens rättigheter och skyldigheter enligt dopningsreglerna, dopningskontrollsprocedurer och en informationskampanj kallad Dope Free. Kampanjen syftar till att föra ut elitidrottarnas negativa uppfattning om dopning och därigenom påverka attityder bland ungdomar och andra med- borgare. Alla elitidrottare som ingår i den registrerade dopnings- kontrollgruppen ska delta i den utbildning om dopning som stiftelsen har. En annan målgrupp är den stödpersonal som finns runt elit- idrottaren. De ges en motsvarande information som elitidrottarna får men information ges med inriktning på stödpersonalens rättig- heter och skyldigheter enligt antidopningsreglerna. För personal vid gym- och träningsanläggningar genomförs utbildning av instruktörer m.fl. Då ges information om olika typer av dopning, riskerna med bruk av dopningsmedel och hur dop- ningsmedel verkar samt vilka biverkningar de kan ha. Vidare infor- meras om risker med näringstillskott, förebyggande insatser samt en särskild informationskampanj kallad Eigen Kracht. För målgrupperna finns tre olika informationsverktyg. Elitidrottarna och stödpersonal medverkar i webbsidan och får information via e-post eller tele- fon. Personal vid gym- och träningsanläggningar får även de informa- tion via e-post och telefon samt via webbsidan . Stiftelsens information via telefon och e-post är koncentrerad till den s.k. Doping Infolijn som är öppen klockan 13.00–16.00. genomfördes drygt 1 400 sådana kontakter, en ökning innan. Av kontak- terna med idrottsutövare var elitidrottare och utövare på gym- och träningsanläggningar eller idrottsskolor. Stiftelsen genomförde 2009 sammanlagt 2 065 dopningskontroller i det nationella dopningskontrollprogrammet som omfattar 32 olym- piska specialidrottsförbund och 17 ickeolympiska förbund. Antidopningsverksamheten i andra länder över genomförde stiftelsen ytterligare 571 dopningskontroller på beställning av främst internationella specialidrottsförbund. För analyser av dopningsprover köper stiftelsen tjänster från två av ackrediterade dopningslaboratorier, dels laboratoriet i , , dels laboratoriet i , . Mer information om stiftelsen finns på dess webbsida . ratificerade Europarådskonvention mot dopning inom idrotten 1994 och tilläggsprotokollet till konventionen 2008 samt mot dopning inom idrotten 2007. har ingen lag mot dopning inom idrotten. genomgick en utvärdering av landets anti- dopningsverksamhet i förhållande till mot dopning inom idrotten. Uppgifterna i detta avsnitt är hämtade från den rapport som upprättades i samt den rapport som lämnades av den av konventionens Övervakningsgrupp utsedda granskningsgruppen (T-DO (2010) 17). Antidopningsverksamheten är en del av elitidrottsverksamheten i vilket ger förbundsstaten mandat att agera. Breddidrotten i är en fråga som hanteras av respektive delstat. Antidopningsverksamheten sker i samverkan mellan förbunds- staten (), delstaterna, tyska olympiska idrottsför- bundet och den nationella antidopningsorganisationen (Nationale , ). Idrottsrörelsen består av självständiga ideella organisationer, vars självbestämmanderätt respekteras högt. Implementeringen av den av antagna antidopningspolicyn grundar sig på överenskommelse mellan för- bundsstaten, delstaterna och idrottsrörelsen. Samarbetet mellan förbundsstaten (), delstaterna, tyska olympiska idrottsförbundet och är formaliserat i olika överenskommelser ingående i en nationell antidopningsplan, anta- gen . Idrottens paraplyorganisation är Deutsche Olympische Sport Bund (DOSB). Den bildades genom en sammanslagning av Antidopningsverksamheten i andra länder tyska olympiska kommittén och tyska riksidrottsförbundet. I DOSB ingår 60 nationella olympiska och icke-olympiska specialidrottsför- bund. De 16 delstaterna har också sina paraplyorganisationer, vilka omfattar all idrott inom respektive delstat med särskild fokus på motionsidrott och unga idrottsutövare. bildades som en stiftelse av förbundsstaten, delsta- terna och staden , där har sitt säte, samt privata före- tagare. Stiftelsekapitalet var motsvarande med avsikten att skulle kunna agera oberoende. Nationale Antidoping Agentur verksamhet ersatte den för tyska riksidrottsförbundet och den olympiska kommittén gemensamma . De fem första årens verksamhet präglades av stor skillnad mellan förväntningarna på den nya organisationen och de resurser som ställdes till dess för- fogande. var nära en konkurs. finansieras av staten och genom intäkter för uppdrag till idrottsorganisationerna. Stiftarna representeras i en överstyrelse som har till uppgift att övervaka användningen av stiftelsekapitalet och fattade princip- beslut. Stiftelsen har också en styrelse, bestående av fem experter inom olika områden samt stiftelsens verkställande direktör. Styrelsen beslutar om NADA:s huvudsakliga arbete. NADA:s verksamhet består i att implementera ett standardiserat dopningskontrollsystem i , bevilja dispenser och besvara frågor om droger och mediciner, arbeta med förebyggande insatser, implementera Världsantidopningskoden i NADA-koden, bistå förbund och idrottsutövare med (juridisk) rådgivning, etablera en oberoende skiljedomstol inom idrotten, samt Världsantidopningskoden har implementerats i NADA-koden. Bun- denheten gentemot NADA-koden säkerställs genom de olika special- idrottsförbundens stadgar och genom licenser eller avtal med Antidopningsverksamheten i andra länder Att ha implementerat koden är en förutsättning för statliga och delstatliga bidrag. organiserar dopningskontroller utanför tävlingar för alla specialidrottsförbund och hanterar vistelserapportering och bom- kontroller som uppstår när en dopningskontrollant inte kan finna en idrottsutövare på den plast som han eller hon uppgivit i sin vis- telserapportering. Vidare utförs kontroller i samband med tävlingar i de flesta specialidrottsförbund inom deras respektive organisation. NADA:s kontroller genomförs av ett privat företag, som inte är ISO-certifierat enligt kontrollstandard, men där har krav på kvaliteten vid genomförandet. För analyser av dopningsprover finns i två av ackrediterade dopningslaboratorier. Laboratorierna finns i och . De är knutna till universitet och forskningsverksamhet. avgör till vilket laboratorium tagna dopningsprov ska skic- kas. Laboratorierna erhåller bidrag från staten. uppgick bidragen till . Beslut i ärenden om påstådda förseelser mot dopningsreglerna fattas, beträffande tävlingskontroller undantagsvis inom idrotten ifråga, mestadels av oberoende skiljedomstolar. Mer information om finns på dess webbsida www. 7Utformningen av den framtida antidopningsverksamheten Enligt direktiven ska utredningen lämna förslag till utformning av den framtida nationella antidopningsverksamheten och undersöka möjligheterna att bilda en fristående nationell antidopningsorga- nisation, som staten och idrottens centrala organisation ska ha ett delat ansvar för. Utredningen ska vidare bedöma i vilken mån en ny nationell antidopningsorganisation kan bidra till samhällets insatser mot dopning utanför idrotten. Idrottens antidopningsarbete i sker inom (, RF). I kapitel 2 har lämnats en beskrivning av arbetet mot dopning. RF har sedan starten av antidopningsarbetet varit den nationella antidopningsorganisa- tionen inom idrotten. Som redovisats i kapitel 3 har tillkomsten av Världsantidopningsbyrån (, ) 1999 och antagandet av Världsantidopningskoden medfört ökade ambitioner och krav på idrottsorganisationerna, staterna och de natio- nella antidopningsorganisationerna i världen, även i . Antidopningsverksamheten inom RF-idrotten har vuxit i omfatt- ning . Genom ökade statliga bidrag för verksam- heten har den kunnat utvecklas utifrån intentionerna i Världsanti- dopningskodens bestämmelser och de internationella standards som beslutar. Utformningen av den framtida antidopningsverksamheten Övervakningsgruppen för Europarådskonvention mot dopning inom idrott har 2004 genomfört en utvärdering av åtaganden enligt konventionen och av gruppens utvärderingsrapport framgår att antidopningsverksamheten i bedrivs på ett bra sätt, även om ett antal rekommendationer till förbättring gavs. Utvärderingen genomfördes dock på antidopningsverksamheten innan Världsanti- dopningskoden trädde ikraft. Utredningen har i kapitlen 3, 4 och 6 gjort en kartläggning av den internationella miljön för idrottens antidopningsverksamhet. Av den redogörelsen framgår att den nuvarande ordningen med RF som nationell antidopningsorganisation (NADO) inte strider mot åtaganden enligt de två internationella antidopningskonventionerna inom idrotten i och . Gentemot idrottsvärlden i övrigt kan dock den nuvarande ord- ningen uppfattas som problematisk. Det krävs inte enligt Världsantidopningskoden att antidop- ningsverksamheten ska ligga utanför själva idrottsrörelsen. Det skulle dock kunna uppstå situationer där den svenska modellen kan ifrågasättas. RF ger bidrag till såväl elit- som breddidrotts- verksamhet i sina medlemsförbund som RF kontrollerar att dopning inte förekommer i samma förbunds verksamhet. För- bunden beslutar om RF:s ledande beslutsorgan och verksamhets- inriktning vid RF-stämman. Bara en misstanke om att dopnings- kontroller kan hanteras på sådant sätt att det påverkar utgången av idrottstävlingar eller att det finns en möjlighet att dölja en elit- idrottsutövares bruk av prestationshöjande medel kan påverka svensk idrotts trovärdighet internationellt. Tävlande och idrottsledare på internationell nivå från andra länder än skulle kunna miss- tänka att förseelser mot dopningsreglerna i av nationella skäl inte beivras i enlighet med Världsantidopningskoden. Det är den motsvarande trovärdighetsfrågan som i andra länder i lett till bildandet av en från idrotten fristående nationell antidopnings- organisation. En annan nackdel med nuvarande ordning är att i Europaråds- konvention mot dopning inom idrotten anges att konventionen omfattar all organiserad idrott. Alla idrottsorganisationer som bedriver verksamhet i är emellertid inte medlemmar i . Utformningen av den framtida antidopningsverksamheten Statens bidrag för antidopningsverksamheten har fördelats till RF. De statliga medlen täcker alltså endast antidopningsverksamhet inom de idrotter som är anslutna till RF. Det innebär att en idrott som inte är ansluten till RF inte omfattas av RF:s antidopnings- verksamhet eller annan statligt understödd antidopningsverksamhet även om idrotten verkar under ett internationellt förbund som är undertecknare av Världsantidopningskoden och alltså borde ha en nationell antidopningsverksamhet med kontroller och annan verk- samhet. Det är RF genom Riksidrottsstyrelsen (RS) som ytterst ansvarar för förbundets verksamhet gentemot medlemsförbunden samt mot regeringen och som bidragsgivare och mottagare av redovisning av bidragets användning. Detsamma gäller när någon enskild eller organisation riktar klagomål på förbundets verksamhet, även i dopningsfrågor. Ytterst är det även RS som företräder förbun- det i arbetsrättsliga frågor. RS ansvar i dessa delar kan inte delegeras. Av följer att – förutom att den har specificerade uppgifter – ska verka för och övervaka efter- levnaden av idrottens antidopningspolicy. Ansvaret för att ta fram en sådan policy och riktlinjer anses dock ligga hos RS och beslut om detta fattas av RF-stämman. Den policy som finns är att allt bruk av dopningsmedel är oacceptabelt och att inget idrotts- resultat är så värdefullt att bruk av dopningsmedel kan försvaras.