sou · GZB361 · 2011-09-29 00:00:00 — Det finns intervjupersoner som aldrig ens fick möjlighet att avsluta den obligatoriska folkskolan och det finns en icke obetydlig grupp som studerat vid universitet och högskolor. De finns också en grupp som har, eller har haft, ett framgångsrikt yrkesliv. Flera personer har under livet, trots att de inte fick möjlighet att gå klart folk- eller grundskola, kompletterat sin utbildning och läst vidare på högskolenivå. För att förstå denna spännvidd har vi regi- strerat intervjupersonernas samlade utbildningsnivåer, inte bara under barndomen och uppväxten, utan även senare i livet. Av intervjupersonerna är det 143 personer som bedrivit någon form av universitets- och högskolestudier. 159 personer fick, av olika skäl, inte fullfölja den obligatoriska folk- eller då de normalt skulle ha gått i skolan. Men bland dessa 159 personer återfinns även en handfull personer som trots det återupptagit sina studier senare i livet och studerat vid hög- skola. Många intervjupersoner har särskilt uppgett sin utbildning som en personlig framgångsfaktor både i yrkesliv och privatliv. Bristen på utbildning har för många andra inneburit försämrade inkomstmöjligheter. Utbildning har också handlat om självkänsla. Skillnaderna i hur mycket man varit sysselsatt är markant vid en jämförelse mellan dem som inte gick klart den obligatoriska folk- eller och den grupp som studerat vid högskola eller universitet. Det föl- jande diagrammet illustrerar detta. 1 Källa: statistik för sjuk- och aktivitetsersättning avseende åren 2005– 2010. Hur har det gått senare i livet? Diagram 8.1 Intervjupersonernas yrkeslivserfarenheter i förhållande till utbildningsbakgrund i procent Studerat vid universitet/högskola Ej fullgjord obligatorisk skola De intervjupersoner som uppgett att de gick klart i den obliga- toriska skolan, har i betydligt högre utsträckning arbetat helt eller delvis, jämfört med de personer som inte gick klart den obligato- riska skolan. De intervjupersoner som studerat vid högskola eller universitet har också i mer än dubbelt så stor omfattning arbetat heltid under det vuxna livet jämfört med den grupp som inte gick klart den obligatoriska skolan. De intervjupersoner som studerat vid universitet och högskola har i hälften så hög utsträckning arbetat delvis, jämfört med den grupp som inte gick klart folk- eller . Med reservation för de personer som senare under livet kompletterade sin utbildning är mönstret tydligt. Bland intervju- personerna har skolgång och utbildningsnivå haft avgörande bety- delse för hur yrkeslivet kom att bli. I det följande diagrammet redovisar vi intervjupersonernas sys- selsättningssituation vid själva intervjutillfället i förhållande till utbildningsnivå. Ålderspensionärerna har undantagits. Hur har det gått senare i livet? Diagram 8.2 Sysselsättningsstatus i förhållande till utbildningsnivå vid intervjutillfället. Skillnaderna är markanta. Det är färre förtidspensionärer, arbets- lösa och sjukskrivna bland dem med utbildning från högskola eller universitet. Andelen som arbetar är också högre i gruppen med högskole- eller universitetsutbildning. 7.1.2Vad intervjupersonerna anser om vanvårdens betydelse för vuxenlivet Endast några få intervjupersoner har sagt att vanvården i barn- domen har varit betydelselös för vuxenlivet. Det är vanligare att de hävdar att vanvården haft ensidigt negativa effekter för vuxenlivet. För att illustrera svaren har utredningen registrerat de livs- omständligheter som uppgetts som en effekt av vanvården och som många menar negativt har påverkat det vuxna livet. I följande diagram finns några av de mest beskrivna livserfaren- heterna återgivna i procent. Hur har det gått senare i livet? Diagram 8.3 Intervjupersonernas uppfattning om vanvårdens betydelse för vuxenlivet, fördelat på kvinnor och män, angett i procent av samtliga intervjuade Psykisk ohälsa/psykiatriska kontakter Männen har i mer än dubbelt så stor omfattning som kvinnorna berättat att det vuxna livet inneburit kortare eller av alkohol- eller narkotikamissbruk. Männen har också oftare uppgett kriminalitet. Kvinnorna uppger i betydligt större omfattning än männen att de fått egna barn omhändertagna vid ett eller flera tillfällen. Av de 167 kvinnor som fått den direkta frågan vid intervjuerna efter , har 21 personer svarat att de fått ett eller flera av sina barn omhändertagna. Det är av de intervjuade kvin- norna under den tiden. Perioder av hemlöshet har drabbat männen i högre utsträckning. Andelen kvinnor som prostituerat sig är större än männen. De områden där de rapporterade könsskillnaderna är minst har varit psykisk ohälsa, psykiatriska kontakter, allvarliga självmords- tankar och självmordsförsök. Sammantaget hävdar många intervjupersoner att deras vuxna liv har präglats av det som hände som placerad. Det för- enar dem mer än något annat under vuxenlivet. Hur har det gått senare i livet? En stor andel av de intervjuade har under intervjuerna tagit upp att den emotionella vanvården har gett dem störst bestående skador. Det kan ha inneburit svårigheter med nära relationer. av de intervjuade uppger svårigheter med partner eller familj. Några har medvetet valt att inte skaffa barn. Flera berättar att de har svårt för att lita på andra människor. Några uppger att det sär- skilt gäller myndighetspersoner. Jag har en väldig skräck för socialen. Har fått den erfarenheten att de faktiskt stjälper mer än hjälper. Har man en annan åsikt eller inte vill det de vill, så kan de ställa till ett helvete för en. De har för stor makt. av de intervjuade uppger att de har missbrukat alkohol, har missbrukat narkotika och har berättat om andra former av missbruk som sexmiss- bruk, spel, anabola steroider eller mat. Det finns också de som säger att om de inte hade tagit till alkoholen hade de inte orkat leva vidare. Flera har flytt in i arbete. De har haft ett behov av att alltid hålla sig sysselsatta för att slippa tänka och känna. Andra uppger att de har överlevt genom att leva för andra, alltid hjälpa andra, ibland på bekostnad av sina närstående. Om fysiska skador och ohälsa uppger att de har eller har haft fysisk ohälsa. De har bli- vit utnyttjade i hårt arbete och fått olika förslitningsskador. Andra skador har varit allergier, dålig tandstatus och nedsatt immunförsvar. En del skador uppges vara konsekvenser av fysiska övergrepp i barndomen, exempelvis nedsatt hörsel på grund av slag mot öro- nen, skelettskador till följd av att benbrott har läkt fel genom ute- bliven vård eller att ha tvingats gå med obehandlade astmabesvär. Fem personer har blivit tvångssteriliserade. Hur har det gått senare i livet? gav ut rapporten som utsätts för fysiska övergrepp.2 I den beskrivs bland annat konsekvenser i vuxen- livet för människor som under sin barndom har blivit utsatta för fysiska övergrepp. vet man att den unga hjärnan kan påverkas kraftigt i sin utveckling till följd av den stress som övergrepp eller allvarliga hot om övergrepp utgör. De riktigt små barnen har inte utvecklat egna möjlig- heter att reglera och tillfredsställa sina behov utan är beroende av väl anpassade reaktioner från andra för att utvecklas positivt. I avsaknad av sådana väl avvägda stimulanser, där föräldrarna har förmågan att vänta in barnets reaktioner kan spädbarnshjärnan inte utveckla en god reglering av känslolivet. Barn som utsätts för upprepat våld eller utdra- gen försummelse är särskilt känsliga för detta. Barn lär sig tidigt att acceptera föräldrarnas våld.3 I rapporten finns en sammanställning av prospektiva studier av olika samband mellan övergrepp och konsekvenser. Exempelvis finns ett starkt samband mellan övergrepp och följderna post- traumatiskt stressyndrom, kriminalitet och fetma. Sambanden mellan övergrepp och depressioner, självmords- försök, låg utbildning och okvalificerade arbeten är däremot mått- liga. När det gäller självskadebeteende och alkohol- och drog- problem är sambanden med övergrepp svaga.4 Om skuld och skam Flera har berättat om känslor av skuld och skam som följt dem genom livet. Skammen handlar framför allt om en känsla av att vara annor- lunda och sämre än andra, att skämmas för sin ursprungsfamilj, för att man tvingats växa upp i fosterhem eller institution. Flera beskriver hur skamkänslorna förstärkts av den behandling som de fått utstå i form av mobbning, åthutningar, invektiv och okväd- ningsord. Skuldkänslorna kan handla om att man anklagar sig själv för att man blev placerad och det man blev utsatt för, att man inte var värd något bättre, hade sig själv att skylla, att man inte sa ifrån, slog till- baka eller sprang bort. Intervjupersonerna kan också anklaga sig 2 Barn som utsätts för fysiska övergrepp, , , 2010. barnläkare och professor vid och . 3Socialstyrelsen, 2010. s. 21. 4Socialstyrelsen, 2010. s. 23. Hur har det gått senare i livet? själva för att de inte förmådde skydda småsyskon eller kamrater från att bli illa behandlade. Inte sällan har man skuldkänslor för att man förorsakat sina föräldrar lidande. En del av de intervjuade talar om upplevelser av traumatisk karaktär och berättar att de är sjukskrivna för PTSD (posttraumatiskt stressyndrom). Mc Nally (2000) talar om en traumadefinition med tre variabler som ska vara närvarande: 1) en bestämd och objektiv händelse, 2) personens egna subjektiva upplevelse av händelsen och 3) personens känslomässiga reaktion på händelsen. Styrkan på dessa variabler avgör om en person kommer att uppleva en hän- delse som ett trauma. Nyckelvariabeln är den känslomässiga reak- tionen.5 I DSM-IV6 definieras traumatiska stressfaktorer som händelser där reella eller känslomässiga hot om död finns med. Vidare att det ingår allvarlig skada eller hot mot den fysiska integriteten för en själv eller andra, som leder till stark rädsla, hjälplöshet eller skräck.7 Barn och unga som utsätts för olika traumatiska händelser kan som vuxna utveckla PTSD. Forskning visar att alla människor som har blivit utsatta för traumatiska upplevelser inte utvecklar PTSD, men att exempelvis sexuella övergrepp eller misshandel ökar risken Den psykiska ohälsan i gruppen av intervjupersoner är påtaglig. har gått i någon form av samtalsterapi under livet. uppger att de under kortare eller använt psykofarmaka. har upplevt psykisk ohälsa och många har angett att de har varit deprimerade och nedstämda. Andra har berättat om vardagliga panikkänslor, rädsla att bli övergiven och olika fobier. En del av de intervjuade har som vuxna fått diagnosen ADHD. 5McNally, ., Remembering trauma, Belknap Press of , , MA, 2003. s. 78. 6DSM-IV är en manual som används inom psykiatrin för att diagnostisera olika psykiatriska sjukdomstillstånd. 7Mc Nally, 2003. s. 79. 8Mc Nally, 2003. s. 88. Hur har det gått senare i livet? Om det egna föräldraskapet Intervjupersonerna har på ett brutalt sätt, fått uppleva hur myndig- heterna har svikit dem. I flera fall uppger de att det lett till att de som vuxna har haft svårt för att lita på olika myndighetspersoner. Det har inte minst gällt barnavården och när det har handlat om att söka stöd för sina egna barn. Av de 167 kvinnor vi intervjuat efter har 21 av dem uppgett att de fått ett eller flera egna barn omhändertagna vid ett eller flera tillfällen. Det motsvarar av dem som har fått frågan. Flera intervjuade har berättat hur deras barndomserfarenheter har påverkat dem i sitt eget föräldraskap. Jag har alltid strävat efter något som jag inte vet vad det har varit? Pri- oritet nummer ett var att skaffa en egen familj så att jag inte var ensam. Jag skaffade barn . Jag har uppfostrat dem till medvetenhet om att efter mig finns inget så de måste ta hand om varandra. Det finns en stor syskonkärlek mellan mina barn. Flera berättar att de har saknat en rollmodell för ett gott föräldra- skap. Några har varit rädda för att skada sina barn och att de käns- lomässigt inte har räckt till för dem. Andra har talat om hur de tidigt bestämde sig för att deras egna barn aldrig skulle behöva vara med om det som de själva fick upp- leva som barn. De har berättat om hur mycket kraft de har lagt på att vara goda föräldrar, trots att de inte haft någon egen erfarenhet av hur en god förälder bör vara. Om ilska och rädsla Flera intervjupersoner har berättat att de burit på en aggressivitet, som för en del har inneburit att de också har slagit sina egna barn. Andra har beskrivit svårigheter att sätta gränser, av rädsla för att de egna barnen inte ska älska dem, eller för att de vill ge barnen det de själva aldrig fick. Några har berättat att rädslan för att bli ensam, för avsked som har gjort det svårt när barnen flyttat hemifrån. (1989) anser att forskningen i fråga om ris- ken för att en person som har blivit utsatt för vanvård i barndomen i större utsträckning skulle utsätta sitt eget barn för liknande behandling visserligen är ganska bräcklig, men att de på basis av Hur har det gått senare i livet? mer välupplagda studier kan säga att frekvensen av överförning mellan generationer uppgår till omkring 30 procent.9 Flera är sorgsna för att de inte har kunnat eller vågat berätta om sin barndom för sina barn. De saknar en släkt att presentera. 174 intervjupersoner () förlorade helt eller delvis kontakten med sin biologiska familj. Flera berättar att det också var ovanligt att de kunde upprätthålla kontakten med fosterföräldrarna när samhällsvården upphörde. Tillsammans har detta fört med sig att de inte har något, eller bara ett mycket glest nätverk. Exempelvis kunde det hända att man först i samband med en kallelse till en bouppteckning efter en biologisk förälder fick reda på att man hade syskon och andra släktingar. Många har berättat om sorgen över att inte ha några fysiska ägodelar kvar från sin barndom, inga fotografier, inga leksaker, inget som de kan visa för sina barn. Det finns inte heller någon som kan berätta om hur de hade det som barn. Att bli förälder har på olika sätt reaktiverat tidigare svåra min- nen. De har då insett hur sårbara de var som barn. Det som hänt mig har konsekvenser för livskvaliteten. Det påverkar också mina barn. Jag har försökt att inte visa så mycket för dem, men det slår igenom ändå. Sedan har man detta med ekonomin. Jag har för- sakat mycket, men jag kallar det för prioriteringar. Jag lider inte av att inte få shoppa, men jag lider mer av att mina barn inte fått det andra barn har fått. Om självmordstankar och självmordsförsök uppger att de har haft perioder med självmordstankar. har gjort ett eller flera självmordsförsök, antingen i den sociala barnavården, under uppväxten eller senare i livet. Flera har berättat hur de har gått in i väggen eller blivit utbrända. 9 , , Utsatta flickor och pojkar: en översikt av aktuell svensk forskning, för arbetsliv och socialvetenskap (FAS), , 2005. s. 34. Hur har det gått senare i livet? Enligt tillgängliga dödlighetsdata har trenden i gått mot sjunkande självmordstal . var antalet självmord per 100 000 personer 31 st. hade självmordstalet sjunkit till 19.10 Självmord har varit dubbelt så vanligt bland män som kvinnor . Siffrorna omfattar både säkra självmord där det inte råder någon oklarhet beträffande uppsåtet bakom dödsfallet och de fall då läkaren inte med säkerhet har kunnat avgöra om det handlat om självmord eller olycksfall. Hur många personer som försöker att ta sitt liv är osäkert. Men även om man utgår ifrån att försöken skulle vara tio eller hundra gånger fler än de genomförda självmorden stämmer intervju- personernas uppgifter till eftertanke. Av de kvinnor vi intervjuat har uppgett att de gjort ett eller flera självmordsförsök. I den manliga gruppen är det som sagt att de försökt ta livet av sig. Sammantaget är siffrorna för självmordsförsök bland intervjupersonerna mycket alarmerande. Det finns fog för att påstå att de människor vi inter- vjuat i den meningen utgör en verklig riskgrupp i samhället. 7.2Olika förhållningssätt till vanvårdens betydelse för det vuxna livet Utifrån svaren är det lätt att förledas tro att alla intervjupersoner berättat om liv som präglats av dålig självkänsla, utanförskap och lidande. Vi har noterat negativa konsekvenser för intervju- personernas vuxna liv. Men det finns skillnader mellan hur olika personer förhåller sig till det man varit med om. Någon beskriver den vanvård man upplevde som barn som ett passerat kapitel i livet. För andra betydde det mycket i vuxenlivet, för en tredje är det fortfa- rande en del av vardagen. En del förföljs av en upprepad och förla- mande känsla av att vara trasig och mindre värd än andra och någon menar att vanvården lett till ett livslångt socialt och ekonomiskt utanförskap. 10 folkhälsoakademi 2010:30, Självmord i och 1980–2008, s. 12. Hur har det gått senare i livet? Ett sätt att illustrera skillnaderna i förhållningssätt till vanvårdens betydelse för vuxenlivet kan bättre förstås med de följande citaten och förklaringarna. Man är starkare än man tror, så blir man glad det är lugnt. För en del har erfarenheterna gjort att de har fått en enorm livsvilja, överlevnadsförmåga och en inre kraft. Andra säger att de har lärt sig att inte lägga tid på oväsentligheter och fått insikten att allt löser sig. Någon berättar att det har gjort mig starkjag är inte rädd för att pröva olika saker. En annan berättar att han tidigt bestämde sig för att se världen från utsidan, inte från insidan av mentalsjukhus, anstalter och fängelser. Jag har barn, haft pengar och jobb. Det är svårt att veta hur det påverkat Flera anser att deras erfarenheter av vanvård i barndomen trots allt inte har påverkat dem som vuxna. De har ändå kunnat forma sina liv som de har önskat. Någon har aldrig mått dåligt och tror att anledningen kanske är att han har ett starkt psyke, bra gener eller medvetet har sökt sig till positiva saker och bra människor. Någon har hänvisat till slumpartade händelser, mötet med en livskamrat eller att ha upptäckt en förmåga som ledde livet i en ny och bättre riktning. Jag håller mig vid liv, men jag lever inte Det stora flertalet vittnar dock om lidanden och svårigheter som genomgående har påverkat deras vuxna liv. Det handlar om känslor av att vara oönskade, icke-älskade och värdelösa. Många beskriver känslor av skam och skuld, hur deras liv kom att präglas av sorg över en förlorad barndom och förlorade möjligheter. Hur har det gått senare i livet? Ständig ovisshet och en hotfull känsla av ensamhet Flera känner det som att det syns utanpå att de har blivit utsatta för vanvård. Att de som barn behandlades som värdelösa, som en annan sorts människor, som en oäkting och som någon som det var tillåtet att behandla hur som helst. De känner en förintande skam. Som vuxen har det inneburit ständig oro och ängslan som till exempel gör det svårt att sätta gränser mot andra människor. Jag har aldrig vågat berätta En del har aldrig berättat om sina erfarenheter för någon. Andra endast för nära vänner eller för sin partner. Få har berättat utförligt om vad de har varit utsatta för som barn. En del av de personer utredningen har träffat har antagit att ingen skulle kunna eller vilja tro dem, ifall de skulle välja att berätta om vad de har varit utsatta för. Några har gjort försök att berätta, men då mötts av oförståelse och misstro. Utan placering hade jag haft ett annat arbete och en riktig utbildning Flera lider av underlägsenhetskänslor på grund av att de inte har någon utbildning. Några har berättat att de inte har vågat satsa fullt ut på sina företag, att de exempelvis inte har vågat göra gynnsamma invester- ingar. Flera intervjuade har pekat på sambandet mellan ingen eller låg utbildning och tungt fysiskt arbete. Det har lett till en utsliten kropp och förtidspensionering som följd. Någon konstaterade att han hade förlorat tid eftersom han som vuxen var tvungen att läsa in de ämnen som han inte hade fått . I Social rapport beskriver , och hur barn som under sin uppväxt är placerade av soci- altjänsten eller vars familjer till stora delar lever på ekonomiskt bistånd, i genomsnitt lämnar med mycket lägre betyg Hur har det gått senare i livet? än andra.11 De har i vuxen ålder en lägre utbildningsnivå jämfört med andra barn som hade samma betyg i . Dessa grup- per har också mycket höga överrisker för ogynnsam utveckling . En hög förekomst av skolmisslyckande är en nyckelfaktor för att för- klara och förstå detta. I kapitlets analyser var låga eller ofullständiga betyg från årskurs 9 den starkaste riskfaktorn för framtida psyko- sociala problem bland barn i dessa grupper. Omvänt var frånvaron av skolmisslyckande den starkaste skyddande faktorn.12 Forskarna konstaterar att sambanden mellan låg utbildning och ökade risker för somatisk och psykisk ohälsa, för tidig död, samt olika sociala problem är kända . studerar forskningen alltmer sambandet mellan skolprestationer och barns utveckling över tid.13 7.3Resultat från utredningar i omvärlden I delrapporten14 skrev vi att vanvården tycks vara både inter- nationell och tidlös. Det finns stora likheter mellan vanvården i olika länder och de effekter informanterna uppger att det haft på vuxenlivet. Hög grad av psykisk ohälsa, brister i utbildning, för- sämrade möjligheter till arbete återkommer i svaren. Utöver detta nämns områden som missbruk, självmordstankar och självmord. Resultaten är tämligen entydiga, oavsett land, tid och placerings- form. I har det gjorts sju regionala och en nationell utredning om vanvård inom barnavården.15 Bland annat utredningen i Kristian- sand har studerat livet efter tiden inom barnavården. Den konstate- rade att de intervjuades egenrapportering angav en högre före- komst av psykiska problem, missbruk av alkohol, samt tankar om och handlingar i förhållande till självmord än en annan jämförbar 11Social rapport , , , 2010. 12Social rapport . s. 228. 13Social rapport . s. 229. Utredningen om vanvård i den sociala barnavården, Vanvård i social barnavård : delbetänkande, , , 2009. NOU 2004:23 Barnehjem og specialskoler under lupen. Hur har det gått senare i livet? Utredningen konstaterade också att så gott som alla intervjuade hade angett att de hade blivit påverkade av vistelsen inom barnavården, men i vilken mån och vilka överlevnads- strategier de har använt sig av hade varierat. Utredarna ger i sin rapport en personlig kommentar till barnens emotionella utsatthet. Avsaknaden av kärlek, närhet och värme, ett barns utsatthet, var det som berörde dem mest: På många måter var kanskje denne uttalte utryggheten og engstelsen mange opplevde, helt alene som små barn i et stort system, noe av det som berörde utvalget mest.16 För många hade livet inneburit en svår kamp mot bitterhet och skam och att man tycker sig ha levt i ett konfliktfyllt förhållande till familjen och samhället. Många hade aldrig berättat för någon om sina upplevelser i barndomen. Flera redogjorde för svårigheter med intimitet och närhet som vuxna. Den irländska kommissionen lämnade sin rapport våren 2009.17 Den studerade följande områden i fråga om konsekvenser för vuxenlivet; relationer, föräldraskap, kontakt med sin familj, arbete, boende, hälsa och bestående effekter på det personliga livet och fa- miljelivet. Det presenterade resultatet byggde på intervjuer med 791 personer som hade varit placerade på Industrial och Reforma- tory Schools. Fysiska och emotionella övergrepp i barndomen hade försvårat möjligheterna till stadiga och nära relationer. uppgav svårigheter att visa känslor för sin partner. Andra problem var våld mot närstående, svårigheter att stanna i en relation, kontrollbehov och ensamhetskänslor. uppgav att de hade varit över- beskyddande, att de hade varit oförmögna att visa känslor och menar att de hade varit hårda eller kärva som föräldrar.18 hade arbetat den största delen av sin arbetsföra ålder jämfört med intervjupersonerna i vår utredning där 16Rapport fra granskingsutvalget av barnehjem i , 2007, (s 205). CICA Report Vol III. 18CICA Report Vol III. s 207, s 211. Hur har det gått senare i livet? var pensionerade jämfört i utredningen. var arbetsoförmögna och av de intervjuade var arbetslösa.