sou · GYB3106d2 · 2011-01-01 00:00:00 — Den fråga som kan ställas är, om de större företagen, den ökade specialiseringen och den ökade geografiska koncentrationen också har inneburit ökad risk för smittspridning av djursjukdomar. De faktiska förhållandena tycks dock tyda på motsatsen. förekom många, stora utbrott av smittsamma djursjukdomar som mobiliserade stora bekämpningsinsatser. Som visats har antalet utbrott av epizootiska sjukdomar sedan slutet av 1960- talet varit mycket lägre och de fall som inträffar får i allmänhet begränsad spridning. Orsaken till detta beror på en rad olika faktorer. Till de viktigare faktorerna måste hänföras den organisa- tion som samhället byggt upp för övervakning och bekämpning av smittsamma djursjukdomar, utvecklingen inom det veterinära området och den veterinärtekniska utvecklingen. Men det förhål- landet att en allt större andel av produktionen äger rum i ett mindre antal stora företag kan också ha medfört att en större andel av produktionen sker hos företag med höga krav på ett gott smittskydd. Som framgår av tidigare avsnitt har staten inte ansett att frågan om epizootiska sjukdomars spridning har något samband med före- tagets storlek eller produktionsinriktning. När riksdag och regering beslöt att sänka ersättningen vid produktionsförluster i samband med epizootiska utbrott hänvisades till den strukturella utveck- lingen inom näringen. Företagen hade blivit större och pro- Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen duktionen mer koncentrerad och det var därför rimligt att man tog på sig en större andel av kostnaderna för bekämpningen. Förändringen motiverades inte av att riskerna hade ökat genom den strukturella förändringen. Sänkningen kom också att omfatta alla företag dvs. även de mindre köttproducenterna. I fråga om salmonella har staten intagit ett annat synsätt, näm- ligen att det finns ett samband mellan risk för salmonella, pro- duktionsinriktning och företagsstorlek. Mot den bakgrunden har regler införts som begränsar eller helt undantar rätten till ersättning för vissa företag vid bekämpning av utbrott av salmonella. För några produktionsgrenar är det överhuvudtaget inte möjligt för stora pro- ducenter att få ersättning vid ett salmonellautbrott medan inom andra produktionsgrenar kan större företag få den maximala ersätt- ningen vid anslutning till ett frivilligt kontrollprogram. Produktions- grenarna behandlas olika, vilket kan bidra till att konkurrensen sned- vrids mellan producenter inom animaliesektorn. Någon mer ingående riskanalys som beslutet grundar sig på har utredningen inte funnit. Det är dock rimligt att anta att större enheter kan leda till att fler djur smittas om en smitta väl kommer in i besättningen. Kostnaderna för bekämpning kan bli stora, vilket sannolikt är motivet för att vissa produktionsformer och större företag är undantagna från de generella ersättningsreglerna. Mot detta ska, som påpekas ovan, vägas att större företag ofta har åtgärder som förhindrar att smittan kommer in i besättningen samt har produktionen organiserad på ett sätt som begränsar sprid- ningen. Det har t.ex. heller inte varit svårt att hitta försäkrings- lösningar för de produktionsformer som har ställts utanför ersättningssystemet vid salmonellautbrott. Det är rimligt att anta att om staten tar på sig ett betydande finansiellt ansvar vid epizootiska utbrott står den enskilde pro- ducenten en mindre finansiell risk än denne annars skull göra. Det borde innebära, allt annat lika, att producenten är beredd att ta större risker på smittskyddsområdet än om denne själv hade att stå för hela kostnaden för ett utbrott. Också det förhållandet att staten genom olika åtgärder står som garant för att olika smittsamma sjukdomar inte förs in i landet kan innebära att den enskildes riskbeteende påverkas. Handeln inom landet mellan djurägare kan antas vara förenad med liten risk, vilket kan uppmuntra produktionssystem som bygger mer på handel än på integrerade produktionskedjor, suggpoolsystemet är ett exempel på det. Riskerna bärs således inte fullt ut av den som har ansvaret för Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen produktionen och återspeglas följaktligen inte i kostnaderna för produktionen. I vilken utsträckning som det kan förklara att företagen blir större och lokaliseringen mer koncentrerad är svårt att bedöma. Sannolikt väger skalfördelar i produktionen tyngre, åtminstone inom vissa produktionsformer. Man kan fråga sig om de storleksbegränsningar som finns i reglerna för ersättning vid salmonellautbrott har haft betydelse för att åstadkomma ett större riskmedvetande. Empiriskt kan man konstatera att avvecklingen av ersättningen för slaktfjäderfä- produktion har inneburit både större produktionsenheter och ett bättre smittskyddsarbete. Det skulle kunna tyda på att om pro- ducenterna också få ta de ekonomiska konsekvenserna av sitt risk- beteende kan det leda till både bättre smittskydd och effektivare produktion. kan konstateras att nötköttssektorn känne- tecknas av småskalighet, vilket skulle kunna tolkas som att ersätt- ningsreglerna verkat i motsats riktning. Det saknas emellertid underlag för att bedöma vilken roll ersättningsreglerna vid salmon- ella har haft för strukturutveckling och smittskyddet på anläggnings- nivå. Det faktum att nötköttsproduktion fortfarande bedrivs i små- skaliga former beror sannolikt mer på att tillgången på mark är en begränsande faktor än på ersättningsreglerna vid salmonellautbrott. 4.9Handel och transport med livdjur i Det sker en omfattande handel med livkalvar från mjölkkobesätt- ningar och från besättningar med kor för uppfödning av kalvar till uppfödare av slaktdjur. Totalt uppskattas att 80 000–100 000 mjölkraskalvar säljs till liv . Det motsvarar knappt 20–av det totala antalet kalvar. Omkring 120 000 kvigkalvar behövs för rekrytering i mjölk- besättningar. Återstående del, cirka 150 000 kalvar föds upp till slakt på den gård där de föds. Av de cirka 180 000 kalvar som föds av köttras förmedlas cirka 50 000 . Fördelningen mellan tjur- och kvigkalvar är betydligt jämnare jämfört med mjölkraskalvarna. säljs tjurkalvarna och uppskattningsvis hälften av kvigkalvarna. , när djuren är gamla, säljs resterande kvigor som betesdjur. Dessa slaktas oftast i samband med att betesperioden tar slut. Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen Totalt kan det uppskattas att cirka 150 000 livkalvar förmedlas . Köpare av kalvarna är specialiserade uppfödare som har kalvarna allt ifrån några månader (mellankalvsuppfödning) till (stutuppfödning). Den vanligaste uppfödningsformen är ungtjur på stall där djuren slaktas 16–18 månader efter födseln. köper uppfödarna djur i partier om 25–50 djur per omgång. Stora upp- födare tar en sådan omgång . Antalet djur som köps in varje gång styrs ofta av hur stora boxar som uppfödarna har. Nya uppfödare som tillkommer är ofta mjölkproducenter som upphör med mjölkkorna och som går över till köttproduktion. Enligt salmonellalagstiftningen ställs djurhållning med nöt- kreatur utanför ersättningssystemet om de köper in mer än 150 djur från mer än 5 produktionsplatser. Ur har hämtats uppgiften att var det 265 registrerade anläggningar som köpte djur i den omfattningen. I denna grupp finns livdjurshandlare. Hos fanns 106 registrerade livsdjursförmedlare vid den perioden. Det skulle tyda på att det finns cirka 150 nötköttsproducenter som till följd av sina handelsmönster faller utan för den statliga ersättningen vid salmonellautbrott. Av förmedlingskalvarna säljs en del genom avtal direkt mellan gårdar utan att förmedlare deltar, s.k. mellangårdsavtal. Resterande del av handeln sköts via förmedlare som på uppdrag av säljare eller köpare förser marknaden med livdjur. Förmedlarna kan erbjuda krediter, vilket ger en konkurrensfördel jämfört med mellangårds- handeln. Småskaligheten i uppfödningen av kor för uppfödning av kalvar gör det också svårt för dessa producenter att sälja direkt till de specialiserade slaktdjursuppfödarna. Enligt branschen har handeln via förmedlare ökat . Mellangårdsavtal förekommer främst mellan stora mjölkko- besättningar och de allra största slaktdjursuppfödarna. Hos de uppfödare som har mer än 300 djur är mellangårdsavtal mycket vanligt. De största aktörerna bland förmedlarna är slakteriföretag som har denna verksamhet som komplement till slaktverksamheten. Marknadsledande är Svenska Livdjur och (), ett dotterbolag till , som tog över förmedlings- verksamheten från Swedish Meat (numera namnändrat till Djurbönder ek.för.). Det finns även fristående livsdjurförmedlare som inte är kopplade till slakterierna. Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen Livsdjurshandeln med grisar omfattar i första hand gyltor och smågrisar. Smågrisarna säljs vid en vikt på från sugg- besättningarna till slaktsvinsuppfödare. av alla smågrisar säljs vidare medan resten stannar kvar på den gård där de föds. Det innebär att cirka 1,5 miljoner smågrisar säljs . Av de grisar som säljs går 65–via s.k. mellangårdsavtal. Det innebär att det är samma gårdar som levererar respektive tar emot grisar. Resten av grisarna säljs på marknaden. Mellangårdsavtalen har ökat i omfattning . En orsak till att alla inte väljer denna form kan bero på att leveranserna inte alltid passar med stallets storlek, uppfödningstidens längd etc. Drygt hälften av alla gyltor köps in från andra besättningar av suggbesättningarna. Andelen inköpta djur minskar medan den egna rekryteringen ökar. Stora besättningar har som regel en större andel egen rekrytering. I suggringar förekommer det att det finns någon besättning som specialiserar sig på gyltuppfödning. Handeln med gyltor är noga reglerad. En suggbesättning får alltid djur från samma besättningar. I 2009:9, Konsekvenser av långtgående restriktioner vid epizootiutbrott, (KLURA) genomförs en bearbetning av olika djurregister i syfte att uppskatta djurtransport- ernas omfattning. Uppgifterna i tabell 4.3 avser endast transporter av livdjur i samband med försäljning dvs. djur som transporteras direkt till slakt respektive till och från beten ingår inte. Rapporten visar på mer omfattande transporter än man har väntat sig. Antalet transporterade livdjur enligt KLURA 1/1 2008 – 15/9 2008 Transporter av djur varierar . Huvuddelen av nöt- kreaturen transporteras medan transporten av grisar sker mer jämnt . Det tyder på att betydligt mer än en miljon livdjur kan transporteras mellan olika gårdar och Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen I KLURA påpekas att transporter är mindre kontrollerat och mer komplext när det gäller nötkreatur, jämfört med gris. Det finns flera faktorer som stimulerar en ökad handel. En viktig faktor är att hitta säljare och köpare av samma storlek. Upp- födare av slaktdjur strävar efter att fylla ett stall eller del av stall med djur från så få besättningar som möjligt för att minska smittrycket. Det finns även en obalans mellan olika pro- duktionsgrenar i landet. Det finns fler smågrisar i än det finns slaktsvinsplatser vilket ger ett flöde av djur norrut. På nöt- sidan finns det flera livkalvar i skogsbygderna jämfört med efter- frågan i dessa områden. 4.10Utrikeshandel med levande djur Statistik över utrikeshandel tas fram av SCB. Den handel som sker med länder utanför EU är heltäckande medan det kan finnas brister i den statistik som finns för handeln på den inre marknaden. Dessa uppgifter bygger på att företagen lämnar under- lag till SCB. Utrikeshandeln med livdjur till och från är av liten omfatt- ning. Som framgår av tabellen är handeln till av levande djur marginell. Fjäderfä avser avelsdjur och handeln till sker under strikt smittskyddskontroll. Handel med levande djur till , införsel Värdet av de levande djur som förs in till landet uppgår till . Mellan av värdet avser hästar. Värdet av handeln till av livsmedels- producerande djur i övrigt är litet. Slaktkycklingproduktion är den del av den svenska djur- produktion som är mest standardiserad och som bedrivs med högst Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen Uppfödning sker genom s.k. omgångsuppfödning i alla led och innebär att lokalerna rengörs och desinficeras noga mellan varje ny omgång. Man tillämpar ett system med en avels- pyramid där en avelskärna förser underliggande led med önskat antal kycklingar. Produktionen styrs genom planering av dagar för insätt- ning, slakt och rengöring. Den svenska pyramiden förses i toppen med importerade kycklingar som har genomgått karantän och prov- tagning. Det bedrivs, i egentlig mening, inte avel i utan det är främst fråga om uppförökning av importerat material. Produktions- pyramiden omtalas dock vanligtvis som en avelspyramid. Försäljningen av djur från är begränsad. Som framgår av tabell 4.5 är det endast försäljningen av fjäderfä som har någon större omfattning och avser sannolikt främst slaktkycklingar. Den slutsatsen kan dras av det förhållandet att värdet av de djur som fördes in i i stort sett var det samma som värdet av de djur som lämnade landet trots utförseln omfattade sju gånger fler fjäderfän. Importen av fjärdefä består också nästan uteslutande av fjärdefä för avel. Tabell 4.5 Handel med levande djur från , utförsel Den försäljning av djur till andra länder som förekommer består till största delen av nötkreatur som används för avel. såldes knappt 2 000 nötkreatur från . De flesta djuren såldes till det . Det förekommer också försälj- ning av några hundra djur till närliggande länder som och . Det förs också grisar till . Denna handel utgörs av slaktdjur, främst utslagssuggor. Omfattningen kan variera. Utöver försäljningen till förekommer knappast någon handel. Värdet av handeln med djur från uppgår till omkring Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen där hästar svarar för strax . Mängden slaktat kött på svenska slakterier har minskat för alla djurslag utom lamm och får. Inom slakteri- näringen sker en utveckling mot specialisering och stordrift. Allt färre slakterier står för merparten av slakten. Antal anställda i slakterier och köttvaruindustrin var 14 1997 och minskade till 12 2006. statistik över slaktverksamheten visar att det slaktades nötkreatur vid knappt 50 slakterier i . Flertalet av slakterierna är dock mycket små. Det fanns färre än 10 slakterier som slaktade fler än 10 000 storboskap. Dessa stod dock för av den totala storboskaps- slakten. De flesta av företagen låg i . har det totala antalet nötslakterier i varit oförändrat. Det har tillkommit några små slakterier, medan det har lagts ner några av de större. Figur 4.3 Antal nötboskapsslakterier Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen har antalet slakterier som slaktar svin minskat med en tredjedel. fanns det 33 svinslakterier. Det är både bland de mindre och större slakterierna som nedgången har skett. Det finns sju slakterier som har en årlig svinslakt på över 100 000 djur varav ett slaktar mer än 1 miljon djur. Dessa sju slakterier svarade för av den totala svinslakten. De stora slakterierna är också till övervägande delen belägna i . Figur 4.4 Antal svinslakterier Inom mejeribranschen har det skett en omfattande struktur- omvandling och rationalisering. Antalet produktionsplatser har minskat från drygt 1 1934 till 92 platser . fanns det 35 produktionsplatser med produktion av mjölk, ost, matfett och mjölkpulver. Antalet företag i mejerisektorn har varit relativt sedan år1995. fanns 17 företag i mejerisektorn. Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen 4.13Livsmedelshandel med andra länder Livsmedelsproduktionen i omsätter sammanlagt 120–och de samlade förädlingsvärdena i pro- duktionskedjan är , exklusive livsmedels- handeln. köpte från utlandet jordbruksvaror och livsmedel för . Kött och köttvaror svarade för och mejeriprodukter för . Jordbruksvaror och livsmedel kom i huvudsak från övriga EU-länder. De viktigaste avsändarländerna var , , och . Tabell 4.6 Import av kött och beredda köttprodukter i fördes ut från jordbruksvaror och livsmedel för . De mest betydande produktgrupperna var fisk, kräft- och blötdjur m.m. huvudsakligen reexport med ursprung i . Försäljningen till andra länder av kött och köttvaror uppgick till . Mejeriprodukter såldes till utlandet för ett belopp på . Tabell 4.7 Försäljning till andra länder av kött och beredda köttprodukter i Som framgår av tabell 4.7 är försäljningen till andra länder av kött och beredda köttprodukter av begränsad omfattning. Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen är inte självförsörjande med köttprodukter, vilket inne- bär att en ökad försäljning till andra länder med viss automatik leder till ett ökat inflöde av sådana varor vid givna konsument- preferenser. Ett sätt att mäta beroendet av handel med andra länder inom animaliesektorn är att uppskatta värdet av försäljningen till andra länder i förhållande till produktionen inom köttsektorn. Uppskattning i volym ger en bättre bild av djurproduktionens stor- lek i förhållande till varor som förs ut från landet, varor som förs till landet och i förhållande till konsumtionen då förädlade livsmedel inte ingår. Som framgår av tabell 4.8 är en förhållandevis liten andel av produktionen som säljs till andra länder. Förhållande mellan försäljning till andra länder och produktion i ton för kött och köttprodukter från nöt, svin och fjäderfä, 2008 Andel av försäljning till andra länder Källa: Jordbrukssatstik och egna beräkningar. Som framgår av tabell 4.9 köper en stor del av sin kött- konsumtion från andra länder. Det gäller framförallt nötkött. Tabell 4.9 Inköp från andra länder i ton av kött och köttprodukter från nöt, svin och fjäderfä i förhållande till motsvarande konsumtion i ton, 2008 Andel av inköp från andra länder Källa: Jordbrukstatistik och egna beräkningar. Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen 4.14Utredningens bedömning av handel med djur En central del i smittskyddspolitiken på djurområdet är möjlig- heten att kontrollera införseln av levande djur och produkter av djur. Import- eller införselkontroll har alltid varit ett centralt element för staten och dess myndigheter för att begränsa risken för smittspridning i djurhållningen. Inköp från andra länder av levande djur för avel, uppfödning eller livsmedelsproduktion är också mycket begränsad. Det gäller i princip alla djurslag. Endast inom fjäderfäsektorn har inköpen en viss omfattning. Det handlar då om avelsdjur som förs in i landet under mycket strikta smittskydds- regler. Ett utbrott av en smittsam djursjukdom kan påverka försälj- ningen till andra länder av levande djur, kött och köttprodukter. Konsekvenserna för ett land med starkt exportberoende inom sektorn blir betydligt allvarligare än för ett land där försäljningen till andra länder är av mindre omfattning i förhållande till pro- duktionen. Om försäljning till andra länder avbryts kan det leda till ett ökat utbud av köttprodukter på den inhemska marknaden, vilket kan medföra sänkta priser. Om köttet över huvud taget inte kan användas på grund av risk för folkhälsan kan de ekonomiska konsekvenserna för samhällsekonomin bli betydande. För ett land där exporten är av mindre betydelse blir effekterna av ett handels- stopp inte lika allvarlig. begränsade export i förhållande till produktionen innebär att ett sjukdomsutbrott i skulle stoppa exporten skulle av den anledningen ge små effekter för samhällsekonomin. Under förut- sättning att sjukdomen inte gör livsmedlen otjänliga eller resulterar i starka negativa konsumentreaktioner skulle den bortfallna exporten sannolikt kunna ersättas med avsättning på den inhemska marknaden. Ett avbräck i exporten på grund av ett sjukdoms- utbrott i får begränsade konsekvenser för kött- produktionen i landet även om det kan leda till att priserna sjunker. Ett land som för sin livsmedelsförsörjning är starkt beroende av import av kött och köttprodukter kan påverkas av sjukdomsutbrott i andra länder. Ofta kan dock följderna mildras genom att växla över importen till andra producentländer. handeln med levande djur med andra länder är som fram- går av marginell omfattning. Inom EU pågår däremot en omfattande handel med levande djur inom och mellan medlemsländerna. Det kan finnas flera skäl till den begränsade handeln med levande djur Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen De sanitära införselreglerna är sannolikt en del av förklaringen. Branschen själv verkar i samma riktning. T.ex. siktar , slakteriföretagens och mejeriernas leveransvillkor på att undvika import av levande djur med de risker det kan medföra för att smitta förs in i landet och i en besättning. Istället för att importera livdjur verkar man för att djurägare ska importera sperma och embryon. förde t.ex. mejeri- företagen in kravet i leveransavtalen att företagen inte fick köpa in levande djur från utlandet samt att företagen vid handel med sperma och embryon måste följa SDS regler. Antalet djur som förs in till landet från andra länder är mycket litet och de epizootiska utbrott som har förekommit kan endast i fåtal fall med säkerhet knytas till införsel av levande djur och det har då varit fråga om exotiska djur som elefanter och kameler. Införsel av levande djur har som framgått tidigare liten omfattning. Salmonellagarantin omfattar inte bara införsel av levande djur, se dock vidare i del B, kapitel 3, utan obearbetade köttprodukter ska också testas för salmonella i avsändarlandet innan transport till . Obearbetade köttvaror omfattar färskt och fryst kött och köttblandningar. Garantin omfattar inte bearbetade köttprodukter som kan föras in i landet utan krav på test. Det händer att ett utbrott av salmonella kan härledas till införsel av kött men det är sällsynt. Från den synpunkten tycks således salmonellagarantin fungera effektivt. Sannolikt påverkar salmonellagarantin också handelsmönstren. Den EU-exportör som avser att sälja köttprodukter på den svenska marknaden ställs inför ett val. Antingen säljer denne obearbetade köttprodukter till den svenska marknaden med de krav på prov- tagningen som detta innebär eller så väljer exportören att sälja beredda produkter utan krav på särskild provtagning och under samma villkor som försäljningen till övriga medlemsländer. Exempel på detta finns inom handeln med produkter av kyckling men de generella effekterna för den svenska varumarknaden av salmonella- garantin för köttprodukter är inte utredd. De samhällsekonomiska effekterna av de särskilda införselregler som gäller för smittskyddet kan således inte enbart mätas i antalet humanfall av salmonella. Följderna för varuutbudet och konsumentnyttan bör också vägas in. Transporterna av djur mellan och andra länder har således en begränsad omfattning. Däremot sker det en omfattande transport av levande djur inom landet vid sidan om transporten till slakt. Över en miljon djur transporteras mellan olika Produktionsformer och strukturer inom djurproduktionen Transporter av djur mellan olika produktions- anläggningar anses vara en av de största riskerna för att en smitta ska komma in i en anläggning. I anges att det inom suggpoolsystemen transporterades 23 000 djur . Inom ett suggpoolsystem kan avståndet mellan ett s.k. nav och satellit variera eller mer. Rapporten anger att jämfört med integrerade system där smågrisuppfödning och vidare uppfödning till slakt sker i samma besättning kan suggpoolssystemet vara mer riskfyllt från smittskyddssynpunkt då det kräver mer transporter. Slutsatsen kan i och för sig vara riktig men det är också frågan om hur riskerna hanteras. Inom en suggpool är samtliga aktörer beroende av varandra och en introduktion av smitta i en anläggning kan drabba övriga producenter inom poolsystemet. Mer talar därför för att smittmedvetenheten inom dessa system är högre än i mindre utsatta produktionsformer vilket kan mer än väl uppväga riskerna med det större transportberoendet.