sou · GZB317 · 2011-02-15 00:00:00 — Om ett beslut om förvar har fattats i en utlännings frånvaro, eller utan att muntlig handläggning förekommit, ska muntlig handläggning ske efter att beslutet verkställts. Efter den muntliga handläggningen ska myndigheten bestämma om beslutet om förvar ska fortsätta att gälla. Paragrafen reglerar muntlig handläggning i ett ärende om förvar hos en myndighet. Den har tidigare behandlats i avsnitt 7.5.1. Syftet med bestämmelsen är att garantera att en utlänning får komma till tals antingen innan ett beslut om förvar fattas eller i vart fall efter att beslutet har verkställts. Muntlig handläggning i ett ärende om förvar har reglerats i 13 kap. 2 § men den bestämmelsen tas bort. Av huvudregeln i första stycket framgår att en myndighet inte får fatta ett beslut om att ta en utlänning i förvar om muntlig handläggning inte förekommit i frågan. Bestämmelsen innebär att en utlänning innan ett beslut om förvar fattas muntligen ska ha fått information om allt av betydelse i förvarsfrågan och även fått tillfälle att muntligen redogöra för sin ståndpunkt (se 13 kap. 3 §). Bestämmelsen innebär dock inte att beslutet om förvar måste fattas i utlänningens närvaro. Om utlänningen har avvikit eller om det kan befaras att det annars skulle bli avsevärt svårare att verkställa beslutet, får myndigheten fatta ett beslut om förvar utan att munt- lig handläggning förekommit. Undantagsregeln är t.ex. tillämplig om själva informationen om att myndigheten överväger att ta utlänningen i förvar kan antas leda till att utlänningen kommer att hålla sig undan verkställighet av förvarsbeslutet. I andra stycket anges hur en myndighet ska agera när ett beslut om förvar verkställs. Om beslutet om förvar fattats i utlänningens frånvaro, eller utan att muntlig handläggning förekommit, ska muntlig handläggning ske efter att beslutet verkställts. Beslutet om förvar ska omprövas efter den muntliga handläggningen och myndigheten ska vid omprövningen beakta vad utlänningen anfört. Om myndigheten bestämmer att beslutet om förvar ska fortsätta att gälla kan beslutet överklagas enligt 14 kap. 9 § första stycket. Myndighetens omprövningsbeslut påverkar inte tidsfristen för när myndigheten senast ska ge in en begäran om prövning. Den fristen börjar löpa när förvarsbeslutet verkställs. Om omprövningsbeslutet överklagas kan fristen dock i vissa fall förlängas om migrationsdomstolen prövar överklagandet vid en muntlig förhandling (se 10 kap. 13 § ). 17 § Om en myndighet anser att en utlänning bör hållas kvar i förvar än från det att beslutet om förvar verkställdes, eller för en domstols beslut som fattats under de förutsättningar som anges i 13 § andra stycket, ska myndigheten innan gått ut ge in en begäran om prövning av beslutet till en domstol. Om en begäran om prövning inte ges in till domstolen upphör beslutet om förvar att gälla. Har en begäran om prövning getts in , får utlänningen hållas kvar i förvar i avvaktan på domstolens prövning. Paragrafen behandlar den tidsfrist inom vilken en begäran om prövning ska ges in samt konsekvensen av att tiden inte hålls. Paragrafen har tidigare behandlats i avsnitt 7.5.2. En begäran om prövning ska enligt första stycket som huvudregel ges in från det att ett beslut om förvar verkställdes. Fristen räknas alltid från det faktiska omhändertagandet av en utlänning oavsett om en myndighet genom ett nytt beslut om förvar ändrat grunden för förvarstagandet innan utlänningen hållits I vissa fall börjar tidsfristen dock löpa . Om en domstol har hållit muntlig förhandling och prövat ett överklagande av myndighetens beslut om förvar innan utlänningen har hållits i förvar räknas fristen för domstolens beslut. Det framgår genom hänvisningen till 13 § andra stycket. Vid beräkningen av när en begäran om prövning senast ska ges in ska lagen (1930:173) om lagstadgad tid tillämpas. Av andra stycket framgår att ett beslut om förvar upphör att gälla om en begäran om prövning inte ges in . Det framgår även att utlänningen får hållas kvar i förvar i avvaktan på en domstols prövning om en begäran om prövning har getts in . Den tid en förvarstagen utlänning t.ex. vistats på ett sjukhus, eller är på fri fot efter att ha rymt, ska inte avräknas vid beräkningen av när en begäran om prövning ska ges in. I de fall en förvarstagen utlänning vårdas på sjukhus kan det i vissa fall i stället finnas skäl att upphäva förvarsbeslutet eller att avstå från att ge in en begäran om prövning. Om en förvarstagen utlänningen avvikit från t.ex. ett förvar bör myndigheten avstå från att lämna in en begäran om prövning. När beslutet om förvar av det skälet upphört att gälla är myndigheten oförhindrad att fatta ett nytt beslut om att utlänningen ska tas i förvar. En domstols prövning av en myndighets beslut om förvar 18 § En domstol ska , och senast efter att en begäran om prövning kommit in till domstolen, pröva beslutet. Domstolen får förlänga tiden för sin prövning, om det finns synnerliga skäl. Vid prövningen ska en muntlig förhandling hållas, om det inte är uppenbart att det inte behövs. Paragrafen behandlar den tidsfrist inom vilken en domstol ska pröva en myndighets beslut om förvar efter att en begäran om prövning kommit in. Av första stycket framgår att tidsfristen är men att domstolen får förlänga tiden för sin prövning om det finns synnerliga skäl. Med synnerliga skäl avses t.ex. att en utlännings offentliga biträde inte kan komma till en muntlig förhandling och att utlänningen inte vill att biträdet sätter någon annan i sitt ställe. Av andra stycket framgår att en muntlig förhandling ska hållas om det inte är uppenbart att det inte behövs. Det kan vara uppen- bart obehövligt att hålla en muntlig förhandling om utlänningen medger att han eller hon hållas kvar i förvar eller om ingen av parterna vill ha en muntlig förhandling. Om domstolen förlänger tiden för sin prövning framgår av 17 § att utlänningen får hålls kvar i förvar till dess prövningen görs. Vid beräkningen av när förvarsbeslutet senast ska ha prövats ska lagen (1930:173) om lagstadgad tid tillämpas. 19 § När en domstol håller en förhandling enligt 18 § ska den som yrkar att en utlänning ska hållas kvar i förvar och, om det inte finns något synnerligt hinder, utlänningen närvara. Sedan förhandlingen hållits ska domstolen meddela ett beslut i frågan om förvar. Paragrafen behandlar parternas närvaro vid en muntlig förhandling enligt 18 § samt när domstolen ska meddela beslut i förvarsfrågan efter en muntlig förhandling. Paragrafen har tidigare behandlats i avsnitt 7.10. Av första stycket framgår att parterna i princip har en närvaro- plikt vid den muntliga förhandlingen. Undantag från kravet att utlänningen ska närvara kan göras om det finns något synnerligt hinder, t.ex. att utlänningen blivit allvarligt sjuk. När den muntliga förhandlingen avslutas ska domstolen enligt andra stycket meddela ett beslut i frågan om förvar. Anstånd med att meddela beslut är alltså inte tillåtet, vilket innebär att parterna har ett stort ansvar för att se till att det material som de vill åberopa finns tillgängligt vid förhandlingen. 20 § Om domstolen beslutar att en utlänning får hållas kvar i förvar ska domstolen i beslutet ange hur länge det får ske. Tiden får inte vara längre än absolut nödvändigt. Om ett beslut om avvisning eller utvisning har meddelats får tiden inte överstiga . I annat fall får tiden inte överstiga . I paragrafen anges att en domstol i ett beslut om att hålla kvar en utlänning i förvar också ska ange hur länge det får ske. Paragrafen har tidigare behandlats i avsnitt 7.7. Någon bestämd tid anges inte i bestämmelsen förutom att vissa tider inte får överskridas. Om ett beslut om avvisning eller utvisning har meddelats får tiden inte överstiga . I annat fall får tiden inte överstiga . Domstolen ska således efter omständigheterna i varje enskilt fall och efter samråd med parterna pröva hur en myndighet får hålla kvar en utlänning i förvar. Tiden får inte bestämmas längre än vad som är När domstolen bestämmer tiden ska alltid en behovs- och proportionalitetsbedömning göras enligt 1 kap. 8 §. För att förhindra missförstånd ska domstolen alltid ange till vilket datum utlänningen får hållas kvar i förvar, i stället för att ange t.ex. ett visst antal dagar eller veckor. Domstolen bör undvika att ange eller söndag eller någon annan helgdag eftersom det kan vålla problem om en myndighet längre fram vill få till stånd ytterligare en förlängning. Förlängning av den tid en utlänning får hållas kvar i förvar 21 § Om en myndighet anser att en utlänning bör hållas kvar i förvar än vad en domstol eller ett statsråd bestämt ska en begäran om förlängning lämnas in till en domstol innan tiden för hur länge utlänningen får hållas kvar i förvar har gått ut. Om en begäran om förlängning inte ges in till domstolen upphör beslutet om förvar att gälla. Har en begäran om förlängning getts in , får utlänningen hållas kvar i förvar i avvaktan på domstolens prövning. När det gäller domstolens prövning av frågan om förlängning gäller 18–20 §§ i tillämpliga delar. Paragrafen behandlar den tidsfrist inom vilken en begäran om förlängning ska ges in, konsekvensen av att tiden inte hålls samt domstolens prövning av en begäran om förlängning. Den har tidigare behandlats i avsnitt 7.8. Av första stycket framgår att en myndighet kan begära för- längning av den tid en utlänning får hållas i förvar. En begäran om förlängning måste lämnas in innan tiden för hur länge utlänningen får hållas kvar i förvar gått ut annars upphör beslutet om förvar enligt andra stycket att gälla. Har en begäran om förlängning getts in , får utlänningen hållas kvar i förvar i avvaktan på domstolens prövning. I vilka fall ett statsråd kan bestämma hur länge en utlän- ning får hållas kvar i förvar framgår av 10 kap. 38, 40 och 41 §§. När det gäller domstolens prövning av frågan om förlängning gäller enligt tredje stycket bestämmelserna i 18–20 §§ i tillämpliga delar. Det innebär att en muntlig förhandling ska hållas om det inte är uppenbart att det inte behövs. Vid en sådan förhandling bör utlänningen enligt 14 § andra stycket FPL och 5 kap. 10 § RB ofta kunna delta genom ljud- och bildöverföring. När domstolen bestämmer den tid en utlänning får hållas kvar i förvar ska domstolen alltid göra en behovs- och proportionalitetsbedömning enligt 1 kap. 8 §. Domstolen ska även beakta de tidsfrister och förutsättningar för att hålla kvar en utlänning i förvar som anges 10 kap. 2 §. Handläggningen i en domstol av ett yrkande om att en utlänning ska tas i förvar 22 § Har hos en domstol yrkat att en utlänning ska tas i förvar ska domstolen , och senast efter att yrkandet har framställts, hålla en muntlig förhandling i frågan. Om det finns synnerliga skäl får förhandlingen hållas . Om det kan befaras att det annars skulle bli avsevärt svårare att verkställa förvarsbeslutet, får domstolen på yrkande av i stället besluta att utlänningen ska tas i förvar. Paragrafen reglerar handläggningen i en domstol när Migrations- verket yrkat att en utlänning ska tas i förvar. Paragrafen har tidigare behandlats i avsnitt 7.11.2. en domstol är behörig när det gäller frågor om förvar är det endast domstolen som kan fatta ett beslut om att ta en utlänning i förvar. Domstolen får dock fatta ett sådant beslut bara på yrkande av (se 10 kap. 14 §). Syftet med bestämmelserna i 22–25 §§ är att garantera att en utlänning får komma till tals antingen innan en domstol fattar ett beslut om förvar eller i vart fall efter att beslutet har verkställts. När det är en domstol som är behörig när det gäller frågor om förvar ska förvarsfrågan normalt avgöras vid en muntlig förhandling. Endast i undantagsfall kan frågan avgöras på handlingarna. Om hos en domstol yrkat att en utlänning ska tas i förvar ska domstolen enligt första stycket , och senast efter att yrkandet har framställts, hålla en muntlig förhandling i frågan. Om det finns synnerliga skäl får förhandlingen hållas . En liknande reglering om synnerliga skäl finns i 10 kap. 18 §. I denna del hänvisas till den kommentaren. I undantagsfall får en domstol även fatta ett beslut om att en utlänning ska tas i förvar utan att muntlig förhandling hållits. Om det kan befaras att det annars skulle bli avsevärt svårare att verkställa förvarsbeslutet kan domstolen besluta att utlänningen ska tas i förvar. Det får dock ske endast på yrkande av . Om domstolen inte anser att ett beslut om förvar ska fattas utan att utlänningen underrättas i förväg ska domstolen inte fatta någon särskilt beslut i frågan, utan endast kalla parterna till en muntlig förhandling. En domstols beslut om att en utlänning ska tas i förvar, som inte har fattats vid en muntlig förhandling, är inte ett interimistiskt beslut. 23 § När en domstol håller en förhandling enligt 22 § ska Migrations- verket och utlänningen närvara. Har utlänningen kallats till förhandlingen eller finns det anledning att anta att han eller hon avvikit eller på annat sätt håller sig undan, utgör hans eller hennes frånvaro dock inte hinder för förhandlingen. Sedan förhandlingen hållits ska domstolen meddela ett beslut i frågan om förvar. Paragrafen behandlar parternas närvaro vid en muntlig förhandling enligt 22 § samt när domstolen ska meddela beslut i förvarsfrågan efter en muntlig förhandling. Paragrafen har tidigare behandlats i avsnitt 7.11.2. Av första stycket framgår att det är möjligt att hålla en muntlig förhandling enligt 22 § utan att den utlänning som Migrations- verket yrkat ska tas i förvar är närvarande. Det får ske om utlänningen kallats till förhandlingen eller om det finns anledning att anta att han eller hon avvikit eller annars håller sig undan. När det gäller bestämmelsen i andra stycket hänvisas till kommentaren till 10 kap. 19 §. 24 § Om domstolen beslutar att utlänningen ska tas i förvar ska domstolen, om beslutet fattats i utlänningens närvaro, i beslutet ange hur länge utlänningen får hållas i förvar. 20 § gäller då i tillämpliga delar. I paragrafen anges att en domstol i ett beslut om att en utlänning ska tas i förvar i vissa fall ska ange hur länge utlänningen får hållas i förvar. När en domstol fattar ett beslut om att ta en utlänning i förvar är det inte meningen att beslutet senare ska prövas av en domstol som då fastställer hur länge utlänningen får hållas kvar i förvar. När en domstol beslutar att en utlänning ska tas i förvar ska den därför enligt bestämmelsen som huvudregel även ange hur länge utlänningen får hållas kvar i förvar. När domstolen bestämmer tiden gäller 20 § i tillämpliga delar. När ett beslut om förvar fattas i en utlännings frånvaro är det däremot inte ändamålsenligt att det fastställts hur länge utlänningen får hållas kvar i förvar förrän beslutet om förvar verkställts. När en domstol fattar ett beslut om att ta en utlänning i förvar i utlänningens frånvaro ska domstolen alltså inte i beslutet ange hur länge utlänningen får hållas i förvar. 25 § Om en domstol har fattat ett beslut om att ta en utlänning i förvar i hans eller hennes frånvaro, ska muntlig handläggning ske hos så snart beslutet verkställts. Efter den muntliga handläggningen ska , om verket anser att beslutet ska fortsätta att gälla, till domstolen anmäla att beslutet har verkställts samt yrka att domstolen bestämmer hur länge utlänningen får hållas kvar i förvar. Om anser att utlänningen inte längre bör hållas i förvar, ska verket i stället upphäva beslutet. I fråga om en domstols prövning av ett yrkande enligt andra stycket gäller 22–24 §§ i tillämpliga delar. Vid förhandlingen ska dock och, om det inte finns något synnerligt hinder, utlänningen närvara. Om domstolen beslutar att utlänningen ska tas i förvar ska den även bestämma hur länge utlänningen får hållas i förvar. Paragrafen reglerar handläggningen av förvarsfrågan när en domstols beslut om förvar verkställs domstolen är behörig när det gäller frågor om förvar. Den har tidigare behandlats i avsnitt 7.11.2. Syftet med bestämmelsen är att garantera att en utlänning som tagits i förvar i sin frånvaro ska få komma till tals när beslutet verkställts. Enligt första stycket ska muntlig handläggning ske hos så snart förvarsbeslutet verkställts. Enligt andra stycket ska verket därefter bestämma om beslutet ska upphävas eller anmälas till domstolen. Om en anmälan görs ska verket yrka att domstolen bestämmer hur länge utlänningen får hållas kvar i förvar. Om framställt ett yrkande enligt andra stycket framgår av tredje stycket hur domstolen ska handlägga yrkandet. Ett interimistiskt beslut om förvar 26 § Om det inte finns tid att avvakta ett beslut från den myndighet, den domstol eller det statsråd som är behörig när det gäller frågor om förvar får en polismyndighet fatta ett beslut om att ta en utlänning i förvar för tiden till dess den behöriga myndigheten eller domstolen, eller det behöriga statsrådet, fattar beslut i frågan. Att en polisman i vissa fall får omhänderta en utlänning i avvaktan på en polismyndighets beslut om förvar framgår av 11 § polislagen (1984:387). Om kontroll av en utlänning sker under medverkan av , eller med hjälp av en särskilt förordnad pass- kontrollant, har tulltjänstemannen, tjänstemannen vid Kustbevakning- en eller passkontrollanten samma rätt att omhänderta utlänningen som en polisman har enligt andra stycket. Omhändertagandet ska så skynd- samt som möjligt anmälas till en polisman för prövning av om åtgärden ska bestå. Paragrafen reglerar interimistiska beslut om förvar. Bestämmelsen i första stycket motsvarar i huvudsak nuvarande 10 kap. 17 § första stycket med den ändringen att det beslut om förvar som en polismyndighet får fatta enligt den föreslagna bestämmelsen är ett interimistiskt beslut om förvar. Bestämmelserna i andra och tredje styckena motsvarar nuvarande 10 kap. 17 § andra och tredje styckena. 27 § Ett interimistiskt beslut om förvar ska skyndsamt anmälas till den myndighet som är behörig när det gäller frågor om förvar. Om det är ett statsråd som är behörig när det gäller frågor om förvar, ska anmälan av beslutet göras till regeringen. När en domstol är behörig, ska anmälan göras till . När en anmälan enligt första stycket har kommit in till en myndighet ska muntlig handläggning ske . Där- efter ska myndigheten fatta ett beslut i frågan om förvar. Om en domstol är behörig när det gäller frågor om förvar och anser att utlänningen bör tas i förvar, ska verket i stället, , framställa ett yrkande hos domstolen om att utlänningen ska tas i förvar. I fråga om domstolens prövning av ett yrkande enligt andra stycket gäller 22–24 §§ i tillämpliga delar. Vid förhandlingen ska dock och, om det inte finns något synnerligt hinder, utlänningen närvara. Om domstolen beslutar att utlänningen ska tas i förvar ska den även bestämma hur länge utlänningen får hållas i förvar. Paragrafen reglerar handläggningen av ett interimistiskt beslut om förvar. Syftet med bestämmelsen är att garantera att den utlänning som tagits i förvar av en polismyndighet med stöd av 10 kap. 26 § ska få komma till tals innan , den polismyndighet eller den domstol som slutligt ska avgöra förvarsfrågan fattar sitt beslut. När det är en domstol som är behörig när det gäller frågor om förvar ska förvarsfrågan dessutom avgöras vid en muntlig förhandling. Av första stycket framgår vart en polismyndigheten ska anmäla ett interimistiskt beslut om förvar. Enligt andra stycket ska muntlig handläggning ske efter att en anmälan om ett interimistiskt beslut kommit in till en myndighet. Därefter ska myndigheten fatta ett beslut i frågan om förvar. Med hänsyn till att en domstol endast kan fatta ett beslut om att ta en utlänning i förvar på yrkande av gäller särskilda regler när det är en domstol som är behörig när det gäller frågor om förvar. Av 10 kap. 40 § framgår hur förvarsfrågan ska handläggas om en anmälan om ett interimistiskt beslut om förvar gjorts till regeringen. Särskilda bestämmelser om behörigheten att upphäva ett beslut om förvar 28 § får upphäva ett beslut om förvar även en domstol är behörig när det gäller frågor om förvar. Paragrafen reglerar behörighet att i vissa fall upphäva ett beslut om förvar. Med hänsyn till att en domstol endast kan fatta ett beslut om att ta en utlänning i förvar på yrkande av bör en domstol inte kunna hålla kvar en utlänning i förvar mot vilja. Av bestämmelsen framgår därför att får upphäva ett beslut om förvar även en domstol är behörig när det gäller frågor om förvar. 29 § En myndighet eller en domstol som beviljar ett uppehållstillstånd eller en ny prövning får upphäva ett beslut om förvar även om myndigheten eller domstolen inte är behörig när det gäller frågor om förvar. Även regeringen får upphäva ett beslut om förvar när regeringen meddelar ett uppehållstillstånd. Av paragrafen framgår att en myndighet eller en domstol som beviljar ett uppehållstillstånd eller en ny prövning får upphäva ett beslut om förvar även om myndigheten eller domstolen inte är behörig när det gäller frågor om förvar. Paragrafen har tidigare behandlats i avsnitt 7.14.2. I vissa fall krävs att ett beslut om inhibition har meddelats för att en myndighet eller en domstol ska bli behörig när det gäller frågor om förvar. Även om något beslut om inhibition inte meddelats kan dock en myndighet eller en domstol i vissa fall meddela ett beslut om uppehållstillstånd eller bevilja en ny prövning. I de fallen bör myndigheten eller domstolen ha möjlighet att upphäva ett beslut om förvar. Genom bestämmelsen har en sådan möjlighet förts in. Motsvarande situation kan uppstå i ett regeringsärende. Även regeringen får därför enligt bestämmelsen alltid upphäva ett beslut om förvar om ett uppehållstillstånd meddelas. 30 § Den som får upphäva ett beslut om förvar ska göra det om det inte längre finns skäl för beslutet. Paragrafen reglerar skyldigheten att upphäva ett beslut om förvar. I 10 kap. 7 § finns den materiella regeln om att ett beslut om förvar ska upphävas om det inte längre finns skäl för det. I 10 kap. 13–15 och 28 §§ finns bestämmelser om vem som får upphäva ett beslut om förvar. Det är som huvudregel den myndighet eller domstol, eller det statsråd, som är behörig när det gäller frågor om förvar som få göra det men även regeringen kan i vissa fall fatta sådana beslut. Av denna bestämmelse framgår att den som får upphäva ett beslut om förvar också är skyldig att göra det om det inte längre finns skäl för beslutet. Särskilda bestämmelser om behörigheten att ge in en begäran om prövning eller en begäran om förlängning 31 § får ge in en begäran om prövning eller en begäran om förlängning även en domstol är behörig när det gäller frågor om förvar. Paragrafen reglerar vilken myndighet som får ge in en begäran om prövning eller en begäran om förlängning en domstol är behörig när det gäller frågor om förvar. Paragrafen har tidigare behandlats i avsnitten 7.5.3, 7.8.1 och 7.11.3. Av 10 kap. 13 § framgår att det är den myndighet som är behörig när det gäller frågor om förvar som får ge in en begäran om prövning eller en begäran om förlängning. Reglerna om att en myndighets beslut om förvar upphör att gälla om en begäran om prövning eller en begäran om förlängning inte ges in är dock tillämpliga även en domstol är behörig när det gäller frågor om förvar. Det bör därför finnas en myndighet som får ge in en begäran om prövning eller om en begäran om förlängning även en domstol är behörig. Av bestämmelsen framgår att det är som får ge en sådan begäran en domstol är behörig. 32 § En begäran om prövning eller en begäran om förlängning ska ges in till en migrationsdomstol, eller om Migrationsöverdomstolen är behörig när det gäller frågor om förvar, till Migrationsöverdomstolen. Paragrafen reglerar till vilken domstol en begäran om prövning eller om begäran om förlängning ska ges in. Paragrafen har tidigare behandlats i avsnitten 7.5.3 och 7.8.1. Av bestämmelsen framgår att en begäran om prövning eller en begäran om förlängning som huvudregel ska ges in till en migrationsdomstol.