sou · GZB383 · 2011-12-14 00:00:00 — Ett annat exempel kan vara den ledsagning som sker mellan återkommande specifika tolktillfällen vid exempelvis ett heldagsarrangemang. Vid ledsagning behövs i normalfallet endast en dövblindtolk, medan själva tolkningen kan kräva partolkning. Förslaget behandlas i avsnitt 6.2.10. Paragrafen reglerar de s.k. rikstolktjänster som Stiftelsen tillhandahåller. Av paragrafen framgår att de primära tolkanvändarna kan få rikstolktjänst då de i egenskap av förtroendevalda för sina riks- organisationer utför intressepolitiska uppdrag av riksövergripande karaktär. Rikstolktjänst kommer således att kunna erbjudas för intressepolitiska uppdrag av riksövergripande karaktär t.ex. styrelse- möten i riksorganisationerna, intressepolitiska möten eller kongresser. Rikstolktjänster kommer att kunna utföras nationellt som inter- nationellt. Målgruppen för rikstolktjänst kommer att vara de förtroende- valda i de riksorganisationer som får nyttja den rikstolktjänst som Stiftelsen tillhandahåller, dvs. SDR, HRF, FSDB, SDU, UH, DBU, DHB, VIS och SDP. Dessutom kommer , efter ansökningar från andra riksorganisa- tioner än de som är nämnda, kunna besluta att förtroendevalda från sådan riksorganisation ska kunna få ta del av rikstolktjänst. Det kan medföra att målgruppen utökas . Förslaget behandlas i avsnitt 6.2.11. Första meningen i paragrafen föreskriver att inom ramen för de medel som är anslagna till myndigheten ska erbjuda tolktjänst. För kommer sannolikt det förhållandet föreligga att efterfrågan av tolktjänst är större än den tolktjänst som myndigheten kan erbjuda. Tolktjänstmyndig- heten kommer i samband med tolkbeställningen att bedöma tolk- behov och vid behov göra nödvändiga prioriteringar inom ramen för de medel som anslagits. Det kommer framgå av paragrafens första mening. Den andra meningen har tillförts för att understryka vikten av att vid dess prövning om tolktjänst får erbjudas ska beakta den primäre tolkanvändarens nytta och behov av den aktuella tolktjänsten samt kostnaden för tolktjänst. När det gäller nyttan och behovet för den primäre tolkanvänd- aren av tolktjänsten bör utgångspunkten vara att hur tolkanvänd- aren upplever nyttan och behovet av en viss tolkning bör naturligen tillmätas betydelse, men det bör dock inte komma i fråga att helt grunda nytto- och behovsbedömningen på den enskilde tolkan- vändarens subjektiva upplevelser, vilken ju kan variera från person till person. I stället är det nödvändigt att söka avgöra vilken nytta tolkuppdraget typiskt sett har samt vilket behov en primär tolk- användare typiskt sett har i en sådan situation. Kostnaden för den aktuella tolktjänsten ska också vägas in vid behovsprövningen. När kostnaden för tolktjänst beräknas ska kostnaden för tolk samt kostnaderna för tolkens resa, tidsspillan och eventuellt uppehälle samt inträdesavgifter m.m. inräknas. Vid behovsprövningen kommer vikten av att få tolktjänst vid ett läkarbesök eller i arbetslivet i många fall väga tyngre än tolktjänst för att utöva fritidsintressen. Behovsprövningen sker under förutsättning att Tolktjänstmyn- digheten har tillräckligt med medel för att kunna bekosta den aktuella tolktjänst. Förslaget behandlas i avsnitt 6.2.7. Paragrafen föreskriver att det ska finnas ett Tolktjänstråd knutet till . ska bestå av representanter för de riksorganisationer som företräder de primära tolkanvändarna samt företrädare för . Det framgår vidare av paragrafen att ska ledas av myndighetens chef. ska bistå i frågor om tolktjänst. I vilka frågor kommer att bistå myndig- heten ska framgå av förordning med instruktion för Tolktjänst- myndigheten. Förslaget behandlas i avsnitt 6.1.8. Paragrafen innebär att får tillhandahålla ett eller flera valfrihetssystem för tolktjänster. De tjänster som Tolk- tjänstmyndigheten kan upphandla med valfrihetssystem är inte begränsade till en viss kategori som anges i bilagan till på det sätt som gäller för kommunala myndigheter enligt 1 kap. 1 § LOV. Förslaget behandlas i avsnitt 6.3.2. Paragrafen innebär att ska tillämpa LOV. Begreppen leverantör, tjänst och upphandlande myndighet får vid tillämpning av lagen delvis en annan inne- börd än den som framgår av definitionerna i 2 kap. Även vid tillämpning av lagen ska emellertid med leverantör avses också en grupp av leverantörer. Förslaget behandlas i avsnitt 6.3.2. Paragrafen innebär att ska tillämpa bestäm- melserna om jäv i 11 och 12 §§ förvaltningslagen (1986:223) när myndigheten tillämpar LOV. Av 1 kap. 3 § LOV följer att för- valtningslagen i övrigt inte ska tillämpas vid handläggningen (se dock 4 kap. 5 § LOV). Förslaget behandlas i avsnitt 6.3.3. I paragrafen ges bemyndigande för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att vid behov meddela föreskrifter om den tolktjänst som erbjuder. Ikraftträdandebestämmelsen anger att lagen träder i kraft . Andra författningar och föreskrifter som är nödvändiga för genomförandet av lagen bör också träda i kraft . Förslaget behandlas i avsnitt 8.2. lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen Den tredje punkten i paragrafen har utgått. Tolktjänst i form av vardagstolkning ska inte längre vara reglerad i HSL. I övrigt har vissa redaktionella ändringar gjorts. Förslaget behandlas i avsnitt 6.2. Ikraftträdandebestämmelsen anger att lagen träder i kraft . Någon övergångsbestämmelse anses inte nödvändig. Förslaget behandlas i avsnitt 8.2. 9.3Förslaget till förordning om ändring i förordning om särskilda insatser för personer med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga Bestämmelsen om särskild insats i form av ekonomiskt stöd till kostnaderna för tolk åt primära tolkanvändare som tar del av utbildning inom ett företag har utgått ur paragrafen. Tolktjänst- myndigheten kommer att erbjuda de primära tolkanvändarna tolktjänst vid utbildning inom deras respektive arbetsplats och sådan tolktjänst omfattas av lagen om tolktjänst till barndomsdöva, vuxendöva, hörselskadade och personer med dövblindhet. Förslaget behandlas i avsnitt 6.2.6. Bestämmelsen om särskilda insatser för hörselskadade har utgått ur paragrafen. Paragrafen har justerats så att paragrafen inte längre hänvisar till bestämmelsen om vardagstolkning i HSL. Förslaget behandlas i avsnitt 6.2.6. Ikraftträdandebestämmelsen anger att förordningen träder i kraft . Någon övergångsbestämmelse anses inte nödvändig. Förslaget behandlas i avsnitt 8.2. Tolktjänst för döva och hörselskadade En särskild utredare ska kartlägga och analysera hur nuvarande reglering, finansiering, organisering och tillsyn av tolktjänst till barn- domsdöva, vuxendöva, hörselskadade och dövblinda fungerar inom olika samhällsområden. Utredaren ska lämna de förslag, inklusive förslag till författningsändringar, som föranleds av analysen. Analysen ska omfatta frågor som rör klargörande av begreppet vardagstolkning. Analysen ska också omfatta upphandling, IT-utveckling och utveck- lingsmöjligheter för distanstolkning samt säkerställande av framtida statistiska uttag om bl. a. brukarnas behov. Målsättningen ska vara en brukarorienterad modell för tolktjänst med ändamålsenlig och kostnadseffektiv organisation. Regelverket för tolktjänsten ska vara tydligt, förutsägbart och lättöverskådligt. Uppdraget ska redovisas . De funktionshinderspolitiska målen och den nationella handlingsplanen för funktionshinderspolitiken I den nationella handlingsplanen för funktionshinderspolitiken Från patient till medborgare slås det fast att personer med funk- tionsnedsättning ska ha samma möjligheter till delaktighet som andra medborgare (prop. 1999/2000:79, bet. 1999/2000:SoU14, rskr. 1999/2000:240). Målet för den svenska funktionshinderspolitiken är en samhällsgemenskap med mångfald som grund. Samhället ska utformas så att människor i alla åldrar med funktionsnedsättning blir fullt delaktiga i samhällslivet och att flickor och pojkar, kvinnor och män med funktionsnedsättning uppnår jämlikhet i fråga om levnadsvillkor. Alla ska ha samma möjligheter att ta del av information och göra sig hörda. För att uppnå detta måste funktionshinders- perspektivet genomsyra alla samhällsområden. Enligt förordningen (2001:526) om de statliga myndigheternas ansvar för genomföran- det av handikappolitiken ska statliga myndigheter utforma och bedriva sin verksamhet med beaktande av de funktionshinders- politiska målen. Detta innebär bl.a. att verksamhet och information ska göras tillgänglig för personer med funktionsnedsättning. De myndigheter som har ett sektorsansvar inom sitt respektive verk- samhetsområde har ett särskilt stort ansvar för att de nationella målen för funktionshinderspolitiken förverkligas. om rättigheter för personer med funktionsnedsättning () antog 2006 en konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Konventionen omfattar de flesta samhällsområden. Teckenspråkstolkning nämns bland annat i artikel 9, som bland annat innebär att konventionsstaterna ska vidta ändamålsenliga åtgärder för att erbjuda teckenspråkstolkning för att underlätta tillgänglighet till byggnader och andra anläggningar som är öppna för allmänheten. I artikel 21 om yttrandefrihet och åsiktsfrihet samt tillgång till information nämns att konventions- staterna ska erkänna och främja användning av teckenspråk samt godta och underlätta användning i offentliga sammanhang. Till konventionen finns också ett fakultativt (frivilligt) protokoll som innebär att den enskilde har möjlighet att klaga till FN:s internationella kommitté för rättigheter för personer med funktions- nedsättning om han eller hon anser att hans eller hennes rättigheter är kränkta. ratificerade konventionen och tilläggsproto- kollet . Båda trädde för del i kraft . beslutade att ge stöd till försöksverksamhet med tolkservice för teckenspråkiga. Verksamheten kom att knytas till landstingens hjälpmedelsverksamhet och ledde till att en tolkverk- samhet byggdes upp i de olika landstingen. utfördes tolkning framförallt av anhöriga, och vissa yrkesgrupper som t.ex. teckenspråkiga präster och dövkonsulenter inom arbets- marknadsmyndigheterna. utfärdade en rekommendation om samordnad tolktjänst för döva, dövblinda och vuxendöva. handikapputredning hade i uppdrag att se över tolkverksamheten. I betänkandet En väg till delaktighet och inflytande – tolk för döva, dövblinda, vuxendöva och talskadade (SOU 1991:97) föreslog utredningen att landstingen skulle bli skyldiga att tillhanda- hålla tolktjänst för teckenspråkiga personer. Denna skyldighet infördes i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), förkortad HSL, efter förslag av regeringen (prop. 1992/93:159) och trädde i kraft . sker tolkning på flera olika sätt: teckenspråkstolkning, tecken som stöd (TSS), dövblindtolkning, mun-handsystemet (MHS), taltolkning och skrivtolkning. I gjordes bedömningen att det finns totalt mellan 8 000 och 10 000 personer i som är födda döva eller som blivit döva . Antalet hörselskadade och vuxna i behov av teckenspråk beräknades till ungefär lika många. Antalet dövblinda beräknas till 1 200 varav 200 använder teckenspråk. Antalet personer som blivit döva i vuxen ålder bedömdes till cirka 4 000. Den utredning som hade i uppdrag att se över teckenspråkets ställning (SOU 2006:54) bedömde utifrån sina beräkningar att skattningar fortfarande kan anses vara tillförlitliga. Enligt är det ungefär 1–av alla barn i som föds med hörselnedsättningar som kräver någon form av hörselrehabilitering. Antalet döva och hörselskadade med cochleaimplantat är ungefär 1 000 personer. De demografiska för- ändringarna leder till en större andel äldre i befolkningen som helhet vilket också betyder att vissa grupper ökar, t.ex. personer med hörselnedsättningar. Teckenspråkstolkning ur ett språkpolitiskt perspektiv I liksom i övriga nordiska länder har funktionshinders- politiken utvecklats från ett medicinskt synsätt, där tonvikten legat vid frågor om vård, behandling och träning, till en politisk fråga om rätten till delaktighet i det samhälle man tillhör (SOU 1999:21). En förutsättning för delaktighet är rätten och möjligheterna för teckenspråkiga personer att använda sitt språk. Genom denna förskjutning av perspektivet på teckenspråket ändras även perspektivet på språkanvändarna, från objekt för språk- träning till medborgare med teckenspråk som första språk. Därför kan tillgången till tolktjänst inte enbart betraktas som en funk- tionshinderspolitisk fråga utan även som en språkpolitisk fråga. gäller en särskild språklag (2009:600). I lagen finns bestämmelser om svenska språket, de nationella minori- tetsspråken och det svenska teckenspråket. Enligt lagen har det allmänna en skyldighet att skydda och främja de nationella minori- tetsspråken och det svenska teckenspråket. Den som är döv eller hörselskadad och den som av andra skäl har behov av teckenspråk ska ges möjlighet att lära sig, utveckla och använda sig av det svenska teckenspråket. Språklagen är en ramlag som anger principer och skyldigheter för det allmänna, men inte ger den enskilde särskilda rättigheter. Regeringen presenterade en ny minoritetspolitisk strategi i propositionen Från erkännande till egenmakt – regeringens strategi för de nationella minoriteterna (prop. 2008/09:158). Strategin innehåller en rad förändringar för att stärka de nationella minoritet- ernas rättigheter och för att höja ambitionen i hur minoritets- politiken ska genomföras. nationella minoriteter är judar, romer, samer, sverige-finnar och tornedalingar. De nationella minori- tetsspråken är jiddisch, chib, samiska, finska och meänkieli. En ny lag (2009:724) om nationella minoriteter och minoritets- språk trädde i kraft och ersatte dåvarande lagar om rätt att använda samiska, finska och meänkieli. I slutbetänkandet års handikapputredning lanserades den s.k. ansvars- och finansieringsprincipen. Enligt denna princip ska varje sektor i samhället utforma och bedriva en verksamhet som är tillgänglig för alla medborgare, inklusive personer med funktions- nedsättning. Att se till att verksamheten är tillgänglig är varje sektors ansvar. Om det finns hinder för delaktighet är undanröjan- det av dessa en del av ordinarie verksamhet. Kostnaderna för att undanröja hinder och skapa tillgänglighet ska finansieras inom ramen för den ordinarie verksamheten. Undantag kan ske t.ex. när kostnaderna anses vara stora i förhållande till huvudmannens ekonom- iska möjligheter. När staten beslutar om nya åtaganden och skyldigheter för kommunerna ska detta finansieras av staten enligt den överenskommelse staten har med kommunsektorn, den s.k. kommunala finansieringsprincipen. trädde lagen (2008:962) om valfrihetssystem, förkortad (LOV), i kraft. Lagen reglerar vad som ska gälla för de kommuner och landsting som vill öka mångfalden av utövare och konkurrensutsätta kommunala verksamheter genom att överlåta valet av utförare av stöd, vård- och omsorgstjänster till brukaren eller patienten. Valfrihetssystem enligt LOV är ett alternativ till upphandling enligt lagen (2007:1091) om offentlig upphandling, förkortad (). LOV kan tillämpas när det gäller tjänster inom hälsovård och socialtjänster som är upptagna som B-tjänster i kategori 25 i bilaga 3 till LOV. Lagen gäller dock inte tjänster som omfattas av (CPV-kod 85311300-5) barn- och ungdomsomsorg enligt och rådets förordning (EEG nr 2195/2002) av om en gemensam terminologi vid offentlig upphandling. Den upphandlande myndighet som vill inrätta ett valfrihetsystem måste annonsera löpande på en nationell webbplats för valfrihets- system. Såväl privata företag som ideella organisationer kan ansöka om att bli godkända som leverantörer. Alla leverantörer som ansökt om att få vara med i ett valfrihetssystem och som uppfyller de fastställda kraven godkänns, varefter kontrakt tecknas. Lagen bygger på att det inte är någon priskonkurrens mellan leverantör- erna. Den enskilde ges i stället möjlighet att välja den leverantör som han eller hon uppfattar tillhandahåller den bästa kvaliteten. Enligt lagen ansvarar kommunen eller för att brukaren eller patienten får fullödig information om samtliga leverantörer som man kan välja emellan. För personer som inte väljer ska det finnas ett ickevalsalternativ. Leverantörer som anser sig förför- delade ges en möjlighet att ansöka om rättelse hos allmän förvalt- ningsdomstol. De senaste årens tekniska utveckling har lett till nya möjligheter för personer med funktionsnedsättning. Ett sådant exempel är bild- telefoni och möjligheten att använda teckenspråkstolk på distans vilket sker genom tjänsten som finansieras av . Myndigheten har även finansierat projektet i fickan som gör det möjligt för en teckenspråkig person att utnyttja tolktjänst genom videosamtal via mobiltelefon. Det finns även möjlighet att kombinera denna service i offentliga lokaler genom tryckkänsliga displayer – Sign on Site. Tolkning via bild- telefoni har etablerats som samhällstjänst även i andra länder, framförallt . har i regleringsbrevet fått i uppdrag att lämna stimulansmedel till landstingen för att utveckla skrivtolkning på distans inom vardagstolkningen. Medlen ska även användas till att följa upp, dokumentera och sprida erfarenheter av verksam- heten utifrån ett teknik- och brukarperspektiv. En första redovis- ning av uppdraget ska lämnas . En slutredovisning ska lämnas . Landstingen är enligt HSL skyldiga att erbjuda dem som är bosatta i för vardagstolkning för barndomsdöva, döv- blinda, vuxendöva och hörselskadade (3 b § HSL). Tolktjänsten är reglerad som en skyldighet för landstingen och inte som en särskild rättighet för den enskilde. Det finns möjlighet att anmäla klagomål avseende utförd eller utebliven vardagstolkning till patientnämnd. Nämnden kan dock inte överpröva eller ändra ett beslut om t.ex. vardagstolkning. är tillsynsmyndig- het för verksamhet enligt HSL. Myndigheter bör enligt förvaltningslagen (1986:223) anlita tolk vid handläggning av ärenden när myndigheten har att göra med någon som är allvarligt hörsel- eller talskadad. som bedömer behovet, men den enskildes önskemål ska vara styrande. Användning av tolk vid rättskipning i domstolar regleras i förvalt- ningsprocesslagen (1971:291) och i . Statliga myn- digheter har en generell skyldighet att verka för att göra sina lokaler, sin verksamhet och information tillgängliga för personer med funktionsnedsättning enligt förordning (2001:526) om de statliga myndigheternas ansvar för genomförandet av handikappolitiken. I uppbyggnadsskedet av tolkverksamheten skedde en finansiering genom överenskommelse mellan staten och landstingsförbundet (numera Kommuner och Landsting). ingår denna ersättning i den allmänna sjukvårdsersättningen till landstingen. När landstingen fick skyldighet att tillhandahålla tolktjänst infördes ett statsbidrag som skulle kompensera landstingen för det utökade ansvaret. Anslaget disponeras av Social- styrelsen och fördelades utifrån antalet invånare i landstingen. Efter förslag i betänkandet Teckenspråk och tecken- språkiga (SOU 2006:54) infördes en ny fördel- ningsmodell. Modellen tar i högre grad hänsyn till landstingens faktiska kostnader för tolkverksamheten . Socialstyrel- sen har regeringens uppdrag att utvärdera den nya fördelnings- modellen. Resultaten ska redovisas . Inom arbetslivet har arbetsgivaren en skyldighet att genom skäliga stöd- och anpassningsåtgärder se till, när arbetsgivaren kan, att den som har en funktionsnedsättning kommer i jämförbar situation med personer utan sådan funktionsnedsättning. Denna skyldighet infördes i lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av funktionshinder, men följer nu av diskrimi- neringslagen (2008:567) som gäller . När det gäller tolkning på arbetsplatser har Arbetsförmedlingen ett ansvar genom förordningen (2000:630) om särskilda insatser för personer med funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga. Enligt 16 § uppgår stödet till högst och kan ges för tolkning till barndomsdöva, dövblinda, vuxendöva och hörsel- skadade som går en utbildning inom ett företag. Av 17 § samma förordning framgår att stödet endast betalas ut om insatserna inte omfattas av ansvar. Enligt samma förordning kan stöd till personligt biträde lämnas med högst till arbetsgivare eller den som har kostnaden för biträdet. Till företagare som har en funktionsned- sättning som medför stora kommunikationssvårigheter får stöd lämnas med högst (19 §). Enligt betänkandet Teckenspråk och teckenspråkiga (SOU 2006:54) saknas uppgifter om nyttjandegraden. I skollagen (1985:1100) regleras förskoleverksamhet och skolbarns- omsorg, förskoleklasss, grundskola, gymnasieskola och motsvarande skolformer samt kommunernas vuxenutbildning. Verksamheten bedrivs huvudsakligen av kommuner samt fristående eller enskilda huvudmän. Landsting kan också bedriva utbildning inom gymnasie- skolan och gymnasiesärskolan. Enligt skollagen ska alla elever få det stöd de behöver för att kunna nå utbildningens mål. Det kan t.ex. innebära tolkning om rektor bedömer att en elev har sådant behov. har beslutat om en ny skollag (prop. 2009/10:165, bet. 2009/10: UbU21, rskr. 2009/10:370). Den nya skollagen (2010:800) som börjar tillämpas från innebär stärkta rättigheter för elever i behov av särskilt stöd. beslutade regeringen att tillsätta en utredare för att föreslå hur en flexibel specialskola ska kunna införas (dir. 2010:47). I uppdraget ingår bl.a. att föreslå hur elever i och den obligatoriska särskolan som har behov av undervisning i teckenspråk ska kunna få sådan undervisning. Inom vuxenutbildningen har kommunen ansvar för att alla kommuninvånare som har rätt till grundläggande vuxenutbildning inom skolformerna vuxenutbildning (komvux) vuxen- utbildning för utvecklingsstörda (särvux) och svenskundervisning för invandrare (sfi) ska kunna delta i utbildningen. Motsvarande uttryckliga ansvar saknas dock när det gäller gymnasial komvux och respektive särvux. Det finns inte heller inom högskoleområdet någon uttrycklig skyldighet för högskolorna att stå för tolkar till studenterna inom utbildningen. Enligt den utvärdering gjort kring vardagstolkning beviljas tolktjänster i högskolan utifrån demokratiska principer, ansvars- och finansieringsprincipen, diskri- mineringslagstiftningen samt medelstilldelningen i regleringsbrevet. beslutar om vilka studieförbund, folk- högskolor och studerandeorganisationer inom folkhögskolan som ska få statsbidrag. Enligt 2 § förordningen (1991:977) om stats- bidrag till folkbildningen utgör verksamhet för personer med funk- tionsnedsättning ett särskilt motiv för statligt stöd. En viss del av statsbidraget utgör ett förstärkningsbidrag som bland annat kan användas för personer med hörselskada, dövhet eller synskada. Specialpedagogiska skolmyndigheten kan bevilja tilläggsbidrag till folkhögskolor för särskilt kostnadskrävande insatser som är nöd- vändiga för att deltagare med funktionsnedsättning ska kunna nå målet med sina studier. Insatserna kan vara tolk för döva, dövblinda och vuxendöva, anpassning av läromedel eller teknisk utrustning m.m. Enligt 3 b § HSL ska tolktjänst erbjudas för vardagstolkning. Begreppet vardagstolkning har vuxit fram successivt och omfattar tolktjänst i olika situationer i vardagslivet. Frågan berörs i propositionen (1992/93:159) om stöd och service till vissa funktionshindrade. hade konstaterat att begreppet hade gällt tolk vid t.ex. läkar- och tandläkarbesök, kontakter med myndigheter, olika ärenden till affär, apotek, bibliotek och fackliga möten samt informa- tion på arbetsplatser. Dop, konfirmationer, vigslar och begravningar var andra exempel på situationer som omfattades av vardagstolk- ningen. Efter förslag från ställde sig regeringen bakom en vidgning av begreppet så att det även skulle omfatta tolk i arbetslivet, vid nyanställning, introduktion och utbildning inom företag. Men det tydliggörs även i propositionen att begreppet är svårdefinierbart och att landstingen i sin praktiska verksamhet skulle ge begreppet en sådan innebörd att döva m.fl. kan få sina grundläggande behov av tolktjänst tillgodosedda.