sou · GZB368 · 2011-10-21 00:00:00 — I den mån arbetstagaren väljer traditionell försäkring i en avgifts- bestämd lösning minskas förstås osäkerheten om utbetalningarnas storlek och istället ökar försäkringsföretagets risk. En klar trend har varit en övergång från förmånsbestämda till avgiftsbestämda tjänstepensionslösningar. Med fullfonderade pensionslösningar avses normalt lösningar där det finns fonderade faktiska tillgångar som svarar mot gjorda utfästelser om pensionsförmåner. Det bör här understrykas att tjänstepensionslösningarna i prak- tiken inte är renodlade, utan ofta innehåller såväl förmånsbestämda som avgiftsbestämda inslag, och att lösningarna kan vara helt eller delvis fonderade. Med tjänstepension brukar man i avse pensionsförmåner som följer av ett anställningsförhållande. Pensionsförmånerna har sin grund i en pensionsutfästelse som görs av arbetsgivaren. Omfatt- ningen av tjänstepensionsförmånerna i det enskilda fallet kan grun- das på ett kollektivavtal mellan arbetsmarknadens parter, eller på ett individuellt avtal mellan arbetsgivaren och arbetstagaren. När det gäller kollektivavtalsgrundade pensionsförmåner talar man om Med allmän pensionsplan menas sådana allmänna grunder för pensionering av arbetstagare eller arbetstaga- res efterlevande som på arbetstagarsidan är godkända av organisa- tion vilken enligt lagen (1976:580) om medbestämmande i arbets- livet är att anse som såsom central arbetstagarorganisation.2 Eftersom pensionsutfästelsen i grunden avser en utfästelse om framtida utbetalningar finns det skäl för såväl arbetsgivare som arbetstagare att så långt det är möjligt säkerställa – eller trygga som det vanligen kallas – att utfästelsen verkligen kommer att kunna infrias den dag arbetstagaren har rätt till pensionsutbetalningar. Pensionsplanerna som förhandlats fram mellan arbetsmarknadens parter innehåller därför bestämmelser kring de tryggandeformer som får användas. Att arbetsgivarnas pensionsutfästelser är tryg- gade är också av intresse för samhället i stort. I lagen (1976:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m. och inkomstskattelagen (1999:1229) finns det särskilda bestämmelser kring tryggande av pensionsutfästelser. Bestämmelserna kan sägas peka ut tre god- kända tryggandeformer; tjänstepensionsförsäkring, avsättning i arbetsgivarens balansräkning i kombination med kreditförsäkring, respektive avsättning till särskild pensionsstiftelse. Arbetsgivaren får visserligen använda andra tryggandeformer, men får då inte göra avdrag för sina pensionskostnader. Arbetsgivarens pensionsutfästelse kan alltså för det första tryggas genom försäkring som meddelas av försäkringsföretag, dvs. En tjänstepensionsförsäkring kan tecknas och betalas av arbetsgivaren till förmån för arbetstagaren, men kan också tecknas av arbetstagaren och betalas av arbetsgivaren. Pen- sionsutfästelsen kan för det andra tryggas genom att arbetsgivaren skuldför pensionskostnaderna i sin egen balansräkning som arbetsgivaren tecknar en kreditförsäkring. I finns ett försäkringsföretag som är specialiserat på detta, försäkringsbolaget , ömsesidigt. För det tredje kan tryggande ske genom att arbetsgivaren för över medel till en pensionsstiftelse. Merparten av tjänstepensionsförmånerna i regleras genom överenskommelser mellan arbetsmarknadsparterna i centrala kollek- tivavtal. Separata pensionsplaner gäller för olika avtalsområden, vilket får till följd att villkor och förmåner skiljer sig åt. För en aktuell beskrivning av det svenska tjänstepensionssystemet inklu- 4 § lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m. sive en genomgång av några olika tjänstepensionsplaner hänvisas till kapitel 10 i rapporten har det, som ovan påpekats, på tjänstepensions- området funnits en trend där förmånsbestämda lösningar ersätts med mer avgiftsbestämda lösningar. En annan förändring som in- träffat har varit att den enskilde arbetstagaren har getts möjlighet att påverka val av försäkringsgivare och försäk- ringsprodukt i sin tjänstepensionslösning. Denna ökade valfrihet har bl.a. medfört bildandet av ett antal s.k. valcentraler som admini- strerar arbetstagarnas val av tjänstepensionsprodukt. Även om val- friheten för arbetstagaren har ökat är det fort- farande så att en betydande del av det samlade tjänstepensions- kapitalet finns hos ett relativt begränsat antal försäkringsföretag. Utöver rent historiska skäl kan detta till del förklaras av att det inom ramen för de individuella valen finns s.k. icke-valsalternativ som innebär att de s.k. icke-väljarnas samlas i ett av par- terna bestämt försäkringsföretag. Utöver tjänstepensionsförsäkringar direkt kopplade till ålder – dvs. livförsäkringar som meddelas av livförsäkringsbolag och tjänste- pensionskassor – finns även andra försäkringar, t.ex. kollektivavta- lade riskförsäkringar och andra gruppförsäkringar som är kopplade till anställning. Exempel på denna typ av försäkringar är tjänste- grupplivförsäkringar, arbetsskadeförsäkringar och gruppförsäkringar för sjuk- och olycksfall. Den dominerande aktören på detta område är Försäkring4 som ägs av kollektivavtalsparterna gemensamt, men liknande produkter tillhandahålls även av andra försäkrings- företag. 3Framtidens tjänstepensioner, och , 2011, s. 122–143. 4AFA Försäkring administreras genom Sjukförsäkring, Trygghetsförsäkring och Livförsäkring. Tjänstepension i andra länder inom EES5 På den europeiska tjänstepensionsmarknaden finns tillgångar till ett sammanlagt värde av , varav 2 600 miljarder i tjänstepensionsinstitut, 500 miljarder i försäkringsprodukter och 500 miljarder i andra investeringsprodukter. När det gäller privata pensionsprodukter uppgår det motsvarande värdet till sammanlagt , varav 700 i försäkring, 900 i andra produkter och 58 miljarder i tjänstepensionsinstitut. När det gäller anordnandet av tjänstepension finns det stora variationer. Det kan t.ex. noteras att tjänstepensionerna i bl.a. , och till stor del tryggas genom pen- sionsfonder som är en form av särskilt reglerade institut avsedda att trygga ofta förmånsbaserade pensionslösningar, och att tryggandet av tjänstepensioner i till en rätt betydande del sker genom skuldföring i egen balansräkning. Det kan vidare noteras att tjänste- pension mätt som andel av BNP är störst i , , , , , och . Mätt i tillgångar är tjänstepensionsmarknaden i överlägset störst, följt av och . Det svenska systemet för tjänste- pensioner skiljer sig från systemen i de flesta andra länder, eftersom arbetsgivarens utfästelser i till största delen tryggas genom försäkringar i stället för av pensionsfonder. 5 Accompanying document to the towards adequate, sustainable and safe European pension systems, COM(2010)365 final och Survey on fully funded, technical provisions and security mechanisms in occupational pension sector, CEIOPS- OPSSC-01/08 Final. Figur 6.1 Finansieringsformer i fonderade pensionssystem i OECD- länderna i (2006) – Totala investeringar i % av BNP och i miljarder euro Källa: , Pension Market in Focus 2007, Issue 4 Diskussionerna på EU-nivå och dess relevans för svenska förhållanden Som framgått ovan kan tryggande av tjänstepensionsutfästelser ske på olika sätt. På EU-nivå finns det dels en reglering av tjänstepen- sionsinstitut (Tjänstepensionsdirektivet), dels en reglering av för- säkringsföretag (Solvens II-direktivet).6 Enligt utredningsdirekti- ven7 bör utredningen mot bakgrund av dessa unionsrättsliga regler särskilt analysera och föreslå hur tjänstepensionsverksamhet i för- säkringsföretag som omfattas av Solvens II-direktivet ska regleras i svensk rätt. I Solvens II-direktivet har det slagits fast att den nya solvens- regleringen för försäkringsföretag inte ska tillämpas på tjänstepen- sionsinstitut.8 I direktivet har det också klargjorts att solvens- regleringen för tjänstepensionsinstitut ska ses över. Frågan om de nya solvensreglerna ska gälla även för tjänstepen- sionsföretag har föregåtts av en relativt omfattande debatt på EU- nivå, som fortfarande pågår. Ytterst handlar debatten om likheter och skillnader mellan tjänstepensionsinstitut i form av pensions- fonder och försäkringsföretag, och i vilken utsträckning dessa lik- 6Det finns även regleringar för bl.a. banker och värdepappersinstitut m.fl., men dessa har i inte ansetts lyda under Tjänstepensionsdirektivet, se avsnitt 17. 7Dir 2010:14 s. 12–13. heter och skillnader bör få genomslag i solvensregleringen för tjänste- pensionsinstitut. I debatten kan man – givetvis starkt förenklat – urskilja tre olika synsätt. Vissa menar att försäkringsföretag och pensionsfonder tillhandahåller samma typ av produkter och att samma regler därför bör tillämpas. Den bakomliggande tanken är att samma regler säkerställer att pensionsberättigade ges samma skyddsnivå oavsett leverantör. Andra menar att det finns fundamentala skillnader mellan försäkringsföretag och pensionsfonder, och att olika regler därför bör gälla. När det gäller skillnaderna nämns bl.a. att tjänste- pension är en del av en uppgörelse som regleras i arbetsrätten och att pensionsfonder ofta – i motsats till försäkringsföretag – har en s.k. sponsor i form av arbetsgivaren som backar upp pensions- löftet, har flexibla justeringsmekanismer för inbetalningar och åta- ganden, har styrningsstrukturer där förmånstagarna är represente- rade, tenderar att vara icke vinstdrivande institutioner och att läng- den på åtagandena skiljer sig åt mellan pensionsfonder och försäk- ringsföretag. Ett tredje synsätt är att en likartad skyddsnivå för för- säkringar och tjänstepensionsprodukter kan uppnås på olika sätt. Enligt utredningen får det antas att EU-regleringen till del vilar på detta tredje synsätt. Det kan konstateras att i vart fall vissa av de skillnader som redovisats ovan även finns i . Den helt dominerande delen av de svenska tjänstepensionsförsäkringarna utgör en del av de över- enskommelser som träffas på arbetsmarknaden, och den närmare utformningen av tjänstepensionsförsäkringarna styrs i allt väsent- ligt av innehållet i de kollektivavtal som träffas mellan arbetsmark- nadens parter. Genom dessa avtal kan det finnas olika former av garantier från arbetsgivarna. Regleringen av försäkringsföretagen/försäkringsverksamhet finns i de s.k. försäkringsdirektiven. Bestämmelserna om direkt livförsäkrings- verksamhet fanns tidigare i det s.k. konsoliderade livförsäkrings- direktivet9, och bestämmelserna om direkt skadeverksamhet fanns 9 och rådets direktiv /83/EG av om livför- säkring (EGT L 345, 19.12.2002, s. 1, Celex 320002L0083). tidigare i de första, andra och tredje skadeförsäkringsdirektiven10. Solvens II-direktivet ersätter merparten av försäkringsdirektiven, däribland det konsoliderade livförsäkringsdirektivet och skadeför- säkringsdirektiven. Solvens II-direktivet är enligt artikel 2.1 tillämpligt på företag som är verksamma med direkt liv- och skadeförsäkring samt på åter- försäkringsföretag som uteslutande bedriver återförsäkringsrörelse. Av artikel 2.3 framgår det att direktivet bl.a. är tillämpligt på liv- försäkring som omfattar kapitalförsäkring för livsfall och/eller döds- fall. Direktivet är även tillämpligt på livräntor, och på tilläggsför- säkring som tecknas för att komplettera livförsäkring. Med tilläggs- försäkringar avses t.ex. försäkring mot personskada inklusive arbets- oförmåga, försäkring mot dödsfall på grund av olyckshändelse, och försäkring mot invaliditet förorsakad av olyckshändelse eller sjukdom. Regleringen av tjänstepensionsinstitut/tjänstepensionsverksamhet finns i Tjänstepensionsdirektivet11. Av artikel 6 a) framgår det att direktivet är tillämpligt på tjänstepensionsinstitut. Ett tjänstepen- sionsinstitut definieras som ett institut som förvaltar fonderade medel utifrån syftet att tillhandahålla pensionsförmåner i samband med yrkesutövning på grundval av en överenskommelse eller ett avtal, och som bedriver verksamheter som direkt föranleds av dessa. Över- enskommelsen eller avtalet kan ha slutits enskilt eller kollektivt mellan arbetsgivare och arbetstagare eller deras respektive företrä- dare, eller med egenföretagare i enlighet med den nationella lag- stiftningen. Av artikel 6 d) framgår det att pensionsförmåner är sådana förmåner som betalas ut med anledning av uppnådd pen- sionsålder eller förväntat uppnående av pensionsålder eller, om de kompletterar dessa förmåner och tillhandahålls sekundärt12, i form av utbetalningar vid dödsfall, invaliditet eller upphörande av anställ- 10Rådets första direktiv /239/EEG av om samordning av lagar och andra författningar angående rätten att etablera och driva verksamhet med annan direkt försäkring än livförsäkring (EGT L 228, 16/08/1973 s. 0003–0019, Celex 31973L0239), Rådets andra direktiv /357/EEG av om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring, och med bestämmelser avsedda att göra det lättare att effektivt utöva friheten att tillhandahålla tjänster samt om ändring av direktiv /239/EEG (EGT L 172, 04/07/1988, s. 0001–0014, Celex 31988L0357) och Rådets direk- tiv 92/49/EEG av om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring samt om ändring av direktiv /239/EEG och 88/357/EEG (tredje direktivet om annan direkt försäkring än livförsäkring) (EGT L 228, 11/08/1992, s. 0001–0023, Celex 31992L0049). 11Europaparlamentets och rådets direktiv /41/EG av om verksamhet i och tillsyn över tjänstepensionsinstitut (EUT L235, 23.9.2003, s. 10–21, Celex 32003L0041). 12I den engelska versionen av direktivet står det where they are supplementary to those benefits and provided on an ancillary basis. ning eller i form av bidrag eller tjänster som tillhandahålls vid sjuk- dom, medellöshet eller dödsfall. I har tjänstepensionsverksamhet – dvs. tryggande av pen- sionsutfästelse genom olika försäkringslösningar – kunnat bedrivas av livförsäkringsföretag och tjänstepensionskassor13. Även om båda företagsformerna meddelar tjänstepensionsförsäkring har det i ansetts att det i det ena fallet är fråga om en särskild form av försäkringsverksamhet som bedrivs av livförsäkringsföre- tag som endast indirekt regleras av Tjänstepensionsdirektivet, medan det i det andra fallet ansetts vara verksamhet som bedrivs av tjänste- pensionsinstitut som direkt regleras av Tjänstepensionsdirektivet. Denna skillnad i den bakomliggande EU-regleringen har inte haft så stor praktisk betydelse i , eftersom de centrala bestämmelserna om beräkning av avsättningar, placeringar och kapitalkrav i allt väsentligt har varit desamma för de båda företags- formerna. Att bestämmelserna i allt väsentligt varit desamma för livförsäkringsföretagen och tjänstepensionskassorna beror bl.a. på att i samband med genomförandet av Tjänstepensions- direktivet utnyttjade en särskild valmöjlighet som finns i Tjänste- pensionsdirektivet, den s.k. optionen14. Optionen ger medlemsländerna möjlighet att tillämpa merpar- ten av bestämmelserna15 i Tjänstepensionsdirektivet även på sådan tjänstepensionsverksamhet som bedrivs av företag som omfattas av Solvens II-direktivet16. Optionen har utnyttjats av bl.a. och . I den gemensamma svenska regleringen för all tjänstepensions- verksamhet har bestämmelserna kring beräkning och värdering av 13Tjänstepensionskassor är understödsföreningar vars verksamhet är begränsad till tjänste- pensionsverksamhet. Utredningen har av pedagogiska skäl valt att genomgående använda termen tjänstepensionskassor. Tjänstepensionskassor kan med stöd av särskilda övergångs- regler fortsätta att bedriva sin verksamhet intill , eller till dess att en ansökan om tillstånd enligt FRL prövats slutligt, se 7 § lagen (2010:20444) om inför- ande av försäkringsrörelselagen (2010:2043). 14Artikel 4 i Tjänstepensionsdirektivet. 15Artiklarna 9–16 och 18–20, dvs. bestämmelserna om villkor för att bedriva verksamhet, årsbokslut och förvaltningsberättelser, information, riktlinjer för placeringsverksamheten, rapportering, tillsyn, tekniska avsättningar, skuldtäckning, investeringsregler, förvaltning och förvaring samt verksamhet över gränserna. 16Vid tidpunkten för genomförandet av Tjänstepensionsdirektivet gällde bestämmelsen för företag som omfattades av det då gällande konsoliderade livförsäkringsdirektivet (Solvens I- reglering), som kommer att ersättas av Solvens II-direktivet. de försäkringstekniska avsättningarna samt bestämmelserna om placering av de tillgångar som svarar mot avsättningarna sin grund i Tjänstepensionsdirektivet. Bestämmelserna kring kapitalkraven har däremot sin grund i det konsoliderade livförsäkringsdirektivet (Solvens I-reglering). Detta beror på att Tjänstepensionsdirektivet17 inte innehåller någon egen kapitalkravsreglering, utan i stället hänvisar till de bestämmelser som finns i det konsoliderade livförsäkringsdirektivet. Det bör sär- skilt noteras att dessa kapitalkrav endast gäller för tjänstepen- sionsinstitut som bär biometrisk risk18 eller som garanterar en viss avkastning eller en viss förmånsnivå ständigt. Skälen bakom den svenska regleringen Den nuvarande regleringen måste ses i ljuset av de antaganden och överväganden som gjordes i samband med genomförandet av Tjänstepensionsdirektivet.19 Regeringen konstaterade då att tjänstepensionsdirektivet regle- rar verksamheten i institut som tryggar tjänstepensioner, och att motivet för reglering är detsamma på försäkringsområdet som på tjänstepensionsområdet samt att vissa produkter dessutom är lik- artade. Regeringen ansåg att den nya regleringen på tjänstepen- sionsområdet borde syfta till att undvika omotiverad snedvridning av konkurrensen såväl mellan livförsäkringsbolag och tjänstepen- sionskassor på den svenska tjänstepensionsmarknaden som mellan svenska livförsäkringsbolag och utländska tjänstepensionsinstitut på den svenska och den internationella marknaden. I propositionen underströk regeringen att syftet med lagstiftningsarbetet inte var att skapa helt nya slags tjänstepensionsinstitut, utan att införa moderniserade regler för de institut som förvaltar tjänstepensions- kapital, men som – i likhet med de svenska tjänstepensionskassorna – dittills inte hade omfattats av EU-rättslig reglering. Regeringen anförde vidare att regleringen måste möjliggöra en effektiv förvaltning av tjänstepensionskapital och säker- ställa ett fullgott skydd för förmånstagare till pension. En effektiv förvaltning av kapitalet kunde enligt regeringen också bidra till att arbetsgivarna fick rimliga kostnader för sina pensionsåtaganden, 18Med biometriska risker avses risker kopplade till dödsfall, invaliditet och lång levnad. 2004/05:165 Nya regler för tjänstepensionsinstitut, s. 98–126. vilket ökar incitamenten att erbjuda tjänstepensionsförmåner och därmed indirekt gynnar arbetstagarna. för genomförandet av tjänstepensionsdirektivet antogs det att regleringen i Solvens skulle uppvisa stora likheter med regleringen i Tjänstepensionsdirektivet. Genom- förande av Tjänstepensionsdirektivet ansågs vara ett steg på vägen mot en mer modern reglering av försäkringsverksamhet, som skulle inkludera även tjänstepensionsverksamhet. I en sådan reglerings- miljö skulle regleringen av de olika institut som i allt väsentligt tryggar tjänstepensionerna i vara konkurrensneutral i för- hållande till associationsform, dvs. densamma för tjänstepensions- kassorna som för försäkringsbolagen. Det fanns också ett antagande om att solvens- och placerings- reglerna för sådan livförsäkringsverksamhet som riktas till privat- kunder skulle närma sig innehållet i bestämmelserna i tjänste- pensionsdirektivet. Regleringen skulle alltså bli konkurrens- neutral också mellan tjänstepensionsförsäkringar och privata livförsäk- ringar. Sammantaget gjordes bedömningen att det var lämpligt att redan då inrikta sig på en likartad reglering för institut som bedri- ver samma slags verksamhet. Som framgått ovan kunde en sådan likartad reglering skapas genom utnyttjande av den s.k. optionen. Lagtekniskt skedde genomförandet genom ändringar i försäkrings- rörelselagen som reglerar livförsäkringsbolagen, och i lagen om under- stödsföreningar som reglerar tjänstepensionskassorna. Eftersom bestämmelserna för de svenska tjänstepensionsinsti- tuten – dvs. tjänstepensionskassorna – infördes i lagen om under- stödsföreningar infördes det alltså aldrig någon fristående regle- ring av institut som tillhandahåller pensionsförmåner. Trots att Solvens II-direktivet nu ersätter det konsoliderade livför- säkringsdirektivet kommer den hänvisning till det konsoliderade livförsäkringsdirektivet när det gäller kapitalkraven för tjänstepen- sionsinstitut som finns i Tjänstepensionsdirektivet inte att ersättas med en hänvisning till kapitalkraven i Solvens II-direkti- vet.20 Av skäl 138 framgår det att hänvisningen till den äldre sol- vensregleringen ska behållas för att bevara status quo. 20 Artikel 303. framgår också att förväntas utveckla ett passande system av solvensbestämmelser för tjänstepensionsinsti- tut. I skäl 138 finns också ett svårtolkat tillägg om att de grund- läggande särdragen för försäkring ska komma till uttryck, som kommissionen inte ska utgå från att Solvens II-direktivet ska tillämpas på tjänstepensionsinstitut. För svenska förhållanden får det tydliga ställningstagandet i Sol- vens II-direktivet den effekten att tjänstepensionskassor som till fortsätter att bedriva verksamhet enligt lagen om understödsföreningar – i deras egenskap av tjänstepen- sionsinstitut – ska fortsätta att uppfylla de kapitalkrav som gäller enligt det konsoliderade livförsäkringsdirektivet, dvs. kapitalkraven i Solvens I-regleringen, som livförsäkringsbolagen – i deras egenskap av försäkringsföretag – ska uppfylla de nya kapital- krav som finns i Solvens II-direktivet. Detta gäller även den tjänste- pensionsverksamhet som bedrivs i livförsäkringsföretagen. Vad som sagts gäller oavsett om fortsätter att utnyttja optio- nen i Tjänstepensionsdirektivet, eftersom optionen inte ger någon möjlighet att tillämpa kapitalkraven i Solvens I för den tjänste- pensionsverksamhet som bedrivs i försäkringsföretag. Frikopplingen av Tjänstepensionsdirektivet från försäkrings- direktiven innebär att det inte längre kommer att finnas konkur- rensneutralitet mellan å den ena sidan försäkringsföretag som be- driver tjänstepensionsverksamhet med stöd av optionen och å den andra sidan företag som bedriver tjänstepensionsverksamhet i egen- skap av tjänstepensionsinstitut. Införandet av en ny försäkringsrörelselag och dess konsekvenser I samband med införandet av en ny och mer modern associations- rättslig reglering av de svenska försäkringsföretagen har lagstiftaren beslutat att lagen (1972:262) om understödsföreningar ska upp- hävas.21 Understödsföreningar som var registrerade före den 1 janu- ari 2011 får dock fortsätta att bedriva verksamheten enligt LUF till utgången av , eller till dess att ett beslut med anledning av en ansökan om tillstånd enligt försäkringsrörelslagen har vunnit laga kraft. Om tillstånd inte lämnas inom den föreskrivna tiden, eller om en ansökan avslås, ska föreningen gå i likvidation.22 Införandet 212 § p1 lagen (2010:2044) om införande av försäkringsrörelselagen (2010:2043). 227 § lagen (2010:2044) om införande av försäkringsrörelselagen (2010:2043). av den nya försäkringsrörelselagen innebär alltså ett slopande av den särskilda regleringen av tjänstepensionsinstitut som funnits i lagen om understödsföreningar. Det bör här noteras att Tjänste- pensionsdirektivet i delar även ansetts vara tillämplig på de svenska pensionsstiftelserna, men att den regleringen inte behandlas inom ramen för denna utredning, se avsnitt 6.1.6. De nuvarande tjänstepensionskassorna måste således antingen gå i likvidation, eller ansöka om tillstånd att bedriva verksamheten och i försäkringsföretagsform i övrigt inrätta sig efter bestämmel- serna i den nya försäkringsrörelslagen.23 6.1.2Svenska tjänstepensionsinstitut ska finnas kvar Utredningens förslag: Det ska även fortsättningsvis finnas en möjlighet för svenska företag att vara tjänstepensionsinstitut, dvs.