sou · GZB310 · 2011-02-02 00:00:00 — Förståelsen för olika gruppers motiv för bruket är av stor betydelse för ett framgångsrikt antidopningsarbete. Det gäller såväl för arbetet med förebyggande insatser, tidig intervention, som för vård och behandling. I Statens folkhälsoinstituts rapport i R 2009:15, , 2009 redovisas en genomgång av de försök som gjorts för att uppskatta utbredningen av främst AAS i . Enligt saknas säkra data rörande antalet användare av dopningsmedel i . Dock konstateras att minst 10 000 personer har brukat dopningsmedel . I avsnitt 5.1.2 redovisar utredningen flera indikatorer som styrker uppfatt- ningen att bruket av dopningsmedel med stor sannolikhet är större än vad som statistiskt kan säkerställas. Det är av vikt att följa flera olika indikatorer för att närmare kunna analysera och bedöma omfattningen av bruket av de i dopningslagen förbjudna dopnings- medlen. Motivet till att minska eller helt eliminera bruket av dopnings- medel i samhället är inte detsamma som inom idrotten, där fusk- aspekten är särskilt viktig. I samhället i stort framhålls de skadliga effekterna på individens hälsa som huvudargumentet. Ett samhälle fritt från dopning är därför en del av statens folkhälsomål. Som framgår av den ovannämnda inventeringen av kan bruk av dopningsmedel ha såväl fysiska och medicinska som psykiska och sociala effekter. Den ökade aggressivitet, som ibland är en följd av bruket av AAS och de våldsbrott som relateras till sådant bruk kan anses vara oroväckande mer generellt i samhället (Dopningen i R 2009:15, s. 58). Den ökade aggressivitet, som ibland är en följd av bruket av AAS och de våldsbrott som relateras till sådant bruk kan anses vara oroväckande mer generellt i samhället. Kopplingarna mellan AAS för prestationshöjande och kropp- byggande syften är särskilt tydlig inom styrketräningsverksamhet som är en del av gymkulturen. I flera polisutredningar har gym- och träningsanläggningar förekommit som distributionsställen för AAS. Sådana gym- och träningsanläggningar har även fungerat som kontaktpunkter för rekrytering av nya missbrukare. Som redovisas i avsnitt 5.1.2 är bruket av dopningsmedel högre bland män än bland kvinnor och högst bland unga män. Unga män riskerar därigenom i större utsträckning än andra grupper i samhället sin hälsa genom bruk av AAS och andra dopningsmedel. Eftersom ett dopningsfritt samhälle omfattas av statens folkhälsomål ingår det i samordningsfunktionen för regeringens alkohol-, narkotika-, dopnings- och tobaksförebyggande politik. Runt om i landet pågår flera projekt som syftar till att utarbeta modeller för att nå framgång i arbetet mot dopning även utanför den inom RF organiserade verksamheten. En stor del av det arbetet berör gym- och träningsanläggningar. Det finns således många olika aktörer i arbetet mot dopning i samhället. Det finns även en bety- dande kompetens i antidopningsarbetet såväl inom idrotten som i andra organisationer och myndigheter. Men de olika nätverk och projekt som pågår är även ett uttryck för behovet av att nationellt samordna insatserna för att nå ökad framgång i arbetet mot dopning. Mot den bakgrunden framstår utredningens uppdrag att utreda hur arbetet mot bruk av dopningsmedel utanför idrotten kan tas om hand i en samordnad antidopningsverksamhet som tydligt. I första hand avses behovet av kunskapsuppbyggnad och informa- tionsspridning men även frågan om dopningskontroller på gym- och träningsanläggningar blir en aktuell fråga som utredningen kommer att belysa. I det ingår att avväga utredningens förslag så att onödigt dubbelarbete undviks, mer om detta redovisas i kapitel 5. Inom svensk idrott finns två självständiga centralorganisationer, (, RF) och (). RF har 70 specialidrottsförbund (SF) som medlemmar. För dess regionala verksamhet finns 21 distriktsidrottsförbund. RF styrs av sina stadgar. Vid RF-stämman har medlemsförbunden rösträtt, i prin- cip i förhållande till sin storlek, dessutom har nämnda distrikts- idrottsförbund en röst vardera. Idrottens antidopningsarbete bedrivs inom RF som uppbär öron- märkta statliga bidrag för stor del av sin antidopningsverksamhet. Se mer information på dess webbsida (). SOK består av 36 ordinarie medlemsförbund samt 14 av Inter- nationella Olympiska Kommittén godkända (recognised) idrotts- förbund. De senare idrotterna finns inte med på det olympiska tävlingsprogrammet. Varje medlem har en röst vardera. SOK:s huvudsakliga uppgifter är att organisera och genomföra deltagande i de (), förberedelser för deltagande i , uttagning av aktiva, elitidrottsutveckling, internationellt arbete och marknadsföring och sponsring. Se mer information på dess webbsida (). Såväl RF som SOK har undertecknat Världsantidopningskoden, och har därigenom åtagit sig ett visst ansvar. RF har ett generellt åtagande i antidopningsverksamheten medan SOK främst är ansva- rig för antidopningsfrågor i samband med . Eftersom alla de olympiska idrotterna finns i förbund, vars svenska organisation är medlem i RF, omfattas dessa och deras idrottsutövare av . SOK har träffat avtal med RF om kompletterande dopningskon- troller av idrottsutövare som ingår i SOK:s elitidrottsprogram men som inte omfattas av dopningskontrollplan eftersom vissa idrottsgrenar inte bedömts som prioriterade ur risk- synpunkt gällande dopning. Idrottens antidopningsarbete har tidigare beskrivits i betänkandet Doping i folkhälsoperspektiv (SOU 1996:126), i om efterlevnaden av konvention mot dopning i idrott, (tillsammans med utvärderingsgruppens bedömningar T-DO [2004] 35) och rapporten mot doping (Ds 2002:4). Efter det att dessa dokument skrevs har RF implementerat Världs- antidopningskoden, först i dess lydelse av 2003 och därefter efter ändringar beslutade . Implementeringen av koden avspeglas i Idrottens antidopningreglemente, senast antaget av RS med ikraftträdande , samt olika föreskrifter avseende dopningskontroll, vistelserapportering m.m., dispens, handläggning av dopningsärenden och behandling av per- sonuppgifter. 2.2Riksidrottsförbundets mål och syften med antidopningsverksamheten RF:s inriktning när det gäller antidopningsverksamheten formu- lerades vid på följande sätt: Att ser ytterst allvarligt på förekomsten av dopning inom svensk idrott. Att allt bruk av dopningsmedel är oacceptabelt. Inget idrottsresultat är så värdefullt att bruk av dopningsmedel kan försvaras. Att därför med skärpa vill framhålla att allt bruk av dopningsmedel inom idrotten på alla nivåer är förbjudet. Förseelser ska bestraffas i enlighet med de stränga regler som gäller inom svensk idrott. Att kravet är att alla idrotter ska vara fria från dopning. Skälen för att inte dopa sig har senare formulerats på följande sätt: Det är fusk att dopa sig. En känsla för ärlighet och rent spel lig- ger i idrottens natur. Det är meningslöst att tävla om inte alla följer gemensamt uppsatta regler. Det är farligt att dopa sig. Det strider mot medicinsk etik och är förenat med stora hälsorisker för individen. Det skadar idrottsrörelsens trovärdighet. Dopning utgör däri- genom ett allvarligt hot mot idrotten som och folkrörelse. Det kan vara olagligt att dopa sig. Att hantera eller inta för- bjudna preparat är enligt svensk lag förbjudet och kan ge upp till fängelse. Av framgår att det övergripande målet för antidopningsarbetet är att tillförsäkra alla idrottsutövare deras självklara rätt att delta och tävla i en idrott fri från dopning. För att nå målet bedrivs antidopningsarbetet med olika medel på alla nivåer inom idrottsrörelsen. I har RF redan från starten av sin antidopningsverk- samhet inriktat sig såväl på elitidrottare som på idrottsutövare inom breddidrott. Skälet till detta är bl.a. den hälsorisk den som dopar sig utsätter sig för. Även riskerna för en ökad våldsan- vändning till följd av bruket av anabola androgena steroider (AAS) anses motivera att dopningskontroller genomförs. Genom att anti- dopningsarbetet inklusive kontroller även omfattar lägre nivåer minskas spridningsrisken. Bruket av AAS sprids ofta lokalt och bruket kan sägas smitta. Även på en låg tävlingsnivå är fusk- aspekten viktig eftersom ingen ska behöva tävla mot någon som dopat sig med prestationshöjande medel. när det gällt antidopning har alltså varit det- samma för idrottsutövare på hög och låg nivå. Med införandet av Världsantidopningskoden finns emellertid skillnader när det gäller dispenser och vistelserapportering som förseelserna mot koden och straffen för sådana förseelser i princip är desamma för alla idrottsutövare. Världsantidopningskoden avser främst idrottsutövare på yppersta elitnivå, eller utövare strax under denna nivå. Önskan att vinna berömmelse, att synas i medier och i vissa fall att tjäna pengar med- för att idrottsutövaren frestas att fuska exempelvis genom att dopa sig. En idrottsutövare på elitnivå, som fälls för att ha använt för- bjuden dopningssubstans eller -metod riskerar att skada idrottens trovärdighet. Framgångsrika idrottsutövare blir ofta förebilder för många ungdomar. Dopade idrottsutövare som fuskat sig till fram- gång blir då dåliga förebilder för ungdomar. 2.3Riksidrottsförbundets organisation för antidopningsverksamheten RF leder och koordinerar arbetet för en dopningsfri idrott i . Verksamheten finansieras genom ett riktat statligt bidrag till RF som var . Mer information om RF:s antidopningsarbete finns på webbsidan /Vi-arbetar- med/Antidoping2/. Inom RF bedrivs arbetet med antidopningsfrågor av RS, främst genom Antidopinggruppen, den av RF-stämman valda och de olika SF:n samt distriktsidrotts- förbunden. Dessutom tillkommer bestraffningsorganen som är och . – Idrottsutbildarna är en viktig resurs och samarbetspartner vid idrottslig utbildning även inom antidopningsområdet, såväl centralt som regionalt och lokalt. I enlighet med är RS förbundets beslutande organ när RF-stämman inte är samlad. RS ska bl.a. bereda de ärenden som ska presenteras vid RF-stämman, däribland förslag till ändringar i och Idrottens antidopingreglemente. RS har vidare rätt att mellan RF-stämmorna besluta om justering av reglementet efter av Världsantidopningsbyrån (, ) fastställda ändringar i Världsantidopningskoden. En sådan ändring ska därefter underställas nästkommande RF-stämma. RS fastställer de föreskrifter, som är en del av Idrottens antidopingreglemente. Det operativa arbetet i antidopningsfrågor utförs inom Anti- dopinggruppen vid RF-kansliet som består av en verksamhetsledare och nio handläggare. Antidopinggruppens huvudsakliga arbetsupp- gifter beskrivs nedan. Kontrollverksamhetens inriktning är att den ska bedrivas med hög rättssäkerhet och ha en upptäckande och därmed avskräckande effekt som bidrar till att idrottsutövare avhåller sig från dopning. Utifrån en av antagen Doping- kontrollplan (beskrivs senare under rubriken ) styr Antidopinggruppen utläggningen av dopningskontroller, uppgår dessa till 3 750 dopningsprov. Alla dessa kontroller är oannonserade i förväg, sånär som på ett mindre antal kontroller som exempelvis utförs på beställning av SF när en idrottsutövare har satt världsrekord eller något annat rekord där en dopnings- kontroll måste genomföras för att rekordet ska vara giltigt. För genomförande av kontrollerna finns dopningskontrollfunk- tionärer, 84 ansvariga och 65 biträdande kontrollanter utspridda över landet. Dessa kontrollanter rekryteras, utbildas, fortbildas och legitimeras av Antidopinggruppen som tecknar tvåårigt avtal med varje funktionär, som för genomförande av kontrolluppdrag får en mindre ersättning. Vid en dopningskontroll tas regelmässigt urinprover. Även blod- prover kan tas för att finna sådana substanser som inte upptäcks genom analys av urin. Som underlag för uppföljning och utvärdering av Dopingkon- trollplanen liksom för statistiska ändamål registreras samtliga ut- lägg och tagna dopningsprov i ett datasystem särskilt utvecklat för att stödja de olika administrativa processerna i antidopningsverk- samheten inom RF. Antidopinggruppen lämnar också kontrollservice till SF, före- ningar, internationella specialidrottsförbund och arrangörer av internationella tävlingar i . Sådana organisationer kan beställa kontroller, utöver dem som framgår av den av beslutade kontrollplanen. Till servicen hör även en jourtelefon som hålls öppen för idrotter som i sina regler har obligatoriska krav om dopningskontroller när ett svenskt eller internationellt rekord slås. Via jouren kan kontroller garanteras . Antalet kontroller som genomförs inom RF-idrotten styrs av Dopningskontrollplanen utifrån av bedömda behov och tillgången av medel. Kostnaderna för personal, admini- stration, provtagning, frakter och analyser av dessa, m.m. täcks av RF:s budget för antidopningsverksamheten. Externt beställda kon- troller finansieras normalt av beställaren. Kostnaderna för funktionärer vid provtagning samt materiel, utrustning, frakter och eget datasystem vid administration av dop- ningskontroller m.m. är budget beräknade till . Noteras kan att av de dopningskontroller som genomförts inom RF-idrotten sker på män och på kvinnor. Bland de positiva analyserna av dessa kontroller är män och kvinnor. Dessutom stängs av dessa män av , reglernas längsta avstängning vid en första förseelse som inte anses som grov, men motsvarande avstäng- ning för kvinnor är . Dopning inom idrotten är till stor del ett manligt fenomen. –2009 utfördes kon- troller enligt tabellen nedan. Figur 1 Antal dopningsprov i –2009 Källa: RF. RF har ett avtal med , Dopinglaboratoriet om analyser av urin- och blodproverna. Kost- naderna för analyser har för beräknats uppgå till . Mer om laboratoriet och analysverksamheten finns att läsa i kapitel 12. Efter analys av proverna får Antidopinggruppen information om det förekommer spår eller inte av sådana substanser som är upp- tagna på den av beslutade listan över förbjudna substanser och metoder. En förutsättning för att kunna genomföra Dopingkontrollplanen på ett kvalitativt och rationellt bra sätt är att det finns uppgifter om var de aktuella idrottsutövarna finns. Genom Världsantidopnings- koden har därför skapats en skyldighet för idrottsutövare att rappor- tera sina adresser samt var och när de befinner sig på namngivna platser. Varje land ska ha ett system som anger vilka idrottsutövare som – utöver de som angivits av respektive internationellt special- idrottsförbund – ska omfattas av den s.k. vistelserapporterings- skyldigheten och vad den ska omfatta. RS har gjort det genom att anta Föreskrifter för vistelserapportering m.m., som utöver att reglera den individuella vistelserapporteringen i vissa fall även möjliggör kollektiv rapportering i vissa lagidrotter. fattar principbeslut om vilka som ska omfattas av föreskrifterna, medan Antidopinggruppen ansvarar för uppgiften att utbilda berörda SF, föreningar och idrottsutövare samt ser till att vistelserapporter kommer in. Brister i vistelserapporteringen kan utgöra en förseelse mot dopningsreglerna och anmäls av till . Lämnandet av uppgifter kan göras via Internet eller genom SMS till databas ment System (), som finns i . Frågor om laglig- heten av databehandling av de personuppgifter som omfattas av kravet på vistelserapportering såväl som andra behandlade person- uppgifter behandlas närmare i kapitel 10. som vistelserapporteringen är nödvändig för en effek- tiv och kvalitativt bra kontrollplanering innebär den en betungande administrativ arbetsinsats, särskilt i samband med uppbyggnad av systemen. För att möjliggöra för idrottare att utöva sin idrott, trots att de av medicinska skäl behöver använda ett preparat som innehåller en förbjuden substans finns möjlighet att få dispens. Reglerna för detta, utgår ifrån Världsantidopningskoden och finns i RF:s Idrottens antidopningsreglemente och i Föreskrifter för dispens. Ansökan om dispens bedöms av en , som i varje ärende består av minst tre läkare med expertis inom det område behandlingen Dispensärenden handläggs av Antidopinggruppen. Även i sådana ärenden kan integritetsfrågor uppkomma, eftersom upp- gifter om dispensbeslut, den medicinska diagnosen och använd medicinering behandlas och i vissa fall ska överföras till . Antalet dispensärenden uppgick till 121 stycken och 2010 till 387 stycken. förväntas antalet öka ytterligare. Den kraftiga ökningen av dispensärenden har sin förklaring i ändrade regler . tog bort möjligheten till retroaktiv dispensansökan, efter positivt dopningsprov, för beta-2-stimulerare (astmamedicin). I stället måste nu de idrottsutövare som är berörda söka om dispens i förväg. I Idrottens antidopingreglemente (2 §) finns angivet vad som är förseelser mot dopningsreglerna. förekomsten av en förbjuden substans i dopningsprov, bruk eller försök till bruk av förbjuden substans eller metod, vägran eller underlåtenhet att underkasta sig dopningskontroll, underlåtenhet att iaktta föreskrifter för vistelserapportering m.m., försvårande av dopningkontrollprocess, innehav av förbjudna substanser och metoder, olovlig befattning med förbjudna substanser och metoder, och Bestraffningsreglerna omfattar förening och enskild medlem inom RF samt IdrottsAB (av en idrottsförening bildat aktiebolag enligt särskilda regler i ). Oavsett medlemskap omfattar reg- lerna även, idrottsutövare som utsetts att representera svensk idrottsorga- nisation i internationella sammanhang eller som av SF eller SF:s IdrottsAB kallats till träningsläger eller annan förberedande sammankomst inför internationell tävling, idrottsutövare, som i skriftligt avtal med SF underkastat sig att följa mot dopning, när utövaren bryter mot dessa regler, och tävlingsfunktionär, ledare, tränare eller annan som i samband med idrottsutövning biträder idrottsutövare, idrottsorganisation eller IdrottsAB. fungerar som åklagare, men har delegerat rutinärenden till handläggare på Antidopinggruppen. Som åklagare har kommissionen ansvaret för att styrka att en förseelse begåtts. Bevis kan vara analysresultat men också uppgifter om vad som förekommit under dopningskontrollen eller vad som i övrigt kan ha kommit till kommissionens eller Antidopinggruppens kännedom. Den juridiska verksamheten präglas av stor respekt för idrotts- utövarens eller annan anmäld persons rättssäkerhet. Beslut i bestraff- ningsärenden fattas av den inrättade . Doping- kommissionen eller den dömda kan överklaga beslut till . Elitidrottsutövare kan därutöver överklaga till Court of Arbitration for Sport i . Antalet bestraffade förseelser mot dopningsreglerna inom RF – 2008 framgår nedan. Uppgifterna är ännu inte klara. Idrottens antidopningsarbete SOU 2011:10 Antalet bestraffade förseelser mot dopningsreglerna inom RF Källa: RF. Antidopningsverksamheten och antalet positiva dopningsfall i för- hållande till antalet kontroller inom RF framgår av figuren nedan. Figur 2 Positiva dopningsfall i relation till antal tagna dopningsprov –2008 (procent) Antidopinggruppen upprätthåller en informationsservice i första hand för SF:en, deras föreningar och aktiva. hålls konfe- renser riktade till SF:en för att sprida kunskap om den aktuella antidopningsverksamheten och om regeländringar som kan påverka SF:en. Konferenser riktas också till ge förbundens antidopningsansvariga underlag för deras utbildnings- och informationsverksamhet inom respektive distrikt. Till föreningarna vänder sig det webbaserade studiematerialet Vaccinera klubben, som ger föreningen en möjlighet till kunskapstest och ett underlag för diskussion för att inom föreningen utforma en antidopningspolicy. Vaccinera klubben utgör ett kompletterande stöd till SF:s egna informationsinsatser och har utformats för att stimu- lera en ökad förebyggande verksamhet mot dopning på förening- snivå. Efter genomgånget program får föreningen ett diplom/vacci- nationsintyg, som visar att den genomgått programmet. Sedan starten och fram till slutet av 2010 har cirka 400 idrotts- föreningar valt att genomföra Vaccinera klubben mot dopning och mer än 16 000 personer har genomfört det webbaserade kunskaps- testet. För idrottsaktiva, ledare och andra intresserade tillhandahåller Antidopinggruppen en omfattande information via RF:s webbsida. Här finns bl.a. information om dopningsklassade läkemedel och förutsättningarna att söka dispens etc. Antidopinggruppen ger även information via telefon och e-post. Antidopinggruppen utger regelbundet även elektroniska nyhets- brev till olika målgrupper. Som ovan konstaterats genomförs också årliga utbildningar och vidareutbildningar av dopningskontrollfunktionärer. Dessa med- verkar i sin tur till informationsspridning i samband med dopnings- kontrollerna. Antidopinggruppen svarar vidare i samråd med Dopingkommis- sionen och RF:s kommunikationsavdelning för information till medier och andra intressenter. Kostnaderna för informations- och utbildningsverksamheten är för budgeterade till , varav avser verksamhet riktat till dopningskontrollfunktionärer. I enlighet med regeringens regleringsbrev för statens stöd till idrotten lämnar RF ekonomiskt stöd för forskning och utveckling när det gäller analysmetoder inom antidopning. För sådan verksam- het vid Dopinglaboratoriet har avsatts . I övrigt bevakas på olika sätt aktuell forskning inom dopnings- området, vilket också dokumenterats i olika forskningsöversikter. RF har bidragit till två studier som pågår, en om Pillerkulturen inom idrotten och en om Faktorer som mot- verkar/underbygger doping. Ambitionen är att stimulera och initiera forsknings- och utvecklingsinsatser som syftar till att ge ökad kun- skap om dopning inom idrotten, dess bakgrund och konsekvenser samt olika metoder att eliminera missbruket. På nationell nivå samverkar som framgått ovan RF/Antidoping- gruppen genom råd och stöd med SF, DF och SOK. Bl.a. gäller detta hjälp med att upprätta och förbättra SF:s och DF:s egna antidop- ningsprogram och som tidigare nämnts genom anordnande av årliga informationskonferenser med SF respektive DF som målgrupp. Med de SF som är högprioriterade ur kontrollsynpunkt genomförs indi- viduella uppföljnings- och planeringsmöten. En viss bevakning och uppföljning sker också av att upprättade antidopningsprogram följs. Utanför idrotten har Antidopinggruppen och Dopingkommis- sionen deltagit i avslutade arbetsgrupp för frågor rörande dopning inom idrotten m.m. (Ju2003:E), i möten med Dopingjourens strategigrupp, i den Centrala samverkans- gruppen, som består av deltagare från , tull och polis m.fl., i , i referensgrupp och samverkar med Stiftelsen . Samverkan avser att genom ömsesidigt utbyte av information och kunskap kunna stärka arbetet mot dopning, såväl inom idrotten som inom samhället i övrigt. Avsikten med den internationella samverkan som bedrivs är att påverka och stödja utvecklingen av internationellt harmoniserade antidopningsprogram av hög kvalitet. Som framgått av tidigare beskrivningar har RF arbetat aktivt mot dopning . RF har därigenom erfarenhet och kompetens som efterfrågas internationellt. RF är medlem i det internationella antidopningsorganisationer (, ANADO) främst för att medverka till informationsutbyte och särskilt till stöd för mindre utvecklade nationella antidopningsorganisationer. För att ha möj- lighet att ytterligare påverka antidopningsarbetet inom arbetar RF aktivt med att granska och avge yttranden över nya regeltexter och förslag till handläggningsföreskrifter. Internationellt samarbete i den verksamheten sker i stor utsträckning inom ett mellanstatligt samarbetsavtal där och nio andra länder genom respektive regeringskansli och nationell antidopningsorganisation samverkar (International Anti-Doping Arrangement, IADA). I enlighet med ett avtal mellan de nordiska länderna sker ett samarbete även i antidopningsfrågor. Genom att ratificerat Europaråds- och Unescokonven- tionerna mot dopning inom idrotten deltar Dopingkommissio- nen/Antidopinggruppen som bisittare till före- trädare vid möten i övervakningsgruppen respektive i partskon- ferensen. För den internationella samverkan har i budgeten för avsatts .