sou · GZB368 · 2011-10-21 00:00:00 — Det bör särskilt noteras att bestäm- melsen i direktivet också avser optioner som försäkringsföretaget kan ha gentemot försäkringstagaren. Utredningen har övervägt att använda ordet valmöjlighet istället för option, men har stannat för att använda begreppet option, för att inte i onödan skapa avvikelser mot den terminologi som kan förväntas komma att användas i bl.a. EU-förordningen. 7.2.7Värdering utifrån homogena riskgrupper Utredningens förslag: Försäkringsföretag ska värdera de försäk- ringstekniska avsättningarna separat för olika riskgrupper. Skäl för utredningens förslag: Enligt artikel 80 i Solvens II- direktivet ska ett försäkringsföretags förpliktelser fördelas på homogena riskgrupper, åtminstone efter klasser. Bestämmelsen ska delvis tas in i den svenska lagtexten. Utredningen har tolkat bestämmelsen på det sättet att den endast är ett klarläggande av gällande praxis, dvs. att avsättningar måste värderas separat för olika typer av risker. Enligt nu gällande praxis sker separata beräkningar utifrån verksamhetsgrenar såvitt gäller s.k. massförsäkringar, och utifrån individuella kontrakt eller risker när det gäller s.k. storskador. Den centrala frågan är hur olika typer av risker ska delas in i olika riskgrupper, men de närmare bestämmelserna kring detta finns inte i ramdirektivet utan i genomförandebestämmelserna. Enligt utredningen är det inte nöd- vändigt att lägga in ordet homogena i lagtexten, eftersom det när- mast är en anvisning till de som har att utforma detaljbestämmel- serna kring indelningen i olika riskgrupper. Värdering av tillgångar och skulder inklusive försäkringstekniska avsättningar Utredningen har valt att inte ta in kravet på att fördelningen ska göras åtminstone efter klasser (på engelska by lines of business), eftersom en hänvisning till klasser kan feltolkas som en hänvisning till försäkringsklasser. Kravet på närmare indelning kommer att framgå av nivå 2-regleringen, jfr. i kommissionens utkast till EU-förordning. 7.2.8Krav på interna processer och metoder för att säkerställa datakvaliteten Bestämmelserna i direktivet om att försäkringsföretagen ska ha interna processer och metoder för att säkerställa datakvalitet behandlas i avsnittet som rör företagsstyrning, se kapitel 12. Utredningens förslag: Vid värderingen av de försäkringstek- niska avsättningarna och de belopp som kan fås enligt återför- säkringsavtal eller från specialföretag, får försäkringsföretag använda approximationer och beräkningsmetoder för enskilda fall för den bästa skattningen, om företaget 1.inte har tillräckliga data av tillfredsställande kvalitet för att kunna använda en tillförlitlig försäkringsmatematisk metod vid värderingen, och 2.kan visa att en sådan användning av approximationer eller beräkningsmetoder för enskilda fall är lämpligt. Skäl för utredningens förslag: Av artikel 82 andra stycket i Solvens II-direktivet framgår det att företagen har viss möjlighet att använda approximationer vid brister i underliggande data. Bestämmelsen ska, med vissa språkliga justeringar, tas in i lagtexten. Att approximationer endast får användas under specifika omständigheter bör enligt utredningen inte framgå uttryckligen av lagtexten, eftersom utredningen är förhindrad att närmare precisera dessa specifika omständigheter. Utredningen förutsätter här att nödvändiga exemplifieringar av vad som avses med specifika omständigheter kommer att framgå av EU-förordningen, jfr artikel Värdering av tillgångar och skulder inklusive försäkringstekniska avsättningar 86 f. kan det konstateras att lagtexten skulle kunna bli missvisande om den ger intryck av att approximationer kan använ- das så snart ett försäkringsföretag inte har tillräckliga data av till- fredsställande kvalitet. Mot denna bakgrund föreslår utredningen att det i lagbestämmelsen tas in ett krav på att försäkringsföretaget måste kunna visa att en användning av approximationer eller beräkningsmetoder för enskilda fall är lämpligt. Begreppet lämpligt har hämtats från artikel 86 f. Enligt bestämmelsen i direktivet får approximationer endast användas om företaget inte har tillräckliga data av tillfredsställande kvalitet. Enligt utredningen är det lämpligt att båda aspekterna av bristfälligheter – otillräcklig mängd respektive otillräcklig kvalitet – i underliggande data framgår av lagtexten. Utredningen har valt att ersätta ordet data med ordet uppgifter, som är brukligt i svensk lagtext. Utredningen anser slutligen att möjligheten att använda beräkningsmetoder för enskilda fall bör framgå uttryckligen i den svenska lagtexten. I den engelska versionen talas om case by case- approaches. Utredningen har tolkat bestämmelsen i direktivet på det sättet att den är begränsad till värderingen av den bästa skatt- ningen. Bestämmelsen i direktivet gäller enligt ordalydelsen i de fall försäkringsföretaget inte kan tillämpa en tillförlitlig försäkrings- matematisk metod på någon viss grupp eller undergrupp av sina försäkringsförpliktelser (på engelska set or subset). Utredningen har tolkat skrivningen som en exemplifiering, och alltså inte som en begränsning. Utredningen har gjort bedömningen att denna typ av exemplifiering inte behöver tas in i lagtexten. Det bör noteras att den nu aktuella bestämmelsen, enligt utred- ningens mening, inte bör tolkas på det sättet att den i sig utesluter en användning av proportionalitetsprincipen på samtliga bestäm- melser som rör försäkringstekniska avsättningar. Att det finns ett uttryckligt utrymme för proportionalitetsprin- cipen när det gäller beräkning och värdering av försäkringstekniska avsättningar följer av artikel 86 h, där det framgår att kommissio- nen i nödvändig utsträckning ska anta förenklade metoder och tek- niker för att beräkna de försäkringstekniska avsättningarna i syfte att se till att de försäkringsmatematiska och statistiska metoderna står i proportion till arten, omfattningen och komplexiteten av ris- kerna som försäkringsföretaget åtar sig. Värdering av tillgångar och skulder inklusive försäkringstekniska avsättningar 7.2.10Jämförelse med gjorda erfarenheter Utredningens förslag: Om värderingen av bästa skattningar systematiskt avviker från gjorda erfarenheter, ska försäkringsfö- retaget göra lämpliga anpassningar av de försäkringsmatematiska metoder som används och de antaganden som görs. Skäl för utredningens förslag: Bestämmelsen i artikel 83.1 i Solvens II-direktivet om att försäkringsföretag ska ha processer och meto- der för att säkerställa att bästa skattningar och de antaganden som dessa bygger på regelbundet jämförs med gjorda erfarenheter behandlas i det avsnitt som rör företagsstyrning, se avsnitt 12. Bestämmelserna i artikel 83 om krav på anpassningar av metoder och antaganden vid konstaterad avvikelse från gjorda erfarenheter ska med några smärre språkliga justeringar tas in i lagen. Utred- ningen har övervägt om de båda bestämmelserna i artikel 83 – dvs. såväl första som andra stycket – kan omformuleras till en enkel bestämmelse som stadgar att värderingen av avsättningarna ska vara förenlig med gjorda erfarenheter, men avstått från att lämna ett sådant förslag med hänsyn till risken för att en sådan bestämmelse avviker alltför mycket från lydelsen i direktivet. En sådan enkel bestämmelse skulle dock med fördel kunna placeras tillsammans med övriga övergripande bestämmelser, dvs. som en ytterligare punkt i den bestämmelse som föreslås i avsnitt 72.1.3. Direktivets bestämmelse om rätten för tillsynsmyndigheten att kräva att försäkringsföretaget visar att nivån på avsättningarna är lämpliga och att de metoder som används av företaget är tillämpliga och relevanta samt att underliggande statistiska data är adekvata behandlas i det avsnitt som innehåller utredningens förslag när det gäller tillsynsreglerna, se avsnitt 13. Detsamma gäller bestämmelsen i direktivet om att tillsynsmyn- digheten har rätt att under vissa förutsättningar kräva att försäk- ringsföretaget ökar beloppet på de försäkringstekniska avsättning- arna. Värdering av tillgångar och skulder inklusive försäkringstekniska avsättningar 7.3Översikt Kommissionens föreslagna genomförandeåtgärder (nivå 2) Bestämmelserna om försäkringstekniska avsättningar återfinns i kapitel III artiklarna 12–50 och bilaga I. Genomförandeåtgärderna har stöd i artikel 86 i Solvens II-direktivet. Bestämmelserna om försäkringstekniska avsättningar i kapitel III är indelade i sex avsnitt; Allmänna bestämmelser, Datakvalitet, Metodologi för beräk- ning av avsättningarna, Relevant riskfri räntestruktur, Rörelsegrenar (på engelska lines of business) samt Proportionalitet och förenklingar. Av de allmänna bestämmelserna framgår bl.a. ett försäkringskontrakt ska anses ge upphov till ett åtagande, när åtagandet ska anses ha upphört och vilka åtaganden som ska beak- tas. Ett försäkringskontrakt ska inkluderas i beräkningen av de för- säkringstekniska avsättningarna från det att ett legalt bindande avtal ingåtts. I de fall försäkringsföretaget har en ensidig rätt att säga upp för- säkringsavtalet , en ensidig rätt att vägra att ta emot eller en ensidig rätt utan inskränkningar att ändra premierna eller förmåner ska de åta- ganden som avser försäkrings- eller återförsäkringsskydd bortom denna tidpunkt inte tas med i beräkningen av avsättningarna, såvida inte försäkringsföretaget kan tvinga försäkringstagaren att betala premierna för dessa åtaganden. Det finns även närmare bestämmel- ser kring vilka som ska anses tillhöra olika typer av försäk- ringsavtal. Åtaganden som är kopplade till ett försäkringsföretags ensidiga rätt att förnya ett försäkringsavtal eller att ändra omfatt- ningen av avtalet anses utgöra del av avtalet. Slutligen finns det också särskilda bestämmelser kring tolkningen av utan inskränk- ningar vid olika typer av försäkringsavtal. Här bör särskilt understrykas att det som redovisats ovan häm- tats från kommissionens förslag till nivå 2-bestämmelser, och att det pågår ett särskilt arbete kring vad som ska anses ingå i ett försäkringsavtal, m.m. De närmare gränsdragningarna är av stor betydelse för delar av den svenska försäkringsmarknaden. Värdering av tillgångar och skulder inklusive försäkringstekniska avsättningar Av bestämmelserna om datakvalitet framgår bl.a. att försäkrings- företagen ska ha utförlig dokumentation (på engelska compile a directory of all data used) kring de underliggande data som används vid värderingen av avsättningar. Dokumentation ska finnas om bl.a. datakälla, egenskaper, uppdateringsfrekvens, relevanta expert- bedömningar och om hur data används. Det ställs även krav på att företagen ska ha riktlinjer för användningen av data. Det finns sär- skilda regler kring vad som krävs för att data ska få anses vara kor- rekta, fullständiga och lämpliga. Slutligen finns det krav kring anta- ganden, konsekvens , data från externa källor, krav på doku- mentation kring begränsningar kopplade till användning av data och närmare bestämmelser kring när approximationer får användas. 7.3.3Metodologi för beräkning av försäkringstekniska avsättningar Avsnittet om metodologi innehåller fyra underavsnitt; Allmänna bestämmelser, Kassaflödesprognoser för beräkning av bästa skatt- ning, Riskmarginal och Beräkning av avsättningarna när dessa kan replikeras. Av de allmänna bestämmelserna framgår bl.a. att ett försäk- ringsföretag ska ha skriftlig dokumentation kring den metod och alla relevanta antaganden som ligger till grund för värderingen av de försäkringstekniska avsättningarna. Denna dokumentation ska bl.a. innehålla motiveringar och förklaringar till betydelsen av antagan- det, eventuella osäkerheter förknippade med antagandet, relevanta alternativa antaganden och effekterna av dessa på värdet av de för- säkringstekniska avsättningarna. Om inte annat anges, ska antaganden som ligger till grund för värderingen av de försäkringstekniska avsättningarna vara obero- ende av det företag som innehar åtagandet. Företagsspecifik infor- mation, inklusive information om skadereglering och kostnader, ska användas i beräkningen endast i den mån de leder till en värde- ring som är mer tillförlitlig och objektiv. Försäkringsföretag ska se till att antaganden som ligger till grund för beräkningen av de försäkringstekniska avsättningarna används konsekvent över tiden och att indelningen i homogena riskgrupper sker utan godtyckliga förändringar. Värdering av tillgångar och skulder inklusive försäkringstekniska avsättningar Vid användning av scenariobaserade skattningar ska försäk- ringsföretag använda sig av antaganden och scenarion som är lämp- liga och förenliga med de allmänna värderingsbestämmelserna, se avsnitt 7.1. De scenarion som används ska dessutom vara mark- nadskonsistenta, baseras på antagande om arbitragefrihet och vara förenliga med de relevanta riskfria räntesatser som används för dis- kontering. Försäkringsföretagen ska kunna visa att de uppgifter som värde- ringen av de försäkringstekniska avsättningar bygger på är trovär- diga, relevanta och pålitliga samt kunna visa hur denna information används och hanteras. Antaganden om framtida företagsledningsåtgärder som påverkar värderingen av de försäkringstekniska avsättningarna ska fastställas på objektiva grunder, vara realistiska och bygga på väldokumente- rade åtgärdsplaner godkända av företagets ledning och styrelse. EU-förordningen innehåller även bestämmelser kring karakteri- stika för s.k. framtida diskretionära förmåner 21 (på engelska future discretionary benefits), och bestämmelser kring vilka krav som ställs för att antaganden om försäkringstagarnas beteenden ska anses vara realistiska. Försäkringstekniska åtaganden för diskretionära förmå- ner ska beräknas separat. Det finns bestämmelser om vilken typ av kassaflöden som minst ska inkluderas i kassaflödesprognoserna, vilka förväntade framtida händelser som ska inkluderas, vilka osäkra faktorer som ska beak- tas, vilken typ av kostnader som ska inkluderas, värderingen av optioner och garantier som gäller gentemot försäkringstagarna. Bästa skattningen ska beräknas separat för försäkrings- och återför- säkringsförpliktelser i olika valutor. Val av aktuariella och statistiska beräkningsmetoder för beräk- ning av bästa skattning ska vara baserad på metodernas förmåga att återspegla de risker som påverkar de underliggande kassaflödena och åtagandenas art. Metoderna ska vara förenliga med, och utnyttja, alla tillgängliga relevanta data, och det finns särskilda bestämmelser kring möjligheten att använda kollektiva beräk- ningar. Försäkringsföretagen ska analysera i vilken utsträckning nuvärdet av kassaflödena påverkas av hur utfallet av händelser i 21 I begreppet diskretionära förmåner ingår inte förmåner kopplade till index eller fonder. Värdering av tillgångar och skulder inklusive försäkringstekniska avsättningar vissa scenarier avviker från det förväntade utfallet. Beräkningarna ska göras på ett transparent sätt, och resultatet ska kunna granskas av en kvalificerad expert. De kassaflödesprognoser som används för att bestämma de för- säkringstekniska avsättningarna för livförsäkringskontrakt ska som huvudregel göras separat för varje individuellt kontrakt, men får under vissa förutsättningar göras kollektivt. Det finns detaljbe- stämmelser kring vilka kriterier som ska vara styrande för sådan kollektiva beräkningar. Bästa skattningen för skadeförsäkring ska beräknas separat för å ena sidan inträffade försäkringsfall och kostnader under återstå- ende avtalstid för löpande försäkringar och å den andra sidan inträffade oreglerade försäkringsfall. När det gäller den närmare beräkningen av riskmarginalen finns det bl.a. bestämmelser om vilka antaganden som ska gälla för överta- gande försäkringsgivare och vilken kapitalkostnadsränta som ska användas vid beräkningen. Riskmarginalen för hela portföljen av försäkringsåtaganden ska beräknas enligt följande formel. Riskmarginal = CoC × SCR(t) (1 + r(t + 1)) där CoC ska motsvara Cost-of-Capital räntesatsen, SCR(t) mot- svarar solvenskapitalkravet för försäkringsrisker och r(t+1) motsvarar en relevant riskfri räntesats i försäkringsföreta- gets redovisningsvaluta. Försäkringsföretag ska fördela riskmargi- nalen för hela portföljen av försäkrings- och återförsäkringsför- pliktelser på olika rörelsegrenar. Värdering av tillgångar och skulder inklusive försäkringstekniska avsättningar 7.3.6Uppdelningen av hedgningsbara och icke- hedgningsbara åtaganden När det gäller uppdelningen mellan hedgningsbara22 och icke- hedgningsbara åtaganden finns det bestämmelser kring när kassa- flöden kan replikeras, dvs. under vilka förutsättningar kassaflöden kan anses gå att efterbilda på ett säkert sätt med hjälp av finansiella instrument. Kassaflöden hos de finansiella instrument som används i efterbildande syfte ska replikera osäkerhet avseende storlek och tidpunkt för samtliga kassaflöden som försäkringsåtagandet ger upphov till under alla omständigheter. Det finns också bestämmel- ser kring vilka kassaflöden som inte kan anses gå att efterbilda på ett säkert sätt med hjälp av finansiella instrument; nämligen kassa- flöden som beror på sannolikheten för att försäkringstagarna kommer att utnyttja avtalade optioner, däribland uppehåll i pre- miebetalningarna och återköp och kassaflöden som är beroende av nivå, trend eller volatilitet i dödlighet, olycksfall och sjukdom samt kassaflöden som uppstår på grund av försäkringsföretagets kostna- der. Slutligen finns det bestämmelser med närmare krav på vilken typ av finansiella instrument som får användas för replikering. Medel som kan återfås enligt återförsäkringsavtal eller från spe- cialföretag Det finns bestämmelser om beräkning av kassaflöden hänförliga till sådana medel som kan återfås enligt återförsäkringsavtal eller från specialföretag. Denna form av kassaflöden ska beräknas sepa- rat, liksom motpartsrisken. Den riskfria räntestrukturen ska beräknas som summan av en bas- ränta (på engelska basic risk-free interest rate term structure) och i tillämpliga fall en illikviditetspremie (på engelska illiquidity pre- mium) som svarar mot åtagandena. En riskfri räntesats ska beräk- nas för varje valuta och löptid, baserat på relevanta data. EIOPA ska härleda och publicera riskfria räntesatser för varje valuta och löptid och publicera de principer och metoder som använts för att fastställa publicerade räntesatser. 22 Ett åtagande är hedgningsbart om kassaflödet med anledning av åtagandet, helt eller delvis, kan tillförlitligt replikeras (på engelska replicated reliably) med användning av finansiella instrument för vilka det finns ett tillförlitligt observerbart marknadsvärde. Värdering av tillgångar och skulder inklusive försäkringstekniska avsättningar tesatser ska härledas från en räntekurva som möter ett antal kriterier; räntorna ska vara riskfria (ingen kreditrisk), realism (det ska vara möjligt att i praktiken tillgodogöra sig använda räntor), och pålitlighet (räntorna ska baseras på finansiella instrument som handlas på djupa, likvida och transparenta marknader som processen för att fastställa räntorna ska vara pålitlig och robust). Som referens för fastställande av den riskfria räntekurvan ska rän- teswappar på interbankmarknaden normalt användas. Dessa ska justeras ned med en kreditriskpremie för att reflektera den kredit- risk som vanligen är förknippad med ett ränteswapavtal. Räntes- wapkurvan ska användas för löptider där dessa noteringar bedöms vara tillräckligt likvida. För löptider längre än den längsta tillgängliga likvida delen av räntekurvan ska en makroekonomisk metod användas för att extra- polera räntekurvan. Det övergripande målet är att konstruera en stabil och robust avkastningskurva som återspeglar rådande mark- nadsförhållanden, men tar hänsyn till makroekonomiska bedömningar av nivån på den långsiktiga jämviktsräntan. När det gäller begreppet riskgrupper (på engelska lines of business) finns det en hänvisning till Bilaga I till förordningen, där de olika riskgrupperna finns definierade. Det finns också bestämmelser kring vilka kriterier som ska vara styrande för inplaceringen av ett försäkringskontrakt i en eller flera rörelsegrenar. Uppdelningen på rörelsegrenar ska ske utifrån ett kontrakts risker snarare än den legala kontraktsformen, och det finns särskilda bestämmelser kring bl.a. sjuk- och olycksfallsförsäk- ringar och hur dessa ska inplaceras i rörelsegrenar Värdering av tillgångar och skulder inklusive försäkringstekniska avsättningar Valet av beräkningsmetod för att fastställa de försäkringstekniska avsättningarna ska stå i proportion till art, omfattning och kom- plexitet hos riskerna i de underliggande åtagandena. Det finns bestämmelser kring vilka kriterier som ska användas för att bedöma om en metod är proportionell. Det finns särskilda bestämmelser kring förenklade beräkningar medel som kan återfås enligt återförsäkringsavtal eller från specialföretag, bästa skattningen för åtaganden där det finns möjlighet att justera premien, och justeringar med anledning av motpartsrisk. Enligt nu gällande regler ska ett försäkringsföretag ha tillgångar för skuldtäckning som minst uppgår till ett belopp som motsvarar de försäkringstekniska avsättningarna för egen räkning, värdet av reserv- deposition som en återförsäkringsgivare har ställt hos företaget och utjämningsreserv för kreditförsäkring. För dessa s.k. skuldtäck- ningstillgångar, gäller särskilda placeringsregler. Placeringsreglerna gäller inte för övriga s.k. fria tillgångar. De nuvarande placerings- reglerna innehåller dels vissa grundläggande kvalitativa regler, dels vissa mer detaljerade kvantitativa regler. Reglerna återfinns i de bakomliggande EU-direktiven, men har kompletterats med olika nationella regler. Enligt de mer övergripande kvalitativa reglerna ska skuldtäckningstillgångarna placeras så att lämplig riskspridning nås (diversifiering). Skuldtäckningstillgångarna ska också, med be- aktande av företagets försäkringsåtaganden och förändringar i till- gångarnas framtida värde och avkastning (matchning), placeras så att företagets betalningsberedskap (likviditet) är tillfredsställande och den förväntade avkastningen är tillräcklig. Till de kvantitativa reglerna brukar hänföras dels reglerna om tillåtna tillgångslag, dels reglerna om hur stor andel av försäkringstekniska avsättningar för egen räkning som får motsvaras av skuldtäckningstillgångarna som får placeras i varje enskilt tillgångslag och hur stor exponering före- taget får ha mot enskilda emittenter. Särskilda placeringsregler gäller för skuldtäckningstillgångar som avser tjänstepensionsför- säkring, villkorad återbäring och fondförsäkringsåtaganden där för- säkringstagaren bär placeringsrisken dvs. den finansiella risken samt för återförsäkringsbolag. Placeringsreglerna innehåller även bestämmelser kring tillgångarnas geografiska placering och krav på hänsyn till risken för valutakursförluster. Placeringsreglerna för skuld- täckningstillgångar kan ses som en precisering av de mer över- gripande kraven på tillfredsställande soliditet, likviditet och kontroll över placeringsrisker. För skuldtäckningstillgångarna gäller även särskilda värderings- regler, som kan skilja sig från de värderingsregler som används i årsredovisningen. Enligt huvudregeln ska dessa tillgångar värderas till verkligt värde, med avdrag för skulder som hänför sig till för- värvet av tillgångar. Den närmare bestämningen av vad som avses med verkligt värde har överlämnats till som genom ett särskilt bemyndigande får meddela föreskrifter. Finans- inspektionen har meddelat sådana föreskrifter1. 8.1.1Några för- och nackdelar med nuvarande regleringen Den nuvarande regleringsmodellen kännetecknas av uttryckliga gränser kring hur stor andel av skuldtäckningstillgångarna som får vara placerade i ett visst tillgångsslag och vara exponerad mot en enskild emittent. En nackdel med denna typ av regleringsmodell är att riskerna på tillgångssidan hanteras genom att begränsa möjlig- heten att investera i aktier och andra riskfyllda tillgångar utan hän- syn till skuldsidan.