sou · GYB355d2 · 2011-01-01 00:00:00 — Det är Delegationen som deltar i möten med när den besöker , och man skriver en skuggrapport och lämnar synpunkter på regeringens rapportering. Delegationen är fristående från staten – förutom ett bidrag som gör att man kan finansiera en halvtidstjänst för delegationssekrete- raren. Delegationen värnar om friheten att driva sina frågor, kriti- sera eller berömma. Delegationen driver frågor som är gemensamma för sverige- finnarna som minoritet, men det står andra sverigefinska organisa- tioner fritt att driva egna frågor gentemot regeringen – vare sig de är medlemmar i eller inte. Deltagande/inflytande på regional och nivå Sverigefinska delegationen arbetar enbart på nationell nivå. De olika medlemsorganisationerna, församlingarna och nätverken finns däremot både på regional och på nivå. Rätt till delaktighet och inflytande tio distrikt i och cirka 130 lokalföreningar i 100 kommuner. Deras uppgift är att driva de frågor som rör sverigefinnar regionalt och lokalt. De flesta minoritetspolitiska besluten fattas på nivå. Ett fåtal kommuner (fyra-fem stycken) har regelbundet samråd med . I landets övriga kommuner tar förbundet själv kontakt genom att skriva brev, skicka rapporter och be om personliga möten med tjänstemän och politiker. På regional nivå är kontakterna mellan förbundet och myndigheter ytterst få. Förvaltningsområdet i omfattar av sverigefinnarna. I rapporten samråd inom språkligt förvaltningsområde – Dialogmodellen uppger SFRF att samråds- förfarandet fungerar bäst i , där det finns en minoritets- delegation med representanter från organisationens lokala för- eningar. Delegationen har möten cirka en gång . En lik- nande delegation efterlyses i övriga kommuner i förvaltnings- området. SFRF anser också att ett regelbundet samråd med är viktigt då sverigefinnar har sämre hälsa än majoritetsbefolkningen. Även inom hälsovården är språkfrågan och möjligheten att göra sig förstådd viktig. Såväl Sverigefinska delegationen och SFRF vill utöka förvalt- ningsområdet till att även gälla och andra kommuner i . Detta ingick också i regeringens proposition 2008/09:158, Från erkännande till egenmakt – regeringens strategi för de nationella minoriteterna. Regeringen föreslog att förvaltningsområdet utökas kraftigt, till 18 kommuner i , bland andra . Dessutom föreslogs att alla kommuner kan ansöka hos regeringen om tillhörighet till förvaltningsområdet och att det för hela landet stadgas en minoritetspolitisk lag. Regeringens förslag byggde på Sverigefinländarnas delegations kompromissförslag, som vuxit fram under förhandlingar och diskussioner mellan Delegationen och departementet. Propositionen blev till Lag SFS 2009:724 om natio- nella minoriteter och minoritetsspråk. Sverigefinska delegationen håller konsulentutbildningar för regionala och lokala förbund och organisationer om minoritets- politiken och hur man kan påverka lokalt. Delegationen påpekar att det inte är ovanligt att kommuner blandar ihop integrationspoli- tiken och minoritetspolitiken och konstaterar att eftersom kunska- perna om minoritetspolitiken är så låg inom kommuner och Rätt till delaktighet och inflytande landsting är det svårt för de lokala parterna att göra sina röster hörda. En finsktalande bosättning har funnits i området kring älv troligen redan före medeltiden. var en mötes- och handelsplats vilket gjorde området till en flerspråkig region. Från medeltiden har finska dominerat i . När efter kriget mot åren 1808–1809 förlorade sin östra rikshalva till skedde detta genom att en gräns drogs genom så att den västra delen av förblev svenskt område. Trots detta har tornedalingar på båda sidor om gränsen bevarat både sitt språk och sitt kulturarv fram till . Tornedalingarnas språk heter meänkieli (vårt språk). Under den senare inleddes en försvensk- ningsprocess av . Det primära var att förhindra sprid- ning av inflytande från finsk kultur, språk och politik och 1888 inrättades därför s.k. statsskolor i . Staten bekostade dessa skolor, men villkoret för ekonomiskt stöd var att undervis- ningen uteslutande bedrevs på svenska. var skolväsendet i (finnbygd) helt försvenskat. På vissa skolor dröjde det ända till 1957 innan andra språk än svenska fick talas på rasterna. lagstadgades om möjligheten till hemspråk i . bor cirka 75 000 tornedalingar i . 1981 bildandes , STR-T. STR-T är det samlande organet för tornedalingar och bildades efter en lång och medveten kamp för att ena minoriteten, stärka självkänslan och bevara språket och kulturen. Ett viktigt mål var att få unga män- niskor att engagera sig. Förbundet är religiöst och partipolitiskt obundet. Det har sitt säte i och det finns lokalföreningar i , och . En lokalförening är även under bildande i . STR-T är en intresseorganisation för och tornedalingar i språkliga, kulturella och samhälleliga frågor samt regeringens remissinstans i dessa frågor. Organisationen vill främja och stärka den tornedalska minoritetens identitet, språkliga och kulturella förankring. Rätt till delaktighet och inflytande Deltagande/inflytande på nationell nivå STR-T har regelbundna samrådsförfaranden direkt med regerings- kansliet där man delger sina åsikter om olika frågeställningar och för en diskussion. kallas alla fem nationella minoriteter tillsammans, ibland sker det separat. STR-T är nöjd med hur kom- munikationen med departementet genomförs, men skulle föredra ett formaliserat samrådsförfarande. Organisationen deltar också i hearings och utfrågningar i riksdag, utskott och andra offentliga sammanhang. STR-T är statlig remissinstans och dessutom repre- senterar organisationen tornedalingarna vid möten med Europa- rådets rådgivande kommitté. Deltagande/inflytande på regional nivå har en särskilt viktig uppgift inom den svenska minoritetspolitiken eftersom flera av de kommuner som omfattas av minoritetsspråkslagen, förvaltningskommunerna, ligger här. Det finns dock inget formellt samrådsuppdrag för länet och inget regionalt organ för samråd med de nationella minoriteterna. I rapporten samråd inom språkligt förvaltningsområde – Dialogmodellen konstaterar STR-T och /i att det råder olika förut- sättningar för minoriteterna i länet. Minoritetsorganisationerna är olika starka organisatoriskt och ekonomiskt, den lokala representa- tionen varierar också mellan kommunerna. De konstaterar också att det inte finns någon gemensam mötesplats/forum för de natio- nella minoriteterna i . Vi ser att en mötesplats för minoriteter möjliggör erfarenhetsutbyte och skapar styrka i frågor samt behov som är gemensamma för de nationella minoriteterna. har under drivit ett nätverk bestående av aktörer som har intresse av frågor som berör nationella minoriteter. I detta nätverk återfinns kommunala repre- sentanter, , samt företrädare från nationella minoritetsorganisationer. Nät- verket i sig är värdefullt, men sårbart då det är drivet på projekt- basis. Rätt till delaktighet och inflytande Deltagande/inflytande på lokal nivå I förvaltningsområdet sker inget strukturerat samråd. De berörda kommunerna för meänkielitalande är , , , och . Enligt STR-T får orga- nisationerna sällan inbjudan att delta – och om de bjuds in är det oftast för sent i processen. Enligt rapporten samråd inom språkligt förvaltnings- område – Dialogmodellen uppger STR-T att det enda samråd torne- dalingarna deltog i när rapporten skrevs gällde en uppföljning och revidering av det minoritetspolitiska handlings- programmet i kommun. Viktiga kommunala frågor organisationen vill samråda kring är hur minoritetsmedlen ska användas för att främja minoritetsspråk och kultur i kommunen. STR-T är också av åsikten att all samhälls- planering på något sätt berör även minoriteterna, dessa bör därför medverka i planeringen för att behoven ska tillgodoses. En annan frågeställning är också att införa kunskaper i minoritetsspråken som särskild merit vid tjänstetillsättningar på offentliga tjänster. I vissa fall bör man till och med ställa krav på kunskaper i före- kommande minoritetsspråk i orten eller kommunen. Vidare anser STR-T att vid varje förvaltning bör en stadig punkt finnas med i dagordningen: Har minoriteternas behov tillgodosetts? alterna- tivt Har minoritetsorganisationerna hörts i frågan? Det gäller även vid fastställande av läroplaner på skolor m.m. SRT-T anser att minoritetspolitiska handlingsprogram måste upprättas på lokal nivå. De understryker också vikten av dialog i samhället samt vikten av goda exempel för att överbrygga attityder och hinder. De understryker också att lagstiftningen är vag kring minoritetspolitik. Språkfrågorna som rör meänkieli organiseras under kommun- styrelsen i fyra av kommunerna inom förvaltningsområdet, undan- taget är där de ligger under kultur- och utbildningsnämnden. och kommuner har ett minoritetsspråkspoli- tiskt handlingsprogram. I kommun är tornedalingarna en majoritet av befolkningen och där finns en handläggare som dess- utom är tolk och översättare. I kommun saknar där- emot STR-T lokal representation. uppger i sin rapport uthålligt språk att bland regionala och nationella myndigheter i förvaltningsområdena har personal som talar meänkieli och bland lokala myndigheter 60–. Rätt till delaktighet och inflytande I finns det övergripande ansvaret för frågor om de nationella minoriteterna hos kommunstyrelsens arbetsmark- nads- och integrationsberedning. utbild- nings- och arbetsmarknadsenhet har ett samordnings- och upp- följningsansvar för stadens arbete med nationella minoritetsfrågor. kom de första judarna till . reglerades i svensk lag judarnas närvaro i landet. kunde judar bosätta sig i utan att låta döpa sig, året efter tilläts de bilda en judisk församling i . infördes reformer som medförde att judarna inlemmades i det svenska samhället. fick judar och icke-judar lov att ingå äktenskap. fick judar vittna i domstol och fick judar rösträtt. Judar har en egen religion, judendomen, egen kultur, eget kul- turspråk (jiddisch) och egna traditioner som skiljer sig från den svenska majoritetsbefolkningens. som gått sedan de första judarna kom till har nya grupper judar kommit hit, ofta på grund av förföljelser i olika delar av . Judiska uppskattar antalet judar i till cirka 20 000 (enligt den judiska lagens definition) varav cirka 7 000 är medlemmar i de judiska församlingarna i . Lägger man till personer som har judisk börd på fädernet, eller längre tillbaka i släkten, är antalet väsentligt högre. Judiska , , i bildades . JC utgörs av de judiska församlingarna i , och , vilka har till syfte att möjliggöra ett judiskt liv i det lokala upptagningsområdet. JC är en takorganisation för de judiska för- samlingarna i . Ett av JC:s uppdrag är att på nationell nivå initiera, driva och bevaka frågor och ärenden av betydelse för den judiska nationella minoriteten och judenheten i . Den judiska gruppen har integrerats väl i utan att ha assimilerats – även om viss assimilation förekommer. Man har sat- sat på utbildning och kommit in i samhället, men har ändå kunnat leva som minoritet med en egen levande kultur. Rätt till delaktighet och inflytande Judiska sköter de nationella kontakterna och upp- vaktar regering och myndigheter med frågor som gäller judarna i hela . JC är remissinstans och bjuds in att delge åsikter även i offentliga kommittéer, hearings och utfrågningar som har beröringspunkter till judiska/minoritets frågor. med- lemmar tar själva kontakt med departement eller myndigheter om de har synpunkter i någon fråga. JC representerar judarna vid möten med rådgivande kommitté. Judarna i har byggt upp en relation till det svenska samhället och dess myndigheter från första början. Kunskapen om hur det svenska samhällssystemet fungerar är god och gruppen är välartikulerad. Judiska representanter tas emot, även om det kan dröja . Frågor där man inte anser sig ha uppnått fullgott resultat gäller den religiösa slaktfrågan och säkerhetsfrågorna. Judiska upplever att hotbilden mot judar inte alltid tas på allvar och att judiska institutioner och medborgare inte alltid får det skydd som behövs för att man ska känna sig trygg. Församlingarnas styrande organ utses något olika inom respektive församling. Stockholmsförsamlingen har allmänna val var tredje år till ett fullmäktige som har 21 platser. Fullmäktige utser en styrelse som i sin tur utser olika nämnder – som i en svensk kommun. (, och ) utser representanter till Judiska . Deltagande/inflytande på regional och lokal nivå Judiska Församlingarna i , och har kontakt med respektive kommun. Landets övriga judar har oftast någon form av mindre förening på respektive ort där det bor judar. Dessa judar/föreningar är oftast anslutna till den storstadsförsam- ling som ligger geografiskt närmast. Även på dessa nivåer har judarna i har byggt upp en relation till det svenska samhället och dess myndigheter. i är till exempel noga med att bjuda in representanter från kommunen till evenemang som anordnas inom församlingen. Rätt till delaktighet och inflytande Kontakterna mellan Judiska Församlingarna och kommunerna handlar bland annat om kulturfrågor, ungdomsfrågor och sociala frågor. Församlingarna bedriver mycket social verksamhet samt sjuk- och ålderdomshem för medlemmar med särskilda behov. Det finns inget organ för den regionala nivån, utan de tre Judiska För- samlingarna sköter även dessa kontakter, till exempel med läns- polismyndigheterna. 6.7Romers makt och deltagande i 6.7.1Romers rätt till politiskt deltagande En av de mest grundläggande politiska och medborgerliga rättig- heterna, och den som har störst symboliskt värde för att demon- strera principen om allas lika värde, är rätten att delta i allmänna val både som väljare och som kandidat till förtroendeposter. För romer i är det en rättighet som funnits i praktiken enbart i ett par generationer, trots att romer varit svenska medborgare mycket längre än så. Enligt intervjustudien och kulturarv i var många av de svenska romerna under 1900- talet inte mantalsskrivna, och kunde därför vanligen vare sig få ransoneringskort, barnbidrag, skicka sina barn till skolan eller rösta. De intervjuade äldre personerna i studien säger att de röstade i efter att de blivit bofasta och mantalsskrivna. ADT: Men om ni inte var mantalsskrivna och folkbokförda och sånt där, då har ni ju aldrig heller röstat. Har ni fått rätt att rösta vem som ska vara statsminister i det här landet? Nej, vi hade ju faktiskt inte rätt till någonting, inte ens rätt till sjukhus utan vi var ju utanför samhället. Vi levde i men vi levde i ett romskt samhälle. Det var inte svenskt, så vi hade ingenting med att göra förutom att vi gick och handlade och sålde det som männen hade att sälja. Men det blev nu inte klart att vi romer fick lov och rösta (Delegationen för romska frågor (2010). började vad som kan kallas en romsk medborgarrättsrörelse och vars förgrundsgestalt framförallt var , hennes syster och ett antal andra engagerade romer. 1963 väckte många svenskar för den misär och rättslöshet romer i levde i. Rätt till delaktighet och inflytande självbiografi skriver Hans Caldaras om den första romska politiska demonstrationen: 1965 samlades romer, författare, journalister, skådespelare och många andra etablerade i samhället för att demonstrera för att vuxna romer skulle få undervisning. Det fanns cirka 1 000 svenskfödda romer, alla svenska medborgare, av dem var anal- fabeter. Det var första gången romer fick gå i ett förstamajtåg för egen sak. Det var alltså ett historiskt ögonblick. På våra banderoller stod det Vi vill gå i skola, Ge oss rätt till vuxenundervisning m.m. När vi gick längs med i spetsen tror jag att vi alla bar på samma känsla av stolthet och glädje. Äntligen fick vi vara med i sammanhang där vi tidigare varit bannlysta. Äntligen fick vi öppet visa vårt missnöje. Ju närmare vi kom , som var demon- strationstågets slutmål, desto större blev vårt tåg. Folk som stod längs gatorna, hoppade spontant in i vårt led för att solidarisera sig med oss i vår kamp. Många av oss hade svårt att hålla tillbaka glädjetårarna (Caldaras 2002). har vittnat om hur de bägge systrarna nästan bodde på kanslihuset i sitt intensiva arbete för romers rättigheter, där de hade många möten med statsminister och andra regerings- representanter. Så vände utvecklingen för romer i . De blev accepterade in i samhällsbygget, fick pass och barnbidrag och lägenhet – och rätt att gå i skola. Den första romska organisationen i , Zigenarsamfundet, bildades av och en grupp engagerade majori- tetssvenskar, en sammanslutning som fokuserade på romers mänskliga rättigheter och som levde . och hennes man startade den första romska tidskriften i , och 1970 gav ut debattboken att vi stör tillsammans med . blev det decennium då romerna fick sitt politiska och opinionsmässiga genombrott, och den romska saken blev sedd ur ett rättighetsperspektiv. Men det utvecklades aldrig till en perma- nent romsk medborgarrättsrörelse, och det bildades ingen förening som organiserade de svenska romerna. Däremot inspirerade de svenska romernas politiska arbete de finska zigenarna i till att bilda . bildade föreningen tillsammans med . De utomnordiska romerna som fanns i hade nu också börjat bilda egna föreningar och anslöt sig successivt till rådet, som 1998/99 kom att ombildas till . 2004 bildades romer i . Rätt till delaktighet och inflytande finns en mångfald av föreningar och paraply-organisationer på såväl lokal som nationell nivå. Aktivisterna kommer från alla de romska grupperna, men någon gemensam romsk organisation stark nog att bli ett permanent inslag i det romska civilsamhället har inte uppstått . har människor i den romska gruppen erfaren- heter av att sakna möjligheter att styra och påverka sina egna liv. Det kan antas att röstbenägenheten är lägre och att romer ännu inte är representerade i valda församlingar i procentuell del av sin befolkningsandel. Mycket få förtroendevalda har varit romer, och i många fall har de kanske inte ens velat skylta med det. För större delen av de romer som vuxit upp i har till exempel upprepade och påtvingade byten av skola och bostad fått mycket negativa konsekvenser vad gäller utbildningsnivån och tilliten till det svenska samhället. Det i sin tur påverkar deras effektiva möjlighet att utnyttja rätten till deltagande och medbestämmande i även enklare ärenden. Få romer är därför delaktiga i den demokratiska processen och möjligheterna för romer att utöva sin kultur inom ramen för svenskt kulturliv är fortfarande begränsade. 6.7.2Romers rätt att organisera sig Det romska civilsamhället är fortfarande inte särskilt stabilt. Före- ningar föds och dör och slås samman, och har stora ekonomiska bekymmer. Det är uppenbart att ekonomin är ett hinder för stabiliteten i den romska organisationsstrukturen, men det handlar också om att man släpar efter i allmän föreningsvana jämfört med andra minoritetsgrupper, vilket ytterligare urholkar kraften i påverkansarbetet. I Från erkännande till egenmakt (prop. 2008/09: 158) refereras till de nationella minoriteternas demokratiska underläge. De nationella minoriteterna kan ha svårt att driva sina krav och få sina intressen tillgodosedda genom de vanliga demokratiska kanalerna. Minoriteterna är relativt sett så få till antalet på många orter att de har svårt att hävda sig i den demokratiska processen p.g.a. sitt låga antal. Det är också lättare att avfärda krav från mindre grupper. I den allmänpolitiska processen vill majoriteten sällan driva frågor som i första hand berör minoriteterna. Det kan vara svårt för Rätt till delaktighet och inflytande minoriteterna att få sina kandidater nominerade till de politiska listorna. Det romska civilsamhället företräder de nationella minoriteterna särskilt stöd för att öka gruppernas möjligheter till inflytande. Stödet fördelas efter ansökan till i enligt förordningen (2005:765) om statsbidrag för nationella minoriteter. De nationella minoriteterna har kritiserat regeringen för det ekonomiska stödets storlek eftersom det anses att beloppen som varje förening erhåller är så låga att det inte går att bedriva den typ av verksamhet som skulle kunna ge de nationella minoriteterna reellt inflytande i frågor som berör dem. Från minoritetshåll har det uppfattats som problematiskt att grupperna konkurrerar med varandra om relativt små statliga medel. Nivån på stödet höjdes från och med , eftersom det ger de nationella minoriteterna bättre möjlighet att delta i samråd på olika nivåer i frågor som berör dem. Det ökade stödet är således en direkt följd av införandet av den lagstadgade skyldig- heten att samråda med nationella minoriteter. Regeringen nämnde i propositionen om de nationella minoriteterna att man särskilt prioriterade de nationella minoriteternas förutsättningar att skapa fungerade samrådsmodeller inom förvaltningsområdena, och att det ökade stödet var en viktig åtgärd för att stärka de nationella minoriteternas egenmakt och reella inflytande. 6.7.3Romers rätt till samråd Samråd är en mekanism som är omistlig när det gäller att förankra beslut som rör romer hos romer själva, och sålunda skapa en liten ö av romsk delaktighet i majoritetssamhället. Det återstår dock att se vilken förstärkning av samrådsstrukturerna som kan ske efter den beslutade lagstiftningen om samråd 2009. 2008/09, Från erkännande till egenmakt skärptes lagstift- ningen om samråd med de nationella minoriteterna. hade rekommenderat att vidareutveckla samrådsformerna med de nationella minoriteterna för att öka dessa gruppers delaktighet i beslutsprocesser på en rad områden, allt från hälsofrågor till samhällsplanering. Det konstaterades i konstitu- tionsutskottets uppföljning att de nationella minoriteternas möjlig- heter till samråd och inflytande har ökat, men att det fortfarande finns hinder att övervinna innan minoriteterna fullt ut kunde känna Rätt till delaktighet och inflytande tydlig delaktighet i frågor som berör dem, då samrådsförfarandet med regeringen är rådgivande och inte av beslutande karaktär. Företrädare för de nationella minoriteterna ansåg att de borde ges ett större förtroende och en större del av ansvaret att styra sina egna angelägenheter. Enligt Integrationsdepartementets enkät till kommunerna om minoritetspolitikens förverkligande på lokal nivå uppgav en majoritet av de svarande att de inte samrådde med de nationella minoriteterna när beslut ska fattas som rör dessa grupper specifikt. av kommunerna gör det ibland, alltid eller ofta. Andelen som alltid gör det är . I och med lagändringen råder nu råder en skyldighet för förvalt- ningsmyndigheterna att samråda. De ska enligt lagförslaget ge de nationella minoriteterna möjlighet till inflytande i frågor som berör dem och så långt det är möjligt samråda med representanter för minoriteterna i sådana frågor. Man skrev i propositionen att: Samrådsorgan för minoritetsfrågor bör därför inrättas på olika nivåer där de nationella minoriteterna finns företrädda, om sådana organ inte redan finns. Hur samrådet utformas på det lokala, regionala och nationella nivån får bedömas från fall till fall. Regeringen anser att det bör finnas en stor frihet i att finna former som fungerar på respektive nivå. Det avgörande är att de nationella minoriteternas synpunkter fångas in och kan beaktas där detta är möjligt. Frågor där det är särskilt viktigt att fånga in de nationella minoriteternas behov och synpunkter är bl.a. områden som rör förskoleverksamhet och skola, ungdoms- frågor, äldreomsorg, biblioteks- och annan kulturverksamhet, dvs. på områden där kommunerna har vissa skyldigheter i förhållande till medborgarna (prop. 2008/09: 158). Regeringen betonade att det är angeläget att även de nationella minoriteterna ges tillgång till de demokratiska fora som finns i olika sammanhang. Myndigheter bör särskilt överväga om det finns anledning att se över redan befintliga samrådsformer för att säker- ställa att även de nationella minoriteternas röst kan höras och synliggöras i olika frågor.