sou · GZB374 · 2011-11-15 00:00:00 — Förordningarna om samordning av de sociala trygghetssystemen gäller också i förhållande till , och genom och till genom avtalet om fri rörlighet för personer.2 Förordningarna gäller för EU-medborgare, statslösa och flyktingar som är bosatta i en medlemsstat och som omfattas eller har omfattats av lagstiftningen i en eller flera medlemsstater, samt deras familjemedlemmar och efterlevande. Genom en särskild förordning3 omfattas även personer som inte är EU-medborgare (s.k. tredjelandsmedborgare) som är lagligen bosatta inom EU av samordningsbestämmelserna i förordningarna 883/2004 och 987/2009, dock med det undantaget att de inte ska tillämpas i förhållande till och . Bestämmelserna om tredjelandsmedborgare omfattas inte heller av EES- avtalet och avtalet med om fri rörlighet för personer. Vid bosättning och arbete i gäller emellertid för tredjelandsmedborgare att de omfattas av den Nordiska konventionen om social trygghet, dock med vissa begränsningar i förhållande till Danmark.4 Den nordiska konventionen är tillämplig mellan de nordiska länderna, dvs. , (inklusive ), , 1Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen. och rådets förordning (EG) nr 987/2009 av om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen. 2EFTA har beslutat att inkorporera förordning 883/2004 i . Förordningen beräknas enligt uppgift från EFTA träda i kraft i samtliga medlemsstater fullt ut . Till dess gäller förordning 1408/71 mellan EU och EES-länderna. 3Europaparlamentet och rådets förordning (EU) nr 1231/2010 av om utvidgning av förordning (EG) nr 883/2004 och förordning (EG) nr 987/2009 till att gälla de tredjelandsmedborgare som enbart på grund av sitt medborgarskap inte omfattas av dessa förordningar. Förordningen gäller inte och . 4Lag (2004:114) om nordisk konvention om social trygghet. Regler om samordning av social trygghet och (inklusive och ). Konventionen är införlivad i svensk rätt genom lagen (2004:114) om en nordisk konvention om social trygghet. Enligt konventionen utsträcks tillämpningen av förordning 1408/71 (som gällde före förordning 883/2004)5 till att gälla alla som omfattas av konventionens personkrets och är bosatta i ett nordiskt land. Till konventionen finns ett administrativt avtal med bestämmelser om hur den ska tillämpas. Med anledning av de nya EU-förordningarna 883/2004 och 987/2009 har en översyn av den nordiska konventionen gjorts och arbetet med ett nytt administrativt avtal pågår. Förordning 883/2004 gäller all lagstiftning om följande grenar av social trygghet: förmåner vid moderskap och likvärdiga faderskapsförmåner förmåner vid olycksfall i arbetet förmåner vid ålderdom (ålderspension) förmåner vid förtida pensionering Reglerna i förordning 883/2004 kan sägas vila på fyra grundläggande principer: principen om endast en tillämplig lagstiftning, likabehandlingsprincipen, sammanläggningsprincipen och exportabilitetsprincipen. Principen om endast en tillämplig lagstiftning Principen innebär att den försäkrade ska omfattas av lagstiftningen i endast en medlemsstat. Den är tillämplig beträffande rätten till förmåner för social trygghet och skyldigheten att betala avgifter till socialförsäkringen m.m. Som huvudregel gäller att en anställd eller 5 Rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av om tillämpningen av system för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen. Regler om samordning av social trygghet egenföretagare – och hans eller hennes familjemedlemmar – ska omfattas av lagstiftningen om social trygghet i det land där arbetet utförs, oberoende av bosättningsort och oberoende av var arbetsgivaren bor eller arbetsgivarens företag är beläget. Likabehandlingsprincipen betyder att diskriminering på grund av nationalitet är förbjuden. Den innebär att personer som omfattas av förordningen och är försäkrade i en medlemsstat har samma rättigheter och skyldigheter i fråga om socialförsäkringsförmåner som det landets egna medborgare. Det betyder att villkor i en stats lagstiftning om medborgarskap som förutsättning för rätt till en sådan förmån inte kan göras gällande mot en person som omfattas av förordningen. Principen förhindrar t.ex. att det för rätt till en förmån ställs upp krav på viss tids vistelse i landet för att en medborgare från en annan medlemsstat ska likställas med landets egna medborgare. Det står dock medlemsstaterna fritt att lagstifta om villkoren för inträde i sina system för social trygghet och om t.ex. villkoren för förvärvande, bibehållande, eller förlust av förmåner från dessa system under förutsättning att medborgare i andra medlemsstater behandlas lika som landets egna medborgare. Likabehandlingsprincipen tar alltså inte sikte på att undanröja skillnader som har sin grund i olikheter i medlemsstaternas system för social trygghet. Att en migrerande arbetstagare kan få del av lägre förmåner, i en viss situation inte ha rätt till några förmåner alls eller åläggs en mer omfattande avgiftsskyldighet till följd av att personen omfattas av ett annat lands försäkringssystem är en konsekvens som reglerna i förordningen inte avser att komma till rätta med. Syftet med sammanläggningsprincipen är att anställda och egenföretagare som arbetar i en medlemsstat inte ska gå miste om förmåner eller rättigheter som de har tjänat in en annan medlemsstat. Det gäller även om de inte är bosatta i landet de arbetar i. Om medlemsstatens lagstiftning kräver viss tids försäkring, arbete eller Regler om samordning av social trygghet bosättning för att en person ska få rätt till en förmån, får personen tillgodoräkna sig sådan tid i en annan medlemsstat för att på så sätt uppfylla kravet. Perioder med försäkring, arbete eller bosättning i en annan medlemsstat räknas då med på samma sätt som om de hade fullgjorts i den egna medlemsstaten. Till denna princip hör även den s.k. Pro rata temporis-principen som tillämpas vid beräkning av pension i de fall en förmånstagare till följd av arbete eller bosättning i flera medlemsstater har tjänat in rätt till pension i mer än en medlemsstat. Principen betyder att personen har rätt till en proportionellt beräknad pension från vart och ett av de länder som han eller hon har tjänat in pensionsrätt i. Exportabilitetsprincipen innebär att förmåner ska kunna betalas ut i den medlemsstat där den som har rätt till förmånen är bosatt. Detta betyder att kontantförmåner som den försäkrade har förvärvat i en annan medlemsstat ska kunna betalas ut oavsett om personen bor i eller flyttar till en annan medlemsstat. Bestämmelserna om tillämplig lagstiftning anger vilket lands lagstiftning som ska tillämpas för en person, så kallade lagvalsbestämmelser. Det gäller såväl rätten till förmåner som avgiftsskyldigheten för samtliga försäkringsgrenar som omfattas av förordningen. Huvudregeln i samordningsbestämmelserna när en förvärvsarbetande person flyttar från en medlemsstat till en annan inom EU/EES-området och , eller enbart börjar arbeta i ett av dessa länder, är att personen på samma villkor som landets egna medborgare ska omfattas av de allmänna försäkringarna som omfattas av förordningens tillämpningsområde. Arbetslandet betecknas då som behörig stat. Om en person med anledning av sitt arbete eller sin verksamhet under uppehåll i arbetet får en kontantförmån ska personen fortsatt anses utöva verksamheten. Det gäller inte pensionsförmåner eller kontanta sjukvårdsförmåner. För vissa situationer finns emellertid särskilda bestämmelser. Regler om samordning av social trygghet Om den försäkrade arbetar i två eller flera medlemsstater för samma arbetsgivare gäller att personen omfattas av bosättningslandets lagstiftning om en väsentlig del av arbetet utförs där. Om en väsentlig del av arbetet däremot inte utförs i bosättningslandet gäller lagstiftningen där arbetsgivaren har sitt säte eller bedriver sin verksamhet. Om personen är anställd av flera företag eller av flera arbetsgivare som har sitt säte eller har sin verksamhet i olika medlemsstater ska bosättningslandets lagstiftning tillämpas. Personer som inte förvärvsarbetar omfattas av lagstiftningen i bosättningslandet. Bosättningslandets lagstiftning ska också gälla i de fall bestämmelserna om rätt till arbetslöshetsförmåner anger att bosättningslandet ska utge arbetslöshetsförmån för en person som under sin senaste anställning varit omfattad av ett annat lands lagstiftning än bosättningslandets. Arbetstagare som är tillfälligt utsända till en annan medlemsstat för att arbeta kan arbeta där och omfattas av lagstiftningen i den sändande staten . Tanken är att man ska undvika att byta försäkringsland allt för ofta vid korta arbetsperioder i utlandet, därav tidsgränsen. Samma bestämmelse gäller för egenföretagare som utför liknande verksamhet tillfälligt i en annan medlemsstat. 3.5Samordning av sjuk- och arbetslöshetsförmåner vid arbete i annat EU/EES-land 3.5.1Samordning av förmåner vid sjukdom Samordningsreglerna skiljer mellan förmåner av två slag: kontantförmåner och vårdförmåner. Vårdförmåner innefattar hälso- och sjukvård, läkemedel och sjukhusvård, vissa förmåner för omsorgsbehövande samt direkta betalningar för att ersätta kostnader. Som allmän regel utges dessa förmåner enligt lagstiftningen i bosättnings- eller vistelselandet som om personen varit försäkrad i det landet. Kontantförmåner vid sjukdom är normalt avsedda att ersätta inkomstbortfall på grund av sjukdom. Regler om samordning av social trygghet Enligt huvudregeln i förordningen ska en person som arbetar som anställd eller bedriver verksamhet som egenföretagare i en medlemsstat omfattas av arbetslandets lagstiftning för kontantförmåner vid sjukdom. Arbetslandet är med andra ord den behöriga staten. Den försäkrade har rätt till kontantförmåner vid sjukdom på samma villkor som medborgarna i det land där personen arbetar, enligt principen om likabehandling. Detta gäller också i de fall personen är bosatt i ett annan medlemsstat. Kontantförmånerna utbetalas då till den försäkrade av institutionen i den behöriga staten till den försäkrade i bosättningsstaten. Sammanläggning av kontantförmåner vid sjukdom Om den behöriga statens lagstiftning föreskriver att måste uppfyllas innan den försäkrade har rätt till kontantförmåner vid sjukdom måste den behöriga medlemsstaten beakta för- säkrings-, bosättnings- och anställningsperioder i andra medlemsstater, enligt sammanläggningsprincipen. Det garanterar att den försäkrade inte behöver vänta innan personen kan få rätt till kontantförmåner då han eller hon byter arbetsland. Belopp och utbetalningsperiod bestäms enligt den behöriga statens lagstiftning, vilket kan medföra att förmånerna blir sämre eller bättre för den försäkrade eftersom försäkringarna är olika utformade i varje medlemsstat. 3.5.2Samordning av förmåner vid arbetslöshet Enligt huvudregeln i förordningen ska en person som arbetar som anställd eller bedriver verksamhet som egenföretagare i en medlemsstat omfattas av den statens lagstiftning, vilken då är den behöriga staten. Den försäkrade har rätt till arbetslöshetsförmåner på samma villkor som medborgarna i den behöriga staten, enligt principen om likabehandling. Särskilda regler gäller dock för arbetslösa gränsarbetare och arbetslösa som är bosatta i en annan medlemsstat än den behöriga staten och inte återvänder till bosätt- Regler om samordning av social trygghet ningslandet minst en gång , s.k. oäkta gränsarbetare (se nedan). Sammanläggning av kontantförmåner vid arbetslöshet Vid arbetslöshet ska behörig institution i arbetslandet beakta alla försäkrings- eller anställningsperioder som fullgjorts enligt lagstiftningen i andra medlemsstater om det är nödvändigt för att den försäkrade ska få rätt till arbetslöshetsförmånerna i arbetslandet. Enligt förordningen ska även perioder som fullgjorts av egenföretagare beaktas. Till skillnad från när det gäller andra förmåner tillämpas sammanläggningsprincipen på arbetslöshetsförmåner endast om den försäkrade har fullgjort sin senaste försäkringsperiod i det land där den försäkrade ansöker om förmånerna. Mellan de nordiska länderna finns emellertid undantag från visst krav på fullgjorda kvalificeringsperioder genom den s.k. femårsregeln i den nordiska konventionen om social trygghet. Femårsregeln innebär att man har rätt att återinträda i den försäkring som man lämnade i det tidigare arbetslandet. Denna rätt gäller den som återvänder . Tiden räknas då bakåt från den dag den försäkrade anmäler sig på Arbetsförmedlingen och ansöker om medlemskap i en arbetslöshetskassa. Personen måste ansöka om medlemskap i en arbetslöshetskassa från det att man upphörde att vara försäkrad i det andra nordiska landet. Gränsarbetare är en person som har anställning eller bedriver verksamhet som egenföretagare i en medlemsstat men som är bosatt i en annan medlemsstat, dit han eller hon som regel återvänder eller åtminstone en gång . Den försäkrade gränsarbetaren omfattas av lagstiftningen i arbetslandet som då är behörig stat. Om gränsarbetaren blir arbetslös ska emellertid arbetslöshetsförmånen utges från bosättningslandet. Denna regel har införts eftersom gränsarbetare anses ha bättre möjligheter att få arbete i bosättningslandet. Regler om samordning av social trygghet Som helt arbetslös gränsarbetare måste den arbetslöse ansöka om arbetslöshetsförmåner i bosättningslandet. Om förmånsbelopp fastställs i förhållande till tidigare lön eller förvärvsinkomst ska institutionen som beviljar förmånen (behörig institution i bosättningslandet) utgå från den lön eller förvärvsinkomst som han eller hon faktiskt fick i den medlemsstat där gränsarbetaren arbetade. Om den arbetslöse gränsarbetaren vill söka arbete i både det land där han eller hon senast arbetade och i bosättningslandet kan personen registrera sig som arbetssökande i båda länderna. Den arbetslöse måste då fullgöra kontrollförfaranden och skyldigheter i båda medlemsstaterna. Eftersom förmånerna alltid betalas ut av bosättningslandet prioriteras dock skyldigheter och jobbsökande i det landet. En person som arbetar i ett land, bor i ett annat och inte återvänder till bosättningslandet minst en gång brukar benämnas oäkta gränsarbetare. En sådan person har vid hel arbetslöshet två valmöjligheter: (1) De kan antingen registrera sig som arbetssökande och ansöka om arbetslöshetsförmåner i det senaste arbetslandet, eller (2) återvända till bosättningslandet för att söka jobb och få arbetslöshetsförmåner där. Om den försäkrade väljer att ansöka om och får arbetslöshetsförmåner från bosättningslandet omfattas personen av lagstiftningen i bosättningslandet, som då blir behörig stat även när det gäller andra socialförsäkringsförmåner (beviljande av förmåner vid sjukdom, pensioner, familjeförmåner osv. När det gäller deltidsarbetslöshet eller vid periodisk arbetslöshet ska den försäkrade fortsätta att omfattas av arbetslandets lagstiftning och ansöka om arbetslöshetsförmåner där. Arbetslandet ansvarar för att bevilja arbetslöshetsförmåner, oavsett var personen är bosatt. Regler om samordning av social trygghet Förordningarna 883/2004 och 987/2009 innehåller detaljerade bestämmelser om omfattningen av och formerna för informationsutbyte mellan medlemsstaternas institutioner och med de berörda personerna. sker informationsutbytet mellan institutionerna genom fastställda formulär, även i förhållande till de berörda personerna används formulär. Det pågår emellertid ett arbete med att skapa ett system för elektroniskt informationsutbyte som ska införas mellan medlemsstaternas institutioner. Det s.k. EESSI-systemet (of Information) ska vara i bruk . 4Identifierade gränshinder – analys och förslag För personer som bor i ett nordiskt land men arbetar eller studerar i ett annat och därför berörs av två länders rättssystem, skulle det vara enklast om alla lagar och regler var identiska och myndigheterna gemensamma. Historiska, ekonomiska och politiska förutsättningar har dock lett till att olika lösningar valts för att försäkra riskerna mot sjukdom och arbetslöshet. Även om sjuk- och arbetslöshetsförsäkringarna har gemensamma drag inom skiljer de sig åt i enskilda delar. Utformningen av socialförsäkringssystemen är en nationell angelägenhet, men för att främja den fria rörligheten för personer finns det inom EU/EES (och ) gemensamma regler om samordning av ländernas socialförsäkringssystem (se kapitel 3). EU/har inte som syfte att harmonisera lagstiftningen i de olika rättsordningarna. Syftet med reglerna är att tillförsäkra personer som tar ett arbete i en annan medlemsstat, även de som bor i ett land men arbetar i ett annat, ett socialförsäkringsskydd som bevarar redan intjänade rättigheter och som underlättar integrationen i mottagarlandets socialförsäkringssystem. Detta uppnås bl.a. genom regler som bestämmer vilken medlemsstats lagstiftning som ska tillämpas. har som grundläggande princip att en persons rätt till socialförsäkringsförmåner ska bedömas enligt lagstiftningen i den medlemsstat där arbetet utförs. För gränsarbetare som blir helt arbetslösa gäller dock, som berörts tidigare (se kapitel 3.5.2), särskilda regler. För dessa personer gäller att rätten till arbetslöshetsförmåner ska bedömas enligt lagstiftningen i den medlemsstat där personen är bosatt som Identifierade gränshinder - analys och förslag om han hade omfattats av den lagstiftningen under sitt senaste arbete som anställd eller verksamhet som egenföretagare. 4.1.1Vad är ett gränshinder? Någon enhetlig definition av vad som är ett gränshinder finns inte. Kommittén har valt att använda sig av Nordiska ministerrådets definition: "Ett gränshinder är alla former av hinder som omöjliggör, försvårar eller begränsar människors möjlighet att verka över nationella gränser och som beror på EU-regler, nationella lagar, administrativa regler, anpassningar eller föreskrifter som utfärdas av en offentlig myndighet eller liknande." Men det är inte bara regelverken inom sjuk- och arbetslöshetsförsäkringarna som innebär att det kan vara eller upplevas som problematiskt eller förknippat med besvär för en person att arbeta i ett annat nordiskt land. Det kan också handla om såväl osäkerhet som okunskap, om vad reglerna faktiskt innebär för den enskilde, som förorsakar gränshinder. Kommittén har valt att i den följande analysen kategorisera gränshindren utifrån hur de kan åtgärdas. Det har framkommit att arbete pågår med att lösa vissa gränshinder och i dessa fall bedömer kommittén att det för tillfället inte finns behov av att lämna ytterligare förslag. Det är dock viktigt att kontinuerligt följa hur det arbetet fortlöper. Andra gränshinder beror på otydlighet i hur regelverken ska tolkas samt på bristande information och samverkan mellan involverade aktörer. I dessa fall är det inte den rättsliga regleringen som behöver åtgärdas, utan gränshindren bör snarare lösas genom t.ex. förbättrad samverkan. Den tredje kategorin gränshinder beror på den svenska rättsliga regleringen och i dessa fall föreslår kommittén ändringar i lagar och förordningar. Den fjärde kategorin är gränshinder som uppstår på grund av andra länders rättsliga reglering och tillämpning. Kommittén kan inte lämna förslag som rör andra länders lagstiftning, men kan peka på de problem som uppkommer. Slutligen har ett antal gränshinder framkommit som bedöms ligga utanför direktiven för kommitténs uppdrag och som därmed inte redovisas i delbetänkandet. Detta gäller t.ex. gränshinder som berör skatter och avgifter samt arbetsmarknadspolitik. Identifierade gränshinder - analys och förslag Gränshinder där arbete pågår med att lösa dem Långa handläggningstider av intyg för arbetad och försäkrad tid i för sammanläggning i Oklart vilken personkrets som omfattas av femårsregeln i den nordiska konventionen Isländska och norska studerande har inte ansetts omfattade av socialförsäkring i Arbetskrav i förhindrar rätt att tillgodoräkna sig tidigare arbete i i arbetslöshetsförsäkringen Gränshinder som bedöms kunna undanröjas eller reduceras på annat sätt än genom rättslig reglering Otydligt i vilket lands arbetslöshetskassa gränsarbetare ska vara med -Den som bor i och arbetar i ett annat nordiskt land -Den som bor i och växelvis arbetar eller är arbetslös i och i ett annat nordiskt land -Den som bor och är deltidsarbetslös i samt deltidsarbetar i ett annat nordiskt land -Den som bor i och är anställd eller som uppdragstagare i bemanningsföretag i ett annat nordiskt land Otillräcklig information i intyg från då personen haft arbeidsavklaringspeng Gränshinder som bedöms möjliga att lösa genom rättslig reglering Hinder att bli medlem i en arbetslöshetskassa efter Kortare avbrott i medlemskap i arbetslöshetskassa förhindrar att ersättning betalas ut enligt inkomstbortfallsförsäkringen Bristande försäkringsskydd vid arbetslivsinriktad rehabilitering Identifierade gränshinder - analys och förslag Hinder för personer som återinträder i vissa arbetsmarknadspolitiska program att bibehålla nivån i aktivitetsstödet på grund av svårigheter att åter bli medlem i en svensk arbetslöshetskassa efter arbete utomlands Gränshinder på grund av ett annat lands rättsliga reglering och tillämpning Kvalificeringskrav begränsar rätt till sjukförsäkring i Arbetskrav i förhindrar rätt att tillgodoräkna sig tidigare arbete i i arbetslöshetsförsäkringen Svårighet att få arbetslöshetsersättning i vid deltidssjukskrivning Identifierade gränshinder - analys och förslag 4.2Gränshinder där arbete pågår med att lösa dem I detta avsnitt redogör kommittén för gränshinder där arbete pågår med att lösa dem. Kommittén bedömer att det för tillfället inte finns behov av ytterligare lösningsförslag, men utgår från att regeringen följer hur arbetet fortlöper. 4.2.1Långa handläggningstider av intyg för arbetad och försäkrad tid i för sammanläggning i Den som söker arbetslöshetsersättning i efter arbete i kan för att få rätt till ersättning behöva tillgodoräkna sig arbetad och försäkrad tid i . Informationen om de arbets- och försäkringsperioder i som ska beaktas vid beräkning av den svenska arbetslöshetsförmånen lämnas av Norska arbeidsog velferdsetaten (NAV).1 Enligt uppgift från Arbetslöshetskassornas samorganisation i (SO) tar det () innan uppgifterna når den svenska arbetslöshetskassan. Genom den långa handläggningstiden i kommer beräkningen av de förmåner som en person som har arbetat i och söker arbetslöshetsersättning i att väsentligen försenas, vilket inte är godtagbart. Gränshindret har diskuterats på ministernivå och man har från norsk sida förklarat att handläggningstiderna ska reduceras . Kommittén har även lyft frågan vid besök på Arbeidsdepartementet i . Kommittén utgår från att den följer upp att löftet om reducering av handläggningstiderna infrias. 1 görs detta mellan och i intyg 301. Identifierade gränshinder - analys och förslag 4.2.2Oklart vilken personkrets som omfattas av femårsregeln i den nordiska konventionen Den nordiska konventionen2 gäller mellan de nordiska länderna (se avsnitt 3.2.1) Enligt en bestämmelse i den nordiska konventionen (artikel 12) finns ett undantag från förordningens krav (artikel 67.3 i 1408/71) att försäkrings- eller sysselsättningsperioder ska ha fullgjorts enligt lagstiftningen i den medlemsstat där arbetslöshetsförmånerna söks. Den nordiska konventionen kräver dock att arbete ska ha utförts eller förmåner ha uppburits för ansökan om arbete hos den offentliga arbetsförmedlingen eller, i förekommande fall, medlemskap i arbetslöshetskassa. Femårsregeln innebär för del att den som arbetat eller har uppburit arbetslöshetsersättning i har rätt att återinträda i arbetslöshetsförsäkringen utan krav på arbete under förutsättning att personen har tillhört den svenska arbetslöshetsförsäkringen. Dock måste medlemskap sökas i en arbetslöshetskassa eller arbetslöshetsersättning från Alfa-kassan från det att personen lämnade det andra nordiska landets försäkring.3