sou · GZB37 · 2011-02-09 00:00:00 — Polisen är skyldig att samarbeta med andra myndigheter och organ, vilkas åligganden berör polisverksamheten. Andra myndigheter är å sin sida skyldiga att ge Polisen stöd i dess arbete (3 § polislagen). Polisens organisation är indelad i en central och en lokal nivå. är central förvaltningsmyndighet för polisväsendet och har tillsyn över detta. Till hör bl.a. Riks- kriminalpolisen och Säkerhetspolisen. huvud- uppgifter är att utöva tillsyn över Polisen och verka för planmässig- het, samordning och rationalisering. Styrelsen meddelar vidare före- skrifter och allmänna råd för polisväsendet. Myndigheten kan också, på regeringens uppdrag, leda polisverksamhet för att förebygga och avslöja brott mot rikets säkerhet (7 § polislagen). Rikspolisstyrel- sen har samordningsansvar bl.a. för gränskontroll avseende per- soner, internationellt polissamarbete, centrala polisregister och Polisens planering vid särskilda händelser. Den lokala polisorganisationen består av en polismyndighet i varje län. Denna leds av en polisstyrelse. Den dagliga verksamheten leds av en länspolismästare, som är chef för en polismyndighet. Normalt har en polismyndighet en polisoperativ enhet som vanligen rymmer närpolis-, utrednings-, utrycknings- och trafikpolisverk- samhet samt en förvaltningsenhet för bl.a. administrativa uppgifter. 5.2.2Frihetsberövanden och andra inskränkningar i rörelsefriheten Polisen har enligt ett flertal regler befogenhet att beröva någon fri- heten eller på annat sätt inskränka någons rörelsefrihet.1 Sådana ingripanden förekommer under många olika beteckningar, t.ex. grip- ande, omhändertagande, förvarstagande, avlägsnande, hämtning och medtagande. Med dessa befogenheter följer ofta ett behov av trans- port. I 24 kap. 7 § finns bestämmelser om polismans befogenhet att utan anhållningsbeslut gripa den som är misstänkt för brott. Befogenheten är beroende av om det finns anhållnings- skäl, vilket i sin tur som regel förutsätter att det finns skäl att häkta den misstänkte. Gripande är i detta fall en interimistisk åtgärd som polismannen självständigt har att vidta i avvaktan på ett anhåll- ningsbeslut. Begreppet gripande förekommer emellertid också i en annan betydelse, nämligen då en polisman verkställer ett beslut att anhålla eller häkta någon i dennes utevaro. Inom ramen för brottmålskedjan har Polisen även i uppgift att transportera anhållna personer från polisarrest till häktningsförhand- lingar. Denna uppgift följer av den s.k. lokalprincipen, se avsnitt 3.2.2. I ett antal specialförfattningar har polismyndigheten fått befogen- het att besluta om omhändertagande i administrativ ordning. 11 § polislagen, som knyter an till dessa befogenheter, ger en polisman befogenhet att under vissa omständigheter omhänderta en person i avvaktan på ett sådant beslut av polismyndigheten. Bestämmelser som ger polismyndighet befogenhet att enligt 11 § besluta om omhändertagande finns i 47 § första stycket lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT), 10 kap. 1 och 2 §§ utlänningslagen (2005:716) samt i vissa lagar om internationellt samarbete.2 Be- stämmelsen i 11 § polislagen är möjligen även tillämplig på omhänder- tagande enligt 21 kap. 10 § av barn som riskerar att föras ut ur landet m.m. samt 20 § lagen (1989:14) om erkännande 1En utförlig redogörelse för Polisens hantering av frihetsberövanden och andra inskränk- ningar i rörelsefriheten finns i delbetänkande Polisens rättsliga be- fogenheter (SOU 1993:60). 2Se 20 § tredje stycket lagen (1957:668) om utlämning för brott, 16 § andra stycket lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och , 9 § lagen (1970:375) om utlämning till , , eller för verkställighet av vård eller behandling, 8 § lagen (1994:569) om samarbete med de internationella tribu- nalerna för brott mot internationell humanitär rätt, 9 § lagen (2002:329) om samarbete med och 6 kap. 5 § lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn.3 Polislagen innehåller även ett antal bestämmelser som direkt ger en polisman rätt att omhänderta en person. Enligt 12 § får polisman ta om hand en person, som kan antas vara under , om denne anträffas under förhållanden som uppenbarligen innebär överhäng- ande och allvarlig risk för hans hälsa och utveckling. En polisman kan vidare enligt 12 a § ta om hand en person om det finns skälig anledning anta att denne ska omhändertas med stöd av 13 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) och social- nämndens beslut om sådant omhändertagande inte kan avvaktas med hänsyn till att det finns en överhängande och allvarlig risk för att den enskilde kommer till skada. Enligt 13 § andra stycket kan även den som genom sitt uppträdande stör eller utgör en fara för den allmänna ordningen under vissa omständigheter omhändertas av polisman. Omhändertagande kan enligt 14 § i vissa fall också ske för att en person ska kunna identifieras. En polisman får vidare enligt 1 § lagen (1976:511) om omhänder- tagande av berusade personer m.m. (LOB) omhänderta den som anträffas så berusad av alkoholdrycker eller annat berusningsmedel att han inte kan ta hand om sig själv eller annars utgör en fara för sig själv eller för någon annan. Vid ordningsstörningar ska enligt 13–13 c §§ i första hand per- sonen avvisas eller avlägsnas. Enligt 13 c § andra stycket kan del- tagare i en folksamling under vissa omständigheter avlägsnas längre bort från det område eller utrymme där de befinner sig, s.k. ut- vidgat avlägsnande. Ett utvidgat avlägsnande får inte verkställas på ett sådant sätt att rörelsefriheten för deltagarna inskränks än . Bland frihetsinskränkande åtgärder som kan innebära transport kan vidare nämnas bestämmelserna i 23 kap. 7 och 8 §§ rättegångs- balken om hämtning och medtagande till förhör. Polisen (polismyndigheterna eller i vissa fall Säkerhetspolisen) ska också verkställa beslut om avvisning eller utvisning i utlännings- ärenden, se avsnitt 6.2. Polismyndigheterna svarar vidare för transporter enligt en rad författningar rörande internationellt straffrättsligt samarbete, m.m., se avsnitt 15.2. 3 m.fl., Polislagen. En kommentar, s. 91. Därutöver ska polismyndigheterna enligt ett stort antal författ- ningar lämna andra myndigheter biträde. I många fall kan sådant biträde innefatta transporter av frihetsberövade personer, se av- snitt 14.2.2. Regler om Polisens möjligheter att under vissa omständigheter använda våld finns i 10 § och 10 a § polislagen samt i de allmänna reglerna om straffrihet i 24 kap. . Flertalet transporter sker som en naturlig del av polismyndighet- ernas kärnverksamhet och genomförs inom ramen för ingripande- verksamheten av patruller som normalt består av två polismän. Resurser från denna verksamhet tas vanligen också i anspråk för handräckningsåtgärder, däribland transporter. I många fall utförs dock transporter i samband med handräckningar av Kriminalvårdens transporttjänst. Genom 23 a § polislagen ges en möjlighet för polismyndigheten att meddela förordnande att vara arrestantvakt eller passkontrollant för den som inte är anställd som sådan inom polisväsendet och inte heller är polisman. Ett förordnande för en arrestantvakt får även avse bevakningsuppdrag utanför förvaringslokalen. Verkställighet av avvisnings- eller utvisningsbeslut enligt utlän- ningslagen hanteras i storstadslänen i första hand av respektive polismyndighets gränspolis. I de flesta landsortslänen hör inre ut- länningskontroll och gränskontroll till linjeverksamheten, medan verkställighetsärenden handläggs av ett fåtal tjänstemän, ibland en enda person. I praktiken ombesörjs transporterna vanligen av Krimi- nalvårdens transporttjänst. En redogörelse för hur verkställigheten organiseras i dessa ärenden finns i avsnitt 6.2.3. I särskilda fall svarar andra enheter inom Polisen än de enskilda polismyndigheterna för verkställande av frihetsberövanden och där- med för inledande transporter, exempelvis natio- nella insatsstyrka eller Säkerhetspolisen. blev en myndighet, som bedriver verk- samhet i hela landet. Verket hör till verk- samhetsområde och har som huvudsaklig uppgift att ansvara för tullfrågor. Detta arbete omfattar att fastställa och ta ut tullar, mer- värdesskatt och andra skatter samt avgifter så att en riktig uppbörd kan säkerställas, och att övervaka och kontrollera trafiken till och från utlandet så att bestämmelser om in- och utförsel av varor följs (1 § förordningen [2007:782] med instruktion för ). nuvarande organisation utgår från myndighetens kärnverksamhet, som har delats in i de två huvudprocesserna Effektiv handel och Brottsbekämpning. De två huvudprocesserna motsvarar i princip de åtgärder som vidtar för att hantera den legala respektive den illegala handeln över våra gränser. Verk- samheten inom processen brottsbekämpning leds genom produk- tionsprocesserna gränsskydd och tullkriminalen. Produktionspro- cessen gränsskydd ansvarar för kontrollverksamheten och den före- byggande verksamheten. Produktionsprocessen tullkriminalen an- svarar för åtgärder inom ramen för förundersökning i brottmål. Inom processen brottsbekämpning finns kompetenscenter i , och . Även om huvuduppgift är att kontrollera flödet av varor över gränserna ska verket också hjälpa Polisen vid kontrollen av utlänningars inresa eller utresa enligt utlänningslagen. 5.3.2Frihetsberövanden och andra inskränkningar i rörelsefriheten har enligt ett flertal lagar befogenheter att förhindra, utreda och beivra brott. Inom ramen för sin brottsbekämpande verksamhet får fatta beslut om att inleda förundersök- ning enligt 23 kap. avseende brott enligt smugglings- lagen (2000:1225) och vissa andra i den lagen angivna brott (19 § smugglingslagen). Tjänsteman vid får också innan för- undersökning har hunnit inledas under vissa omständigheter hålla förhör och vidta andra utredningsåtgärder. Tjänstemannen har då samma befogenhet som polisman att ålägga någon att följa med till förhör och att ta med någon till förhör (20 § smugglingslagen). tjänsteman vid har också samma befogenhet som en polis- man att enligt 24 kap. 7 § första stycket gripa den som är misstänkt för brott enligt smugglingslagen och vissa däri angivna brott (21 § smugglingslagen). Motsvarande befogenheter till- kommer tjänsteman vid enligt 5 kap. 5 § lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaks- varor och energiprodukter samt enligt 3–5 §§ lagen (2008:322) om och befogenheter att ingripa mot ratt- fylleribrott. I 4 kap. 5 § femte stycket lagen (2003:1156) om europeisk arresteringsorder stadgas att en tjänsteman vid i brådsk- ande fall får gripa en person som är eftersökt enligt denna lag. I gränskontrollverksamhet ingår att medverka vid kontroll av utlänningar. Enligt 10 kap. 17 § utlänningslagen har en tulltjänsteman som medverkar vid sådan kontroll samma rätt som en polisman har enligt samma paragraf att omhänderta utlänningen i avvaktan på polismyndighetens beslut om förvar. Omhändertag- andet ska så skyndsamt som möjligt anmälas till en polisman för prövning av om åtgärden ska bestå. En tulltjänstemans befogenhet att i vissa situationer använda våld regleras i 6 kap. 2 § tullagen (2000:1280), 29 § första stycket polislagen jämfört med 10 § första stycket punkterna 2, 4 och 5 samt 29 § andra stycket polislagen jämfört med 19 §, samt i de gene- rella reglerna om straffrihet i 24 kap. . griper och transporterar omkring 1 200–1 500 per- soner. En stor andel av dessa personer begärs häktade. Enligt en inarbetad arbetsfördelning svarar för transporter av frihetsberövade personer fram till eventuell häkt- ning och Kriminalvårdens lokala verksamhetsställen för tiden där- efter. förfogar inte över några egna förvarslokaler. Trans- porterna sker i stället till och från . använder säkerhetsanpassade fordon. Personalen har genomgått självskyddsutbildning motsvarande den utbildning som ges inom polisutbildningen. Därtill kommer vidareutbildning som är särskilt anpassad för tullverksamheten. Ett transportlag består av tre tulltjänstemän. Personalen har tillgång till bl.a. handfängsel och batong. Om den person som ska transporteras är mycket våldsam före- kommer det att överlåter transporten till Polisen, vanligen en piketpatrull. Polisen anlitas även om den som ska transporteras exempelvis förefaller vara psykiskt sjuk. Sådant biträde sker inom ramen för den samverkan som finns mellan och Polisen inom det brottsbekämpande arbetet. , som hör till Försvarsdepartementets verksamhets- område, har till uppgift att bedriva sjöövervakning i Sveriges sjö- territorium och ekonomiska zon samt på land i anslutning till dessa vatten (1 § förordningen [2007:853] med instruktion för Kustbevak- ningen). Uppdraget preciseras på så sätt att detta omfattar över- vakning för att förebygga och ingripa mot störningar av ordningen i sjötrafiken, att i enlighet med särskilda föreskrifter förhindra och upptäcka brottslig verksamhet, att ingripa vid misstanke om brott, samt att utreda och beivra eller bistå med utredningen av brott (2 och 3 §§). I uppgift att bedriva sjöövervakning ingår vidare bl.a. att bedriva tillsyns- och kontrollverksamhet i den utsträckning det följer av föreskrifter och i förekommande fall efter överenskommelse med annan myndighet (5 §). gränskontroll av sjötrafiken omfattar person- och utlänningskon- troll enligt utlänningslagen. Gränskontrollen utgör en särskild in- riktning inom verksamhet och kan, liksom övrig kontroll och tillsyn, övergå i brottsbekämpande åtgärder om situa- tionen så kräver. har 26 kuststationer, varav en flygkuststation. Stationerna sorterar under fyra regionala ledningar med placering i , , och . Den dagliga opera- tiva verksamheten styrs från de fyra ledningscentralerna där också vakthavande befäl tjänstgör dygnet runt. 5.4.2Frihetsberövanden och andra inskränkningar i rörelsefriheten har, liksom , enligt ett flertal lagar be- fogenheter att förhindra, utreda och beivra brott. Inom ramen för sin brottsbekämpande verksamhet får enligt 3–5 §§ lagen om och befogenheter att in- gripa mot rattfylleribrott fatta beslut om att inleda förundersök- ning enligt 23 kap. avseende sådana brott. Tjänste- man vid får innan förundersökning har hunnit inledas under vissa omständigheter hålla förhör och vidta andra utredningsåtgärder. Tjänstemannen har då samma befogenhet som polisman att uppmana någon att följa med till förhör och att ta med någon till förhör. En tjänsteman vid har också samma befogenhet som en polisman att enligt 24 kap. 7 § första stycket gripa den som är misstänkt för rattfylleri- brott. Motsvarande befogenheter gäller enligt 11 kap. 2, 4 och 5 §§ lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg (vatten- föroreningslagen) i fråga om vissa brott. Befogenhet för kustbevak- ningstjänsteman att hålla förhör och vidta andra utredningsåtgärder, medta någon till förhör eller att gripa någon följer även av 20 och 21 §§ smugglingslagen i fråga om brott enligt den lagen och vissa i lagen angivna brott, liksom av 5 kap. 5 § lagen om punktskatte- kontroll. Detsamma gäller enligt 2 § första stycket punkterna 1–3 lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär över- vakning i fråga om brott mot någon av i lagen angivna föreskrifter. I fråga om sjöfylleri ger 7 a § samma lag rätt att inleda förundersökning. I 4 kap. 5 § femte stycket lagen om europeisk arresteringsorder stadgas att en tjänsteman vid i brådskande fall får gripa en person som är eftersökt enligt denna lag. I gränskontrollverksamhet ingår att medverka vid kontroll av utlänningar. Enligt 10 kap. 17 § utlänningslagen har en tjänsteman vid som medverkar vid sådan kon- troll samma rätt som en polisman har enligt samma paragraf att omhänderta utlänningen i avvaktan på polismyndighetens beslut om förvar. Omhändertagandet ska så skyndsamt som möjligt anmälas till en polisman för prövning av om åtgärden ska bestå. Enligt 3 § lagen om medverkan vid polisiär övervakning har en kustbevakningstjänsteman samma befogenhet som tillkommer polisman enligt 13 § polislagen att avvisa, avlägsna eller omhänderta den som genom sitt uppträdande i trafiken till sjöss stör ordningen eller utgör omedelbar fara för denna. Sådan befogen- het har tjänstemannen också när det fordras för att avvärja brott mot vissa i lagen angivna föreskrifter. Enligt samverkansavtal med vissa polismyndigheter förekommer det vidare att hjälper Polisen med transporter till sjöss vid ordningsstörningar eller brott. En kustbevakningstjänstemans befogenhet att i vissa situationer använda våld regleras i 29 § polislagen.4 Därutöver gäller de generella reglerna om straffrihet i 24 kap. . Det är relativt ovanligt att utför transporter av frihetsberövade personer till lands. Det förekommer i enstaka fall när bedriver förundersökning. Med hänsyn till att numera får utföra rutinmässiga alkoholutand- ningsprov utifrån en skärpt promilleregel och eventuellt även kommer att bedriva förundersökningar avseende fler brottstyper än , är det dock troligt att myndigheten kommer att få hantera fler frihetsberövanden framöver. Varje kuststation förfogar över en normalt utrustad personbil. Enligt kan det bli aktuellt att även köpa in säkerhetsutrustade fordon till de regionala ledningarna. Transportlaget anpassas utifrån varje enskilt fall men består av minst två tjänstemän. Personalen har genomgått viss säkerhetsutbildning och kommer i ökad utsträckning att genomgå bastaktik- utbildning särskilt anpassad för kustbevakning. Utrustningen består av bl.a. handfängsel, batong och pepparspray. 4 I betänkandet rättsliga befogenheter (SOU 2008:55) föreslås en ny lag med en samlad och enhetlig reglering av rättsliga befogenheter omfattande de tre områdena brottsbekämpning, ordningshållning samt kontroll och tillsyn. Den reglering som finns i smugglingslagen berörs dock i princip inte. föreslås bl.a. få bedriva förundersökningar avseende fler brottstyper än . Förslaget bereds f.n. inom . hör till verksamhetsområde. Verket är förvaltningsmyndighet för frågor som rör uppehållstill- stånd, arbetstillstånd, visering, mottagande av asylsökande, åter- vändande, medborgarskap och återvandring. ska fullgöra de uppgifter som myndigheten har enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen, lagstiftningen om mottagande av asyl- sökande m.fl. samt andra författningar (1 § förordningen [2007:996] med instruktion för ). hanterar personer som är tagna i förvar inom ramen för utlänningslagen. Verket har åtta förvarsenheter lokaliserade till (två enheter), , (två enheter), (två en- heter) och . kommer att ersättas av ett för- var i (två enheter). Det totala antalet platser är 205, varav 20 är tillfälliga. Den genomsnittliga vistelsetiden uppgår . Förvarsplacering enligt utlänningslagen innebär en form av frihets- berövande. Flertalet förvarsplaceringar är s.k. verkställighetsförvar, dvs. sker för att säkra verkställighet av beslut om avvisning eller ut- visning, se avsnitt 6.2.2. har enligt 10 kap. 19 § utlänningslagen möjlighet att begära polishandräckning om det behövs för att verkställa ett förvarsbeslut eller om det behövs för att förflytta en utlänning som hålls i förvar, exempelvis för transport till en annan förvarslokal eller för ett tandläkarbesök. I första hand ska emellertid Migrations- verket använda egen personal för transporter, se avsnitt 17.2.3. När personalen vid institutionerna själv genomför en transport har den enligt utlänningslagen och 24 kap. viss möjlighet att straffritt tillgripa våld, men saknar i övrigt tvångsbefogenheter. personal eskorterar inom ramen för s.k. själv- mant återvändande personer som ska avvisas eller utvisas från landet. Sådana transporter kan även avse förvarstagna personer. Det handlar om eskort till följd av andra behov än att tvång kan behövas. I de fall personen som ska avvisas eller utvisas håller sig undan eller om det kan antas att tvång kommer att behövas för att verkställa be- slutet, lämnar i enlighet med 12 kap. 14 § fjärde stycket utlänningslagen regelmässigt över verkställigheten till polis- myndigheten, se avsnitt 6.2.2. Förvarsenheterna förfogar över egna fordon. Dessa saknar emeller- tid särskild säkerhetsutrustning. Det finns utbildning om hur hot och våld ska förebyggas och hanteras. hör till verksamhets- område. Myndigheten svarar för planering, ledning och drift av sär- skilda ungdomshem och s.k. LVM-hem, anvisning av platser till hemmen, ekonomisk styrning, resultatuppföljning och kontroll, metodutveckling, forskning, uppföljning av vårdresultat samt ut- vecklingsarbete (2 § förordningen [2007:1132] med instruktion för ). Myndighetens institutioner finns över hela landet. Vid de 25 särskilda ungdomshemmen finns omkring 600 platser. De elva LVM-hemmen har omkring 300 platser. På LVM-hemmen tvångsvårdas personer enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall. Flertalet av de ungdomar som vårdas på särskilda ungdomshem är tvångsomhändertagna enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Även sluten ungdomsvård enligt lagen (1998:603) om verkställig- het av sluten ungdomsvård (LSU) verkställs på de särskilda ungdoms- hemmen. På LVU- och LVM-hemmen vårdas även ett antal personer frivilligt enligt socialtjänstlagen (2001:453). Enligt 45 § LVM, 43 § LVU och 20 § LSU ska polismyndigheterna i vissa situationer lämna biträde med transporter enligt dessa lagar. I första hand ska kommunerna och institutionerna emellertid an- vända egen personal för att ombesörja transporter, se avsnitt 17.2.2. En regel om polismyndighetens hjälp med förpassning av personer som dömts till sluten ungdomsvård finns i 9 § andra stycket LSU. är vidare enligt vissa författningar rörande internationellt straffrättsligt samarbete ansvarig för trans- porter av personer som är dömda till sluten ungdomsvård. I vissa sådana fall kan Polisen lämna biträde, se avsnitt 15.2. De enskilda institutionerna har tillgång till normalutrustade per- sonbilar. En transport sker i enlighet med en utarbetad trafiksäker- hetspolicy. Transporten föregås av en riskbedömning, bl.a. för att avgöra hur många anställda som ska medfölja transporten. Vid varje transport ska minst två anställda medfölja. Flertalet anställda vid institutionerna har genomgått en särskild säkerhetsutbildning. Denna är inriktad på hur konflikter ska förhindras, men innefattar även kunskap i självförsvar samt hur man bör förfara vid exempelvis rymningsförsök. När personalen vid institutionerna själv genomför en transport har den enligt 24 kap. viss möjlighet att straffritt tillgripa våld, men saknar i övrigt tvångsbefogenheter. Såväl psykiatrisk tvångsvård som rättspsykiatrisk vård ges på sjuk- vårdsinrättningar som drivs av ett landsting eller en kommun som inte ingår i ett landsting. Landstingen är skyldiga att erbjuda sådan vård.5 De allmänna bestämmelserna om den psykiatriska vårdens inne- håll och utförande finns i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL, samt i patientsäkerhetslagen ((2010:659). Den särskilda lag- stiftningen för den psykiatriska tvångsvården – lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT) och lagen (1991:1129) om rätts- psykiatrisk vård (LRV) – ger därutöver bestämmelser om tvångs- vårdens bedrivande och förutsättningar.6 Även vård enligt LVM ska enligt 20 och 24 §§ denna lag inled- ningsvis ske på sjukhus, om förutsättningarna för sjukhusvård är upp- fyllda och det anses lämpligt med hänsyn till den planerade vården i övrigt. 5Om det finns synnerliga skäl, får enligt 15 § andra stycket LPT regeringen bestämma att vård får ges även på någon annan vårdinrättning, dvs. i eller privat regi. Enligt finns emellertid inga uppgifter om att det förekommit. 6En utförlig redogörelse för tvångsåtgärder mot häktade vid rättspsykiatrisk undersökning och psykiatrisk vård finns i betänkande Ny häkteslag (SOU 2006:17).