sou · GZB351 · 2011-06-13 00:00:00 — , Separationsbarns boende, Nordisk Socialt Arbeid, 3/1996 Tornstam har gjort en sammanställning av svenska och utländska, främst nordamerikanska, undersökningar om växelvis boende. Han lyfter fram vikten av att alla som ska delta i rådgivning eller besluts- processer om separationsbarns boende måste basera sin verksamhet på vetenskap och beprövad erfarenhet inom området. Det finns inte många vetenskapliga undersökningar i ämnet. Huvuddelen av den forskning som finns kommer från , där välfärds- systemet inte är lika utbyggt som i de nordiska länderna. Detta minskar användbarheten av denna forskning. Barn i enföräldersfamiljer har fler svårigheter än andra. Detta gäller för skilsmässobarn över huvud taget. En förlust av pappan kan, särskilt för pojkar, leda till en betydligt ökad risk för upp- komst av beteendestörningar hos barnet. Flera undersökningar refereras där man med hjälp av olika psykologiska mätmetoder kommit fram till att barn i växelvis boende (hos Tornstam kallat hälftenboende) visar gynnsammare utveckling, högre tillfredsställelse, bättre anpass- ning, bättre självkänsla etc., än barn i enföräldersboende. I några studier har det bara funnits marginella eller mycket små skillnader mellan grupperna, men ändå märktes dessa i barnens emotionella anpassning, till fördel för de barn som bodde i hälftenboende. Tornstam skriver också om undersökningar som gjorts om papporna. Pappor som förlorat kontakten med sina barn har inte upplevt att de själva dragit sig undan, utan att de blivit utkastade från sina barns liv. En studie visar att pappor i ett hälftenboende kom att ta större del i barnens dagliga liv efter separationen än innan. Undersökningar finns som visar på fördelar för de kvinnor som hade hälftenboende för sina barn, jämfört med de som hade ensam vård. De kvinnor som delade vården med barnens pappa hade en bättre psykisk hälsa och var mer tillfredsställda med sin situation. Det fanns dock en studie av åtta kvinnor som genom ett domstols- beslut tvingats till ett hälftenboendearrangemang, där det verkade som om detta förstärkt den konflikt som ursprungligen varit orsaken till att makarna inte själva kunnat komma överens i vårdnadsfrågan. I uppföljningen av denna undersökning kom dock tecken på att situationen blivit bättre, och att kvinnorna nu kunde se fördelar med det växelvisa boendet, i form av mer ledighet och frihet för dem själva. Tornstam avslutar sin sammanställning med att redovisa policy- rekommendationer och goda råd från forskare och kunniga i ämnet. Alltför stora konflikter föräldrarna emellan kan vara kontra- indicerande för ett växelvis boende. Små barn mår troligen bäst av tätare byten mellan föräldrarna; långa separationer ska undvikas. Ett sätt att undvika konflikter föräldrarna emellan är att ha dubbla uppsättningar av kläder och saker till barnet, så att dessa inte behöver flyttas fram och tillbaka och därmed riskera att glömmas hos en av föräldrarna. Även frågan om i vilken utsträck- ning barnen själva ska få bestämma hur de vill bo tas upp. Tornstam lyfter fram barnets utsatthet i en sådan situation och citerar sak- kunniga som säger att man bör undvika att utsätta barnet för en sådan lojalitetskonflikt. NOU 2008:9 Med barnet i fokus – en gjennomgang av barnelovens regler om foreldreansvar, bosted og samvær, 2008 I denna norska statliga utredning understryker flera barn- och familje- experter att det inte finns tillräckligt mycket forskning om hur små barn anpassar sig till växelvis boende. Utifrån generell utvecklings- psykologi kan det finnas oro för att växelvis boende inte är en bra lösning för de minsta barnen. För barn som inte har levt tillsam- mans med en av sina föräldrar och inte blivit känd med den ena som en omsorgsperson , kan införandet av ett växelvist boende eller delat omsorgsansvar, innebära alltför stora utmaningar med för stora variationer och för lite kontinuitet. Det bör enligt utredningens experter i så fall ske genom en gradvis utbyggnad av omsorgsansvaret – något som ställer ännu högre krav på föräldrarnas samarbete och en gemensam förståelse för hur barnet utvecklas. Den som är boförälder måste då släppa in den andra föräldern och hänsynen till barnet kräver att de delar upp- levelser och erfarenheter på det sätt som sker naturligt mellan föräldrar som bor tillsammans. För barn upp till ålder bör växelvis boende tillämpas på ett sätt som tar hänsyn till barnets begränsade förståelse för tid, och att det har en bristande förmåga att ta med sig sina erfarenheter från en situation till en annan och dela dem med respektive omsorgsförälder på båda ställena. NOU 1998:17 utdrag ur, , Delt bosted, 1998 Galtung har i en norsk sammanställning av erfarenheter av växelvis boende dragit slutsatsen att forskningen inte kan ge något entydigt svar på vilken boendeform som är bäst för barn när deras föräldrar inte bor tillsammans. Växelvis boende kräver ömsesidig respekt, omfattande kontakt, flexibilitet och gott samarbete mellan föräldrarna. Allvarliga och ihållande konflikter mellan föräldrarna kan leda till att de inte sam- arbetar tillräckligt mycket för barnets bästa. Det tycks inte vara tillrådligt att tvinga föräldrarna till växelvis boende när konflikterna är stora eller föräldrarna inte själva, eller med medlingshjälp, kan komma fram till ett avtal om växelvis boende. och , Foreldremekling, brukarperspektivet, Forskningsrapport nr 23, 1997 och presenterade 1997 en forskningsrapport om medling där separerade föräldrar från hela blev inter- vjuade. Av studien framgår att föräldrar som efter medling blev överens om växelvis boende hade mindre konflikter jäm- fört med de som avtalat om mer traditionella boende- och umgänges- lösningar (varannan helg-umgänge avses). Resultatet höll också när man kontrollerade för den konfliktnivå som förekom initialt. Det sammanfattande resultatet av studien är således att växelvis boende har en konfliktreducerande effekt. , Child Adjustment in Joint-Custody versus Sole-Custody Arrangements – a , 2002 presenterades en metaanlays baserad på 33 internationella och amerikanska undersökningar där man jämför barn som lever i s.k. joint custody med barn i sole-custody arrangements. I analysen har man delat upp de som lever med joint legal custody respektive joint physical custody, där förstnämnda i stor utsträck- ning motsvarar det vi kallar gemensam (rättslig) vårdnad och sist- nämnda motsvarar växelvis boende. Resultatet från undersökningen visar att barn och unga i joint custody uppvisar bättre resultat inom en rad olika psykosociala mål, jämfört med barn som enbart bor med en av föräldrarna. För- äldrar som praktiserade joint custody rapporterade också om mindre konflikter än föräldrar med en sole-custody-lösning, men detta förklarade inte de påvisade fördelarna med att leva med joint custody. I stället pekar man på att resultaten kan tyda på att joint custody kan ha en positiv effekt för båda föräldrarna. , Barn- och ungdomspsykiatriska synpunkter på vårdnad, boende och umgänge, ur Ds 1999:57 Gemensam vårdnad för ogifta föräldrar konstaterar att det då knappast fanns någon forskning som utvisade effekter av s.k. växelvis boende. De uppgifter som fanns tyder enligt på att sådant boende har gynnsamma effekter och upplevs positivt av barnet. Det är dock rimligt att tro att detta, åtminstone till en del är effekter av att när det har prövats, så har det skett med föräldrar som varit duktiga på att samarbeta om och prioritera sina barns behov. Det finns heller inga uppgifter eller data som talar för att växelvis boende skulle vara negativt ur barnets synpunkt. Från en barnpsykologisk-utvecklings- psykologisk och teoretisk utgångspunkt kan man dock föra vissa resonemang: Det mycket lilla barnet, dvs. barn , har ännu ej uppnått s.k. objektkonstans och är osäkra beträffande kontinuitet, och varaktighet. I denna ålder är barn därför för sin utveckling beroende av att ha en stabil situation, återkommande och igenkännbara rutiner och trygga, stabila primära (föräldra-) Detta talar för att växelvis boende ej är att rekom- mendera för de allra yngsta. Barn är under hela sin uppväxt beroende av sin omgivning, av sina kamrater, sin igenkända miljö, sina invanda möjligheter. Växel- vis boende bör förutsätta att föräldrarna anpassar sitt boende så att de bor nära varandra och så att barnet kan behålla sin miljö, sina kamrater, sina vanor på ett för åldern naturligt sätt, när det byter bostad. Om olika arrangemang med skjutsningar etc. måste till för att det enkla vardagslivet ska fungera, så kommer detta att hämma barnets möjligheter och utveckling. För skol- barn är det givetvis en förutsättning att barnet går i samma skola oberoende av om det bor hos mamma eller pappa. För barn är hemmiljön och föräldra- kontakten mycket viktiga, under det att kamratrelationer och möjligheter att ta del av fritidsaktiviteter, föreningsliv och lik- nande, är av stor vikt för tonåringen. Ett växelvis boende som innebär byte av miljö är därför mer påfrestande för tonåringen. Växelvis boende ska vara till för barnets behov och inte för att skapa rättvisa mellan föräldrar. Om det senare skulle vara fallet, så drabbas barnet genom att det blir en bricka i ett spel, och barnets önskningar om flexibilitet i det växelvisa boendet blir lätt ammunition i detta spel. Ur ett barnperspektiv är det självklart att barnets boende och inte minst växelvis boende inte borde vara något som bestämdes en gång för alla, utan att det fanns möjlighet att förändra bo- endet i enlighet med de behov som barnet har i olika skeden av sin uppväxt och utveckling. Bra umgänge för barn är det umgänge som föräldrar kan enas om, eftersom barnet då upplever samverkande och nöjda föräldrar. I empirisk forskning finns inga hållpunkter för att en sorts umgänge skulle vara bättre än en annan, men givetvis kan man också här anlägga teoretiska aspekter. De synpunkter som angivits ovan angående växelvis boende, är i de flesta avseenden giltiga också rörande umgänge. Det konventionella varannanhelgs-umgänget är inte lämpat för små barn utan objektkonstans. Umgänge för de allra minsta barnen, de , utformas därför bäst om de har ett stadigt boende hos och daglig kontakt med en vårdare samt träffar den andre föräldern tätt, dvs. Från teoretisk utgångspunkt har hävdats att umgängesschemat, som innebar hos modern, med ett glesare umgänge men över , hos fadern jämförelsevis skulle vara bättre. Det är viktigt att komma ihåg att dessa teoretiska aspekter långt ifrån är oemotsagda och dessutom inte utvärderats empiriskt. Sådant umgänge ställer ju dessutom stora krav på um- gängesföräldern, och kan därför i sig bli en hindrande faktor för samverkan. Det är givetvis också så att barn tjänar på att träffa umgängesföräldern frekvent och i vardagen, så att relationen växer ur alla de naturliga situationer runt omhändertagande, tillsyn, upp- fostran, stimulans och lust men också konflikt och trötthet, som hör vardagen till. och , Foreldresamarbeid etter skilsmisse, Allforsk. Studien visar att föräldrar som i stor utsträckning delar på föräldra- ansvaret och har ett omfattande samarbete, är mer nöjda än de som delar och samarbetar mindre. E och B , Och du är hos din mamma eller pappa ?, C-uppsats i socialt arbete, 1998 och redovisar resultat och reflektioner som i hög grad är desamma som makarna . De har gjort intervjuer med 12 barn som bor växelvis. Dessa barn pratar om fördelen med att träffa båda sina föräldrar lika mycket och nackdelen med att packa och flytta ofta. och tolkar detta som att fördelarna ligger på ett emotionellt plan, medan nackdelarna finns mer på det praktiska planet. Barnen i undersökningen klagade inte på att det växelvisa boendet var jobbigt, vilket var något författarna väntat sig att de skulle göra. , Delt bosted for barn etter skilsmisse – en gjennomgang av relevant forskning, Norsk institutt for forskning om oppvekst, velferd og aldring (NOVA), 2001 Andenæs lyfter aspekten att föräldrarna behöver ha tillräckliga materiella och ekonomiska ramar för att välja växelvist boende. Utan det riskerar växelvis boende bli ett alternativ endast för resurs- starka föräldrar. Andra erfarenheter och åsikter som framkommit i debatten om växelvis boende och delad omsorg av barn fördes en debatt i svensk media utifrån barn- psykologen slutsatser om gemensam vårdnad och växelvis boende (se ovan). Både experter och föräldrarätts- organisationer uttalade sig till försvar för det växelvisa boendet. Man ansåg att åsikter var gammaldags och inte förank- rade i modern kunskap om bland annat utvecklingspsykologi. Åsikterna om vilket som var bäst för barnet gick isär. Även för- ändringar i lagstiftningen togs upp. Det faktum att föräldrar som inte kan samarbeta kunde dömas till just samarbete riskerade att skapa en svår situation för barnet. , Barnets rätt till båda föräldrarna, 1998 I denna skrift skriver sakkunniga inom rättsväsendet och om olika aspekter av vårdnadstvister och konsekvenserna för barnen. skriver här att tingsrätten vid vårdnadstvister ska fatta beslut som baseras på vad som är bäst för barnen, men att domare och nämndemän ofta saknar kompetens i frågor om vilka behov barn har. efterfrågar därför kurser där exempelvis barn- psykologer lär domare och nämndemän mer om barn. Utöver detta lyfter han också fram att de flesta vårdnadsutredningar som görs är bra och professionella, och att problemet med dem är åt det motsatta hållet – utredarna är så angelägna om att göra ett gediget arbete att beslutet i frågan drar ut alldeles för mycket . Som domare är han mycket skeptisk till att döma till gemensam vårdnad mot den ena förälderns vilja, eftersom grundförutsättningen för den gemensamma vårdnaden är att föräldrarna kan lösa problem i sam- förstånd. Wetter och lyfter i varsin artikel fram problemet med att barn används av sina föräldrar för att utöva makt gentemot den andra föräldern, något man enligt dem bör se allvarligt på från sam- hällets sida och försöka förhindra. anser att föräldrar bör bilägga sin konflikt om barnet mår dåligt av den. I de fall där för- äldrarna ändå fortsätter tvisten har de diskvalificerat sig som för- äldrar och bör kunna ersättas med en annan vuxen stödperson. skriver i samma bok att det är viktigt att barnets rätt till båda sina föräldrar skyddas, eftersom barnets identitet och själv- uppfattning växer fram i ett ständigt samspel mellan barnet och de viktigaste personerna i dess liv. Barnets upplevelse av sammanhang och kontinuitet är viktig för att barnet ska kunna uppfatta sig som en egen individ. Därför behöver barnet kontakt med båda sina för- äldrar. betonar däremot att det i vårdnadsfrågor inte är angeläget med matematisk rättvisa i fråga om hur mycket för- äldrarna ska ha hand om barnet. Barnet riskerar att hamna i en skuld- problematik där det ständigt försöker hjälpa föräldrarna att skapa rättvisa. För att undvika detta, säger , bör föräldrarna i första hand se till barnets behov av en stabil och konfliktfri hem- miljö, snarare än till sina egna önskningar, och därför göra en fungerande överenskommelse om fördelningen av tiden med barnet – det är de vuxna, inte barnet, som har ansvaret. , Barndom pågår, 2000 I denna rapport redovisas resultatet från en undersökning Barnombuds- mannen (BO) gjort av 62 tingsrättsdomar i umgängestvister angå- ende barn . Här nämns inte växelvis boende i sig, men BO redogör för sitt ställningstagande i frågan om hur små barns umgänge med sina separerade föräldrar bör se ut. Vad som framför allt lyfts fram i det ställningstagandet är de små barnens behov av kontinuitet i relationen till föräldrarna, och att fokus måste vara på barnets bästa. Utgångspunkten för samhällets syn på barns behov vid skils- mässa och separation är att barn behöver ha en nära och god kontakt med båda föräldrarna. Framför allt behöver alla barn ha en realistisk bild och en levande kontakt med den föräldern barnet inte bor hos. Formerna för hur den kontakten ska upprätthållas måste dock få variera och hänsyn måste tas till barns utveckling och mognad. De minsta barnen, upp till , har andra behov än en tonåring i detta avseende. De mindre barnen behöver rutiner, lugn och stabilitet. Små barn är vanemänniskor och behöver långsamt vänjas vid de nya rutiner som en separation mellan föräldrarna och umgänge med den föräldern de inte bor hos innebär. De allra minsta barnen som ännu inte internaliserat föräldrarna, dvs. har en bra inre minnesbild av föräldrarna, behöver en ganska tät kontakt för att bilden av den förälder de inte bor hos ska finnas kvar. Med tanke på de minsta barnens bristande förmåga att hålla fast minnesbilder finns en annan omständighet som måste tas med i bedömningen. Den handlar om att upprepade avbrott i kontakten med den förälder barnet normalt bor tillsammans med kan innebära en stor psykisk påfrestning för vissa barn. Detta gäller framför allt små barn som haft en sparsam, eller ingen kontakt alls, med den andre föräldern. Vad gäller de allra minsta barnen, , anser BO att de bör bo på ett ställe och ha umgänge med den andra för- äldern . Om umgänget innebär boende bör det inte vara längre än en eller , t.ex. en helg. Men även ett par över- nattningar kan vara för de allra minsta barnen. Det beror dock på omständigheterna i det enskilda fallet. Längre tids boende, som under semestrar bör beslutas med för- siktighet. BO påpekar att ställningstagandet endast kan ses som allmänna riktlinjer, och att alla barn måste bedömas individuellt. Barnets um- gänge med den förälder det inte bor tillsammans med måste i första hand beslutas efter barnets bästa i det specifika fallet och inte efter föräldrarnas önskemål om att ha barnet likvärdigt hos sig. BO lyfter slutligen fram att det gäller att principen om barnets bästa i lagstiftningen verkligen genomsyrar tillämpning och de bedöm- ningar, som görs av framför allt socialtjänst och domstolar. För att detta ska ske behövs förbättrad kompetens och utbildning, samt ökad forskning på området, och ett mer utvecklat barnperspektiv så att de små barnens behov verkligen sätts i främsta rummet. , Barndom är aldrig vad den varit, ur BO:s skrift Med barnets bästa i fokus, 2000 Dencik skriver att det finns betydligt mer förälder per barn än tidigare, och att det skett en humanisering av barndomen där barn förvandlats från maktlösa objekt till subjekt med egen rätt till utveckling. Föräldraskapet går i hög utsträckning ut på att bidra till att öka barnets kompetens för att det ska klara sig på alla de olika arenor som samhället erbjuder. Detta går att koppla till det värde många lägger i att ha tillgång till båda sina föräldrar och att i och med detta, ha möjlighet att utveckla olika sidor av sig själv. Barnen kan sägas ha fått det mycket bättre än tidigare generationer när det gäller samhällets och föräldrarnas intresse och hänsynstagande till deras behov. Avslutningsvis kan det konstateras att den nordiska och inter- nationella forskningen om växelvis boende börjar bli betydande och att det på detta område, liksom andra, förekommer vetenskaplig oenighet. Inom ramen för ovanstående sammanställning har det tyvärr inte varit möjligt att presentera all den forskning och veten- skapliga synpunkter som finns om växelvis boende och delad omsorg av barn. Utredningen har valt att heller inte redogöra för den forskning som finns om när växelvis boende blir utdömt av domstol mot en föräldrars vilja. Detta trots att det kan vara en ytterligare konflikt- drivande faktor som påverkar föräldrarnas förutsättningar att samarbeta kring barnets boende och försörjning. Det finns relativt omfattande amerikansk forskning om när växelvis boende blivit utdömt mot en förälders vilja eftersom en del stater i kan döma till joint physical custody mot föräldrarnas vilja. Utred- ningen gör dock bedömningen att detta är frågor som ligger utan- för utredningens direktiv. Föräldrasamarbete efter separation – exemplet Delar av sekretariatet besökte den 3–det norska Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet (BLD) för att lära mer om hur norrmännen arbetar med frågeställningar som rör ekonomi och föräldrasamarbete i samband med separation. ägnades åt en genomgång av lagstiftningen om de familjeekonomiska för- månerna och den nationellt ansvariga myndigheten i dessa frågor – NAV. ägnades åt ett studiebesök på ett familievernskontor i . Sekretariatet hade inför besöket särskilt uttalat önskemål om att få veta mer om regelverket kring underhållsstöd och underhålls- bidrag, samt administrationen kring detta regelverk, och om det obligatoriska medlingsinstitutet, mekling. har motsvarande familjeekonomiska förmåner som i . Utöver föräldrapenningen finns bl.a. barnbidrag, vårdnadsbidrag samt stöd vid barnets eller dess vårdares sjukdom. Dessutom gäller särskilda skatteregler för barnfamiljer. Ensamföräldrar kan få sär- skilda behovsprövade förmåner, bl.a. ett övergångsstöd i max . Barnebidrag är den norska motsvarigheten till underhållsbidrag. Föräldrarna kan fritt avtala om storleken på underhållsbidrag för barnet. De kan emellertid få vägledning av NAV (den norska mot- svarigheten till ) genom att besöka ett lokalt NAV-kontor och träffa en handläggare som bistår dem i frågor om bl.a. kostnader för barn och beräkningar av underhållsbidraget. Om föräldrarna inte kan komma överens kan de mot en avgift begära att myndigheten fastställer ett underhållsbidrag. Avgiften uppgår till per person och tillfälle. Bidraget fastställs då med utgångspunkt i vad det kostar att försörja barn. Dessa kostnader är schabloniserade och indelade i fyra åldersklasser: 0–, 6–, 11–och 15–. Underhållskostnaderna fördelas proportio- nellt mellan föräldrarna utifrån deras inkomster. Beräknat bidrag uppskattas/värderas i förhållande till den bidragsskyldiges ekono- miska förmåga/tillgångar1, och hänsyn tas till bl.a. umgängeskost- nader. Det underlag som handläggaren vid NAV använder sig av vid fastställande av – eller vägledning om – underhållsbidrag finns all- mänt tillgängligt, bl.a. på nätet/NAV:s webbplats, och innehåller fastställda schabloner för vad barn i olika åldrar normalt anses kosta. En mängd olika poster som avser barns behov finns med som underlag. Det avtal om underhållsbidrag som föräldrarna slu- ter med hjälp av NAV, det administrativt beslutade underhålls- bidraget, har samma rättsverkan som ett av domstol fastställt underhållsbidrag, och kan bl.a. tjäna som underlag för utmätning av lön etc. Den av föräldrarna som mottar underhållsbidrag kan ha rätt till underhållsstöd – bidragforskudd. En förutsättning för detta är att underhållsbidraget först har krävts in genom motsvarande Krono- fogdemyndighetens försorg. Underhållsstödet är således subsidiärt i förhållande till underhållsbidraget. Underhållsstödet behovsprö- vas bl.a. utifrån bidragsmottagarens inkomst, civilstånd och antalet egna barn som hon/han försörjer i det egna hushållet. Stödet utgår efter behovsprövning med antingen helt (1 ), trefjärde- dels eller halvt belopp. Rätten till underhållsstöd bortfaller om årsinkomsten överstiger 320 gånger det månatliga beloppet för helt underhållsstöd. Underhållsstödet utgör även ett minimibelopp (minstebelop) som utbetalas av NAV i situationer där pappan är okänd eller den bidragsskyldige på andra grunder inte betalar under- hållsbidrag. 1 Försök till översättning av följande: Beregnet bidrag vurderes mot bidragspliktiges bidragsevne. Familievernet är en kostnadsfri tjänst som riktar sig till par, famil- jer och enskilda personer när de har samlevnads- eller relationspro- blem. Familievernet är fristående från såväl som det s.k. och har inga myndighetsutövande uppgifter, utan ska ses som en ren service- och stödfunktion. Familievernet bedrivs i statlig regi och består av 64 kontor runt om i . Vid familie- vernet arbetar bl.a. psykologer, socionomer med familjeterapeutisk kompetens och jurister. En tvärvetenskaplig kompetens eftersträ- vas.