sou · GZB37 · 2011-02-09 00:00:00 — Dagens ordning är emellertid ineffektiv, eftersom det inte finns någon klar ansvarsfördelning mellan Polisen och Kriminalvården när det gäller transporter av frihetsberövade personer. Utgångspunkten bör vara att Polisens resurser ska tas i anspråk endast då Polisens särskilda tvångsbefogenheter behövs. Kriminalvårdens ansvar för transporter av frihetsberövade personer åt andra myndigheter bör tydliggöras på följande sätt. Kriminalvården bör – i stället för Polisen – genom sin transport- tjänst biträda vid transporter i handräckningsärenden avseende frihetsberövade personer som vistas i den beställande myndighetens eller annan myndighets lokaler. Vid övriga transporter av frihetsberövade personer bör Kriminal- vården genom sin transporttjänst svara för transportuppdrag som överlämnats av Polisen. Kriminalvården bör genom serviceåtaganden tydliggöra de tidsmässiga ramarna för transportverksamheten. De beställande myndigheterna bör å sin sida se över sina rutiner för handräckningar som avser trans- porter. När det gäller ansvarsfördelningen mellan å ena sidan Migrations- verket och å andra sidan polismyndigheterna kan – framförallt i transporthänseende – ifrågasättas om den nuvarande ordningen, som innebär att polismyndigheten på begäran av den myndighet eller den domstol som har fattat ett beslut om förvar ska lämna den hjälp som behövs för att verkställa förvaret, är ändamålsenlig. Denna ordning bör därför ses över. Särskilda överväganden beträffande vissa personkategorier När det gäller det praktiska genomförandet finns det inga generella skillnader mellan Polisens och Kriminalvårdens förutsättningar att transportera särskilt utsatta personer. Såväl Polisen som Kriminal- vården bör emellertid vid handräckning enligt lagar om tvångsvård få förbättrade förutsättningar att utföra transporter åt andra myn- digheter. Detta bör ske genom skärpta krav på att den myndighet som har begärt handräckning medverkar vid åtgärden, bättre information om den enskilde, tydliga föreskrifter och riktlinjer om vad Polisen och Kriminalvården bör tänka på inför och under en handräckning samt en förbättrad grund- och vidareutbildning när det gäller be- mötande av psykiskt sjuka och andra personer i utsatta situationer. Hur ska Kriminalvårdens transportverksamhet organiseras? För att transportverksamheten ska vara kostnadseffektiv krävs att ett gott resultat uppnås till så låga kostnader som möjligt. Att Kri- minalvårdens uppdrag i fråga om transporter åt andra myndigheter inte är tydligt utan bygger på frivillighet är en av de omständigheter som gör det svårt att göra en rättvisande bedömning av resultat och kostnader. Även den omständigheten att Kriminalvårdens transportverk- samhet i flera avseenden är splittrad innebär svårigheter att göra en rättvisande effektivitetsanalys. De uppföljningsinstrument som finns är inte är tillräckliga, och olika statistiska uppgifter är inte med nöd- vändighet jämförbara. Effektiviteten i Kriminalvårdens transport- verksamhet är vidare känslig för omvärldsfaktorer och andra myn- digheters verksamheter, dvs. omständigheter som till stor del ligger utanför Kriminalvårdens påverkansmöjligheter. Kostnaderna för transporttjänstens inrikesverksamhet har ökat i påfallande grad. Det finns däremot inte skäl att utifrån befintligt underlag ifrågasätta Kriminalvårdens uppskattningar av ett framtida transportbehov. Inför kommande prognoser av trans- portbehovet bör emellertid myndigheter som beställer transporter förse transporttjänsten med underlag för uppskattningar av det fram- tida transportbehovet. Regeringen bör tydliggöra Kriminalvårdens ansvar för transporter åt andra myndigheter samt uppdra åt Kriminalvården att omorga- nisera transportverksamheten utifrån en geografiskt enhetlig orga- nisation där ansvarsfördelningen utgår från att transporttjänsten ska utföra en större del av de transporter som de lokala verksamhets- ställena genomför. Kriminalvården utför inom utrikesverksamheten ett stort antal transporter av personer som inte är frihetsberövade. Denna ordning kan ifrågasättas ur ett organisatoriskt och etiskt perspektiv och bör därför tas upp till diskussion mellan , Polisen och Kriminalvården. I den mån Kriminalvården utför sådana transporter bör bemanningsgraden anpassas till att de rör icke-frihetsberövade personer. Kriminalvården måste inför och vid varje transport ha kännedom om huruvida den transporterade är frihetsberövad eller inte. I effektivitetsfrämjande syfte bör arbetet organiseras så att in- köp av fordon samordnas centralt av Kriminalvården, transporter till inte påverkar övrig transportverksamhet negativt, ett antal övernattnings- och lunchplatser inrättas, transportpersonalens arbets- tidsavtal ses över samt en satsning göras på IT-stöd för planering av transporter. Privata utförare av transporttjänster För att öka flexibiliteten inom transportorganisationen bör Kriminal- vården få stöd i lag att förordna väktare från ett auktoriserat be- vakningsföretag för att utföra vissa transporter av frihetsberövade personer. I fråga om inrikestransporter bör Kriminalvården ta initiativ till ett strukturerat och kontinuerligt samarbete med andra aktörer. Sam- arbete bör ske på såväl central som regional/lokal nivå. Det bör bl.a. omfatta utformande av föreskrifter, handböcker och annat vägle- dande material, utformande av serviceåtagande respektive tidsfrister för beställningar av transporter samt utformande av blanketter för beställningar av transporter. För att minska transporterna av frihetsberövade personer bör myndigheterna inom ramen för samverkan särskilt uppmärksamma lokaliseringsfrågor, behov av flexibilitet när det gäller att förflytta personal samt användning av videokonferensutrustning. När det gäller utrikestransporter har genom det samarbete som inletts mellan , Polisen och Kriminalvården grunden lagts till ett gott fortlöpande effektiviseringsarbete på central nivå. Ökad samordning krävs dock för förbättrad genomströmning samt framförhållning vid transportplaneringen. Det finns utrymme att utveckla samarbetet på regional/lokal nivå, bl.a. samordningen mellan förvar och transporttjänsten i praktiska frågor. Såväl ekonomiska skäl som rättssäkerhetsaspekter och praktiska över- väganden talar för att Kriminalvårdens transportverksamhet även fortsättningsvis bör finansieras genom Kriminalvårdens anslag. Rättslig reglering av transporter som Kriminalvården utför åt andra myndigheter Lagstöd bör skapas för de transporter som Kriminalvården utför åt andra myndigheter. Detta bör ske genom att det i polislagen (1984:387) samt i lagar om tvångsvård och utlänningslagen (2005:716) införs bestämmelser som innebär att regeringen får förordna att trans- porter av frihetsberövade personer även får verkställas av annan myn- dighet som regeringen bestämmer. Kriminalvårdens möjligheter att använda våld och annat tvång vid transporter Den nuvarande regleringen av Kriminalvårdens möjlighet att använda våld och annat tvång vid transporter inom den egna verksamheten är i allt väsentligt tillfredsställande. Detsamma gäller motsvarande reg- lering i den kriminalvårdslagstiftning som träder i kraft . Av förslagen till lagreglering av de transporter som Kriminalvår- den utför åt andra myndigheter följer befogenhet för personalen att under vissa omständigheter använda våld och annat tvång. Kriminal- vårdens rätt att vid behov använda fängsel bör dock regleras särskilt. I fråga om utrikestransporter finns det inte skäl att peka ut något särskilt område där svensk personals tvångsbefogenheter behöver klarläggas. Det är dock angeläget att tvångsvisa verkställighetsresor i utlänningsärenden endast förekommer när det finns en rättslig grund för tvångsanvändning. Polisen bör, i samarbete med Kriminalvårdens transporttjänst, se över sina rutiner för att undvika att tvång används i andra situationer. Kriminalvården bör under vissa omständigheter ha möjlighet att begära hjälp av polismyndigheten. I kriminalvårdslagstiftningen bör därför införas bestämmelser som ger Kriminalvården rätt att begära polishandräckning, om det på grund av risk för fritagning eller av någon annan särskild anledning behövs för att en transport ska kunna genomföras på ett betryggande sätt. Svenska myndigheters verkställande av avvisnings- eller utvisnings- beslut utomlands innebär en form av svensk myndighetsutövning med värdlandets accept. Som en konsekvens härav är svensk per- sonal vid sådan verkställighet i princip underkastad straffrättsligt ansvar för tjänstefel och den svenska staten skadeståndsrättsligt ansvarig för skador som svensk personal vållar i samband därmed. Förutsättningar och former för handräckning i vissa fall Det går inte att dra några generella slutsatser om i vilken utsträck- ning det förekommer ett överutnyttjande av handräckningsinstitut- et. I enskilda fall synes det dock förekomma obefogade beställ- ningar av handräckning. I handräckningsbestämmelserna i lagarna om tvångsvård samt i utlänningslagen bör därför förtydligas under vilka förutsättningar biträde får begäras. Den myndighet som ska lämna biträde bör pröva utformningen av biträdet i varje enskilt fall utifrån behovet av särskilda tvångsbefo- genheter. Utgångspunkten bör vara att personal från den myndighet som begär handräckningen medverkar vid handräckningen. Bestäm- melserna om handräckning i lagarna om tvångsvård bör därför kom- pletteras i fråga om krav på medverkande personal. bör skärpa kontrollen av hur bestämmelserna tillämpas i praktiken. Slutligen bör bestämmelserna om handräckning i lagarna om psykiatrisk tvångsvård kompletteras på så sätt att biträde – utöver de handräckningssituationer som redan upptas – ska kunna begäras för annan förflyttning av patienten. Vissa frågor om förvar Transportfrågor är nära förknippade med frågor rörande möjligheter att ta personer i förvar. För att möjliggöra en effektiv transportverk- samhet bör därför i LVM, LVU och LSU införas bestämmelser om att missbrukaren respektive den unge undantagsvis får tas i förvar. Den som är ska dock inte få tas i förvar. Myndigheternas behov av information i samband med handräckning De myndigheter som verkställer handräckningar har begrän- sade möjligheter att få uppgifter från beställande myndigheter samt att få ut uppgifter ur Polisens register. För att de verkställande myndigheterna ska få tillgång till relevant information bör de myndigheter som beställer handräckning åläggas en uppgiftsskyldighet. I lagar om tvångsvård bör därför införas be- stämmelser som ålägger den myndighet som begär biträde att utan hinder av sekretess lämna den verkställande myndigheten de uppgifter om den enskilde som behövs för planeringen och genomförandet av åtgärden. De verkställande myndigheterna bör också få ökad tillgång till uppgifter ur Polisens register. De lagar som reglerar belastnings-, misstanke- och vapenregistren bör därför kompletteras på så sätt att registren även ska ha som ändamål att ge information om sådana uppgifter som behövs för planeringen och genomförandet av en handräckningsåtgärd enligt olika lagar om tvångsvård. Det ankommer på den myndighet som begär handräckning att förse den verkställande myndigheten med praktisk information. Samarbete bör inledas respektive fördjupas för att underlätta infor- mationsutbytet. lag (2012:00) om transporter i samband med utlämning och överlämnande till Härigenom föreskrivs följande. 1 § Vid en utlämning till ska polismyndigheten se till att personen förs hit om det gäller utlämnande 1.av den som i är misstänkt eller tilltalad för brott eller 2.för verkställighet av fängelsestraff, rättspsykiatrisk vård eller sluten ungdomsvård som har ådömts i . 2 § Om en svensk myndighet har utfärdat en europeisk arre- steringsorder och den andra medlemsstaten har beslutat om över- lämnande till , ska polismyndigheten se till att personen förs hit. Denna lag träder i kraft den lag om ändring i lagen (1957:668) om utlämning för brott Härigenom föreskrivs att 26 § lagen (1957:668) om utlämning för brott ska ha följande lydelse. Chefen för får medge, att den som av en stat utlämnas till en annan stat får föras genom riket, om denne inte är svensk medborgare och det inte heller annars finns synnerliga skäl mot det. Framställning om detta ges in till Justitiedeparte- mentet. Medgivande får lämnas till att en svensk medborgare förs genom riket, om hinder inte skulle ha förelegat för utlämning av honom eller henne till den mottagande staten enligt 2 eller 4 § lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och . ska se till att genomresan enligt första och andra Har tillstånd meddelats enligt Har tillstånd meddelats enligt första eller andra stycket får första eller andra stycket får skall kunna genomföras, omhän- ska kunna genomföras, omhän- derta och ta i förvar den som ut- derta och ta i förvar den som ut- lämnas, dock längst under fyrtio- lämnas, dock längst under fyrtio- begärs i fråga om någon som begärs i fråga om någon som utlämnas till en medlemsstat i utlämnas till en medlemsstat i 8 kap. 2 § lagen (2003:1156) om 8 kap. 2 § lagen (2003:1156) om en europeisk arresteringsorder i en europeisk arresteringsorder i 1 Senaste lydelse 2003:1158. första–tredje styckena. Denna lag träder i kraft den lag om ändring i lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och Härigenom föreskrivs att 19 § lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och ska ha följande lydelse. Den som utlämnas från någon av de stater som anges i 1 § till en annan sådan stat får utan till- stånd transporteras genom . Den som utlämnas får, om det är nödvändigt för att trans- porten skall kunna genomföras, omhändertas och tas i förvar av polismyndigheten, dock längst . Den som utlämnas från någon av de stater som anges i 1 § till en annan sådan stat får utan till- stånd transporteras genom . ska se till att genomresan genomförs. Den som utlämnas får, om det är nödvändigt för att trans- porten ska kunna genomföras, omhändertas och tas i förvar av polismyndigheten, dock längst . Denna lag träder i kraft den 2 Senaste lydelse 2003:1159. lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. dels att 8 och 32 §§ ska ha följande lydelse, dels att det i lagen ska införas en ny paragraf, 8 a §, av följande lydelse. Här i riket meddelad dom, Här i riket meddelad dom, , eller , om , eller , om skall ske är medborgare eller har ska ske är medborgare eller har hemvist i den andra staten. hemvist i den andra staten. håller han sig i någon av nämnda håller han sig i någon av nämnda stater, må även eljest domen verk- stater, må även eljest domen verk- ställas där, om det med hänsyn ställas där, om det med hänsyn till omständigheterna finnes lämp- till omständigheterna finnes lämp- Bifalls en framställning om Bifalls en framställning om verkställighet av domen i den verkställighet av domen i den andra staten, skall Kriminalvården andra staten, ska Kriminalvården vid behov ombesörja att den vid behov ombesörja att den dömde överförs till den staten. dömde överförs till den staten. Kriminalvården får därvid be- Kriminalvården får därvid be- gära hjälp av polismyndigheten i gära hjälp av polismyndigheten i den ort där den dömde uppe- den ort där den dömde uppe- Påträffas den dömde här i riket före frigivningen, får polis- myndigheten på begäran av myndighet i den andra staten eller med anledning av där utfärdad efterlysning ombesörja att han överförs till den staten för verkställighet av straffet. Skall den dömde enligt vad som har sagts överföras från till den andra staten, anses den tid, under vilken han för ändamålet har varit omhän- dertagen av svensk myndighet, såsom strafftid. Den som ska överföras får, om det är nödvändigt för att trans- porten ska kunna genomföras, om- händertas och tas i förvar av polis- myndigheten, dock längst under Ska den dömde enligt vad som nu har sagts överföras från till den andra staten, anses den tid, under vilken han för ändamålet har varit omhän- dertagen av svensk myndighet, såsom strafftid. Om en frihetsberövande påföljd enligt 5 § ska verkställas i , ska polismyndigheten se till att den dömde förs hit. Den som för verkställighet av frihetsstraff överföres från , , eller till annan av dessa stater må utan särskilt tillstånd föras genom . Denna lag träder i kraft den Den som för verkställighet av frihetsstraff överföres från , , eller till annan av dessa stater må utan särskilt tillstånd föras genom . ska se till att genomresan genom- förs. lag om ändring i lagen (1970:375) om utlämning till , , eller för verkställighet av beslut om vård eller behandling Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1970:375) om utlämning till , , eller för verkställighet av be- slut om vård eller behandling dels att 14 § ska ha följande lydelse, dels att det i lagen ska införas en ny paragraf, 12 a §, av följande lydelse. Beslut om utlämning till Dan- mark, , eller verkställs av polismyndigheten. slutet ska verkställas utan dröjs- Om en utländsk myndighet har beslutat om utlämning till för vård och behandling, ska polis- myndigheten se till att personen Den som utlämnas från stat som anges i 1 § till annan stat får föras genom riket utan särskilt tillstånd. Den som utlämnas från stat som anges i 1 § till annan sådan stat får föras genom riket utan särskilt tillstånd. Polismyndig- heten ska se till att genomresan genomförs. Denna lag träder i kraft den lag om ändring i lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1972:260) om inter- nationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom dels att 40 § ska ha följande lydelse, dels att det ska införas en ny paragraf, 40 a §, av följande lydelse. Chefen för mentet kan efter framställning till av be- hörig myndighet i främmande stat medge, att utlänning, som är berövad friheten i den staten och som enligt bestämmelser i överenskommelse som avses i 1 § skall föras till annan främ- mande stat för verkställighet av påföljd för brott eller för för- handling med anledning av fram- ställning om sådan verkställig- het, får föras över svenskt om- råde. Under sådan genomresa skall frihetsberövandet bestå, om icke den främmande staten begär att den transiterade friges. Friges han ej, tillämpas vad som i all- mänhet gäller om behandling av anhållen eller häktad. Chefen för mentet kan efter framställning till av be- hörig myndighet i främmande stat medge, att utlänning, som är berövad friheten i den staten och som enligt bestämmelser i överenskommelse som avses i 1 § ska föras till annan främ- mande stat för verkställighet av påföljd för brott eller för för- handling med anledning av fram- ställning om sådan verkställig- het, får föras över svenskt om- råde. ska se till att genomresan genomförs. Under sådan genomresa ska frihets- berövandet bestå, om inte den främmande staten begär att den transiterade friges. Friges han inte, tillämpas vad som i allmän- het gäller om behandling av an- hållen eller häktad. 3 Senaste lydelse 2000:570. Om en frihetsberövande påföljd ska verkställas utomlands, ska Kri- minalvården se till att den dömde förs till den stat där påföljden ska verkställas. Om en frihetsberövande påföljd som har meddelats utomlands ska verkställas i , ska Krimi- nalvården se till att den dömde förs hit. Vid verkställighet enligt första och andra styckena får Kriminal- vården begära hjälp av polismyn- digheten. Vid verkställighet enligt första stycket får den som ska överföras, om det är nödvändigt för att trans- porten ska kunna genomföras, om- händertas och tas i förvar av polis- myndigheten, dock längst . Denna lag träder i kraft den lag om ändring i polislagen (1984:387) Härigenom föreskrivs i fråga om polislagen (1984:387) dels att 29 § ska ha följande lydelse, dels att det ska införas en ny paragraf, 29 a §, av följande lydelse. Det som föreskrivs i 10 § första stycket 1, 2 och 4 gäller även sådan vaktpost eller annan som vid Försvarsmakten tjänstgör för bevakning eller för att upprätthålla ordning. Föreskrifterna i 10 § första stycket 1–4 gäller även tjänsteman vid som enligt särskilda bestämmelser medverkar vid polisiär övervakning. Bestämmelsen i 10 § första stycket 2 gäller dessutom den som annars med laga stöd ska verkställa ett frihetsberövande och bestämmelsen i samma paragraf första stycket 4 den som i myndighetsutövning har befogenhet att verkställa någon sådan åtgärd som där anges. Vid ingripande med stöd av 10 § första stycket 4 tillämpas också andra stycket samma paragraf. Bestämmelsen i 10 § första stycket 5 gäller även en tjänsteman vid eller som ut- övar befogenhet som där anges för trafiknykterhetskontroll. När den som avses i första stycket med laga stöd berövar någon friheten eller avlägsnar någon, tillämpas också 19 § första stycket 1. Bestämmelserna i 10 a och 13 §§ gäller också en ordningsvakt, om inte annat framgår av hans eller hennes förordnande. Har en ord- ningsvakt omhändertagit någon, gäller dock att den omhändertagne skyndsamt ska överlämnas till närmaste polisman. I fråga om be- fogenhet för en tjänsteman vid att tillämpa 13 § finns särskilda bestämmelser. Bestämmelsen i 10 a § gäller också en väktare i ett auktoriserat bevakningsföretag, som förordnats att enligt 8 kap. 1 § häkteslagen (2010:611) inom ramen för sin anställning i företaget utföra be- vaknings- eller transportuppdrag, om inte annat följer av hans eller 4 Senaste lydelse 2008:326. Bestämmelserna i 17 a § gäller också när någon är skyldig att under en brottsutredning stanna kvar hos någon annan myndighet än en polismyndighet. En polismyndighet får över- lämna verkställigheten av en trans- port av någon som är berövad fri- heten till myndighet som rege- ringen bestämmer. Bestämmelserna i 10 a § samt i 8 kap. 1 och 2 §§ häkteslagen (2010:611) gäller även vid sådan verkställighet. En polismyndighet som över- lämnar verkställigheten av en trans- port ska, om det behövs för pla- neringen och genomförandet av transporten, utan hinder av sekre- tess lämna den myndighet som av- ses i första stycket de uppgifter som avses i 45 a § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, 43 a § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, 47 a § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, 27 § lagen (1991:1129) om rättspsykia- trisk vård och 20 a § lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård. Denna lag träder i kraft den lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall dels att 45 § ska ha följande lydelse, dels att det ska införas tre nya paragrafer, 45 a, b och c §§, av följande lydelse. 1. på begäran av socialnämnden eller rätten föra en missbrukare till en beslutad läkarundersökning, 2. på begäran av socialnämn- 2. på begäran av socialnämn- den föra den som skall beredas den föra den som ska beredas vård eller som är vård eller som är omhändertagen enligt denna lag omhändertagen enligt denna lag till ett LVM-hem eller sjukhus, till ett LVM-hem eller sjukhus, 3. på begäran av verksam- 3. på begäran av verksam- hetschefen i fall som avses i 24 § hetschefen i fall som avses i 24 § tredje stycket föra den som skall tredje stycket föra den som ska beredas vård eller som är omedel- beredas vård eller som är omedel- bart omhändertagen enligt denna bart omhändertagen enligt denna lag till ett LVM-hem, samt lag till ett LVM-hem, samt 4. på begäran av Statens insti- 4. på begäran av Statens insti- tutionsstyrelse efterforska, hämta tutionsstyrelse efterforska, hämta eller förflytta någon som skall eller förflytta någon som ska tas tas in i hemmet eller som vårdas in i hemmet eller som vårdas där där med stöd av denna lag. med stöd av denna lag. Regeringen får förordna att bi- träde för att förflytta någon som vårdas med stöd av denna lag i stället ska lämnas av annan myn-