sou · GZB374 · 2011-11-15 00:00:00 — Personen har som bosatt och arbetslös i varit omfattad av svensk lagstiftning, men när arbetet i påbörjas gäller arbetslandets lagstiftning. EU/är i detta sammanhang inte helt tydligt. Lagvalsbestämmelserna pekar å ena sidan ut arbetslandets () lagstiftning, men å andra sidan lagstiftningen i det land som personen får arbetslöshetsersättning ifrån () eftersom en person som får kontantersättning, t.ex. arbetslöshetsersättning, i ett land anses arbeta i det landet. I detta fall pekar lagvalsbestämmelserna ut bosättningslandets () sociala trygghetssystem som tillämpligt. När det gäller arbetslöshetsförmåner bör, enligt Administrativa kommissionens (AK:s) vägledning och rekommendation i en situation som denna, länderna komma överens om att bosättningslandets lagstiftning ska fortsätta att gälla. De administrativa rutinerna för ärenden av denna typ tycks inte fungera tillfredsställande. Problemen avser såväl kunskapsfrågor som bristande kommunikation. Brister i informationsutbytet tenderar att uppstå både mellan berörda parter mellan länderna och inom . Sammantaget är det svårt för gränsarbetaren att veta i vilket lands arbetslöshetskassa han eller hon bör vara medlem. Det är även svårt för berörda myndigheter och institutioner att lämna korrekt information till den enskilde. Ett annat problem som kan uppstå om den svenska lagstiftningen är tillämplig oavsett om arbetet utförs i eller annat land, är att arbetsgivaren i måste betala svensk arbetsgivaravgift. Eftersom den svenska arbetsgivaravgiften är högre än den danska (och den norska), finns det en uppenbar risk att danska (och norska) arbetsgivare avstår från att anställa personer som bor i och som arbetar, eller anses arbeta, i både och (eller ) . Kommittén bedömer att regelverket även i detta fall är förhållandevis tydligt, om än komplicerat. Regelverket är av flera skäl, bl.a. bristande informationsutbyte, svårt att tillämpa och det är svårt för den enskilde gränsarbetaren av veta vad som gäller. Det är kommitténs bedömning att informationen, de administrativa rutinerna och samverkan mellan berörda aktörer behöver förbättras. Det är också viktigt att myndigheter och andra aktörer har en god kunskap om regler och rekommendationer. I första hand bör de involverade myndigheterna och arbetslöshetskassorna på eget initiativ upparbeta tydliga administrativa rutiner och en god samverkan. I andra hand bör regeringen ge lämplig myndighet i uppdrag att, i samråd med berörda aktörer, åstadkomma detta. Det är slutligen önskvärt att det gränshinder som uppstår i och med att de nordiska länderna har olika nivå på socialavgifterna får sin lösning. Den bör verka för att gränshindret löses gemensamt med de andra nordiska länderna genom en överenskommelse som gör att den enskilde individens rörlighet inte påverkas negativt. IV) Den som bor i och är anställd eller som uppdragstagare i bemanningsföretag i ett annat nordiskt land och har olika syn på begreppen och konsekvenserna av att vara anställd och att vara uppdragstagare i bemanningsföretag. De danska arbetslöshetskassorna menar att anställningen upphör efter varje arbetstillfälle som timanställd eller efter varje uppdrag hos en kund som uppdragstagare i ett bemanningsföretag. Eftersom den sökande därmed anses fullt arbetslös, menar de danska arbetslöshetskassorna att arbetslöshetsförmåner ska sökas i bosättningslandet (). För att kunna få inkomstrelaterad ersättning måste då den arbetslöse vara medlem i en svensk arbetslöshetskassa. De svenska arbetslöshetskassorna menar däremot att så länge den anställde fortfarande har en anknytning till dansk arbetsgivare, antingen som timanställd eller i ett bemanningsföretag, är han eller hon arbetslös. Därmed ska gränsarbetaren ställa sig till arbetsgivarens eller arbetsförmedlingens förfogande i arbetslandet (). Kommittén anser att detta gränshinder lämpligen diskuteras inom ramen för Gränshindersforums arbete eller i EU:s Administrativa kommission (AK). Regeringen bör aktivt arbeta för att förtydliga tillämpningen av samordningsreglerna när det gäller personer som är anställda eller är uppdragstagare i bemanningsförtag. Otillräcklig information från då personen haft arbeidsavklaringspeng Den som söker arbetslöshetsersättning i efter arbete i kan för att få rätt till ersättning behöva tillgodoräkna sig arbetad och försäkrad tid i , enligt sammanläggningsprincipen. Detta intygas i formulär som skickas mellan institutionerna i länderna. I tillgodoräknas i princip perioder med ersättning (såsom sjukpenning, arbetslöshetsersättning och föräldrapenning) vid bedömning av rätt till dagpenning. En period med arbeidavklaringspeng ger inte rätt till dagpenning och redovisar därför inte denna i intyget. Konsekvensen av att inte redovisar arbeidsavklaringsperioder som försäkrad tid är att en person som därefter blir arbetslös och söker ersättning från en svensk arbetslöshetskassa inte kan tillgodoräkna tiden vid bedömning av rätt till ersättning. Kommittén menar att om ersättningen enligt norsk lagstiftning inte är att anse som en period under arbetslöshetsförsäkringen kan inte kräva av att redovisa den som sådan. Utgångspunkten bör vara att all nödvändig information i första hand utbyts inom ramen för det s.k. EESSI-systemet (of Information) som ska vara i bruk . I andra hand bör den svenska arbetslöshetskassan kunna inhämta denna uppgift på annat sätt av berörd myndighet eller få den direkt av den försäkrade. Gränshinder som bedöms möjliga att lösa genom rättslig reglering I dessa fall beror gränshindren på den svenska rättsliga regleringen och de bedöms kunna åtgärdas genom ändringar i lag eller förordning. Hinder att bli medlem i en arbetslöshetskassa efter Enligt lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor, LAK, kan inte den som har fyllt bli medlem i en arbetslöshetskassa. Detta kan leda till problem för gränsarbetare. Enligt sammanläggningsprincipen ska en helt arbetslös gränsarbetare som är bosatt i kunna tillgodoräkna sig tid som försäkrad i en annan medlemsstat som om den skett i . För att få rätt till inkomstrelaterad ersättning i förutsätts medlemskap i svensk arbetslöshetskassa. Om personen har fyllt kan han eller hon inte bli medlem och blir då utan den inkomstrelaterade ersättningen. För att undanröja gränshindret föreslår kommittén en ändring i LAK som innebär att den som har rätt att tillgodoräkna sig ersättningsperioder från annan medlemsstat ska ha rätt att bli medlem i en arbetslöshetskassa senast före den månad när han eller hon fyller . Kortare avbrott i medlemskap i arbetslöshetskassa förhindrar ersättning enligt inkomstbortfallsförsäkringen För att erhålla arbetslöshetsersättning enligt inkomstbortfallsförsäkringen krävs bl.a. minst tolv månaders medlemskap i en arbetslöshetskassa enligt lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring, . Bestämmelsen har i praxis tolkats så att tolv månaders medlemskap ska avse en sammanhängande period . Enligt sammanläggningsprincipen har en helt arbetslös gränsarbetare rätt att tillgodoräkna sig tid som försäkrad i annan medlemsstat som om den skett i . För att erhålla inkomstbortfallsförsäkring från den svenska arbetslöshetsförsäkringen krävs medlemskap i en svensk arbetslöshetskassa. Problem kan uppstå vid övergången från arbetslandets arbetslöshetsförsäkring till bosättningslandets arbetslöshetsförsäkring. Av LAK framgår att när medlemskap i arbetslöshetskassan beviljas anses inträde i arbetslöshetskassan ha skett i den kalendermånad när ansökan om medlemskap gjordes. Om en person går ur en utländsk arbetslöshetskassa i slutet av en månad och inte direkt ansöker om medlemskap i en svensk arbetslöshetskassa utan väntar , kan ett avbrott uppkomma. Det leder i sin tur till att personen inte uppfyller medlemsvillkoret enligt svensk lagstiftning och han eller hon kan då enbart få ersättning enligt grundförsäkringen. För att undanröja gränshindret föreslår kommittén att de som har arbetat i en annan medlemsstat inom EU/EES får på sig att ansöka om medlemskap i en svensk arbetslöshetskassa än den tid som gäller enligt den nuvarande bestämmelsen i LAK. För dessa personer ska, när det behövs för att undvika avbrott, inträdet i stället anses ha skett före den kalendermånad när ansökan om medlemskap görs. Sker övergången under en och samma månad bör dock huvudregeln fortsatt gälla. Bristande försäkringsskydd vid arbetslivsinriktad rehabilitering Arbetslivsinriktad rehabilitering definieras i EU/EES-reglerna som en vårdförmån och som huvudregel gäller att vårdförmåner ska tillhandahållas i bosättningslandet. Om en gränsarbetare blir sjuk ska arbetslandet ansvara för ersättningen till personen som inte kan arbeta på grund av sjukdom och bosättningslandet ansvara för den arbetslivsinriktade rehabiliteringen. Den som deltar i arbetslivsinriktad rehabilitering kan förorsaka skada för anordnaren av rehabiliteringen. Om den som deltar i arbetslivsinriktad rehabilitering i inte får ersättning enligt socialförsäkringsbalken, får den som anordnar arbetslivsinriktad rehabilitering inte rätt till ersättning av allmänna medel när en deltagare förorsakar skada. Detta innebär att den som bor i , arbetar i en annan medlemsstat och uppbär kontantförmån från arbetslandet vid sjukdom men genomgår vårdförmån, dvs. arbetslivsinriktad rehabilitering, i , har ett sämre skydd. Denne ska nämligen själv ta ansvar för skada som han eller hon förorsakar under den arbetslivsinriktade rehabiliteringen, vilket kan leda till att personen avstår från åtgärden. Det kan även innebära att den som anordnar rehabilitering i inte vill ta risken att bli utan ersättning vid uppkommen skada och därför avstår från att anordna rehabilitering. För att undanröja gränshindret föreslår kommittén att rätten till ersättning av allmänna medel enligt förordning (1980:631) om ersättning av allmänna medel för skada orsakad av deltagare i arbetsmarknadspolitiskt program eller arbetslivsinriktad rehabilitering m.m. utvidgas att gälla även för den som deltar i arbetslivsinriktad rehabilitering och uppbär ersättning enligt annan medlemsstats regler med stöd av förordning 883/2004. Hinder för personer som återinträder i vissa arbetsmarknadspolitiska program att bibehålla nivån i aktivitetsstödet på grund av svårigheter att åter bli medlem i en svensk arbetslöshetskassa efter arbete utomlands Detta gränshinder gäller framför allt personer som har deltagit i jobb- och utvecklingsgarantin, men även dem som deltagit i jobbgarantin för ungdomar och som haft ett kortare arbete i ett annat land. När arbetet upphör finns en rätt till återinträde i garantin. Det finns då en risk att deras ersättningsnivå i aktivitetsstödet påverkas, eftersom de kan få problem med att åter bli medlemmar i den svenska arbetslöshetskassa som de lämnade när de började arbeta i det andra landet. Kommittén föreslår att befintligt regelverk görs tydligare så att det framgår att bibehållet medlemskap är en förutsättning för att få aktivitetsstöd på samma nivå som om det arbetsmarknadspolitiska programmet inte hade lämnats. Gränshinder på grund av andra länders rättsliga reglering och tillämpning I de fall gränshindret beror av ett annat lands rättsliga reglering och tillämpning har kommittén inga möjligheter att lämna några förslag, men anser det ändå viktigt att lyfta fram gränshindren och ge sin syn på dem. har exempelvis en undantagsregel för rätt till sjukpenning för den som inte är permanent bosatt i landet och som innebär att ett anställningsbevis måste uppvisas för att arbetstagaren ska omfattas av sjukförsäkringen under arbete i . För personer bosatta i är arbetsvillkoret . Detta strider mot principen om likabehandling och bör därför lyftas av den i EU/EES för att få och andra länders syn på undantagsregeln. I finns en regel som kräver att en helt arbetslös person som söker arbetslöshetsersättning i måste bo och uppehålla sig i landet för att vara ersättningsberättigad. I EU/EES-reglerna finns en bestämmelse om att en helt arbetslös person som har arbetat i en medlemsstat och är bosatt i ett annan medlemsstat dit personen återvänder mindre ofta än en gång (s.k. oäkta gränsarbetare) har rätt att ansöka om arbetslöshetsersättning i före detta arbetslandet. Det pågår i norskt domstolsväsende en tvist om huruvida det norska kravet är förenligt med de regler har att följa under . Regeringen bör noga följa domstolstvisten i och beroende på utfall överväga att föra frågan vidare till . Ett annat hinder handlar om svårigheter med att få arbetslöshetsersättning i vid deltidssjukskrivning. Den som bor i , är heltidsanställd i och blir deltidssjukskriven ska få sjukpenning utbetald i eftersom arbetslandets lagstiftning ska tillämpas enligt principen om ett lands lagstiftning. Om anställningen i sedan upphör under sjukskrivningen betalar arbeidsog velferdsforvaltning (NAV) inte ut arbetslöshetsersättning för den del av tiden som personen är frisk. Personen kan heller inte få arbetslöshetsersättning från eftersom han eller hon fortsätter att få norsk sjukpenning och därigenom omfattas av norsk lagstiftning. Kommitténs bedömning är att en person som är bosatt i som arbetar i , blir deltidssjukskriven och därefter (under pågående sjukskrivning) blir arbetslös omfattas vid arbetslöshetens inträde av arbetslandets, dvs. norsk, lagstiftning med stöd av förordning 883/2004. Han eller hon bör därför även erhålla arbetslöshetsersättning från . Gränshindret kan endast lösas genom information om tillämpning av förordningens regler och en möjlig väg är att regeringen tar upp frågan i . 5.Arbetslöshetsförsäkringen i de nordiska länderna I det femte kapitlet beskrivs kortfattat arbetslöshetsförsäkringen i och våra nordiska grannländer , , och . 6.Sjukförsäkringen i de nordiska länderna I det sjätte kapitlet beskrivs kortfattat sjukförsäkringen i och våra nordiska grannländer , , och . Den övergripande bedömningen är att konsekvenserna av kommitténs förslag är av liten omfattning, eftersom de berör en mycket begränsad grupp på den svenska arbetsmarknaden. I den ringa mån kommitténs förslag har konsekvenser för olika samhällsgrupper eller samhällsorgan handlar det om jämställdhets- och sysselsättningsaspekter samt administrativa konsekvenser för arbetslöshetskassorna och . Ur övriga perspektiv bedömer kommittén att förslagen inte har någon effekt. lag om ändring i lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor dels att 34 § ska ha följande lydelse, dels att det i lagen ska införas två nya paragrafer, 34 a och 34 b §§, av följande lydelse. Rätt att bli medlem i en arbetslöshetskassa har var och en som vid ansökningstillfället förvärvsarbetar och uppfyller villkoren i kassans stadgar om arbete inom kassans verksamhetsområde. Även den som vid ansökningstillfället inte arbetar har rätt att bli medlem i en arbetslöshetskassa, om han eller hon uppfyllde villkoren när han eller hon senast arbetade. Rätt att bli medlem har dock inte den som är medlem i en annan arbetslöshetskassa eller har fyllt . Rätt att bli medlem i en arbetslöshetskassa har var och en som vid ansökningstillfället förvärvsarbetar och uppfyller villkoren i kassans stadgar om arbete inom kassans verksamhetsområde. Även den som vid ansökningstillfället inte arbetar har rätt att bli medlem i en arbetslöshetskassa, om han eller hon uppfyllde villkoren när han eller hon senast arbetade. Rätt att bli medlem har dock inte den som är medlem i en annan arbetslöshetskassa eller har fyllt , om inte annat anges i 34 a §. När medlemskap i arbetslöshetskassan beviljas anses inträdet i kassan ha skett i den kalendermånad när ansökan om medlemskap gjordes. När medlemskap i arbetslöshetskassan beviljas anses inträdet i kassan ha skett i den kalendermånad när ansökan om medlemskap gjordes, om inte annat anges i 34 b §. För den vars rätt till arbetslöshetsförmåner bedöms med stöd av rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen, ska rätten att bli medlem i en arbetslöshetskassa upphöra senast månaden före den månad när han eller hon fyller . För den vars rätt till arbetslöshetsförmåner bedöms med stöd av rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen, anses inträdet i en arbetslöshetskassa ha skett tidigast före den månad när ansökan om medlemskap gjordes. Denna lag träder i kraft . Strävan om arbetstagares fria rörlighet i går långt tillbaka i tiden. När blev medlem i Europeiska unionen (EU) hade arbetstagares fria rörlighet inom redan existerat då överenskommelsen om en gemensam arbetsmarknad upprättades.1 Gemensamma regler som går långt tillbaka i tiden kombinerat med små kulturella och språkliga skillnader har medfört att kostnaderna för att våga ta ett arbete i något av våra nordiska grannländer varit och är relativt låga. Förutom detta medför förstås den geografiska närheten att rörligheten mellan de nordiska länderna är större än den mellan de nordiska länderna och övriga EU. För att underlätta rörligheten mellan medlemsstaterna i EU/EES (och ) finns gemensamma regler om hur ländernas olika socialförsäkringssystem ska samordnas. Avsikten är inte att harmonisera systemen. Varje lands socialförsäkringssystem är ett resultat av den egna historien och samordningen låter länder vara trogna sina egna regler men med vissa anpassningar. som medlemsstaternas system tillåts vara olika ska samordningen garantera att alla som rör sig inom EU/EES (och ) behandlas lika. En grupp som ökat under är personer som bor i ett land men arbetar i ett annat angränsande land, s.k. gränsarbetare. En gränsarbetare är en person som har anställning eller bedriver verksamhet som egenföretagare i en medlemsstat men som är bosatt i en annan medlemsstat, dit personen som regel återvänder eller åtminstone en gång . Gränsarbetare möter delvis andra problem än de som bor och arbetar i ett och samma land eftersom de berörs av två autonoma 1 Överenskommelsen ersattes av nordiska konventioner om social trygghet 1982, 1992 och 2004. staters olika lagar, regler och ersättningssystem. För den enskilde gränsarbetaren är det oklart vilket lands regler som är tillämpliga. Problemen beror ofta av brister i samspelet mellan de gemensamma samordningsreglerna på EU/EES-nivå och tillämpning av nationell rätt. Efter inträde i EU utgörs en viktig del av den rättsliga regleringen av gemenskapsrätten och dess interaktion med berörda nationella regelverk. Vad särskilt gäller tillämpningen av de nationella reglerna för sjuk- och arbetslöshetsförsäkringarna i kan det därför finnas skäl att påminna om några slutsatser som formulerades av utredningen om socialförsäkringen och EG i dess slutbetänkande.2 Utredningen konstaterade bl.a. att bestämmelserna i de gemenskapsrättsliga förordningarna tar över och har företräde framför reglerna i den nationella socialförsäkringslagstiftningen. Utredningen gjorde bedömningen att det inte är lämpligt och i princip inte heller möjligt att i någon form föra över reglerna i de gemenskapsrättsliga förordningarna till befintlig svensk lagstiftning. Lösningen som utredningen föreslog innebar att man i den svenska lagstiftningen och andra författningar om socialförsäkringsförmåner – i likhet med vad som då gällde i fråga om konventioner – skulle införa en erinran om att de gemenskapsrättsliga förordningarna kan innehålla bestämmelser som innebär avvikelser från vad som anges i de nationella författningarna. Den av utredningen förordade handlingslinjen, som också är grund för vår nuvarande nationella reglering (jämför 2 kap 5 § Socialförsäkringsbalken, SFS 2010:110) innebär att de nationella aktörer som svarar för tillämpningen av sjuk- och arbetslöshetsförsäkringarna har ansvaret för och också är skyldiga att tillse att det gemenskapsrättsliga regelverket respekteras och ges företräde framför nationella bestämmelser i de fall då det föreligger en konflikt mellan gemenskapsrätten och nationella bestämmelser. Enligt kommitténs mening innebär det att gemenskapsrätten måste tillämpas fullt ut när rätten till förmåner bedöms för en enskild försäkrad. En enskild försäkrad ska inte behöva påkalla domstolsprövning av sitt ärende för att göra gällande de rättigheter som han eller hon garanteras genom tillämpning av gemenskapsrätten. En annan sida av gränsproblematik är brist på kunskap eller tillgång till information om gällande regler för gränsarbetare. För den enskilde uppfattas reglerna ofta som byråkratiska och 2 SOU 1993:115, s. 22. ställs det numera krav på den enskilde, i den svenska arbetslöshetsförsäkringen, att acceptera erbjudna arbeten i ett annat gränsland.3 Bättre samlad information för gränsarbetare och ökad kunskap bland handläggare på olika institutioner skulle förebygga och motverka att gränshinder överhuvudtaget uppstår. Enligt regeringens direktiv ska kommittén göra en analys av hur försäkringssystemen vid sjukdom och arbetslöshet fungerar för personer som bor i ett nordiskt land och arbetar eller studerar i ett annat. Den ska analysera möjligheterna och konsekvenserna av att göra anpassningar av systemen i förhållande till de situationer som kan uppstå när olika regelsystem står i motsatsförhållande till varandra och därigenom påverkar den enskildes försäkringsförhållanden negativt. Kommittén ska särskilt beakta att den enskildes möjligheter på arbetsmarknaden ska behållas eller förstärkas. Kommittén ska i sitt arbete även överväga vilka erfarenheter från andra gränsområden inom EU som kan tillgodogöras.4 Med syfte att analysera hur försäkringssystemen vid sjukdom och arbetslöshet fungerar för personer som bor och arbetar eller studerar i olika nordiska länder har kommittén gjort en inventering av gränshinder. Inventeringen genomfördes i form av ett seminarium . För att få en så allomfattande problembild som möjligt deltog vid seminariet: 3Regeringsrätten (numera ) har i en dom , RÅ 2008 ref. 45, funnit att det faktum att ett erbjudet arbete beläget i inte i sig uteslöt att arbetet skulle kunna vara lämpligt i lag (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring, ALF:s, mening. Rättsfallet berörde ett beslut av byggnadsarbetarnas arbetslöshetskassa om nedsättning av dagpenning för en sökande som bodde i och som hade tackat nej till ett erbjudet arbete i . Som skäl för att tacka nej hade den sökande angivit bl.a. osäkerhet kring hur allt med och skulle ordnas samt vilket försäkringsskydd som gäller för arbete i (se bilaga 2). 4Direktiv 2010:48, s. 25 (se bilaga 1). Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (IAF) Intresseorganisationer (som arbetar med undanröjande av gränshinder mellan och , och , samt och ) Arbetslöshetskassornas samorganisation (SO) i (LO) Myndigheterna och organisationerna ombads i samband med seminariet att redogöra för vilka problemområden de bedömer som mest centrala för personer som bor och arbetar eller studerar i olika nordiska länder avseende sjukförsäkrings- och arbetslöshetsförsäkringsförmåner, samt vilka åtgärder de föreslår för att komma till rätta med eventuella gränshinder. Redogörelser gjordes dels i form av skriftliga promemorior till utredningens sekretariat (sekretariatet), dels muntligt vid seminarietillfället.5 I arbetet med att precisera gränshinder, bedömningar och lösningsförslag har sekretariatet samrått med (Arbetsförmedlingen), (Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen) och (). 5 Sekretariatet har även mottagit ett notat från Nordiska miniterrådet om gränshinder inom arbetslöshetsförsäkringen i . Notatet är en sammanställning av problem som lyftes vid ett seminarium i den 18–arrangerat av Gränshindersforum, , Hallå , Öresunddirekt, Arbetslöshetskassornas samorganisation i och dess motsvarighet i AK-Samvirke. som representanter i Gränshindersforums expertgrupp.6 I arbetet med att beskriva och förstå har sekretariatet knutit till sig (tidigare senior handläggare vid EU- kommissionens direktorat för sysselsättning, socialpolitik och inkludering).