sou · GZB380 · 2011-12-07 00:00:00 — Myndigheterna kan själva besluta om och hur länge de vill delta i ett informationsutbyte på detta sätt. Beslutar myndigheten att avsluta ärendet, avslutas också myndighetens deltagande i informationsutbytet i ett visst fall. Utgångspunkten är att myndigheten – genom dess myndighets- chef – ska fatta beslut i frågan. Vi har dock i paragrafens andra stycke framhållit att myndighetschefen har rätt att delegera denna beslutanderätt till vissa andra anställda. Utformningen av paragrafen följer lagrådsremissen från vad gäller del- betänkande SOU 2009:1 och en motsvarande paragraf i förslaget till en ny lag om tillgång till uppgifter om viss elektronisk kom- munikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelse- verksamhet. För att informationsutbytet ska underlättas ytterligare föreslår vi dessutom i paragrafens tredje stycke att – vid informationsutbyte vid samarbete mot grov organiserad brottslighet – ska de i ett visst fall deltagande myndigheterna utse en av myndigheterna att ha ett huvudansvar vid informationsutbytet. Detta huvudansvar kan t.ex. innebära en skyldighet att göra en anmälan enligt 6 § i lagen (se avsnitt 9.2.3 nedan) till () för samtliga deltagande myndig- heter samt att samordna kontakterna mellan de myndigheter som deltar i det aktuella informationsutbytet i ett visst fall. Vad gäller personuppgiftsansvaret är utgångspunkten att var och en av de deltagande myndigheterna – genom respektive myndighets beslutade ärende – har ett eget personuppgiftsansvar och att personuppgiftsbehandlingen regleras av var och en av de deltagande myndigheternas registerförfattningar. Om det vid informationsutbytet vid samarbetet mot grov organiserad brottslighet i ett visst fall skapas en tillfällig gemensam samling av uppgifter framstår det som naturligt att den huvud- ansvarige även ska vara personuppgiftsansvarig för denna uppgifts- samling och att personuppgiftsbehandlingen regleras av den myndighetens registerförfattning. Ny lag om informationsutbyte vid samarbete mot grov organiserad brottslighet 9.2.2Hur kan denna form av informationsutbyte äga rum? (4–5 §§) 4 § Om det inte längre finns skäl för informationsutbyte i ett visst fall ska beslut enligt 3 § upphävas. 5 § Beslut om informationsutbyte gäller i högst om inte myndigheterna fattar beslut om förlängning. Beslut om förlängning gäller i högst . En viktig del av integritetsskyddet för enskilda anser vi är att ett informationsutbyte vid myndighetssamarbete av detta slag inte bör kunna fortgå , utan att det i lagen ska finnas tidsbegränsningar vad gäller möjligheterna att utbyta information. Av integritetsskäl föreslår vi därför införandet av bestämmelser som ska reglera hur länge informationsutbytet vid myndighets- samarbete mot grov organiserad brottslighet ska få gälla. Vi tydliggör i lagtexten (4 §) att om det inte längre finns skäl för informationsutbyte i ett visst fall ska beslut enligt 3 § upphävas. Det ovan sagda innebär därmed att var och en av de i ett visst fall deltagande myndigheterna åläggs att upphäva myndighetens beslut om deltagande i informationsutbytet t.ex. om myndigheten av någon anledning inte längre vill eller anser sig kunna fortsätta att utbyta uppgifter på detta sätt. Vi har efter övervägande funnit det skäligt att i utgångsläget låta ett informationsutbyte enligt lagen vara gällande i högst (5 §). föreslår vi att en myndighet – innan tidsfristen ovan har gått ut – ska ha rätt att besluta om förlängning av informations- utbytet. Förlängning kan ske fortlöpande i sänder. Angående beräkningen av tidsfristen förefaller det naturligast att räkna denna från och med den tidpunkt då den deltagande myndigheten har fattat beslut om att delta i ett visst fall av informationsutbyte vid samarbete mot grov organiserad brottslig- het. Det åligger de i ett visst fall deltagande myndigheterna att själva bevaka och följa dessa tidsfrister. Ny lag om informationsutbyte vid samarbete mot grov organiserad brottslighet 6 § Beslut om informationsutbyte ska anmälas till , senast efter det att beslutet fattats. Beslut om informationsutbyte vid samarbete mot grov organiserad brottslighet i ett visst fall ska enligt paragrafen anmälas till (), senast efter det att beslut fattats. Paragrafen ska läsas tillsammans med våra föreslagna tillägg i lagen (2007:980) om tillsyn över viss brottsbekämpande verksam- het och innebär att SIN blir tillsynsmyndighet över myndig- heternas beslut och åtgärder vad gäller informationsutbytet enligt vår föreslagna nya lag om informationsutbyte vid samarbete mot grov organiserad brottslighet. Inledningsvis bör ställas frågan huruvida en ytterligare tillsyn – utöver den tillsyn som sker genom Justitieombuds- mannen, Justitiekanslern och Datainspektionen – ska aktualiseras. Det informationsutbyte som vi öppnar för kan dock komma att innebära utbyte av en stor mängd information mellan ett stort antal myndigheter, där uppgifterna är varierande i både omfattning och känslighet. Detta medför – enligt vår bedömning – att det före- ligger ökad risk för negativa effekter för den personliga integriteten, vilket i sin tur innebär skäl för att föreslå ytterligare tillsyn över myndigheternas informationsutbyte inom detta område. I delbetänkande, SOU 2009:1, s. 152 ff., samt i den efterföljande lagrådsremissen från föreslås att SIN ska underrättas om ett beslut om inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet. Även i slutbetänkande, SOU 2010:103, s. 322 ff. föreslås SIN som tillsynsmyndighet att utöva löpande tillsyn över användningen av inhämtningsåtgärder enligt den s.k. inhämtningslagen (jfr avsnitt 9.2.1 ovan). Med anledning härav har även vi i vårt arbete funnit skäl att undersöka om det finns möjlighet att låta SIN utöva tillsyn över myndigheternas beslut och åtgärder vad gäller informationsutbytet vid myndigheters samarbete mot grov organiserad brottslighet. Ny lag om informationsutbyte vid samarbete mot grov organiserad brottslighet SINs verksamhet regleras i lagen (2007:980) om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet. Nämnden ska bestå av högst tio ledamöter som utses av regeringen för av högst . Ordföranden och vice ordföranden ska vara eller ha varit ordinarie domare eller ha annan motsvarande juridisk erfarenhet. Genom inspektioner och andra undersökningar utövar SIN på eget initiativ tillsyn över användning av hemliga tvångsmedel och kvalificerade skyddsidentiteter och med sådan användning sammanhängande verksamhet. ska SIN även utöva tillsyn över polisens behandling av personuppgifter enligt polisdatalagen (2010:361). Denna tillsyn sker särskilt med avseende på behandling av känsliga personuppgifter enligt 2 kap. 10 § polisdatalagen. Från och med samma tidpunkt som nämnts ovan ska SIN också utöva tillsyn över behandling av personuppgifter enligt lagen (2010:362) om polisens allmänna spaningsregister. Säkerhetspolisen granskas av SIN. Tillsynen ska särskilt syfta till att säkerställa att verksamheten bedrivs i enlighet med lag eller annan författning. I uppdraget ingår att uttala sig om konstaterade förhållanden och om behovet av förändringar i verksamheten. SIN ska vidare verka för att brister i lag eller annan författning avhjälps. SIN är skyldig att på begäran av enskild kontrollera om han eller hon har utsatts för tvångsmedelsanvändning och därmed samman- hängande verksamhet eller har varit föremål för sådan person- uppgiftsbehandling som omfattas av nämndens tillsyn. Den enskilde ska underrättas om att kontrollen har utförts. SIN har rätt att utan hinder av gällande sekretess av förvaltningsmyndigheter som omfattas av tillsynen få de uppgifter och det biträde som nämnden begär. Även domstolar samt de förvaltningsmyndigheter som inte omfattas av tillsynen är skyldiga att lämna de uppgifter som SIN begär. Av 20 § förordningen (2007:1141) med instruktion för SIN följer att nämnden, om den uppmärksammar förhållanden som kan utgöra brott, ska anmäla det till eller annan behörig myndighet. Om SIN uppmärksammar felaktigheter som kan medföra skadeståndsansvar för staten ska nämnden anmäla det till Justitiekanslern. Det finns även en anmälningsskyldighet till Datainspektionen. Även om de åtgärder som vi förslår ska regleras i lagen om informationsutbyte vid samarbete mot grov organiserad brottslig- Ny lag om informationsutbyte vid samarbete mot grov organiserad brottslighet het i sig inte kan anses vara lika ingripande som exempelvis hemliga tvångsmedel, får det ändå anses stå klart att en effektiv och oberoende tillsyn över informationsutbytet i nämnda lag är mycket viktig. Vi är medvetna om att SINs tillsyn är avgränsad till brotts- bekämpande myndigheters verksamhet. Det nämnda skulle redan härigenom kunna anses utgöra ett hinder mot att SIN skulle utöva tillsyn över informationsutbytet vid samarbete mot grov organiserad brottslighet vad gäller de i detta sammanhang traditio- nellt sett icke brottsbekämpande myndigheterna; Försäkrings- kassan, Kriminalvården, , Migrations- verket samt beskattningsenheter etc. Synpunkter har bl.a. lämnats att SINs tillsyn – som enbart således är knuten till brottsbekämpande myndigheter – härmed skulle kunna komma att urvattnas. Även SIN har påtalat detta. Polisen inhämtar – som ett led i brottsutredningar – ofta upp- gifter från andra myndigheter. Enbart detta faktum innebär naturligtvis inte att även sistnämnda myndigheter därigenom är att anse som brottsbekämpande myndigheter. Vad gäller informationsutbytet vid samarbete mot grov organiserad brottslighet är situationen dock enligt vår mening annorlunda. Det är visserligen så att det aktuella informationsutbytet även här bl.a. sker mellan brottsbekämpande och icke brottsbekämpande myndigheter. Då emellertid anledningen till informationsutbytet vad gäller samtliga dessa myndigheter är samarbete mot grov organiserad brottslighet får detta anses innebära att de icke brottsbekämpande myndigheterna – även om de inte uttryckligen är sådana – ändå i detta sammanhang de facto får anses uppträda som brotts- bekämpande myndigheter, detta åtminstone i en sådan omfattning att myndigheterna torde kunna omfattas av SINs tillsyn. Vid en tillsyn är det dessutom enligt vår mening av vikt att samtliga myndigheter som har rätt att byta information vid samarbete mot grov organiserad brottslighet ska kunna behandlas och kontrolleras på samma sätt och under samma förutsättningar, detta för att upprätthålla en hög rättssäkerhet och värna den personliga integriteten fullt ut. I vårt arbete i denna del har det, som alternativ, diskuterats om tillsynen skulle kunna utövas av Datainspektionen i stället för SIN. Ny lag om informationsutbyte vid samarbete mot grov organiserad brottslighet Datainspektionen själv har inte ställt sig negativ till ett sådant uppdrag. Datainspektionens arbete regleras i förordningen (2007:975) med instruktion för Datainspektionen samt genom regeringens årliga regleringsbrev. Enligt instruktionen är Datainspektionens uppgift att verka för att människor skyddas mot att deras personliga integritet kränks genom behandling av personuppgifter och för att god sed iakttas i kreditupplysnings- och inkassoverksamhet. Datainspektionen är tillsynsmyndighet enligt personuppgifts- lagen (1998:204) och tillstånds- och tillsynsmyndighet enligt kreditupplysningslagen (1973:1173) och inkassolagen (1974:182). Datainspektionen är även tillsynsmyndighet enligt artikel 28 i och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter, ändrat genom och rådets förordning (EG) nr 1882/2003. Myndigheten fullgör de förpliktelser som nämns i artikel 13 i konvention om skydd för enskilda vid automatisk databehandling av personuppgifter när det gäller att lämna uppgifter till behörig myndighet i en stat som är ansluten till konventionen. Myndigheten är vidare nationell tillsynsmyndighet enligt artikel 114 i konventionen om tillämpning av av (), artikel 24 i rådets beslut /917/RIF av om användning av informationsteknik för tulländamål (TIS-rådsbeslutet), artikel 33 i rådets beslut av om inrättande av Europeiska polisbyrån (Europol), artikel 30.5 i rådets beslut /615/RIF av om ett fördjupat gränsöverskridande samarbete, särskilt för bekämpning av terrorism och gränsöverskridande brottslighet, och artikel 41 i och rådets förordning (EG) nr 767/2008 av om informationssystemet för Ny lag om informationsutbyte vid samarbete mot grov organiserad brottslighet viseringar (VIS) och utbytet mellan medlemsstaterna av uppgifter om viseringar för kortare vistelse (VIS-förordningen). Då vår nu förslagna nya lag om informationsutbyte vid samarbete mot grov organiserad brottslighet inte utgör en registerförfattning har vi inte funnit skäl att föreslå att Datainspektionen ska utgöra en tillsynsmyndighet enligt lagen. Vid informationsutbytet aktualiseras emellertid, vad gäller myndigheternas behandling av personuppgifter, diverse fråge- ställningar som rör personuppgiftslagen och myndigheternas registerförfattningar. I dessa delar är Datainspektionen – genom myndighetens huvuduppdrag – redan tillsynsmyndighet. Ett annan tanke skulle kunna vara att i stället föreslå införandet av ett nytt tillsynsorgan – exempelvis en utbyte vid samarbete mot grov organiserad brottlighet. Vi har dock funnit att tillskapandet av ett särskilt organ eller en nämnd som enbart skulle utöva tillsyn över nu aktuella frågor framstår som ett mer omständligt förfarande, inte minst författnings- mässigt, jämfört med de kompletteringar i gällande författningar som skulle behöva göras om SIN skulle vara det organ som utförde den nu aktuella tillsynen. Dessutom får sådana aspekter tas i beaktande som att det tar tid att bygga upp en fungerande tillsynsorganisation. Exempel på förslag till utökade uppgifter för SINs verksamhet finns redan i t.ex. ovan nämnda slut- betänkande, SOU 2010:103, där utredningen föreslår SIN som tillsynsmyndighet i frågor som ursprungligen inte direkt omfattas av SINs verksamhet. I nämnda slutbetänkande föreslås också ett tillägg i 1 § lagen (2007:980) om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet. Enligt vår mening finns skäl att föreslå att tillsynsuppgifter vad gäller informationsutbyte vid myndigheters samarbete mot grov organiserad brottslighet ska åligga SIN. Med anledning av det ovan nämnda har vi i 6 § i vår lag om informationsutbyte vid samarbete mot grov organiserad brottslig- het föreslagit att beslut om utbyte av information – inom en som vi bedömer skälig tid om en månad – ska anmälas till SIN. Vi föreslår inte någon bestämmelse som reglerar vilken av de myndigheter som omfattas av informationsutbytet som ska åläggas att göra anmälan till nämnden. Det torde ligga i sakens natur att de myndigheter som omfattas av informationsutbytet vid samarbete Ny lag om informationsutbyte vid samarbete mot grov organiserad brottslighet mot grov organiserad brottslighet sinsemellan i ett visst fall kan komma överens om vilken av myndigheterna som ska göra en anmälan till SIN. I de fall en huvudansvarig myndighet har utsetts enligt 3 § tredje stycket i lagen (se ovan avsnitt 9.2.1), bör dock i första hand anmälan och övriga kontakter, mellan de myndigheter som utbyter information i ett visst fall och SIN, göras av den huvudansvariga myndigheten. Denna myndighet bör även kunna samordna andra kontakter mellan de i ett visst fall av informationsutbyte deltagande myndigheterna och SIN. SINs tillsynsfunktion ska omfatta de samarbetande myndig- heternas beslut och övriga åtgärder enligt 3–10 §§ i vår lag om informationsutbyte vid samarbete mot grov organiserad brottslig- het (se avsnitt 9.2–9.3 samt 9.4.1–9.4.2). För närmare redogörelse vad SINs tillsyn ska omfatta, se avsnitt 15.1 (6 §) nedan. I likhet med (SOU 2010:103) föreslår vi en komplettering i 1 § lagen (2007:980) om tillsyn över viss brotts- bekämpande verksamhet (se vidare avsnitt 15.3). Härigenom slås SINs generella tillsyn fast. Vi föreslår i detta sammanhang inga specifika regler vad gäller enskilda personers rätt till granskning av ett informationsutbyte. Detta klargör vi genom ett tillägg i 3 § lagen (2007:980) om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet (se avsnitt 15.3). Givetvis kan enskildas framställningar om granskning leda till en generell tillsyn av SIN. 9.3Sekretessbrytande bestämmelser (7–8 §§) 9.3.1Sekretessbrytande bestämmelse vad gäller utlämnande av uppgift till annan myndighet inom ringen/bubblan 7 § första stycket Sekretess hindrar inte att uppgift lämnas mellan myndigheter som omfattas av rätten till informationsutbyte enligt denna lag. Bestämmelsen i första stycket i 7 § innehåller en allmän sekretess- brytande regel vad gäller utlämnande av uppgift till annan myndighet inom ringen/bubblan. SOU 2011:80 Ny lag om informationsutbyte vid samarbete mot grov organiserad brottslighet Vår i sammanhanget föreslagna sekretessbestämmelse i 35 kap. 5 a § OSL (se vidare kap. 10.2 nedan) har följande lydelse. Sekretess gäller för uppgift i ett visst fall enligt lagen (2012:00) om informationsutbyte vid samarbete mot grov organiserad brottslighet. 7 § första stycket i vår föreslagna nya lag innebär dels att sekretessen i 35 kap. 5 a § OSL inte hindrar att uppgifter lämnas mellan myndigheter som omfattas av rätten till informationsutbyte vid samarbete mot grov organiserad brottslighet i ett visst fall, dels att inte heller de sekretessregler som i vanliga fall gäller hos myndigheterna (t.ex. 35 kap. OSL för polisen, 27 kap. 1–2 §§ OSL för , 28 kap. 1 § OSL för och 34 kap. 1–9 §§ OSL för ) gäller. Regeln bryter härmed – i aktuellt sammanhang – alla former av sekretess mellan myndigheterna. Härigenom åstadkoms således – i kombination med 35 kap. 5 a § OSL – vår idé med Spår 2 (se ovan avsnitt 8.3.1), nämligen att en ring eller bubbla skapas kring de aktuella samarbetande myndigheterna, vad gäller deras informationsutbyte vid samarbete för att motverka grov organiserad brottslighet. Ringen/bubblan ges härmed en absolut sekretess utåt och möjlighet till ett fritt uppgiftsutbyte mellan myndig- heterna inom ringen/bubblan, utan krav på tillämpning av exempelvis generalklausulen i 10 kap. 27 § OSL. Att vi väljer att föra in en sekretessbrytande bestämmelse i vår föreslagna nya lag i stället för att föra in motsvarande bestämmelse i OSL följer den lagstiftningsteknik som förekommer i 2 kap. 16– 18 §§ polisdatalagen (2010:361) jämfört med 18 kap. 18 § OSL. 9.3.2Ingen skyldighet att lämna ut uppgift 7 § andra stycket Att sekretess inte hindrar utlämnande av en uppgift på grund av vad som sägs i första stycket, innebär inte att en myndighet är skyldig att på begäran lämna ut en sådan uppgift. Ny lag om informationsutbyte vid samarbete mot grov organiserad brottslighet I 6 kap. 5 § OSL stadgas följande. En myndighet ska på begäran av en annan myndighet lämna uppgift som den förfogar över, om inte uppgiften är sekretessbelagd eller det skulle hindra arbetets behöriga gång. Enligt denna bestämmelse föreligger således en skyldighet för en myndighet att på begäran av en annan myndighet lämna ut en uppgift till den myndigheten. Genom bestämmelsen vi föreslår i 7 § första stycket kvarstår inte några direkta hinder för att 6 kap. 5 § OSL ska kunna tillämpas fullt ut på en situation av informationsutbyte vid samarbete mot grov organiserad brottslighet, utöver att det skulle hindra arbetets behöriga gång att lämna ut uppgiften. Vårt syfte med Spår 2 har enbart varit att ta bort hindren – i form av föreliggande sekretessbestämmelser – för ett effektivt informationsutbyte mellan myndigheterna vid samarbete mot grov organiserad brottslighet. Syftet är inte att tvinga myndigheterna in i ett samarbete och göra dem skyldiga att lämna ut uppgifter. Enligt vår bedömning föreligger därför skäl att införa en bestämmelse i paragrafens andra stycke som reglerar utlämnandet av uppgifter och tydliggör vår avsikt enligt ovan. Bestämmelsen har följande lydelse. Att sekretess inte hindrar utlämnande av en uppgift på grund av vad som sägs i första stycket, innebär inte att en myndighet är skyldig att på begäran lämna ut en sådan uppgift. 9.3.3Sekretessbrytande bestämmelser för lagföring av brott m.m. vad avser myndighet utanför ringen/bubblan Vår bedömning: Utformningen av våra regler medför inte några hinder att lämna ut uppgifter för lagföring av brott i de fall fängelse är föreskrivet för brottet och detta kan antas föranleda någon annan påföljd än böter. Även i andra fall kan uppgifter lämnas ut. Det finns situationer där vi bedömer att det – ur ett rättssäkerhets- eller samhällsperspektiv – är nödvändigt eller särskilt angeläget att bryta sekretessen enligt 35 kap. 5 a § OSL. Ny lag om informationsutbyte vid samarbete mot grov organiserad brottslighet Antalet sekretessbrytande bestämmelser ska vägas mot vikten av att hålla fast vid den absoluta sekretessen kring ringen/bubblan. Det sistnämnda är en förutsättning för att kunna skapa ett fritt uppgiftsutbyte inom ringen/bubblan och även få till stånd ett starkt skydd för den enskildes personliga integritet. Vid bedömningen av hur de sekretessbrytande bestämmelserna ska utformas har vi således gjort en intresseavvägning och funnit att sekretessen i vissa fall bör få stå tillbaka i förhållande till andra angelägna intressen i samhället, såsom möjligheten till lagföring av vissa brott etc. Vad gäller utlämnande av uppgift som angår misstanke om begånget brott har vi funnit det naturligt att utforma våra förslag på så sätt att det inte ska finnas några begränsningar i 10 kap. OSL. Genom att inte införa några begränsningar i nämnda kapitel i OSL innebär utformningen av våra bestämmelser att exempelvis 10 kap. 24 § i sin helhet är tillämplig. Denna paragraf har följande lydelse. Sekretess som följer av andra sekretessbestämmelser än dem som anges i 19–23 §§ och 25 kap. 2 § första stycket hindrar inte att en uppgift som angår misstanke om begånget brott lämnas till en åklagarmyndighet, polismyndighet eller någon annan myndighet som har till uppgift att ingripa mot brottet, om fängelse är föreskrivet för brottet och detta kan antas föranleda någon annan påföljd än böter. Således innebär detta sammantaget att vår föreslagna sekretess i 35 kap. 5 a § OSL kan brytas och en uppgift, som angår misstanke om begånget brott, kan lämnas till åklagarmyndighet, polis- myndighet eller annan myndighet som har till uppgift att ingripa mot brottet, för det fall att det är föreskrivet fängelse för brottet och det brottet kan antas föranleda annan påföljd än böter. Det bör framhållas att detta avser situationer då uppgifter lämnas till myndighet som vid det tillfället inte deltar i informa- tionsutbytet inom ringen/bubblan. Utlämnande av uppgifter till myndigheter inom ringen/bubblan regleras genom 7 § ovan. Att alternativt, på grund av integritetsskyddande skäl, begränsa utlämnande av uppgifter till enbart uppgifter som avser allvarligare brott – t.ex. för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse – kan medföra att stötande situationer uppstår. Exempelvis kan man tänka sig den situationen att det vid informationsutbytet mellan myndigheter vid samverkan mot grov Ny lag om informationsutbyte vid samarbete mot grov organiserad brottslighet organiserad brottslighet, framkommer information om ett brott som inte kan komma att omfattas av det nämnda samarbetet (t.ex. på grund av att brottet är hänförligt till en polismyndighet som inte deltar i det aktuella informationsutbytet). Skulle utlämnande av uppgifter begränsas till enbart uppgifter som avser allvarligare brott, skulle exempelvis en påkommen narkotikasmuggling av normal grad inte kunna lagföras. Detta får anses rimma illa med både samhällets värderingar och brottsbekämpningen i stort. Dessutom aktualiseras i samman- hanget polisens rapporteringsplikt. Härutöver kan framhållas att bestämmelsen i 10 kap. 2 § OSL alltjämt är tillämplig. Paragrafen har följande lydelse.