sou · GZB366 · 2011-10-19 00:00:00 — Utöver detta arbetar ett antal svenska experter och poliser vid generalsekretariatet i . Vanliga åtgärder som går genom till Rikskriminalpoli- sen är begäran om förhör, efterlysningar av försvunna och häktade personer, fastställande av personers identitet och uppgifter om for- don i samband med brott. Världstullorganisationen91 (– , WCO) grundades 195292 och är en världsomspän- nande mellanstatlig organisation för tullfrågor med 177 medlem- 91Världstullorganisationen är arbetsnamnet medan den officiella svenska benämningen är . 92Convention Establishing a . mar.93 Organisationen syftar till att utveckla effektiviteten i tullens verksamhet. Bland annat verkar WCO för globala standarder, för- enklade och harmoniserade tullhanteringsrutiner, bättre efterlevnad av tullbestämmelser och effektiv bekämpning av gränsöverskri- dande organiserad brottslighet. WCO har ett program för tekniskt bistånd och utbildning samt ett antal regionala underrättelsekontor knutna till en global databas för utbyte av information, bland annat information om narkotikabeslag samt om vilka medel smugglare använder sig av för att dölja olagliga transporter. Samarbetet inom WCO omfattar ett brett nätverk av partners, inklusive och . Till grund för verksamheten ligger en rad konventioner och andra internationella instrument. Genom Nairobikonventionen94 godkänner parterna att deras tullmyndighet lämnar var- andra ömsesidigt bistånd i syfte att förhindra, utreda och beivra tullbrott m.m. Konventionen innehåller elva bilagor varav en rör bistånd i aktioner mot smuggling av narkotika och psykotropa ämnen och är ägnad att komplettera allmänna narkotika- konvention och psykotropkonvention. WCO är indelad i sex regioner, som i sin tur är indelade i undergrupper. Organisationen har sitt säte i och styrs av ett råd där alla medlemsorganisationer ingår. Rådet träffas en gång under ledning av en vald ordförande. Varje medlem har en röst och beslut fattas som regel med enkel majoritet. Rådet bistås av en policykommission med 24 medlemmar och en finanskommitté med 17 medlemmar. Deltagandet i policykommissionen roterar mellan de regionala undergruppernas medlemmar. och framåt representerar undergrupp Nord. Undergruppens representation i finanskommittén alternerar mellan gruppens två största bidragsgivare, och . Den dagliga verksamheten sköts av ett sekretariat med drygt hundra anställda. Tillsammans med ett antal kommittéer genomför sekretariatet de aktiviteter som beslutats av rådet i den årliga stra- tegiska verksamhetsplanen. Sekretariatet leds av en generalsekrete- rare. innehas posten av japanen . WCO har ett globalt nätverk som består av i , elva regionala underrättelsekontor (Regional Intelligence Liaison Office, RILOs) samt nationella kontaktpersoner (NCPs). 94Internationell konvention om ömsesidigt administrativt bistånd för att förebygga, utreda och stoppa tullbrott. Som stöd för och medlemmarnas tulladminist- rationer används ett internetbaserat säkert kommunikationsverk- tyg, (). På publiceras strategiska rapporter om trender vid smuggling m.m. samt varnings- meddelanden om nya modus operandi som upptäcks vid smuggling av narkotika och andra varor. I finns en global databas dit tullbeslag rapporteras, bland annat beslag av narkotika. WCO har också ett brottsbekämpande forum på global nivå som inkluderar narkotikafrågor (), som inrättades 1983 i WCO under tullsamarbetsrådet. ska bidra till WCO:s strategiska inriktning. Målet är att: uppmuntra till informations- och erfarenhetsutbyte, förbättra teknik- och kommunikationsutveckling samt rättsliga instrument, styra arbetsgrupper under kommittén, uppmuntra till användande av RILO-kontor, samt tillhandahålla strategisk support till WCO:s tekniska stödpro- gram. Kommittén träffas i för att diskutera tull- myndigheternas kontroll- och brottsbekämpande verksamhet. Vid mötena behandlas rekommendationer som sedan hänskjuts till för antagande. Budgeten fastställs av Rådet i samband med dess årliga möte på rekommendation från . Den uppgår till . WCO finansieras huvudsakligen genom med- lemsavgifter som fastställs på grundval av de enskilda medlemsländernas BNP för de tre närmast föregående åren. Utöver medlemsavgifter har WCO intäkter genom frivilliga bidrag från medlemmarna, internationella organisationer och den privata sektorn. För –uppgick de frivilliga bidragen till . Narkotikasmuggling är en stående dagordningspunkt vid det årliga mötet med , där medlemslän- derna redovisar erfarenheter och trender. Konferensen on Combating Illicit Drug Trafficking and Related Threats kommer att äga rum i den 24–. , med start kommer ett seminarium om narkotikahundar, , att genomföras. har varit medlem i WCO sedan organisationen bildades . medlemsavgift för –2012 beräknas uppgå till . tillhör WCO:s Europaregion som har drygt 50 med- lemmar. Europaregionen är indelad i undergrupper, där är en av tio medlemmar i undergrupp Nord. representerade undergrupp Nord i policykommissionen 2005–2007 och i finans- kommittén 2009–2011. , enheten för internationell handelspolitik, har det övergripande organisationsansvaret för WCO. deltar för räkning i det praktiska arbetet, såväl i arbets- grupper som i kommittéer. har en kontaktman till ett av de elva regionala underrättelsekontor som finns i världen. Detta kontor är stationerat i . har tillträtt ett antal konventioner, däribland WCO- konventionen (även kallad Nairobikonventionen, 1977).95 1.6Internationella finansiella aktionsgruppen mot penningtvätt Internationella finansiella aktionsgruppen mot penningtvätt (Financial Action Task Force, FATF)96 är ett mellanstatligt organ som bildades av G7-länderna med syftet att utveckla och främja nationella och internationella standarder för bekämpning av penningtvätt relaterad till narkotikahandeln. 95Förordning (1983:682) om tillämpning av en internationell konvention om ömsesidigt administrativt bistånd för att förhindra, utreda och beivra tullbrott, m.m. 96http:// uppdraget till att gälla penningtvätt av intäkter från alla typer av grov brottslighet. ingår även bekämpning av finansiering av terrorism i uppdraget. har FATF 36 medlemmar – däribland 14 EU-länder och Europeiska kommissionen samt , , , , , , och – och ett stort antal associerade medlemmar och observatörer.97 har varit medlem sedan starten. FATF har antagit 40 politiskt bindande rekommendationer avseende penningtvätt och nio rekommendationer avseende terrorismfinansiering. Över 180 länder har förbundit sig att implementera rekommendationerna och underkasta sig utvärdering. Arbetet utförs på flera områden: standardisering för bekämp- ning av penningtvätt och terrorismfinansiering, granskning av med- lemsländer samt analys och studier av metoder och trender inom aktuella områden. Vidare tillämpar FATF sanktioner för de länder och territorier som inte har tillräckligt effektiva system för bekämp- ning av penningtvätt och terrorismfinansiering. En av sanktionerna innebär att FATF har möjlighet att svartlista länder. FATF sammanträder för att: övervaka medlemmarnas genomförande av åtgärder för att mot- verka penningtvätt genom ett dubbelt förfarande med årlig självbedömning och mer detaljerad ömsesidig bedömning, undersöka utvecklingstendenser i fråga om teknik och motåt- gärder mot penningtvätt, och uppmuntra länder som inte är anslutna till FATF att anta och genomföra dess. Ordförandeskapet är ettårigt. Italienaren tog över ordförandeklubban 2011. Sekretariatet har sina lokaler i i , men är oberoende av . En styrgrupp – bestående av ordförande, vice ordförande och sex chefsdelegater som utses av plenarmötet – har en rådgivande roll i förhållande till ordföranden. Plenarmötet är det beslutande organet. Mötet följer arbetet i fyra arbetsgrupper som ägnar sig åt specifika frågor såsom identifi- ering av nya hot, m.m. 97 UNODC är observatör. FATF:s arbete har haft stort inflytande på övriga internationella regelverk, inte minst EU:s direktiv om penningtvätt.98 har deltagit i arbetet sedan starten . Vid utvärderingen fick kritik för en rad brister som har åtgärdats. FATF har enhälligt beslutat att uppnått så hög standard avseende bland annat lagreglering, rapportering, tillsyn och effekti- vitet på området att nu ska lyftas ut ur den uppföljnings- process som pågått sedan utvärderingen . 98 Direktiv /06/EG. 2 Samarbete på europeisk nivå Många EU-institutioner deltar i beslutsprocessen i EU, men de tre viktigaste beslutsfattande institutionerna är följande: , som företräder medborgarna i EU och väljs direkt av dem. Europeiska kommissionen, som företräder unionen som helhet. Europeiska unionens råd, som företräder de enskilda medlems- staterna. Grundregeln är att kommissionen föreslår nya EU-lagar99, medan det är och rådet som antar dem. Därefter är det kommissionen och medlemsstaterna som omsätter lagarna i prakti- ken, som kommissionen ser till att de efterlevs. Förutom dessa tre organ deltar även följande i EU-lagstift- ningen: Europeiska ekonomiska och sociala kommittén, Grunden för allt som EU gör är unionens fördrag. Fördragen utgör EU:s primärrätt. EU:s två viktigaste fördrag – fördraget om Euro- peiska unionen (eller FEU) och fördraget om upp- rättandet av Europeiska gemenskapen (EUF-fördraget eller FEUF) – ändrades nu senast genom Lissabonfördraget. Lissabonfördraget undertecknades i och trädde i kraft . EU kan besluta om nya lagar på olika sätt, genom s.k. lagstift- ningsförfaranden. Efter att Lissabonfördraget trätt i kraft fattas beslut huvudsakligen genom två metoder, det ordinarie beslutsför- farandet och de särskilda beslutsförfarandena (för att läsa om Lissabon- fördragets konsekvenser för narkotikaarbetet se bilaga 3). 99 EU:s medborgare och i vissa fall Europeiska unionens råd kan uppmana kommissionen att lägga fram ett förslag. Det ordinarie lagstiftningsförfarandet kallades tidigare för med- beslutandeförfarandet. För beslut som behandlas med detta för- farande lägger kommissionen fram lagförslag. Därefter måste Europa- parlamentet och ministerrådet vara överens för att en lag ska antas. Förslaget faller om de inte är överens efter tre behandlingar. Vid omröstning i ministerrådet krävs kvalificerad majoritet, minst 255 röster och av unionens totala befolkning, för att förslaget ska antas.100 Särskilda lagstiftningsförfaranden gäller i vissa frågor, däribland vid antagandet av den årliga budgeten, anslutning av medlemsstater och operativt polissamarbete. I dessa fall är det antingen Europa- parlamentet med medverkan av rådet eller vice versa (beroende på vilket område beslutet gäller) som antar lagstiftning, det vill säga förordning, direktiv eller beslut. Förordningar, direktiv och beslut utgör EU:s sekundärlagstift- ning. Sekundärrätten är den tredje viktigaste källan för efter primärrätten () och de internationella avtalen. företräder medborgarna i EU och väljs i all- männa och direkta val . tre huvud- uppgifter är att stifta lagar (tillsammans med ministerrådet), besluta om budgeten (tillsammans med ministerrådet) och kontrollera såväl som andra EU-institutioners arbete. sammanträder på tre orter – , och . Utskottsmötena hålls i . Plenarmöten hålls ofta i men ibland i . Parlamentets administration och generalsekretariat finns i . I finns 20 utskott som möts regelbundet . Narkotikapolitiska frågor behandlas huvudsakligen i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Utskottet är bland annat behörigt i frågor som rör EU:s arbete med förverkligande och fördjupning av ett så kallat område med frihet, säkerhet och rättvisa samt den demokratiska översynen av denna politik. Åtgärder inom området inkluderar polissamarbete och straffrättsligt samarbete. 100 krävs av medlemsstaterna, dock minst 15 rådsmedlemmar, och av EU:s befolkning för att uppnå dubbel majoritet. Dessutom är utskottet behörigt i frågor som rör Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk (ECNN), Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter (FRA), Europeiska polisbyrån (Europol), EU:s enhet för rättsligt sam- arbete (Eurojust) och Europeiska polisakademin (Cepol) samt andra organ och kontor inom samma område. Kommissionen har flera olika typer av avdelningar, bland annat generaldirektoraten som i princip ansvarar för olika politikområ- den. samordning är placerad i gene- raldirektoratet för rättsliga frågor som lyder under en av kommis- sionens vicepresidenter, kommissionären . Även andra generaldirektorat har ansvar för vissa narkotikafrågor, i syn- nerhet generaldirektoratet för inrikes frågor och generaldirektora- tet för hälso- och konsumentfrågor. Generaldirektoratet för inrikes frågor ansvarar för organiserad brottslighet, polissamarbete och EU:s byråer: Frontex, Europol, Cepol och ECNN (se mer nedan). är kommissionär för inrikes frågor. Generaldirektoratet för rättsliga frågor, som leds av kommissionär , ansvarar också för ECNN. Överlappningen beror delviss på att det tidigare bara fanns ett generaldirektorat, Generaldirektoratet för Rättvisa, frihet och säkerhet som ansvarade för dessa frågor. Generaldirektoratet för hälso- och konsumentfrågor ansvarar för folkhälsoområdet, vilket inkluderar narkotikamissbruk. Förutom kommissionens roll i lagstiftningsarbetet har kommis- sionen vissa specifika narkotikarelaterade uppgifter. Inom narkoti- kaområdet bidrar kommissionen till att utveckla ramen för sam- arbetet. övervakar och utvärderar åtgärder som vidtas av EU-länderna för att minska narkotikamissbruket och förhindra narkotika- relaterad brottslighet och människohandel, föreslår EU-omfattande åtgärder för kontroll av nya psyko- aktiva ämnen när det behövs efter en noggrann analys av risk- bedömningar, ser till att EU:s lagar för att kontrollera och förebygga använd- ning av kemiska ämnen för tillverkning av narkotika följs, främjar europeiskt samarbete genom att ge ekonomiskt bistånd till området olaglig narkotika. Kommissionens arbetsprogram är en bra källa för information om vad kommissionen kommer diskutera under året.101 , eller formellt Europeiska unionens råd, består av företrädare från alla medlemsländers regeringar.102 är for- mellt bara ett råd, men sammanträder i tio olika rådskonstellationer: ekonomiska och finansiella frågor, rättsliga och inrikes frågor, sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsument- frågor, konkurrenskraft (inre marknaden, industri, forskning och rymd- frågor), transport, telekommunikation och energi, jordbruk och fiske, utbildning, ungdom, kultur och idrott. Rådet (allmänna frågor), som vanligen är sammansatt av utrikes- eller EU-ministrarna, säkerställer samstämmigheten i de olika råds- konstellationernas arbete och förbereder Europeiska rådets möten. EU:s medlemsstater har i viss turordning ordförandeskapet i rådet vardera. Ordförandelandet leder mötena på alla nivåer, föreslår riktlinjer och utarbetar kompromissförslag som behövs för att rådet ska kunna fatta beslut. 101http://ec.europa.eu/atwork/programmes/index_sv.htm 102Ministerrådet ska inte blandas ihop med i vilket även länder utanför EU ingår. skiljer sig också från som består av EU-ländernas stats- och regeringschefer. Ordförandeländerna samarbetar i grupper om tre – ordförande- landet, föregående och nästkommande ordförandeland – för att främja kontinuiteten i rådets arbete. Varje sådan grupp, kallad trojka, tar fram ett gemensamt program för rådets verksamhet . Det finns ett undantag från det roterande ordförandeskapet, nämligen rådskonstellationen utrikes frågor, som sedan Lissabon- fördragets ikraftträdande leds av Höga representant för utrikes frå- gor och säkerhetspolitik, . Därtill leds ett 20-tal arbetsgrupper på området utrikes frågor av en fast ordförande utsedd av Höga representanten. Innan en fråga kommer till ministrarna i rådet för beslut för- bereds den på lägre nivå i rådsstrukturen. Alla frågor måste passera de ständiga representanternas kommitté, Coreper, innan de går vidare till ett rådsmöte. De ständiga representanternas kommitté (Coreper) De ständiga representanternas kommitté, Coreper103, har till upp- gift att förbereda möten i ministerrådet. Coreper består av varje medlemslands EU-ambassadör samt deras ställföreträdare. Utöver dessa deltar även sakhandläggare från representationerna, tjänste- män från representationernas samordningsgrupper och företrädare för kommissionen. Coreper ska sträva efter att enas om en lösning som sedan läm- nas till rådet för antagande. Innan förslagen överlämnas till Coreper behandlas de på detaljnivå i ett antal rådsarbetsgrupper (se vidare nedan). Corepers samordnande roll är väsentlig för att säkerställa samstämmigheten i rådets arbete. I praktiken avgörs många frågor redan på den här nivån innan de formellt bekräftas av ministrarna i rådet. Coreper har även till uppgift att utföra de upp- drag som rådet bestämmer. I övrigt fattar Coreper procedurbeslut. Coreper består av två grupperingar, Coreper I och II, som har ansvar för olika politikområden. Coreper I ansvarar bland annat för hälsofrågor och Coreper II för utrikes och rättsliga och inrikes frå- gor. Därmed tas narkotikafrågor upp i Coreper II men kan beredas i båda dessa grupperingar. 103 Comité des représentants permanents. Innan ett förslag når den högre tjänstemannanivån i Coreper dis- kuteras det i en av rådets arbetsgrupper. Det finns cirka 160 arbets- grupper och kommittéer som består av tjänstemän från medlems- länderna, vanligen från departementen eller från de ständiga repre- sentationerna i . De flesta arbetsgrupperna sammanträder en gång under en . Även kommissionen – och i förekommande fall representanter för EU-byråer – deltar i arbets- gruppernas möten. Den övergripande arbetsgruppen för narkotika- frågor behandlar enbart narkotikafrågor, men även andra arbets- grupper behandlar narkotikafrågor som en av många frågor inom det egna sakområdet. Nedan beskrivs de rådsarbetsgrupper som är särskilt relevanta för arbetet mot narkotika. Horisontella narkotikagruppen104 (HNG) hör till rådskonstellatio- nen allmänna frågor och har till uppgift att leda och styra narko- tikaarbetet i rådet och på ett proaktivt sätt samordna EU:s narko- tikapolitik. Övriga arbetsgrupper som behandlar olika aspekter av narkotikapolitiken ska informera HNG och låta gruppen delta i arbetet och vice versa. De arbetsgrupper som nämns i EU:s narko- tikahandlingsplan är arbetsgrupperna för polis- och tullsamarbete, den sektorsövergripande arbetsgruppen mot organiserad brottslig- het, arbetsgruppen för folkhälsa, arbetsgrupperna för yttre förbin- delser och arbetsgruppen för ekonomiska frågor.105 Även arbets- gruppen för forskningsfrågor är relevant. HNG behandlar frågor som gäller alla politikområden, inklusive utrikespolitik. EU:s över- läggningar med tredjeländer om narkotikafrågor förbereds i HNG. Likaså görs en hel del av förberedelserna inför FN:s narkotika- kommission i HNG, inklusive förhandling om resolutionsutkast. De flesta EU-länder företräds av representanter för flera olika departement, beroende på vilka politikområden som avhandlas. har huvudansvaret för HNG. Normalt deltar vare sig eller i HNG:s 104The Horizontal Working Party on Drugs (HDG), även kallad Övergripande arbets- gruppen för narkotikafrågor. 105Flera av dessa har bytt namn i och med att Lissabonfördraget har trätt i kraft. De redo- visas under sina nya namn. möten och sköter förhandlingarna inom alla politikområden, även rättsliga och utrikes frågor. Förutom tjänstemän från medlemsländerna och kommissionen deltar också representanter för ECNN och Europol i mötena, som hålls en gång . Arbetsgruppen för tullsamarbete106 hör till rådskonstellationen rättsliga och inrikes frågor och behandlar främst frågor om förbätt- rat samarbete mellan tullmyndigheter inom EU, bland annat för kontroll av varuflöden över EU:s yttre gränser. Gruppen utarbetar hotbildsanalyser, exempelvis om hur varuströmmar med narkotika ser ut och förändras. Arbetsgruppen möts även i en expertkonstel- lation med uppgift att planera, initiera och utvärdera gemensamma tulloperationer107, som är inriktade på identifierade riskområden, inklusive narkotikasmuggling. är ansvarigt departement. Arbetsgruppen för straffrättsligt samarbete Arbetsgruppen för straffrättsligt samarbete108 hör till rådskonstellationen rättsliga och inrikes frågor och ansvarar för straffrättsligt samarbete inom EU, inklusive riktlinjer för ömsesidigt erkännande av domar och beslut i brottmål. är ansvarigt departement. Stödgruppen för yttre förbindelser på RIF-området Stödgruppen för yttre förbindelser på RIF-området (Jaiex) ligger under rådskonstellationen för rättsliga och inrikes frågor och är en informations- och samarbetsgrupp för att stärka de yttre förbindel- serna och fördjupa relationerna mellan rådet för rättsliga och inri- kes frågor (RIF) och kommissionens generaldirektorat för yttre förbindelser (Relex). Jaiex förbereder ärenden som ska behandlas i 106Customs Cooperation WP. 107Joint Customs Operations (JCO). 108WP on Cooperation in Criminal Matters. är ansvarigt depar- tement. Arbetsgruppen för brottsbekämpning109 ligger under rådskonstella- tionen rättsliga och inrikes frågor. Dess huvudsakliga arbetsområde är frågor om polissamarbete, inklusive sambandsmännens arbete och gränsöverskridande polissamarbete inom Schengensamverkan. är ansvarigt departement. Arbetsgruppen för allmänna frågor, inklusive utvärdering Arbetsgruppen för allmänna frågor, inklusive utvärdering (Genval)110 hör till rådskonstellationen rättsliga och inrikes frågor. Arbetsgruppens främsta uppgift är att dra upp riktlinjer för hur kampen mot organiserad brottslighet ska samordnas. Genval tar upp frågor som inte omfattas av någon annan rådsarbetsgrupp eller den särskilda kommittén Cosi (se vidare nedan). Exempel på sådana områden är IT-relaterad brottslighet, penningtvätt, korruption, förebyggande av brottslighet m.m. Gruppen samordnar också åtgärder som rör EU-medlemsstaternas inbördes utvärdering och även EU:s informella konsultationer om deltagande i andra internationella organisationer såsom FN. Genval övervakar även det europeiska brottsförebyggande nätverkets (EUCPN, se nedan) åtgärder. ansvarar för arbetsgruppen. Tullunionsgruppen (TUG) hör till inre marknaden, numera områ- det konkurrenskraft. Gruppen hanterar ett brett fält av frågor såsom tullagstiftning, tullsamarbetsavtal med tredjeland och sam- ordning av unionens positioner inför tullrelaterade möten med tredjeland eller internationella organisationer. 109Law Enforcement WP. 110Genval har ersatt den multidisciplinära arbetsgruppen mot organiserad brottslighet (MDG). hör tullbestämmelser för handel över gränserna med kemikalier som kan användas vid tillverkning av narkotika (prekursorer). ansvarar för arbetsgruppen. Lagstiftningen om prekursorer hör dock till ansvarsområden. I arbetsgruppen diskuteras hälso- och sjukvårdsfrågor och folk- hälsoarbete, bland annat patientrörlighet, hiv/aids och livsstilsrela- terade frågor kring alkohol och tobak och andra psykoaktiva ämnen. är ansvarigt departement. Cats111 hör till rådskonstellationen för rättsliga och inrikes frågor men skiljer sig från de övriga rådsarbetsgrupperna inom RIF-områ- det. Detta i och med att den ursprungligen var inrättad som en samordningskommitté och ska sedan Lissabonfördraget fokusera på strategiska frågor inom områden som inte Cosi redan täcker (se nedan). Cats består av högre tjänstemän från medlemsstaterna och kommissionen. Cats ska fortsätta att mötas fram till . ska arbetsgruppens nytta utvärderas. Cats kan, när så är lämpligt, delta i det lagstiftande arbetet. Även i fortsätt- ningen är det dock endast Coreper som kan förbereda rättsliga akter. för operativt samarbete i frågor som rör den inre säkerheten Cosi112 skiljer sig från samtliga av de ovan beskrivna rådsarbets- grupperna då Cosi är en kommitté som inrättats genom fördragen (artikel 71 i EUF-fördraget).