sou · GYB393 · 2011-01-01 00:00:00 — Om vi jämför med 1996 ser vi att sysselsättningen för västin- vandrare stigit med , lika mycket som för infödda, med i stort sett oförändrade relativlöner (Figur 34). Sysselsättningen för övriga invandrare har förbättrats mer, med 10- , även här med små förändringar i relativlönerna (Figur 35). Dock skedde förändringen från ett extremt dåligt utgångsläge. Sysselsättningen för nyanlända invandrare som ej kom från västländer låg . För utrikes födda kvinnor ser vi en likartad bild. Sysselsättningen har förbättrats betydligt, men från en mycket låg nivå. Lönestruktur och sysselsättning – en tvärsnittsanalys Bilaga 5 till LU2011 Figur 34 Sysselsättning och lön efter födelseland 1996 och 2007, män med någon gymnasieutbildning , västinvandrare Not: Sysselsättning (x-axeln) och relativlön (y-axeln) efter födelseland. Punkten anger värden för infödda. Streckad linje visar situationen för västinvandrare 1996 och heldragen linje avser 2007. De med kortast tid i landet (mindre än ) har lägst sysselsättning. Figur 35 Sysselsättning och lön efter födelseland 1996 och 2007, män med någon gymnasieutbildning , övriga invandrare Not: Sysselsättning (x-axeln) och relativlön (y-axeln) efter födelseland. Punkten anger värden för infödda. Streckad linje visar situationen för övriga invandrare 1996 och heldragen linje avser 2007. De med kortast tid i landet (mindre än ) har lägst sysselsättning. Bilaga 5 till LU2011 Lönestruktur och sysselsättning – en tvärsnittsanalys Figur 36 Sysselsättning och lön efter födelseland 1996 och 2007, kvinnor med någon gymnasieutbildning, , västinvandrare Not: Sysselsättning (x-axeln) och relativlön (y-axeln) efter födelseland. Punkten anger värden för infödda. Streckad linje visar situationen för västinvandrare 1996 och heldragen linje avser 2007. De med kortast tid i landet (mindre än ) har lägst sysselsättning. Figur 37 Sysselsättning och lön efter födelseland 1996 och 2007, kvinnor med någon gymnasieutbildning, , övriga invandrare Not: Sysselsättning (x-axeln) och relativlön (y-axeln) efter födelseland. Punkten anger värden för infödda. Streckad linje visar situationen för övriga invandrare 1996 och heldragen linje avser 2007. De med kortast tid i landet (mindre än ) har lägst sysselsättning. Lönestruktur och sysselsättning – en tvärsnittsanalys Bilaga 5 till LU2011 Sammanfattningsvis ser vi att sysselsättningsgraden för utrikes födda har ökat betydligt jämfört med krisåren , men från en mycket låg nivå. Sysselsättningen för de flesta invandrargrupper ligger fortfarande långt under den för de infödda. Relativlönen för utrikes födda män har varit tämligen medan den har sjunkit något för utrikes födda kvinnor. 5.5Statistisk analys av sambandet mellan sysselsättning och löneutveckling I detta avsnitt redovisas en skattad löneekvation där löneför- ändringar för olika grupper relateras till sysselsättningen i utgångs- läget och förändringen i sysselsättningen. Individerna delades in i 1832 grupper baserat på utbildning, ålder, bakgrund och även utbildningsinriktning. Vi skattade sedan relativlöneförändringen som funktion av sysselsättningsgraden för gruppen 1997 samt för- ändringen i sysselsättningsgraden . Skattningen visar att löneförändringen är positivt korrelerad med förändringen i sysselsättningsgraden och även med sysselsättningsgraden (Tabell 5.1). Tabell 5.1 Sambandet mellan sysselsättning och löneutveckling. Beroende variabel: procentuell förändring i genomsnittslön 1997-2007 Ej hög/låg Förändring i sysselsättningsgrad 1997-2007 0,234*** 0,225*** (0,0360) (0,0424) 0,159*** 0,237*** (0,0203) (0,0404) 0,266*** 0,203*** (0,0156) (0,0310) Robusta standardfel inom parentes, *** p<0,01, ** p<0,05, * p<0,1. Den andra kolumnen visar skattning för grupper som 1997 hade en sysselsättningsgrad mellan den 10e och 90e percentilen. Det finns naturligtvis ett simultanitetsproblem då efterfrågan på arbetskraft beror på lönen. Vi kan därför inte tolka skattningen som ett kausalt samband, en strukturell lönesättningsekvation. Bilaga 5 till LU2011 Lönestruktur och sysselsättning – en tvärsnittsanalys Men skattningen belyser i vilken mån lönerna rört sig med eller mot marknadskrafterna. Lönerna har stigit för grupper som haft ökande sysselsättning. Givet den antagna efterfrågefunktionen så innebär det att lönerna rört sig på ett sätt som dämpat skillnaderna i syssel- sättningsutveckling mellan olika grupper. Lönerna har stigit för grupper som från början hade hög sysselsättning och ökat relativt mindre för de som i utgångsläget hade låg sysselsättning. Det innebär att lönerna rört sig på ett sätt som utjämnat de skillnader i sysselsättning som fanns 1997. Lönerna har rört sig i den riktning som marknadskrafterna förutspår. Koefficienten för sysselsättningsnivån 1997 är lägre än den för förändringen. En tolkning är att sysselsättningsnivån 1997 i högre grad reflekterar strukturella skillnader i sysselsättning som inte påverkar lönerna. Vi skattade variationer av ekvationen för median- lön, samt endast för män, med liknande resultat. När vi utesluter grupper som från början hade mycket hög eller låg sysselsättning finner vi att koefficienterna för sysselsättningens nivå och för- ändring är ungefär lika stora. Vi provade också att göra motsvarande skattning där vi separerar utbildningsgrupper (Tabell 5.2). Som väntat är lönerna för hög- utbildade mer känsliga för arbetsmarknadsläget. Skillnaden är för- vånansvärt stor: koefficienterna är dubbelt så höga för de högut- bildade. Detta ger starkt belägg för att lönerna är stelare i den nedre delen av fördelningen. Som vi diskuterat tidigare så finns det flera skäl till att lönerna för högutbildade är mer flexibla. Lönerna för givna jobb är mer marknadsbestämda på grund av att fackliga avtal och bidragsnivåer spelar mindre roll. Högutbildade kan ta jobb med lägre lön när arbetsmarknaden försämras och återvända till höglönejobb när tiderna blir bättre. I denna uppsats har vi inte undersökt vilken av dessa mekanismer som spelar störst roll. Lönestruktur och sysselsättning – en tvärsnittsanalys Bilaga 5 till LU2011 Tabell 5.2 Sambandet mellan sysselsättning och löneutveckling uppdelat på låg- och högutbildade Beroende variabel: procentuell förändring i genomsnittslön 1997-2007 Förändring i sysselsättningsgrad 1997-2007 0,172*** 0,344*** (0,0395) (0,0887) 0,0950*** 0,196*** (0,0196) (0,0469) 0,306*** 0,246*** (0,0151) (0,0399) Robusta standardfel inom parentes, *** p<0,01, ** p<0,05, * p<0,1 5.6Har obalanserna ökat eller minskat? Sysselsättningsproblemet är delvis är ett strukturproblem. Personer med enbart grundskola, personer och många in- vandrargrupper har avsevärt lägre sysselsättning än övriga grupper. Har dessa strukturella obalanser ökat eller minskat ? Bilden är inte entydig. Om vi ser till åldersdimensionen så har skillnaderna i sysselsättning minskat då äldre och yngre har haft en relativt sett god sysselsättningsutveckling. Om vi ser till födelse- land så ser vi också minskade skillnader i sysselsättning då syssel- sättningen har ökat mer för invandrare än för infödda, dock från en mycket dålig utgångspunkt . I dessa två avseenden har de strukturella sysselsättningsproblemen minskat. Dessa för- ändringar reflekterar troligen den allmänna återhämtningen efter krisåren . Att äldre, yngre och invandrare ökat sin sysselsättning relativt mycket stämmer med teorin att en allmän efterfrågeökning framförallt gynnar grupper med svagare ställning på arbetsmarknaden. I dessa dimensioner ser vi också vissa tendenser till ökad marknadsanpassning av lönerna. I ett avseende ser vi emellertid ökade strukturproblem och det gäller arbetsmarknaden för lågutbildade. Svenskfödda män i åldern 30-54 med enbart grundskola hade 2007 en sysselsättningsgrad på och denna andel hade inte förändrats . Bilaga 5 till LU2011 Lönestruktur och sysselsättning – en tvärsnittsanalys Svenskfödda kvinnor i åldern 30-54 med enbart grundskola hade 2007 en sysselsättningsgrad på , vilket är lägre än 1996 då den var . ser vi en hög grad av lönestelhet i denna del av fördelningen. Personer med enbart grundskola som faktiskt har jobb har nästan samma lön som de med gymnasie- utbildning. De statistiska skattningarna tyder också på att lönerna är mindre känsliga för arbetsmarknadsläget i den nedre delen av fördelningen. 6 Sammanfattning och slutsatser Det institutionella ramverket för lönebildningen ändras sällan och effekterna av institutionella förändringar slår igenom med för- dröjning. Det gör det svårt att utvärdera effekterna av instit- utionella förändringar på lönebildning och arbetslöshet. Kvasi- experimentella studier av specifika förändringar kan visa de kort- siktiga effekterna på mikronivå men missa de långsiktiga allmänna jämviktseffekterna. Därför råder stor osäkerhet om vilken roll olika faktorer spelar. Det följande är en personlig tolkning av utveck- lingen på den svenska arbetsmarknaden. Fackföreningar är intresseorganisationer vilkas viktigaste syfte är att ta tillvara medlemmarnas intressen och fackföreningarna är starka i . De som styr facket är insiders med relativt säkra jobb och de har alltid bra argument för varför just deras grupp bör få högre löner. För att nå en hög sysselsättningsnivå i ett land som krävs att tre förutsättningar är uppfyllda: Individerna måste ha tydliga incitament att söka och ta de jobb som finns. Om arbetslösa personer i lägre grad söker de jobb som finns så minskar den lönedämpande effekten av arbets- lösheten och det leder till att det krävs högre arbetslöshet för att hålla tillbaka löneökningarna. Lönebildningen måste koordineras på något sätt. Utan koordinering hamnar vi i en lönekapplöpning där alla fack- föreningar försöker få mer än andra och slutresultatet blir att arbetslösheten stiger. Den makroekonomiska politiken får inte ackommodera alltför höga löneökningar. Om sambandet mellan löneökning och sysselsättning är tydligt och så verkar det återhållande på löneökningarna. Perioder med överhettning måste undvikas. Bilaga 5 till LU2011 Dessa förutsättningar var uppfyllda . Ersättningsnivån i a-kassan var lägre än . Arbetsmarknadspolitiken hjälpte och tvingade arbetslösa personer att flytta dit där jobben fanns. Bostäder byggdes snabbt i expansiva områden. Lönebildningen var starkt centraliserad. Växelkursen var fast och balans i bytesbalansen sågs som ett centralt ekonomisk-politiskt mål. Tendenser till över- hettning och alltför höga löneökningar, som hotade konkurrens- raften, ledde till omedelbara reaktioner i form av kreditstopp och restriktiv finanspolitik. Trots våldsam strukturomvandling och rationalisering hölls arbetslösheten på en mycket låg nivå. Sysselsättningen var fortsatt hög även under 1970-och 1980- talen, men lönebildningen fungerade mindre väl. Löneökningarna var alltför höga för att vara förenliga med den fasta växelkurs- politiken, vilket ledde till återkommande devalveringar. Ett antal institutionella förändringar kan ha bidragit till ökat lönetryck. A- kassan blev mer generös, positionen för insiders stärktes genom lagen om anställningsskydd, finans- och penningpolitiken ackom- moderade löneökningarna. innebar branschvisa förhandlingar med lägre grad av koordinering. Expansiv penning- och finanspolitik höll sysselsättningen uppe men höga löne- ökningar tyder på att jämviktsarbetslösheten hade stigit. Liksom många andra länder så gick igenom en period med åtstramad penningpolitik vars syfte var att få ner inflationen. I fall tog den formen av ett utdraget försvar för en, som det skulle visa sig, övervärderad växelkurs. Liksom i många andra länder så steg arbetslösheten kraftigt och den stannade kvar på en hög nivå efter att inflationstakten sjunkit. Lönebildningen pendlade från stark centralisering (1991- 1992) till liten grad av koordinering och hög grad av koordinering i slutet av decenniet. har förutsättningarna för löne- bildningen förändrats i en riktning som bör leda till ökad syssel- sättning: Vi har flytande växelkurs, oberoende riksbank och ett tydligt inflationsmål. Det innebär en tydlig koppling mellan löne- ökningar och sysselsättningsutveckling. 1997 innebar en återgång till en hög grad av koordinering, med industrin som löneledare. Bilaga 5 till LU2011 har skatte- och bidragssystemen ändrats på ett sätt som ökat incitamenten för arbetslösa personer att söka och ta de jobb som finns. Sysselsättningen har också förbättrats betydligt . Men , före finanskrisen, hade den fortfarande inte återhämtat sig till den nivå som gällde under 1970- och 1980- talen. Andelen ej sysselsatta män i åldern , som varit , steg till under krisen, och sjönk sedan långsamt tillbaka till 2007. Andelen ej sysselsatta kvinnor i åldern , som sjunkit trendmässigt till 1990, ökade till under krisen, och stannade sedan kvar på . De faktorer som orsakade 90-talskrisen var i huvudsak temporära chocker som hade att göra med avreglering av kredit- marknaden, fast växelkurspolitik, fastighetsbubbla, bankkris och skattereform. Vi kan förstå varför dessa faktorer orsakade ett efterfrågefall, men enligt normal ekonomisk teori skall sådana faktorer inte ha någon större betydelse för jämviktssyssel- sättningen. borde vi återgå till den ursprungliga jämvikts- nivån för sysselsättningen. Teorierna om varaktig arbetslöshet förklarar varför detta kan ta tid, men inte att man permanent hamnar på en lägre sysselsättning. Varför har då sysselsättningen inte återhämtat sig till den nivå som gällde ? Några tänkbara för- klaringar är följande:49 Situationen under 1970 och 1980-talet var ingen jämvikts- situation. Löneökningar och inflation var höga med tanke på att vi hade fast växelkurs. Expanderande offentlig sysselsättning höll uppe efterfrågan som industrin konkurrerades ut. Växande sysselsättningsproblem doldes i arbetsmarknads- politiska program och devalveringar hjälpte oss ur låg- konjunkturerna. Penningpolitiken har varit något mer restriktiv än nödvändigt. Inflationen har legat en halv procent under målet i genomsnitt. Löneökningstakten har varit hög mot bakgrund av att syssel- sättningsläget. En löneökningstakt på har varit väl förenlig med inflationsmålet () och produktivitets- stegringstakten i näringslivet (2,), men löneökningar 49 Dessa förklaringar diskuteras också av (2006) och Fredriksson-Topel (2010). Bilaga 5 till LU2011 på den nivån ger endast begränsat utrymme för expansiv penningpolitik som sänker realräntan och ökar sysselsättningen. Den höga arbetslösheten tycks, i linje med insider-outsider- teorin, ha svag effekt på lönekraven. Det finns också tecken på att de strukturella obalanserna har ökat. När andra grupper ökat sin sysselsättning så har sysselsättningen för personer med enbart grundskola förblivit låg. Teknisk utveckling och globalisering tycks ha gynnat personer med högskoleutbildning som det finns en hög grad av lönestelhet i den nedre delen av fördelningen.50 Lönepremien för högskoleutbildning har ökat i den övre delen av fördelningen medan sysselsättningspremien för utbildning har ökat i den nedre delen av fördelningen. En andel av befolkningen har lämnat arbetskraften till förtids- pension etc. Eftersom dessa personer inte söker jobb så påverkar de inte lönebildningen, vilket innebär att jämvikts- sysselsättningen minskar.51 Det ligger förmodligen något i samtliga dessa förklaringar men det är svårt att kvantifiera betydelsen av de olika faktorerna. Är sysselsättningsproblemet ett struktur- eller makroproblem? Analysen visar att det delvis är ett strukturproblem. Personer med enbart grundskola och invandrare från länder med lägre utbild- ningsnivå har mycket lägre sysselsättning än övriga grupper. Vi har också en hög grad av lönestelhet in den nedre delen av för- delningen. Det kan vara frestande att dra slutsatsen att den låga sysselsättning för dessa grupper är ett strukturproblem som inte har med lönenivån i stort att göra. Man bör dock vara försiktig med att dra en sådan slutsats. I allmänhet är personer med gymnasieutbildning mer attraktiva att anställa än personer med enbart grundskola. Om lönerna är desamma så kommer många arbetsgivare att anställa de förra i första hand. Det är därför inte förvånande att sysselsättningen är lägre för de som enbart har grundskola: de står sist i kön till de lediga jobben. Men om vi skulle ha en period med låga generella löneökningar och expansiv penningpolitik, som leder till en allmän uppgång i sysselsättningen, så skulle det inte finnas lika många arbetssökande med gymnasieutbildning. 50Detta gäller inte doktorandstudier. 51Definitionsmässigt klassas man som utanför arbetskraften om man inte söker jobb. Bilaga 5 till LU2011 börja anställa personer med lägre utbildning. Detta är naturligtvis inte möjligt när det gäller jobb som absolut kräver gymnasie- kunskaper men det finns en hel del jobb som inte kräver sådan utbildning. Även om arbetsgivaren föredrar en person med gymnasium så kan även en person med grundskola sköta många jobb. Personer med relativt svag ställning på arbetsmarknaden skulle gynnas mest av en allmän uppgång i efterfrågan. Många som står långt bak i kön till jobben skulle även de få jobb om antalet jobb ökade. Vad kan vi då dra för slutsatser för framtiden? Huvudproblemet är knappast utbudet på arbete utan bristen på jobb. Någon form av koordinering är nödvändig för att undvika löne- kapplöpning. Fastän vi har flytande växelkurs finns det ändå argument för att de konkurrensutsatta branscherna bör vara löne- ledare. De känner mer direkt effekterna av högre räntor och starkare växelkurs när löneökningarna är för höga. är det svårt att tänka sig en koordinering som inte också innebär utjämning av lönerna. Det ligger i fackets natur att vilja jämna ut löner. Ingen fackföreningsledare kan gå med på en koordinering som innebär att just deras grupp skall få mindre än de andra. Däremot kan man ibland enas om att grupper med låg lön skall få mer. Men just detta kan göra det svårt för svaga grupper att komma in på arbetsmarknaden. Företagare argumenterar ibland för att lönen skall anpassas till företagets betalningsförmåga. Men lika lön för lika arbete leder till en effektiv allokering av resurserna. Företag som inte kan betala den gällande lönen bör läggas ned. Arbetsgivarorganisationerna argumenterar ibland för att lönen bör anpassas till betalnings- förmågan i branschen, men samma argument gäller här. Lika lön för lika arbete leder till en effektiv allokering av resurserna. Men en stel lönestruktur orsakar problem om den innebär lika lön för olika arbete.52 I en marknadsekonomi anställs en person bara om det är lönsamt. Om produktiviteten inte motsvarar den gällande lönen så blir det svårt att konkurrera om jobben. En större lönespridning i den nedre delen av fördelningen skulle troligen gynna sysselsättningen för svaga grupper men öka inkomstklyftorna för de som har jobb. Om arbetsgivaravgifter eller inkomstskatter sänks för personer med låga löner så kan 52 Se exempelvis Agell och Lommerud (1993), Flam (1987), och (2000), Moene och (1997) för analys av den solidariska lönepolitiken. Bilaga 5 till LU2011 lönekostnaden för företaget sänkas utan att lönen efter skatt minskar. Jobbskatteavdraget och lägre arbetsgivaravgifter för vissa grupper är exempel på sådana åtgärder. Jobbskatteavdraget och sänkt nivån på a-kassan ökar incita- menten att arbeta.53 Det gör de arbetslösa mer angelägna att söka de jobb som finns. Detta bör öka sysselsättningen, men olika teorier för arbetsmarknaden ger olika slutsatser om hur detta går till. Enligt sökteorin skall ökat jobbsökande direkt öka syssel- sättningen därför att jobbsökandet i sig ökar antalet jobb som tillsätts enligt matchningsfunktionen. Om sysselsättningen är efter- frågebestämd enligt effektivitetslöneteorin så får vi också en positiv effekt på sysselsättningen, men den är mer indirekt och långsammare. Att de arbetslösa söker fler jobb leder inte i sig till att det blir fler jobb, men löneökningarna dämpas och detta ger utrymme för en expansion av sysselsättningen utan inflationstryck när efterfrågan ökar. Enligt detta synsätt har de genomförda reformerna skapat utrymme för en ökning av sysselsättningen utan inflation, som dock kommit av sig på grund av finanskrisen. Det bör då finnas en betydande potential för ökning av sysselsättningen när väl efterfrågan ökar. I den mån lönerna är bestämda av fackliga avtal så beror effekten av utbudsreformer helt på om reformerna påverkar löneför- handlingarna. När de arbetslösa är villiga att ta fler jobb så ökar längden på köerna till de lediga jobben, men det blir inte fler jobb av det. Frågan är då i vilken mån de längre köerna av jobbsökande påverkar löneförhandlingarna.54 Enligt sökteorin bör effekterna av utbudsreformer på syssel- sättningen uppkomma tämligen snabbt. Om man i stället ser sysselsättningen som efterfrågebestämd så får man räkna med att den påverkas med betydande eftersläpning eftersom lönerna anpassas långsamt. (2005) och (2006) visar att löneanpassningen kan vara mycket trög. En ökad löneflexibilitet på individnivå skulle göra det lättare för individer med svaga meriter att komma in på arbetsmarknaden. Avtal om lönepotter som fördelas lokalt bör kunna ge sådan flexibilitet men det beror på vilken inställning det lokala facket har. Ett sätt att öka löneflexibiliteten är att skriva sifferlösa avtal eller att endast avtala om en minsta löneökning, exempelvis 53Enligt (2008) har ersättningskvoten efter skatt sänkts med ungefär 5 procent- enheter för en person som får den maximala dagpenningen. 54Henrekson (2010) för ett liknande resonemang. Bilaga 5 till LU2011 för att garantera reallönen. Löneökningar utöver detta får sedan förhandlas individuellt. Ett annat förslag för att ge svaga grupper tillträde till jobben är att låta nyanställda personer jobba till lägre lön och därmed betala sin egen upplärningskostnad. Man kan tänka sig att nyanställa personer kan anställas till av den normala lönen i ett eller . Lägre lön kan vara kopplad till provanställning men behöver inte vara det. Detta har dubbla fördelar. Dels blir det lättare för personer med svaga meriter att konkurrera. Dels kommer företagen att vara mindre bekymrade att förlora folk då de nyanställda betalar sin upplärningskostnad. Ett problem med denna typ av kontrakt är att de redan anställda kan riskera att bli utbytta mot billiga nyanställda. Ett starkt fack borde dock kunna övervaka att systemet inte missbrukas.55 Om vi ser till sysselsättningen för olika åldersgrupper så är det framförallt personer som har lägre sysselsättning än övriga grupper. Lönenivån för äldre anställda är nästan den- samma som för personer kring 40. Även här är en ökad löne- flexibilitet motiverad om man vill skapa incitament för företagen att behålla, eller anställa, äldre personer som inte är fullt lika produktiva som de i medelåldern. Av den grafiska analysen i denna rapport kan man lätt få intrycket att längre utbildning löser alla problem. Om vi alla hade doktorsexamen skulle vi alla ha skyhöga löner och full syssel- sättning. Det är en felaktig slutsats. De personer som har högre utbildning är personer som kan tillgodogöra sig en sådan utbildning och många av dem skulle haft relativt höga löner och sysselsättning även om de inte haft så lång utbildning. Lång utbildning är inte vägen till jobb för alla individer och det är inte heller så att alla långa utbildningar leder till säkra jobb med höga löner. Men för att jämviktsarbetslösheten skall bli låg är det viktigt att utbildningssystemet fungerar så att utbildningen motsvarar efterfrågan på arbetskraft. Brist på arbetskraft i vissa segment av arbetsmarknaden gör att lönerna stiger, vilket leder till kompensa- tionskrav från andra grupper. För att utbildningen skall motsvara efterfrågan på arbetskraft krävs att de som väljer utbildning har information om vart utbildningen leder. Informationen om vart utbildningar leder är dock mycket bristfällig. Bättre information behövs om vart specifika utbildningar leder. Då handlar det inte om