sou · GZB348 · 2011-06-01 00:00:00 — Konventionsstaterna ska garantera att konventionens rättigheter får utövas utan åtskillnad av något slag på grund av ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationell eller social härkomst, förmögenhet, börd eller ställning i övrigt. Stater som anslutit sig till konventionen ska till fullo utnyttja sina tillgängliga resurser för att säkerställa att kon- ventionens rättigheter förverkligas. Förverkligandet av rättigheterna får enligt konventionen ske gradvis med hänsyn till att det ofta krävs stora ekonomiska resurser för att rättigheterna ska kunna förverkligas fullt ut (progressivt genomförande eller realisering, se vidare avsnitt 3.4.3.3). Även om konventionen ger staterna visst handlingsutrymme när det gäller hur mycket resurser som ska satsas på förverkligandet av en viss rättighet får rättigheterna aldrig genom- föras på ett sätt som diskriminerar en individ. I praktiken arbetar på samma sätt som övriga övervakningskommittéer. Kommittén främjar efterlevnaden av kon- ventionens rättigheter genom möjligheten att kontrollera hur stat- erna respekterar rättigheterna. Arton experter, som är valda av kon- ventionsstaterna för en period , arbetar i kommittén. Experterna företräder inte sina länder utan tjänstgör som obero- ende och fristående experter. Av intresse för denna utredning är de kommentarer (General ) som kommittén gjort dels där kommittén bedömer hur innehållet i artikel 12 om rätten till bästa möjliga hälsa för alla ska tolkas, dels då kommittén även utvecklade frågan om hur icke-diskriminering i artikel 2 i ESK- konventionen ska tolkas (se vidare under 3.4.3.3).38 General är den absoluta källan till förståelse av kon- ventionen och i det här fallet rätten till bästa möjliga hälsa i avsak- nad av en domstol. Möjlighet till domstolsprövning (individual complaints mechanism) har föreslagits i tilläggsprotokollet till ESK- konventionen. Detta har dock ännu inte trätt i kraft.39 38Substantive issues arising in the implementation of the ICESCR, General 14 [2000] och Non-Discrimination in Economic, Social and Cultural Rights [art.2, para.2], General . 20 [2009]. 39Tilläggsprotokollet antogs av . Den har dock, under åberopande att rättigheterna i inte är tydligt utkrävbara inför domstol, förklarat att man inte kommer att ratificera protokollet (se exem- pelvis svar på skriftlig fråga 2099/10:763 av socialminister ). 3.3.1Allmänt om mänskliga rättigheter Juridik, etik och politik Efter fanns det en växande uppfattning bland de länder som bildade () att världssamfundet måste ta ett gemensamt ansvar för den enskildes mänskliga rättig- heter. De gamla idéerna om människans okränkbara fri- och rättig- heter fick en renässans. hade de mänskliga rättigheterna satt sina spår i några få staters författningar. De mänskliga rättig- heterna anses ha sitt ursprung i den engelska of Rights , den franska Förklaringen av människans och medborgarens rättigheter och den amerikanska självständighetsförkla- ringen . Det hade uppstått ett behov av att kunna uttrycka en världsopinion när det gäller de mänskliga rättigheterna och för de enskilda staterna ta fram en moralisk måttstock och ett gemen- samt normsystem till skydd för de mänskliga rättigheterna.40 De mänskliga rättigheterna innehåller juridiska, etiska och poli- tiska dimensioner. Att de mänskliga rättigheterna slås fast i bind- ande internationella regelverk innebär ett skydd mot godtycke och mot politiskt, religiöst eller kulturellt motiverade omtolkningar.41 Det är staten, i första hand dess regering och dess myndigheter, som har ett ansvar för att de mänskliga rättigheterna skyddas. Främ- jandet av de mänskliga rättigheterna utgör därför ett av FN:s mål, vilket framgår av FN:s stadga. Inom FN:s ram har ut- arbetats en rad dokument som behandlar mänskliga rättigheter (jfr avsnitt 3.4.1). Det första mera omfattande uttrycket för strävandena att skydda de mänskliga rättigheterna är den allmänna förklaringen om de mänsk- liga rättigheterna som antogs av i . med utvecklingen av FN:s system för att främja de mänskliga rättigheterna har regionala system vuxit fram i olika delar av världen. Dessa överenskommelser har senare under årens lopp fått efterföljare inom olika områden och i många delar av världen. I knöts staterna närmare samman genom att också skapa gemensamma institutioner. 40Danelius s. 9, prop. 1993/94:117 s. 10. 41SOU 2010:70 s. 117. inom rådet utarbetades vilken trädde i kraft . beslutade också 1961 om Stadgan om arbetstagares grundläggande sociala rättigheter (den europeiska sociala stadgan), vilken till stora delar motsvarar FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Genom Europeiska kol- och stålgemenskapen och Euro- peiska gemenskapen lades grunden till ett samarbete som fördjupats och som lett fram till bildandet av Europeiska unionen (EU). Europeiska unionens stadga om grundläggande rättig- heter har genom Lissabonfördraget blivit ett inom EU bindande dokument om mänskliga rättigheter med samma rättliga ställning som själva. Artikel 2 i fördraget om Euro- peiska unionen () föreskrivs att unionen bl.a. ska bygga på respekt för de mänskliga rättigheterna, inklusive rättigheter för personer som tillhör minoriteter. Vidare slås det fast i EU-för- draget, artikel 6.3, att de grundläggande rättigheterna, såsom de garanteras i , och som de följer av medlems- staternas gemensamma konstitutionella tradition, ska ingå i unions- rättens allmänna principer.42 De mänskliga rättigheterna anses vara universella, vilket innebär att de gäller över hela världen, oavsett land, kultur eller andra om- ständigheter. Under i fastslogs att de mänskliga rättigheterna och friheterna är odelbara och avhängiga varandra. Olika stater har emellertid sedan de ratificerat dem uttryckt kritik för att de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna ut- vecklats till ambitioner snarare än grundläggande, universella rättig- heter. Vid (FN:s) världskonferens om mänskliga rättigheter i 1993 antogs en deklaration och ett handlingspro- gram för arbetet med mänskliga rättigheter (A/CONF. 157/23, of Action, ). Där betonades staternas förpliktelse att främja respekt och skydd för alla de mänskliga rättigheterna i hela världen i enlighet med FN- stadgan och andra internationella dokument om mänskliga rättig- heter. I handlingsprogrammet slås fast att de mänskliga rättigheterna är universella och gäller för alla stater, oavsett nationella, regionala, religiösa, historiska eller kulturella skillnader samt staternas inrikes- politiska och ekonomiska system. Det slås också fast att de ekono- miska, sociala, kulturella, medborgerliga och politiska rättigheterna är ömsesidigt samverkande, odelbara och delar av samma helhet. 42 SOU 2010:70 s. 115. mänskliga rättigheterna gäller för var och en, oavsett etnisk tillhörig- het, hudfärg, kön, språk, religion, sexuell läggning, politisk uppfatt- ning eller social ställning. De slår också fast att alla människor är födda fria, är lika i värde och har samma rättigheter. I flera av de internationella överenskommelserna uppmärksammas också det sär- skilda skyddsbehov som barn och kvinnor kan ha i utsatta situationer.43 Allmänt kan sägas att regleringen av de mänskliga rättigheterna är särskilt viktig för de mest marginaliserade och utsatta människorna.44 I flera konventioner anges också under vilka omständigheter de mänskliga rättigheterna får underkastas vissa inskränkningar. Så kallade absoluta och oåterkalleliga rättigheter som t.ex. förbudet mot tortyr och förbudet mot slaveri får aldrig inskränkas. När det gäller t.ex. yttrandefrihet, religionsfrihet, föreningsfrihet och rätten till privat liv finns vissa möjligheter för en stat att inskränka dessa och då enbart i enlighet med vad som är angivet i lag och vad som anses nödvändigt. Dessutom ska dessa inskränkningar vara godtag- bara i ett demokratiskt samhälle, t.ex. för att skydda andra personers rättigheter, befolkningens hälsa eller den allmänna säkerheten. Vidare måste inskränkningarna vara proportionerliga, dvs. de får inte gå utöver vad som krävs med hänsyn till inskränkningens ändamål.45 I regeringens skrivelse Mänskliga rättigheter i svensk utrikes- politik uttalar regeringen sin syn på de mänskliga rättigheterna ur flera aspekter.46 Regeringen slog i sin skrivelse En nationell hand- lingsplan för de mänskliga rättigheterna 2006–2009 fast sitt lång- siktiga mål att säkerställa full respekt för de mänskliga rättig- heterna i Sverige.47 Rättigheternas universella och odelbara karak- tär lyfts fram och att alla stater har en skyldighet att värna alla män- niskors lika värde och rättigheter.48 Stater kan inte sålla bland sina folkrättsliga åtaganden eftersom alla mänskliga rättigheter har samma värde. Dessa principer slogs också fast vid om de mänskliga rättigheterna och bekräftades bland annat vid . Regeringen uttalar vidare att arbete för att främja och stärka de mänskliga rättigheterna omfattar alla rättigheter.49 Målet för regeringens arbete med de mänskliga rättig- och art. 24 i Konventionen om medborgerliga och politiska rättig- heter, art. 10 i konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. 44http:///files/vardforalla/paul_hunts_tal_hearingen_080213.pdf 45SOU 2010:70 s. 116. 2007/08:109 s. 5. 2005/06:95 s. 12. 2008/09 s. 8. heterna i svensk utrikespolitik är att bidra till att de rättigheter som fastslagits inom ramen för FN och andra internationella forum ska komma alla människor till del. Den svenska politiken för de mänskliga rättigheterna vilar på en fast grund av respekt för inter- nationellt överenskomna konventioner och normer. Respekt ska visas för folkrätten.50 FN är det enda världsomspännande mellanstatliga forumet för utveckling och översyn av de mänskliga rättigheterna. Som den enda legitima uttolkaren av statssamfundets gemensamma ställningstaganden är FN därmed också den främsta källan till all- mängiltig normbildning på området.51 Om en kränkning sker av de mänskliga rättigheterna är det i första hand den aktuella statens ansvar att se till att den enskilde får upprättelse. Men de mänskliga rättigheterna är en internationell angelägenhet och det är därför fullt legitimt för andra stater att framföra åsikter om och försöka påverka situationen i olika länder där rättigheterna kränks. Inom området för de mänskliga rättig- heterna är det alltså stater som har skyldigheter och individer som har rättigheter. Enskilda individer är skyldiga att under landets lagar respektera andra människors rättigheter. Enligt huvudregeln är det dock enbart stater som internationellt kan ställas till svars för kränk- ningar av de mänskliga rättigheterna. har som stat ofta varit tidigt ute med att skriva under internationella överenskommelser och på olika sätt givit uttryck för vikten av att de mänskliga rättigheterna skyddas. ska vara en tydlig röst i världen för de mänskliga rättigheterna.52 Regeringen har i skrivelsen slagit fast att ambitionerna ska höjas för att de mänskliga rättigheterna ska implementeras och efterlevas fullt ut i alla världens länder. har bl.a. lagt stor vikt vid att de materiella konventionsbestämmelserna kompletteras med bestäm- melser om ett särskilt maskineri som gör det möjligt att övervaka efterlevnaden av konventionsbestämmelserna.53 I ligger det yttersta ansvaret för att följa de internationella åtagandena om de mänskliga rättigheterna på regeringen. Regeringen har fastställt att arbetet för de mänskliga rättig- heterna ska genomsyra alla delar av utrikespolitiken; säkerhetspoli- tiken, utvecklingssamarbetet, migrationspolitiken, miljöpolitiken och handelspolitiken.54 prioriterade arbetet med de mänskliga s. 5 och 40. 53SOU 2010:70 s. 12. 2007/08:109 s. 7. rättigheterna under ordförandeskapet i ministerkom- mitté 2008 och som ordförande i . Regeringen har sagt sig vilja särskilt prioritera ett antal områden i sitt arbete för mänskliga rättigheter.55 Ett av dessa av betydelse för utredningens arbete är att värna de mänskliga rättigheterna och internationell humanitär rätt. Den humanitära rätten syftar till att lindra mänskligt lidande i krig. Rätten om krigets lagar och de mänskliga rättigheterna kompletterar varandra. Många mänskliga rättigheter gäller utan undantag även i krig, som förbudet mot tortyr. ska verka för att stärka respekten för den humanitära rätten. Tillämpningen av säkerhetsrådets resolution , som handlar om kvinnor, fred och säkerhet, är central för att skapa hållbar fred och stabilitet och för att långsiktigt stärka kvinnors roll i samhället. När kvinnor på ett jämlikt sätt deltar i krishantering, fredsbyggande och hantering av humanitära katastrofer bidrar det till demokrati och ökad respekt för de mänskliga rättigheterna som det minskar kvinnors utsatthet. 3.3.2Bara rättigheter – inga skyldigheter? Ur perspektivet mänskliga rättigheter är det centralt att rätten att åtnjuta mänskliga rättigheter inte är villkorad av att individen lever upp till sina lagstadgade skyldigheter. Alla har rätt att åtnjuta de allra flesta mänskliga rättigheter, även den som brutit mot lagen eller som befinner sig olovligen i ett annat land. Som beskrivits ovan medger dock regleringen av flera mänskliga rättigheter att staten inskränker dem genom lag, under vissa bestämda förutsättningar. Därmed kan staten, så länge dessa förutsättningar uppfylls, t.ex. lagstifta om hets mot folkgrupp utan att detta innebär en kränk- ning av yttrande- eller religionsfriheten. Alla har rätt att åtnjuta sina mänskliga rättigheter, men rättig- heterna kan inte utkrävas i ett tomrum. Den enskilde måste accep- tera det faktum att alla andra har mänskliga rättigheter som också ska respekteras. Därför kan en individ inte hävda utövandet av sina rättigheter till den grad att det negativt påverkar någon annans möjligheter att åtnjuta sina rättigheter. I den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna sägs t.ex. att var och en har plikter 55 De övriga områdena är: Demokratibyggande, stärka yttrandefriheten, att dödsstraffet av- skaffas, bekämpa tortyr, bekämpa summariska avrättningar och godtyckliga frihetsberövan- den, värna rättsstatens principer samt bekämpa diskriminering. mot samhället och att ingenting i denna förklaring får tolkas som att det innebär en rätt för en stat, en grupp eller en enskild person att ägna sig åt en verksamhet eller att utföra en handling som syftar till att omintetgöra någon av de rättigheter eller friheter som anges i förklaringen (artikel 29 och 30). En bestämmelse med förbud mot missbruk av rättigheter finns också i (artikel 17). För att de mänskliga rättigheterna ska kunna förverkligas krävs så- ledes att enskilda är medvetna om sina egna mänskliga rättigheter och att de respekterar andras rättigheter.56 3.3.3Mänskliga rättigheter och diskriminering Mänskliga rättigheter ses ibland som synonymt med likabehandling och icke-diskriminering och relateras därför ofta till ett lands lag- stiftning mot diskriminering. Denna koppling görs kanske framför allt i länder där diskriminering är det mest framträdande problemet när det gäller mänskliga rättigheter. Rätten att inte bli diskrimi- nerad är onekligen en grundläggande mänsklig rättighet samt en utgångspunkt för hur de övriga mänskliga rättigheterna ska utövas. De ska utövas utan åtskillnad av något slag, såsom på grund av kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder, sexuell läggning och ålder (principen om icke-diskriminering, se vidare avsnitt 3.4.3.3). Det finns dock skillnader mellan mänskliga rättigheter, diskri- minering och diskrimineringslagstiftning som är viktiga att upp- märksamma. En stat kan t.ex. nedprioritera eller kränka en specifik mänsklig rättighet utan att diskriminera någon. Om alla i ett land förbjuds att utöva sin religion eller saknar tillgång till domstols- prövning av sina rättigheter innebär inte detta diskriminering i sig, men väl tydliga brott mot de mänskliga rättigheterna.57 En ordning som innebär att papperslösa personer ska betala vårdavgifter som andra som bor i inte behöver betala har ansetts vara diskri- minerande.58 För att en stat ska kunna sägas efterleva de mänskliga rättig- heterna är det alltså inte tillräckligt att den behandlar alla lika, utan den måste också respektera och säkerställa de andra rättigheterna. kan ett område som vanligen inte ses som en fråga om 56SOU 2010:70 s. 118. 57SOU 2010:70 s. 120. 58http:///files/vardforalla/paul_hunts_tal_hearingen_080213.pdf. mänskliga rättigheter, såsom möjligheten att utöva en viss idrott, bli en människorättsfråga om t.ex. ett förbud att utöva sporten skulle införas på ett diskriminerande sätt, dvs. för en viss del av befolkningen utan något objektivt godtagbart skäl eller på ett sätt som inte står i proportion till ändamålet med särbehandlingen.59 3.4Rätten till hälsa och därmed sammanhängande frågor enligt internationella överenskommelser som åtagit sig att följa 3.4.1Hur rätten till hälsa regleras internationellt I avsnitten 3.1–3.3 har utredningen redogjort för bl.a. grundläg- gande folkrättsliga principer och olika internationella överenskom- melsers status och effekt och olika sätt som t.ex. Förenta Nation- erna (FN) övervakar att staterna lever upp till sina åtaganden. I detta avsnitt kommer frågan om rätten till bästa möjliga hälsa för alla som en mänsklig rättighet att analyseras närmare i syfte att försöka bedöma dels hur denna rättighet är reglerad i de inter- nationella dokumenten, dels vad åtagandena innefattar för att slut- ligen kunna ta ställning till frågan om kan anses fullt ut leva upp till sina åtaganden. I denna analys kan utredningen konstatera att regeringen uttryckligen sagt att ska vara en tydlig röst i världen för de mänskliga rättigheterna och att ambitionerna ska höjas för att de mänskliga rättigheterna ska implementeras och efterlevas fullt ut i alla världens länder.60 Varje människa har, för att kunna leva ett värdigt liv, rätt till förutsättningar för bästa möjliga hälsa.61 Rätten till hälsa betraktas som en av de grundläggande mänskliga rättigheterna och kom till uttryck i FN:s deklaration om de mänskliga rättig- heterna. Rätten till hälsa har också kommit att ingå i ett flertal viktiga konventioner, om än på lite olika sätt. Grundläggande internationella överenskommelser, konventioner m.m. som åtagit sig att följa och som är av särskild relevans för utredningens arbete är 59SOU 2010:70 s. 120. 60Se regeringens skrivelse Mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik (skr. 2007/08:109 s. 5). 61FN:s kommitté ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, Substantive issues arising in the implementation of the ICESCR, General 14, 2000, nedan General 14. Se också regeringens webbplats om mänskliga rättigheter . (1946), FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna (1948), FN:s konvention angående flyktingars rättsliga ställning (1951) (), Den europeiska sociala stadgan, 1961, reviderad 1996, FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättig- heter (, 1966), FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter (1966), FN:s konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor (1979), FN:s konvention om barnets rättigheter (1989), FN:s konvention om rättigheter för personer med funktions- nedsättning (2006), Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (1950) (Europa- konventionen), och Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (2000). Rätten till hälsa är formulerad enligt följande i några av de ovan an- givna internationella dokumenten. I FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna62 for- muleras rätten till hälsa på följande sätt: 1.Var och en har rätt till en levnadsstandard tillräcklig för den egna och familjens hälsa och välbefinnande, inklusive mat, kläder, bostad, hälso- vård samt nödvändiga sociala tjänster samt rätt till trygghet i händelse av arbetslöshet, sjukdom, invaliditet, makas eller makes död, ålderdom eller annan förlust av försörjning under omständigheter utanför hans eller hennes kontroll. 2.Mödrar och barn är berättigade till särskild omvårdnad och hjälp. Alla barn ska åtnjuta samma sociala skydd, vare sig de är födda inom eller utom äktenskapet. I FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter63 anges: 62Antagen och undertecknad i . 63New , undertecknad av . Beslut om rati- fikation , deponering av ratifikationsinstrument . Konventionen trädde i kraft , även för . (SÖ 1971:41, proposition 1971:125). 1.Konventionsstaterna erkänner rätten för var och en att åtnjuta bästa möjliga fysiska och psykiska hälsa. 2.De åtgärder som konventionsstaterna skall vidta för att till fullo till- godose denna rätt skall innefatta sådana åtgärder som är nödvändiga för att a) minska foster- och spädbarnsdödligheten och främja barnets sunda utveckling, b) förbättra alla aspekter av samhällets hälsovård och den industriella hälsovården, c) förebygga, behandla och bekämpa alla epidemiska och endemiska sjuk- domar, yrkessjukdomar och andra sjukdomar, samt d) skapa förutsättningar som tillförsäkrar alla läkarvård och sjukhusvård i händelse av sjukdom. I FN:s konvention om barnets rättigheter64 () an- ges: 1.Konventionsstaterna erkänner barnets rätt att åtnjuta bästa uppnåe- liga hälsa och rätt till sjukvård och rehabilitering. Konventionsstaterna skall sträva efter att säkerställa att inget barn är berövat sin rätt att ha tillgång till sådan hälso- och sjukvård. 2.Konventionsstaterna skall sträva efter att till fullo förverkliga denna rätt och skall särskilt vidta lämpliga åtgärder för att, (a ) minska spädbarns- och barnadödligheten; (b) säkerställa att alla barn tillhandahålls nödvändig sjukvård och hälso- vård med tonvikt på utveckling av primärhälsovården; (c) bekämpa sjukdom och undernäring, däri inbegripet åtgärder inom ramen för primärhälsovården, genom bl a utnyttjande av lätt tillgänglig teknik och genom att tillhandahålla näringsrika livsmedel i tillräcklig omfattning och rent dricksvatten, med beaktande av de faror och risker som miljöförstöring innebär; (d) säkerställa tillfredsställande hälsovård för mödrar före och efter förlossningen; (e) säkerställa att alla grupper i samhället, särskilt föräldrar och barn, får information om och har tillgång till undervisning om barnhälsovård och näringslära, fördelarna med amning, hygien och ren miljö och före- byggande av olycksfall samt får stöd vid användning av sådana grund- läggande kunskaper: (f) utveckla förebyggande hälsovård, föräldrarådgivning samt under- visning om och hjälp i familjeplaneringsfrågor. 3.Konventionsstaterna skall vidta alla effektiva och lämpliga åtgärder i syfte att avskaffa traditionella sedvänjor som är skadliga för barns hälsa. 4.Konventionsstaterna åtar sig att främja och uppmuntra internatio- nellt samarbete i syfte att gradvis uppnå det fulla förverkligandet av 64 Antagen , ratificerad , prop. 1989/90:107 (SÖ 1990:20). den rätt som erkänns i denna artikel. Särskild hänsyn ska härvid tas till utvecklingsländernas behov. Den europeiska sociala stadgan65 anger följande i fråga om rätten till hälsa: Artikel 11 – Rätt till skydd för den enskildes hälsa För att trygga den enskildes rätt till skydd för sin hälsa åtar sig parterna att, antingen direkt eller i samarbete med offentliga eller privata orga- nisationer, vidta de åtgärder som är nödvändiga bl.a. för 1.att så långt som möjligt undanröja orsakerna till ohälsa, 2.att lämna råd och upplysningar för befrämjande av god hälsa och uppmuntran till personligt ansvarstagande i hälsofrågor, 3.att så långt som möjligt förebygga uppkomsten av epidemier, folk- sjukdomar och andra sjukdomar samt olycksfall. antog Europeiska unionens råd direktiv /9/EG om miniminormer för mottagande av asylsökande i medlemsstaterna (mottagandedirektivet). Det bör framhållas att direk- tivet enbart är tillämpligt på asylsökande.