sou · GZB349 · 2011-06-13 00:00:00 — Bestämmelsen utvidgar kommu- nernas och landstingens befogenheter i förhållande till kompetens- bestämmelsen i kommunallagen om att uppgifter som ankommer på annan inte får hanteras av kommunen eller . Bestämmelsen innebär en möjlighet, men ingen skyldighet för kommunen att lämna bidrag till byggande av statlig väg och järnväg. Någon motsvarande bestämmelse avseende farleder för vilka staten ansvarar finns inte. Om kommuner eller landsting har beslutat att bidra till statlig infrastruktur med stöd av lagen om vissa kommunala befogenheter, får bidraget aktiveras i balansräkningen och ska då redovisas på en särskild rad i kommunens eller balansräkning. I en särskild not till balansräkningen ska det för varje enskilt projekt framgå vad bidraget avser, det sammanlagda bidraget, hur mycket av bidraget som upplösts av i balansräkningen upptaget belopp. Därigenom ger kommunen en upplysning om åtagandet. Aktive- ringen ska ske i samband med beslutet om medfinansiering och upplösningen ska påbörjas. Bidraget ska upplösas med årliga enhetliga belopp under högst . Enligt gällande regleringsbrev för får verket tidi- garelägga byggandet av allmänna vägar och investeringar i järn- vägsanläggningar där förskottering (lån) sker från kommuner, landsting eller enskilda under förutsättning att avtalet inte inne- håller sådana villkor som innebär indexuppräkning av eller räntor på förskotterat belopp. Lånen måste vara räntefria, eftersom det då inte innebär någon kostnad för myndigheten att låna. Det skulle strida mot 1 § i lag (1988:1387) om statens upplåning att myndig- heten tog upp ett verkligt lån, eftersom endast regeringen eller efter regeringens bemyndigande får ta upp lån för statens räkning. Den sammanlagda skulden för de av Trafik- verket och regeringen godkända förskotteringarna avseende all- männa vägar och investeringar i järnvägsanläggningar får ej över- stiga av i regleringsbrevet angivet belopp. Förskottering av objekt vars byggkostnad överstiger ska underställas regeringens prövning. ska följa vissa av regeringen angivna riktlinjer vid hanteringen av förskotteringar: Ett objekt som förskotteras får maximalt tidigareläggas med i förhållande till plan. Skälen för behovet av förskottering ska anges i den för- skotterade aktörens ansökan till . För att sluta avtal om förskottering från kommun ska full- mäktigebeslut uppvisas i ärendet. Konsekvenserna för fullgörandet av den långsiktiga planen ska utredas innan avtal ingås och eventuell påverkan på andra objekt ska klargöras. Avtal om förskottering får inte innehålla uppgifter om tidpunkt för återbetalning av förskottering, annat än att förskottering återbetalas när medel finns tillgängliga i budget. Ingen ränta utgår på det förskotterade beloppet, som heller ej får uppräknas med index. Som framgått att tidigare avsnitt förordar vi tydliga kriterier för när förskottering ska tillåtas i stället för den beloppsbegränsning som finns. bör tidigarelägga byggandet av allmänna vägar och investeringar i järnvägsanläggningar endast under vill- koret att åtgärden är direkt samordnad med och en förutsättning för genomförandet av den förskotterade aktörens investerings- åtgärd eller när andra särskilda skäl föreligger. Vi förutser också att intresset för förskotteringar minskar till följd av det förslag till nytt planeringssystem som vi lägger fram i detta betänkande. 5.9.6Hanteringen av planeringsramar och den statliga budgetprocessen Utredningens bedömning och förslag: Det finansiella planeringsutrymmet kommer enligt vår bedömning inte att kunna utökas genom trängselskatter eller brukaravgifter i någon betydande omfattning under de närmast följande fyraårsperioderna. Det finns fördelar med att inför åtgärdsplane- ringen lägger fast planeringsramar som under vissa förut- sättningar kan komma att överskridas genom inslag av med- finansiering. Genom krav på bemyndigande att få teckna avtal om genomförande och finansiering av investeringar i vägar och järnvägar har riksdag och regering full kontroll över statens och den offentliga sektorns framtida utgifter och finansiella sparande. får teckna avsiktsförklaringar om medfinan- siering av statlig transportinfrastruktur i den långsiktiga planeringen. En planeringsram för transportinfrastrukturen är inget beslut om framtida anslag. Den är en restriktion som är satt för att plane- ringen och prioriteringen av åtgärder ska ske utifrån en så realistisk bedömning som möjligt av en framtida utgiftsvolym. Den sätts därvid med hänsyn till vad riksdag och regering gör för prognoser om framtida finansiellt utrymme vägt mot anspråken inom andra offentliga utgiftsområden. Planeringsramen i sig har inga kon- sekvenser för den årliga utgiftsnivån inom den offentliga sektorn eller det offentliga sparandet. Nivåerna på utgifterna och sparandet bestäms av andra faktorer. Det hindrar inte att planeringsramen indirekt har betydelse för de framtida nivåerna på det för de offentliga finanserna viktiga nyckeltalen. För att koppla beslut om planeringsramen till den statliga reglerade budgetprocessen finns två vägar att gå. kan i det ena fallet besluta om en definitiv planeringsram som konsti- tueras av såväl anslag som olika former av medfinansiering. I det fallet får inslaget av medfinansiering rymmas inom den definitiva I det fallet har ex ante full kontroll på planeringen. I det andra fallet kan planeringsramen komma att förändras till följd av de avsiktsförklaringar om medfinansiering som träffas i samband med åtgärdsplaneringen. I detta fall kommer genom bl.a. bemyndigandeinstitutet ha full kontroll ex post över planeringen. I båda fallen har och regeringen full kontroll över anslag och bemyndiganden om att träffa avtal om framtida åta- ganden för staten. Avtalen om medfinansiering i den senaste åtgärdsplaneringen blev omfattande och uppgick sammantaget till , vilka kompletterar den statliga anslagsfinansieringen. Som ett resultat av detta tillskott har den statliga planeringsramen kunnat utökas med . Huvuddelen av tillskottet avser intäkter från trängselskatter i och och uttag av broavgifter vid passage av broar i respektive Sundsvallsfjärden. Möjligheterna att ta ut trängselskatt på fler ställen i landet är begränsad. Det krävs att för att ta ut trängselskatt så stora miljöer med en sådan mängd trafik att trängselskatten är det mest verksamma medlet för att reglera trafiken i syfte att reducera trängseln och mildra lokala miljöstörningar. En möjlighet som kan finnas är att ta ut trängselskatt på när förbifart öppnas för trafik. Normalt står andra mer kostnadseffektiva metoder till buds i mindre områden för att reducera trängsel och miljöproblemen till följd av trafiken. Däremot kan det i vissa fall finnas intresse för att ta ut bro- eller tunnelavgifter för finansiering av angelägna projekt med stora trafikmängder och en god samhällsekonomisk lönsamhet. Vi har som framgått i detta avsnitt sett inslaget av medfinan- siering i första hand som ett sätt att få ut ett högre samhälleligt värde av investeringarna i transportinfrastrukturen och betraktat möjligheten att utöka volymen som sekundär, som en konsekvens av intresset att åstadkomma mervärden. Det hindrar inte att det i vissa fall finns ett påtagligt intresse att få till stånd investeringar i den statliga transportinfrastrukturen med hjälp av betydande inslag av medfinansiering. Det finns flera exempel på detta där både kommuner och enskilda svarat för betydande finansiella insatser med direkta bidrag. SOU 2011:49 Medfinansiering i planeringsprocessen Sammantaget bedömer vi att den finansiella betydelsen av medfinansiering kommer att vara mer begränsad i kommande planeringsomgångar. Vi föreslår därför att beslutar om en planeringsram som kan komma att överskridas genom vilja till medfinansiering. Vi har som framgår gjort bedömningen att den volym som medfinan- sieringen kan komma att omfatta blir relativt sett marginell i förhållande till summan av ramarna för planering av transportinfra- strukturen. Detta i kombination med att och regeringen har en fullständig kontroll över avtal om medfinansiering, anslag, lån och sparandet motiverar vårt förslag i denna del. Incitamenten till medfinansiering kan också bli något större om det finns ett utrymme som kan påverkas. Genom att ska föra för- teckning och samlat redovisa innehållet i samtliga tecknad avsikts- förklaringar får riksdag och regering i efterhand den information som för deras del behövs. Utredningens bedömning och förslag: Frågan om statsstöd måste prövas . Finansiering av statlig transportinfrastruktur anses inte inne- fatta något statligt stöd under förutsättning att infrastruk- turen är öppen för alla potentiella användare på lika och icke- diskriminerande villkor. Om byggandet av infrastrukturen utförs av ett privat företag, måste dock säkerställas att det inte föreligger någon över- kompensation genom statlig medfinansiering, vilket bäst görs genom att uppdraget tilldelas i enlighet med EU:s upp- handlingsregler. Om infrastrukturen endast är till nytta för ett visst företag, kan den offentliga finansiering emellertid anses utgöra stats- stöd under vissa förutsättningar. Den offentliga finansie- ringen måste då förhandsanmälas till Europeiska kommis- sionen och får inte genomföras innan den godkänts av denna. Under planeringsomgången 2010-2021 har ett antal avsiktsför- klaringar avseende medfinansiering i form av särskilda banavgifter tecknats. Utredaren ska klargöra lagenligheten i de föreslagna finansieringslösningarna. I grunden rör de frågor som tas upp i direktiven frågan om gränsdragningen mellan politik och marknad eller räckvidden i det offentliga åtagandet. Den frågan är inte ny. Följande citat från riksdagsanföranden då frågan om statens roll när det gällde utbyggnaden av järnvägen kan tjäna som bely- sande exempel härpå. Båda citaten är hämtade från den dåvarande finansministern . Det första citatet handlar om statens roll när det gällde ansvaret för järnvägarnas utveckling. Det andra citatet handlar om att finansiera utbyggnaden av järnvägen. Det finns vissa bestyr som är av sådan beskaffenhet att de aldrig kan eller bör från samhällsstyrelsen avskiljas. (J A Gripenstedt ) Stora krafter och rika tillgångar ligga slumrande i landets sköte, men de långa avstånden och de bristande kommunikationsanstalterna utgöra ofta ett oöverstigligt hinder för deras tillgodogörande. Han fortsatte med koppling till den framväxande industrialismen icke på något verksammare, lämpligare och mer storartat sätt kan befordra landets förkovran i nästan alla riktningar, än genom ett kraftfullt uppträdande för att åstadkomma järnvägar. (J A Gripenstedt ) Vi har låtit genomföra en omfattande genomgång av tillämpningen av de statsstödregler som är knutna till vårt deltagande i den europeiska gemenskapen. Syfte är att få underlag för att bedöma gränsdragningen i ansvar och finansiering mellan stat och enskilda som rör utveckling och förvaltning av transportinfrastruktur. Innebörden av ovannämnda citat gäller . Staten har ansvar för en transportinfrastruktur som syftar till att hålla samman och utveckla landet. Däremot ska staten inte gynna enskild framför någon annan, utan lika villkor och förutsättningar ska råda. Statsstödsreglerna syftar till att tillse att det stöd medlemsstaterna beviljar inte leder till en otillbörlig snedvridning av konkurrensen. Lika konkurrensvillkor ska upprätthållas för alla företag som är verksamma på EU:s inre marknad, oavsett i vilken medlemsstat de är etablerade. Om vissa företag ges obefogade selektiva fördelar, innebär detta att marknadskrafterna inte belönar eller dröjer med att belöna de mest konkurrenskraftiga företagen, vilket i sin tur minskar EU:s allmänna konkurrenskraft. Statliga stödåtgärder kan också leda till att marknadsmakten koncentreras till vissa företag, t.ex. när de företag som inte får statligt stöd måste inskränka sin verksamhet på marknaden eller när stödet används till att bygga upp hinder för tillträde till marknaden. Om konkurrensen sned- vrids på detta sätt finns en risk att konsumenterna drabbas av högre priser, lägre kvalitet på varorna och minskad innovation.9 Å andra sidan anses statliga stödåtgärder under vissa förutsätt- ningar också kunna vara effektiva medel för att uppnå mål av gemensamt europeiskt intresse. De kan rätta till marknadsmiss- lyckanden och därmed få marknaderna att fungera bättre och öka den europeiska konkurrenskraften. De kan även bidra till att främja social och regional sammanhållning, hållbar utveckling och kultu- rell mångfald.10 Bestämmelserna om statsstöd återfinns i artiklarna 107-109 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget eller FEUF). Uppgiften att ansvara för övervakningen av stats- stödsreglernas tillämpning har i fördraget givits till Europeiska kommissionen. Enligt artikel 107.1 FEUF är ett stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller riskerar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan med- lemsstaterna. Villkoren i artikeln är kumulativa och måste enligt EU-dom- stolens fasta rättspraxis alla vara uppfyllda för att en åtgärd ska utgöra statligt stöd enligt EUF-fördraget.11 Bestämmelsen gör ingen skillnad mellan de statliga ingripandena beroende på deras 9Europeiska kommissionens Handlingsplan för statligt stöd - Mindre men bättre riktat stöd: en plan för reform av det statliga stödet 2005-2009, den , KOM (2005) 107 slutlig, s. 3-4. 11Se t.ex. mål 323/82, Intermills mot Kommissionen, 1984, s. 809, punkt 31, och mål 399/08 P, Kommissionen mot , dom av , ännu ej publicerad i REU, punkt 38. orsaker och mål, utan de bedöms mot bakgrund av resultatet.12 Begreppet stöd är således ett objektivt begrepp, som uteslutande sammanhänger med huruvida en statlig åtgärd gynnar ett eller flera företag.13 Artikel 107 FEUF omfattar inte enbart stöd på statlig nivå, utan även regionalt eller lokalt stöd från kommuner och landsting. Även stöd från offentligt ägda företag och offentligt kontrollerade organisationer, fonder, stiftelser, etc., kan omfattas av bestämmelsen.14 Vid tillämpningen av anses begreppet företag omfatta varje enhet som utövar ekonomisk verksamhet, oavsett enhetens rättsliga form och hur den finan- sieras. All verksamhet som går ut på att erbjuda varor eller tjänster på en viss marknad utgör ekonomisk verksamhet.15 Begreppet omfattar både privata och offentliga företag och vad gäller de senare är det utan betydelse om staten, kommunen eller bedriver den ekonomiska verksamheten genom en separat enhet, såsom ett bolag, över vilken den har ett dominerande inflytande, eller om den bedriver den direkt genom en enhet som utgör en del av den statliga förvaltningen.16 Stöd som utgör ersättning för allmännyttiga tjänster och som i övrigt uppfyller vissa av fastställda kriterier, de s.k. Altmark-kriterierna,17 anses emellertid inte vara statsstöd utan faller utanför tillämpningsområdet för artikel 107 FEUF. Artikel 107.1 FEUF anger fyra kriterier som måste vara uppfyllda för att stöd ska anses föreligga, nämligen att det, för det första, måste röra sig om en överföring av statliga medel; för det andra, ska mot- tagaren av stödet gynnas; för det tredje, måste åtgärderna snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen; och, för det fjärde, ska åtgärden kunna påverka handeln mellan medlemsstaterna. 12Se t.ex. mål 173/73, mot Kommissionen, 1974, s. 709, punkt 27, svensk specialutgåva, volym 2, s. 321, och mål C-88/03, mot Kommissionen, 2006, s. I-7115, punkt 51. 13Se t.ex. mål T-67/94, Ladbroke Racing mot Kommissionen, 1998, s. II-1, punkt 52, och de förenade målen T-415/05, T-416/05 och T-423/05, m.fl. mot Kommis- sionen, dom av , ännu ej publicerad i REU, punkt 211. 14Se t.ex. mål 78/76, Steinike och Weinlig mot , 1977, s. 595, punkt 21, svensk specialutgåva, volym 3, s. 329, och mål C-482/99, mot Kommissionen, 2002, s. I-4397, punkt 23. 15Se t.ex. mål 118/85, Kommissionen mot , 1987, s. 2599, punkt 7, och mål 113/07 P, SELEX Sistemi Integrati mot Kommissionen, 2009, s. I-2207, punkt 69. 16Se t.ex. mål 78/76, Steinike & Weinlig, 1977, s. 595, punkt 18, svensk specialutgåva, volym 3, s. 329, och mål C-482/99, mot Kommissionen (Stardust ), 2002, s. I-4397, punkterna 21, 37-38 och 52-57. 17Mål C-280/00, Altmark Trans och Regierungspräsidium , 2003, s. I-7747. Se avsnitt 3.4.2.2. 5.10.3Överföring av statliga medel Distinktionen i artikel 107.1 FEUF mellan stöd som ges av en medlemsstat och stöd som ges med hjälp av statliga medel betyder inte att alla fördelar som en stat ger utgör stöd, oavsett om de finansieras med hjälp av statliga medel, utan innebär att begreppet statligt stöd ska omfatta de fördelar som ges direkt av en medlemsstat, samt de som ges genom ett offentligt eller privat organ som har utsetts eller inrättats av denna stat. Begreppet omfattar förmåner som tilldelas direkt eller indirekt av statliga medel och som kan tillskrivas staten.18 Det har ingen betydelse i vilken form överföringen sker. Det kan exempelvis ske genom bidrag19, räntefria lån,20 räntesubventionerade lån,21 lånegarantier,22 försäljning till underpris,23 överkompensation24 eller skatte- befrielser25. Begreppet stöd omfattar således inte enbart direkta subventioner av olika slag utan även statliga ingripanden vilka på olika sätt minskar de kostnader som normalt belastar ett företags budget.26 För att det ska vara möjligt att bedöma om en statlig åtgärd utgör stöd, måste det vidare avgöras om det mottagande företaget får ekonomiska fördelar som det inte skulle ha erhållit enligt normala marknadsmässiga villkor.27 Hade mottagaren av stödet kunnat få samma finansiella förmån på den privata marknaden mottar denne inte en förmån av det slag som är en förutsättning för att det ska röra sig om statligt stöd. Selektivitetsvillkoret innebär att det ska fastställas om den berörda nationella åtgärden kan gynna vissa företag eller viss pro- duktion i jämförelse med andra företag eller andra verksamhets- 18Se t.ex. de förenade målen C-72/91 och C-73/91, Sloman , 1993, s. I-887, punkt 19, svensk specialutgåva, volym 14, s. I-47, och mål C-379/98, PreussenElektra, 2001, s. I-2099, punkt 58. 19Mål T-196/04, mot Kommissionen, 2008, s. II-3643. 20Mål T-214/95, Vlaams Gewest mot Kommissionen, 1998, s. II-717. 21Mål C-457/00, mot Kommissionen, 2003, s. I-6931. 22Mål C-404/97, Kommissionen mot , 2000, s. I-4897. 23Mål C-290/07 P, Kommissionen mot , dom av , ännu ej publicerad i REU. 24Se t.ex. förenade målen T- 231/06 och T- 237/06, och Nederlandse Omroep Stichting mot Kommissionen, dom av , ännu ej publicerad i REU. 25Mål C-172/03, Heiser, 2005, s. I-1627. 26Se t.ex. mål C-310/99, mot Kommissionen, 2002, s. I-2289, punkt 51, och de förenade målen C-182/03 och C-217/03, och Forum 187 mot Kommissionen, 2006, s. I-5479, punkt 86. 27Se t.ex. mål C-39/94, SFEI m.fl., 1996, s. I-3547, punkt 60, och mål C-280/00, Altmark Trans och Regierungspräsidium , 2003, s. I-7747, punkt 84. sektorer som i faktiskt och rättsligt hänseende befinner sig i en jämförbar situation, med hänsyn till målsättningen med åtgärden.28 Selektiviteten är vad som skiljer statligt stöd från s.k. allmänna åtgärder, vilka tillämpas utan åtskillnad på alla företag som är etablerade i en medlemsstat, oavsett företagens verksamhetsinrikt- ning.29 har också förklarat att en åtgärd som motiveras av det relevanta systemets karaktär och allmänna syste- matik inte uppfyller kravet på att vara selektiv, även om åtgärden utgör en fördel för den som kommer i åtnjutande av den.30 För att en nationell åtgärd ska anses utgöra statligt stöd är det inte nödvändigt att det kan fastställas att stödet faktiskt snedvrider konkurrensen. Det är tillräckligt att det kan konstateras att stödet kan ha en sådan inverkan.31 Exempelvis anses driftstöd, som syftar till att befria ett företag från kostnader som detta normalt borde ha burit inom ramen för den löpande driften eller dess normala verksamhet, i princip snedvrida konkurrensen.32 Villkoret att den berörda åtgärden snedvrider konkurrensen bedöms ofta tillsammans med det sista villkoret, dvs. att åtgärden påverkar handeln mellan medlemsstaterna. Vad beträffar påverkan på handeln mellan medlemsstaterna, föreligger otvivelaktigt en sådan när mottagaren av stödet bedriver gränsöverskridande handel. Det är däremot inte en nödvändig förutsättning att så är fallet, utan det kan räcka att stödet kan leda till att det berörda företaget kan upprätthålla eller öka sin verk- samhet, med följden att företag som är etablerade i andra med- lemsstater får minskade möjligheter att bedriva konkurrerande verksamhet. har också framhållit att om ett företag som dittills inte deltagit i handeln mellan medlemsstaterna får en 28Se t.ex. mål C-143/99, Pipeline, 2001, s. I-8365, punkt 41, och mål C- 169/08, Presidente del Consiglio dei Ministri mot Regione , 2009, s. I-10821, punkt 61. 29Mål C-143/99, Pipeline, 2001, s. I-8365, punkt 36. 30Se t.ex. mål 173/73, mot Kommissionen, 1974, s. 709, punkt 33, och mål C- 308/01, m.fl. mot Commissioners of Customs & Excise, 2004, s. I- 4777, punkt 72. 31Se t.ex. mål C-301/87, mot Kommissionen, kallat målet Boussac Saint Frères, 1990, s. I-307, punkterna 32-33, svensk specialutgåva, volym 10, s. 307, och de före- nade målen C-393/04 och C-41/05, , 2006, s. I-5293, punkt 34. 32Se t.ex. mål C-301/87, mot Kommissionen, kallat målet Boussac Saint Frères, 1990, s. I-307, punkt 44, svensk specialutgåva, volym 10, s. 307, och mål C-494/06 P, Kommissionen mot och Wam, 2009, s. I-3639, punkt 54. stärkt ställning, kan detta leda till att företaget tar sig in på mark- naden i en annan medlemsstat.33 Det är inte nödvändigt att göra en ingående ekonomisk analys för att visa att kraven på inverkan på handeln mellan medlems- staterna och snedvridning av konkurrensen är uppfyllda. Det räcker att potentiella konkurrenssnedvridningar kan visas.34 Stöd som uppfyller samtliga dessa kriterier, men som faller in under något av undantagen som uppställs i artikel 107.2 FEUF ska emellertid också anses förenliga med den inre marknaden. De stöd som anges i denna bestämmelse är (a) stöd av social karaktär som ges till enskilda konsumenter, (b) stöd för att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer, samt (c) stöd kopplat till de ekono- miska nackdelar som uppkommit genom delning. Vidare kan stöd som omfattas av de undantag som anges i artikel 107.3 FEUF anses vara förenliga med den inre marknaden. Dessa undantag är oftast av större relevans. De omfattar (a) stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i vissa regioner med onormalt låg levnadsstandard, med allvarlig brist på sysselsättning, m.m., (b) stöd för att främja genomförandet av viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse eller för att avhjälpa en allvarlig störning i en medlemsstats ekonomi, (c) stöd för att underlätta utvecklingen av vissa näringsverksamheter eller regioner, (d) stöd för att främja kultur och bevara kulturarvet, samt (e) stöd av annat slag i enlighet med vad rådet på förslag från kommissionen kan komma att bestämma genom beslut. Dessutom kan åtgärder som utgör stöd enligt artikel 107.1 FEUF, under artikel 106.2 FEUF undantas från tillämpningen av statsstödsreglerna om de är nödvändiga för att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. Medlemsstaterna anses ha ett stort utrymme för egna bedömningar när det gäller vilken typ av tjänster som ska klassificeras som tjänster av allmänt ekono- 33Se t.ex. mål C-280/00, Altmark Trans och Regierungspräsidium , 2003, s. I-7747, punkterna 77-78, och mål C-222/04, Cassa di Risparmio di m.fl., 2006, s. I-289, punkterna 140-143. 34De förenade målen T-204/97 och T-270/97, EPAC mot Kommissionen, 2000, s. II- 2267, punkterna 85-86.