sou · GYB355d2 · 2011-01-01 00:00:00 — Ur detta föds föreställningen att romernas utan- förskap är mer eller mindre självförvållat, eller till och med själv- valt. Denna föreställning är inte ny, utan har fått en stark spridning bland annat genom den romantisering av utanförskapet som åter- finns hos svenska författare exempelvis och och genom media. Denna förtroendeklyfta, denna ömsesidiga misstro är ett hinder som måste övervinnas för att romernas levnadsvillkor ska kunna förbättras och för att romer ska få tillgång till sina mänskliga rättigheter. Om romer ska vilja och ha möjlighet att delta i det politiska livet, med förtroende uppmuntra sina barn att gå i skolan och våga satsa på att få en plats i arbetslivet så måste förtroende- klyftan överbryggas. Om den strukturella diskrimineringen och det antiziganistiska bemötande som romer upplever ska försvinna måste majo- ritetssamhället lära sig förstå romernas erfarenheter och historia och sin egen roll i detta, och ta ansvar för att romerna förnekats rättigheter som varit självklara för majoriteten. Delegationens bedömning är att ett möjligt verktyg för att läka förtroendeklyftan mellan den romska gruppen och det svenska majoritetssamhället är en försoningsprocess som inleds med en sannings- och . En sådan kommission ska inte ses som det enda medlet för att uppnå försoning utan snarare som en del i en process, på väg mot det mer långsiktiga målet försoning. En sannings- och kan bidra till att majoritetssamhället tar avstånd från och ansvar för historiska övergrepp. Det är en långsiktig process som kan resultera i en uppgörelse med romers erfarenheter av kränkningar genom histo- rien. Processen är nödvändig för att majoritetssamhället och allmänheten ska kunna vinna en förståelse för det förtryck romer utsatts för och som varit en del av det officiella politik, för att romer ska få del av sina mänskliga rättigheter och för att antiziganismen i ska kunna utrotas. För att garantera romernas mänskliga rättigheter och för att säkra effekten av förslag till förbättringar av romers situation via lagar, regeringens direktiv och den statliga budgeten måste den ömsesidiga misstron överbryggas och antiziganismen tillbaka- motas. 14.5.3Kommissionens roll i försoningsprocessen Huvudsyftet med en kommission är att kartlägga och dokumentera övergrepp som begåtts av den svenska statsmakten gentemot romer under i synnerhet men även och framåt, i syfte att förstå framväxten av antiziganismen. Vidare är syftet att ge offren för denna politik en möjlighet att berätta, att få ge sin bild av historien, och att ange en slutpunkt för antiziganizmen och en startpunkt för romsk inkludering i samhället. I sitt första led handlar sannings- och försoningsprocesser om att dokumentera övergrepp, samt ge en möjlighet för offren att vittna. Offentliggörandet är nästa viktiga steg, som oftast sker i skriven form, men ibland även genom offentliga hearings. Detta officiella erkännande av begångna övergrepp, med identifiering av vem eller vilka mekanismer som varit skyldiga till dem, leder därefter normalt till en offentlig ursäkt av de politiskt ansvariga. har vanligen i uppgift att föreslå hur gottgörelse gentemot offren kan ske. Detta blir sedan en fråga för ansvarig regering att ta ställning till. De viktiga slutresultaten av en sannings- och försoningskom- missions arbete handlar främst om att, genom att begångna över- grepp reds ut och fördöms, tillämpa rättssamhällets principer i efterhand. Genom att låta offren berätta och få sin berättelse officiellt erkänd får de upprättelse och allmänheten görs medveten om vad som hänt och om sin del av oförrätterna. Genom att samhället, om än i efterhand, markerar juridiska och moraliska gränser skapas framtida normer. Sanningskommissioner undersöker inte heller bara det förflutna utan ger, utifrån sina undersökningar, även rekommendationer för framtiden för att säkerställa att övergreppen inte upprepas (2001), och före- slår i förekommande fall kompensation för de drabbade. Att skapa ett utrymme för omstart i relationerna är en kungstanke. En dokumentation av övergreppen mot romer i utgör en viktig del av ett officiellt erkännande av myndigheternas ansvar. Kartläggningen av majoritetssamhällets tidigare agerande kan dess- utom utgöra en viktig del för förståelsen av romernas utsatta situation och vilken roll och ansvar som myndigheterna haft i skapandet av utanförskapet. Förutom att belysa den övergripande lagstiftningen är en viktig del i denna dokumentation kommunernas tillämpning av statliga lagar och förordningar. Hur ser deras ansvar för tolkningen och tillämpningen av statens direktiv ut? Ett exempel på detta är de romska barnens skolgång. Även kommunernas egna åtgärder måste belysas, olika lokala ordningsstadgor som tvingade romer att flytta inom är sådana exempel. Dessa levde kvar ända in i några kommuner. Ett historiskt perspektiv på rasismen mot romer, antiziga- nismen, bör även uppehålla sig kring begrepp som kontinuitet och förändring och utgå från ett cirkulärt synsätt och en förståelse för hur till exempel majoritetssamhällets agerande under ett historiskt skeende transformerats i nästa historiska situation i en ny form. Den romska situationen är ett resultat inte bara av händelser i förra skedet, utan även av skikt, lager, av många skeden bakåt. En starkt bidragande orsak till att övergrepp mot romer sker är att majoritetssamhället inte har tagit avstånd från det förra skedet. Det kräver en analys av och kunskap om hur frågor organiserats inom majoritetssamhället, hur relationen mellan kommun och stat sett ut samt hur bland annat medias och forskningens roll sett ut under olika perioder. Denna dokumentation och analys av historien är kunskap som på olika sätt måste spridas inom majoritetssamhället för att vi ska kunna lära av historien och inte upprepa dess misstag. Att majoritetssamhället härigenom erkänner sitt ansvar är ett första nödvändigt steg i en försoningsprocess. En annan viktig roll som sannings- och försoningskommissioner har är att ge personer som utsatts för olika former av övergrepp från statsmakternas sida ett officiellt erkännande samt att ge plats för deras berättelser i det offentliga rummet. Att avge vittnesmål är av flera skäl en väsentlig del av en försoningsprocess. För det första är berättelsen läkande i sig, både för individen och för hela gruppen. Dessutom utgör många likartade berättelser, som visar på tenden- ser och mönster, en sanning tagna tillsammans, även när de inte kan bevisas som objektiv sanning var och en för sig. Offentliga hearings har i detta sammanhang en viktig funktion i det att de kan medvetandegöra resten av landets befolkning om vad romerna drabbats av och hur det påverkat dem. I tillägg till presen- tationer av forskare och andra som medverkar i undersöknings- och dokumentationsarbetet, blir personliga vittnesmål från per- soner som drabbats av övergrepp också viktiga. Delegationen för romska frågor ser som sannings- och försonings- kommissionens primära uppdrag att utreda begångna övergrepp mot romer i , belysa samhällets, såväl beslutsfattarnas som myndigheternas ställningstagande, roll och ansvar för dessa, skapa förutsättningar för en offentlig ursäkt samt identifiera lämpliga former för gottgörelse. kan bidra till att sätta punkt för antiziganismen i genom att samla denna kunskap, göra den allmänt känd samt diskutera skuld- frågan och därigenom kunna bidra till att upprätta en skamgräns för diskriminering och rasism gentemot romer. På så vis kan kommissionen initiera en läkningsprocess för relationen mellan romer och majoritetssamhället och främja försoning både genom kommissionens arbete i sig, och dess resultat. Vi förordar att en sannings- och dokumenterar fakta i syfte att ge en samlad översikt av över- grepp och särbehandlande åtgärder gentemot romer under 1900- talet fram identifierar och belyser vilken roll och ansvar olika samhälls- institutioner haft i övergreppen tillvaratar romers erfarenheter och berättelser och bereder enskilda romer möjlighet att avge vittnesmål rörande övergrepp mot deras rättigheter ställer dessa övergrepp i relation till de olika konventioner av betydelse för mänskliga rättigheter som har förbundit sig till samt till svensk lagstiftning ger en samlad bild av de tankegångar som låg bakom den förda politiken gentemot romer gör denna dokumentation av och kunskap om övergrepp mot romer i offentlig och allmänt känd såväl genom skriftlig dokumentation som genom andra aktiviteter, exempelvis hearings undersöker förutsättningarna för och lämpligheten av någon form av kollektiv gottgörelse. Individuell ersättning bör däremot inte ingå i kommissionens uppdrag att överväg. undersöker förutsättningarna för en officiell ursäkt. Det kan finnas en förståelig misstro mot ett svenskt myndighets- initiativ om att inrätta en sannings- och . Det blir därför viktigt att tydliggöra kommissionens syfte – att det är att undersöka och dokumentera svenska myndigheters agerande och detta agerandes konsekvenser, inte att undersöka och kartlägga enskilda romer. Dessutom är det viktigt att tydliggöra vad som händer med insamlade vittnesmål och annan dokumentation. Kort sagt, vem som får tillgång till arkiven senare och för vilka syften, samt vilka sekretessbestämmelser som ska råda för arbetet i sannings- och . Sekretessförordningen lämnar möjligheter till anpassning av sekretessbestämmelser som kan anpassas till kommissionens uppdrag. Det kan inte nog understrykas att en sannings- och försonings- process måste utgå från romers verklighet och bygga på respekt och lyhördhet mot den romska gruppen. Det är av största vikt att kommissionen arbetar på ett sätt som förtjänar den romska gruppens förtroende, och då inte enbart i kraft av sina romska ledamöter utan framför allt i hur arbetssättet och processen fort- löpande förankras i det romska samhället, både på nationell, regional och lokal nivå. Detta inte minst med tanke på processens stora känslighet och behovet av respekt för enskilda människors integritet och mot bakgrund av den romska gruppens historiska och dåliga erfarenheter av myndighetsutövande. Delegationen förordar att kommissionen leds av en person som respekteras av såväl minoriteten som majoritetssamhället och att kommissionens ledamöter utgörs av representanter för samtliga romska grupper samt motsvarande antal företrädare för majoritets- samhället. Kommissionen ska samråda i lämpliga former med företrädare för romska grupper under hela processens gång och ha möjlighet att knyta till sig internationella experter. Kommissionens uppdragstid begränsas förslagsvis till, i första hand, . Kommissionens undersökande och dokumenterande arbetsupp- gifter behöver omfatta: Genomgång av lagar och förordningar En historisk genomgång av lagar och förordningar med bäring på romer och resande, med särskilt fokus från och framåt. Bland sådana lagar kan nämnas: utlänningslag och utvisningslag, olika lagar mot lös- driveri, fattigvårdslagsstiftning, barnavårdslag och barnavårdslag, steriliseringslag steriliseringslag och Lag (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). En historisk genomgång av arkivmaterial som visar på hur dessa lagar har tillämpats av svenska myndigheter gentemot romer. Dokumentation av myndigheters agerande Dokumentation av svenska myndigheters agerande gentemot romer inom en etniskt neutral lagstiftnings ramar. Detta kan handla om tillämpning av asylpolitik, socialtjänstlagen, kommuners och enskilda skolors agerande avseende romska barn, vuxna analfabeters rätt till utbildning eller andra exempel på områden där romer i högre utsträckning än andra grupper kan hävdas inte ha fått sina medborgerliga rättigheter tillgodosedda eller på annat sätt behandlats diskriminerande inom ramen för den ordinarie lagstift- ningen. För att denna dokumentation och analys av myndigheternas agerande ska vara möjlig att genomföra måste kommissionen ha rättsliga befogenheter i likhet med dem som gäller för Barn- ombudsmannen: , kommuner och lands- ting ska på uppmaning lämna uppgifter till ombudsmannen om vilka åtgärder som vidtagits för att i den egna verksamheten genomföra barns och ungas rättigheter enligt barn- konventionen. De är också skyldiga att på ombudsmannens upp- maning komma till överläggningar med denne (5 § lag [1993:335] om ). Insamling och sammanställning av vittnesmål Sammanställning av existerande personliga vittnesmål i publicerad litteratur och i arkiv, samt insamling av nya vittnesmål från enskilda romer om deras upplevelser av diskriminering och olika former av kränkningar i som uppdraget kommer omfatta. Värdering av periodens lagstiftning och praxis En värdering av periodens lagstiftning och praxis utifrån de mänskliga rättigheterna ska ske dels i relation till internationella traktater om mänskliga rättigheter som åtagit sig att följa, dels i relation till de rättigheter som varit rättsligt bindande i . Jämförelsen med de internationella mänskliga rättigheterna sker i två led. Det första ledet tar sikte efter att ratificerat internationella traktater. De övergrepp som begåtts mot romer efter den tiden ställs i relation till de svenska åtaganden gentemot FN och så som de kommer till uttryck i traktaterna . I det andra ledet analyseras de övergrepp som skett innan överenskommelserna ratificerats ses i ljuset av dessa traktater. De internationella traktaterna omfattar en rad FN-dokument och enstaka Europarådsdokument. De är som följer: FN:s All- männa deklaration för de mänskliga rättigheterna (antogs 10 decem- ber 1948); FN:s Konvention om medborgerliga och politiska rättigheter (antogs16 , trädde ikraft ); FN:s Konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter (antogs , trädde ikraft ); FN:s Konvention om folkmord (antogs 1948); FN:s Konvention om avskaffande av alla former av rasdiskriminering (antogs 1965) FN:s Konvention om avskaffande av alla former av diskriminering mot kvinnor (antogs 1979); FN:s Konvention om barns rättigheter (antogs 1989); FN:s Konvention om förbud mot tortyr (antogs 1984); Konvention angående skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna (antogs och trädde ikraft . Samlad framställning och analys En samlad framställning och analys av de tankegångar som legat bakom den förda politiken vid olika tidsskeden. Några exempel på frågeställningar skulle kunna vara: Hur kom det sig att det ras- biologiska institutet var ett relativt oomtvistat regerings- initiativ och hur inverkade dess verksamhet på romer? Hur inverkade folkhemsideologin på steriliseringspolitiken gentemot resandegruppen och varför? Vilka tankar låg bakom att inrese- förbudet mot romer fanns kvar fram till efter andra världs- krigets avslutande och varför sågs det inte som besvärande att romers möjlighet att fly till undan Förintelsen omöjlig- gjordes? Ett syfte med denna framställning är att skapa en bild av huruvida romerna blev utsatta för allvarligare övergrepp än andra grupper och huruvida i så fall detta hade sin grund i antiziganism. Trots att diskriminering av romska grupper har en månghundraårig historia i anser delegationen att kommissionen främst ska fokusera på tidsperioden fram till dess ramkonvention om nationella minoriteter samt Euro- peiska stadgan om landsdels- och minoritetsspråk trädde ikraft . infördes och tillämpades en rad lagar på ett diskriminerande sätt mot romer och resande, bland annat inrese- förbud för romer som gällde –1954 och steriliseringslag som upphörde att gälla först . Först fick romer tillgång till fast bostad och rätt till skolgång. Delegationen för romska frågor menar att en sannings- och också måste undersöka senare fall, exempel- vis i vilken utsträckning som senare gällande lagstiftning, exempel- vis rörande myndigheters omhändertagande av barn (LVU) har tillämpats på ett sätt som kan vara diskriminerande mot romer. Viktiga frågor är också om den romska gruppen fått del av sina medborgerliga rättigheter i samma utsträckning som majoritets- samhället. Frågor som rätt till modersmålsundervisning, rätt till särskilt stöd inom utbildningsområdet. Även asylpolitiken och hanteringen av asylprövningar kan vara av intresse att studera Det är viktigt att det som undersöks och kartläggs ligger nära vår samtid – det får inte upplevas som om det är tidigare gene- rationers försyndelser eller uraktlåtanden som studeras och som därför kan avfärdas med att det är för historiskt. Fördomar och föreställningar lever fortfarande kvar och det behövs att man studerar näraliggande händelser för att kunna lyfta fram dem i ljuset. En väsentlig fas av sannings- och försoningsprocesser handlar om gottgörelsen. Gottgörelse kan vara av två slag. En individuell kom- pensation, som ska gottgöra individen den skada han eller hon lidit av övergreppet och som utgör ett sätt att reparera skadan materiellt men också ideellt i meningen att kompensationen fungerar som ett offentligt erkännande av att övergreppet inte borde ha skett. I den norska processen gavs en form av ersättning till enskilda norska resande. Mer om detta i kapitel 5. Det andra slaget av gottgörelse är kollektivt. Den kan ha formen av en kompensation som ges till gruppen i sin helhet, och uttrycker då både en ånger och en erkänsla från samhällets sida som gruppens rättmätiga krav på en materiell satsning erkänns. Ett sådant exempel är det norska resandemuseet, som kommer hela gruppen tillgodo som kultursatsning och är ett sätt att förbättra resandegruppens status i samhället. Kommissionen bör inte få i uppdrag att överväga individuell kompensation till romer i . En anledning är att det i flera av de typfall av övergrepp som i så fall skulle komma ifråga redan finns processer där behovet av individuell kompensation tillgodo- ses. Det gäller framförallt frågan om tvångssteriliseringar där ersättningsfrågan har behandlats av (SOU 1999:2 samt 2000:20). Också när det gäller tvångsplacering av fosterbarn finns en separat process. För de andra typer av över- grepp som kan antas ha begåtts gentemot romer utöver dessa två bedömer delegationen att kollektiv ersättning är en lämpligare form av kompensation. Delegationen lägger ett antal förslag som innebär kostnader för staten. Den sammantagna kostnaden för dessa åtgärder är beroende av i vilken grad möjligheten att söka bidrag kommer att utnyttjas. Detta resonemang gäller i första hand de förslag som ger kom- munerna möjlighet att söka bidrag. När det gäller bidragen som avser att stödja romsk egenorganisering förutsätter vi en ökning av det stöd som ges och att detta är en naturlig konsekvens av minoritetspolitiken och den minoritetslag som började gälla . De arbetsmarknadsåtgärder vi föreslår kan i väsentlig grad in- rymmas inom ramen för de satsningar på urban utveckling som vi utgår från kommer att förlängas för en ny period efter 2010. Den kultursatsning vi föreslår kan med fördel finansieras genom att anslaget åtgärder för nationella minoriteter om cirka 80 miljo- ner som enbart tillkommer tre av de fem minoritetsgrupperna som en följd av skillnaden mellan minoritetsspråkens status, för- delas lika mellan minoritetsgrupperna eller åtminstone proportio- nellt efter gruppens storlek. Med den syn på romers rätt att få sina mänskliga rättigheter tillgodosedda i samma grad som övriga medborgare, som vi företräder, blir det orimligt att se de insatser detta kräver som ökade kostnader. Vi anser att det är mer relevant att se åtgärder mot utanförskap som investeringar. I utbildningskapitlet återger vi ett uttalande från FN:s sociala och ekonomiska kommitté med innebörden att garantera rätten till utbildning är en av de bästa investeringar en stat kan vidta. Man kan också välja att se det som en gammal obetald räkning med upplupen ränta då det handlar om många decenniers och seklers försummelser gentemot romer, ett växande skuld- berg i form av obetalda skolutgifter och barnbidrag med mera, en skuld som det är hög tid att börja beta av. Man också se det som att det är samhällsekonomiskt vansinnigt och på lång sikt helt ohållbart även i statsbudgettermer att inte göra något åt den onda cirkel av kostbart utanförskap som präglar ständigt nya generationer av romer. Vår bedömning är att de ökade intäkter och minskade utgifter som kommer att kunna tillgodoräknas det allmänna till följd av en ökad grad av självförsörjning inom den romska minoriteten är betydande. i det perspektiv som vi valt att ha för att stänga välfärdsgapet mellan minoritet och majoritet bör balans mellan insats och effekt också vid en mycket försiktig beräkning uppnås under den första halvan av genomförandetiden. Med de beräkningar för utanförskapets samhällsekonomiska kostnader som vi här använder oss av, krävs blott att mellan 250 – 300 personer som befinner sig i utanförskap istället lyckas försörja sig på eget arbete. Det kan vara svårt att uppnå det resultatet efter bara ett eller satsning på en romastrategi, men desto lättare med tiden eftersom effekten ackumuleras. Vi är medvetna om att vårt resonemang handlar om samhällsekonomiska beräkningar och inte om budgetmässiga överväganden. Ändå menar vi att det är så man måste se frågan om romers integration i samhället. Det är ohållbart att inte söka bryta ett så omfattande och på alla sätt kostsamt utanförskap. Det enda oekonomiska är att inte göra något och hoppas att situationen ska lösa sig själv. Det, vågar vi påstå, kommer inte att ske på mycket . Kostnaderna för romers nuvarande utanförskap är svår att överblicka. Dels handlar det om en kostnad för individen som är svår att uppskatta, i form av avsaknad av livschanser, brist på frihet att själv forma sitt liv och risk för sämre livskvalitet i allmänhet till exempel när det gäller hälsa och livslängd. Dels handlar det om samhällsekonomiska kostnader. Olika modeller för beräkningar av samhällsekonomiska kostnader för utanförskap har arbetats fram, bland annat av och i rapporten i Centrum, framtagen 2008 för för livet. I de olika beräkningar /Wadeskog gör ligger den samhällsekonomiska kostnaden för ett livslångt utanförskap på , inberäknat såväl direkta utgifter som transfereringar, bidrag och andra offentliga kostnader som bortfall av statliga och kommunala skatteintäkter. Om ett livslångt utanförskap kostar staten sammanlagt för varje individ, och om man antar att de samhällsekonomiska kostnaderna för romers utanförskap inte är radikalt annorlunda än för de fall som /Wadeskog fokuserar på, och om man antar att de siffror rörande arbetslöshet () och skolgång som kan beräknas vid en sammanvägning av Malmörapporten med andra rapporter skulle gälla för alla romer i , det vill säga 50 000 enligt delegationens bedömning, så skulle det betyda en total samhällskostnad på av 45 arbetsföra år som /Wadeskog använder i sina exempel vilket ger 12,4 mil- jarder kronor som prislapp för romers utanförskap. Som en jämförelse kan sägas att det är mer än den budgeterade kostnaden statsbudget för hela rikets styrelse inklusive , regeringen och kungen inräknat den lilla potten för minoritetsfrågor. Denna skiss på omfattningen av de troliga samhällsekonomiska kostnaderna ska inte tas för något annat än en indikation på att kostnaderna för ett så stort utanförskap för en så stor grupp medborgare vuxit sig oacceptabla. Delegationen menar att samhället helt enkelt inte har råd, vare sig ur mänsklig eller samhällsekonomisk synvinkel, att inte avsätta resurser för att stänga välfärdsgapet för romer. Kostnaderna för det permanenta utanförskapet är helt enkelt svårgripbart stora och mycket skadliga framförallt för den enskilde individen, men också för de ofödda generationerna av romer i , och för statens finanser. Delegationen menar därför att de institutioner och åtgärder som kräver statlig finansiering som vi föreslår inom ramen för den nationella romastrategin ska ses som en investering som sträcker sig över fem mandatperioder. De bör avskrivas då dessa åtgärder och satsningar ska ha resulterat i ett kraftigt reducerat utanförskap för romer.