sou · GZB368 · 2011-10-21 00:00:00 — 12.4Särskilt om vissa system och funktioner m.m. 12.4.1Krav på system för internkontroll Utredningens förslag: Ett försäkringsföretag ska ha ett system för internkontroll. Systemet för internkontroll ska minst omfatta förvaltnings- och redovisningsmetoder, ramar för internkontrollen och lämp- liga rapporteringsrutiner. Skäl för utredningens förslag: Av artikel 46.1 i Solvens II-direkti- vet framgår att ett försäkringsföretag ska ha ett effektivt system för internkontroll och vad systemet för internkontroll minst ska omfatta. Av artikel 50.1 framgår att kommissionen ska anta genomföran- deåtgärder i fråga om ett försäkringsföretags system för intern- kontroll. Det grundläggande kravet på att varje försäkringsföretag ska ha ett system för internkontroll och vad ett sådant system minst ska innehålla bör framgå av lagtexten. I systemet ska det enligt artikel 46.1 även finnas en funktion för regelefterlevnad. Närmare om vilka uppgifter den funktionen har framgår i en egen bestämmelse, se avsnitt 12.4.2. Kravet i artikel 46.1 på förekomsten av en funk- tion för regelefterlevnad bör enligt utredningen komma till uttryck tillsammans med bestämmandet av funktionens uppgifter. Att den aktuella funktionen ingår i systemet för internkontroll behöver inte uttryckas särskilt, jämför kraven på en aktuariefunktion i avsnitt 12.4.4. Enligt utredningens mening behöver inte heller kravet på att det nu aktuella systemet ska vara effektivt uttryckligen framgå av lag- texten. Utredningen bedömer att kravet på effektivitet i systemet är självklart. Utredningens förslag: Ett försäkringsföretag ska ha en funk- tion för regelefterlevnad. Funktionen för regelefterlevnad ska minst 1.rapportera till styrelsen i fråga om efterlevnaden av: a)reglerna i denna lag och föreskrifter som har meddelats med stöd av denna lag, b)EU-förordningen och andra föreskrifter som har medde- lats av Europeiska kommissionen med anledning av Europapar- lamentets och rådets direktiv /138/EG av om upptagande och utövande av försäkrings- och återför- säkringsverksamhet, och c)de riktlinjer och rekommendationer som har meddelats med anledning av det direktivet av Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten, och, om företaget har inrättat en sekundäretablering inom EES, den behöriga myndigheten i det landet, 2.lämna råd till företagets styrelse om förebyggande av bristande efterlevnad av bestämmelser enligt 1, 3.bedöma konsekvenserna av förändringar i bestämmelser enligt 1, och 4.identifiera och bedöma risker för bristande regelefterlev- Skäl för utredningens förslag: Av artikel 46.1 i Solvens II-direkti- vet framgår att systemet för internkontroll bl.a. ska omfatta en funktion för regelefterlevnad, se avsnitt 12.4.1. Av artikel 46.2 framgår att funktionen för regelefterlevnad bland annat ska innefatta rådgivning till styrelsen i fråga om efterlevnaden av lagar och andra författningar som antas till följd av direktivet. Enligt artikeln ska funktionen också bedöma de möjliga konse- kvenserna av förändringar av de rättsliga ramarna för det berörda företagets verksamheter och påvisande och bedömning av risker för bristande regelefterlevnad. Den rådgivning som funktionen ska utföra enligt direktivet bör enligt utredningens mening uttryckas som ett krav på att funktionen dels ska rapportera till styrelsen i de aktuella frågorna, dels ska lämna råd till förebyggande av bristande efterlevnad. Av artikel 50.1 framgår avslutningsvis att kommissio- nen ska anta genomförandeåtgärder i fråga om ett försäkringsföre- tags funktion för regelefterlevnad. Det finns inga uttryckliga krav i lag på att försäkringsfö- retag ska ha en regelefterlevnadsfunktion (se dock Finansinspek- tionens allmänna råd om styrning och kontroll av finansiella före- tag, FFFS 2005:1). Bestämmelsen i direktivet om vad funktionen för regelefterlev- nad ska innefatta medför att funktionen ges ett relativt omfattande ansvarsområde. För att funktionen ska fungera på ett så ändamåls- enligt sätt som möjligt krävs dock enligt utredningens mening ett beaktande av alla s.k. regleringsnivåer. Enligt utredningens finns det därför såväl anledning som möjlighet att bestämma kraven på funktionens minsta ansvarsområde till att inte bara avse lagar och andra författningar som antas till följd av direktivet, utan även innefatta efterlevnaden av de kompletterande bestämmelser som uppställs i FRL och i föreskrifter som har meddelats med stöd i den lagen. Funktionens ansvarsområde bör enligt utredningens mening emellertid även inbegripa EU-förordningen och andra föreskrifter som Europeiska kommissionen har meddelat med anledning av samt de riktlinjer och rekommendationer som har meddelats med anledning av det direktivet av en myndighet som svarar för tillsyn över det enskilda företaget. Det bör understrykas att utredningens förslag till lagtext inte är avsett att hindra företag från att ha en sådan regelefterlevnadsfunktion som, utöver det minimikrav som föreslås gälla enligt lagtexten, också ansvarar för regelefterlevnadsfrågor som är kopplade till andra regelområden. I förhållande till de uppgifter som ofta utförs av en s.k. compliancefunktion i ett försäkringsföretag kan genomförandet av direktivets bestämmelser och den komplettering av dessa som utredningen föreslår innebära ett väsentligt utökat ansvarsområde. De nya kraven medför bl.a. att regelefterlevnadsfunktionen, utöver de uppgifter som traditionellt har utförts av en compliancefunk- tion, t.ex. har att bedöma om företagets bedömningar av uppfyllan- det av kapitalkrav har skett på ett riktigt sätt. Den nu aktuella funktionens ansvarsområde kan även innebära behov av förändr- ingar i mer traditionella fördelningar av arbetsuppgifter och roller inom ett försäkringsföretag. Att företagen emellertid bör ha frihet att utforma sin organisation och välja beteckningar på sina funktio- ner framgår i avsnitt 12.2.1. Enligt direktivet ska funktionen ge råd till styrelsen, men vem som ska vara mottagare av funktionens bedömningar av konse- kvenser och risker framgår inte av direktivet. Utredningen bedö- mer dock att frågan kommer att regleras i kommissionens genom- förandebestämmelser. 12.4.3Krav på funktion för internrevision m.m. Utredningens förslag: Ett försäkringsföretag ska ha en funk- tion för internrevision. Funktionen för internrevision ska minst 1.utvärdera systemet för internkontroll, 2.utvärdera andra aspekter av företagsstyrningssystemet, och 3.rapportera resultat och lämna rekommendationer efter utvärdering enligt 1 och 2 till företagets styrelse. Funktionen för internrevision ska utföra sina uppgifter med iakttagande av opartiskhet och vara oberoende från den verk- samhet som funktionen utvärderar. Styrelsen i företaget ska utse den som svarar för företagets funktion för internrevision. Skäl för utredningens förslag: Av artikel 47.1 första stycket i Solvens II-direktivet framgår att försäkringsföretag ska inrätta en effektiv internrevisionsfunktion. Denna funktion ska enligt artikel 47.1 andra stycket också utvärdera hur lämpligt och effektivt systemet för internkontroll är samt andra aspekter av företagsstyr- ningssystemet. Enligt artikel 47.2 ska internrevisionen verka objektivt och oberoende i förhållande till de operativa funktio- nerna. Av artikel 47.3 framgår att funktionen ska rapportera resultat och rekommendationer till styrelsen, som i sin tur ska besluta om vilka åtgärder som ska vidtas, och tillse att åtgärderna genomförs. Av artikel 50.1 framgår avslutningsvis att kommissio- nen ska anta genomförandeåtgärder i fråga om ett försäkringsföre- tags funktion för internrevision. Utredningen uppfattar artikel 47 på det sättet att funktionen för internrevision ska vara oberoende från den operativa verksamheten. Detta är den enda funktion som enligt uttryckliga skrivningar i direktivet ska vara oberoende, och enligt utredningen måste detta krav på oberoende framgå av lagtexten. direkt till styrelsen och det får anses ingå i styrelsens ansvar att dels fatta beslut om nödvändiga åtgärder, dels tillse att dessa åtgärder kommer till utförande, utan att detta uttryckligen behöver framgå av bestämmelsen om funktionen för internrevision. Kravet på funktionens oberoende bör enligt utredningen även innebära att den som svarar för funktionen för internrevision, i lik- het med den ordning som gäller för utseende av företagets verk- ställande direktör, ska utses av företagets styrelse. Med uttrycket den som svarar för avses här den person som företaget anser vara den mest centrala företrädaren för funktionen, se avsnitt 12.2.8. Enligt utredningen bör kravet i artikel 47.2 på funktionen att verka objektivt, vid genomförande i svensk rätt ersättas med ter- men opartiskt (se 9 kap. 6 b § ABL). Någon skillnad i sak är inte avsedd. Enligt utredningen är det för svenskt vidkommande själv- klart att den utvärdering av systemen för internkontroll och före- tagsstyrning som funktionen har att utföra ska innefatta en bedömning av dess lämplighet och effektivitet. Detta närmare innehåll i den aktuella utvärderingen behöver således enligt utred- ningens mening inte uttryckligen framgå av lagtexten. Det bör anmärkas att utredningens förslag till lagtext inte är avsett att hindra företag från att ha en funktion för internrevision som har vidare uppgifter än det minimikrav som föreslås gälla enligt lagtexten. Enligt utredningens mening behöver avslutningsvis inte heller kravet på att den nu aktuella funktionen ska vara effektiv uttryckli- gen framgå av lagtexten. Utredningen bedömer att kravet på effek- tivitet i funktionen är självklart. EU-förordningen innehåller närmare krav på funktionen för internrevision, vilket bör framgå av lagtexten. Utredningens förslag: Ett försäkringsföretag ska ha en aktua- riefunktion. 1. samordna och svara för kvaliteten i de försäkringstekniska beräkningarna och utredningarna, Krav på företagsstyrning SOU 2011:68 2. bistå styrelsen och på eget initiativ rapportera till den i frå- gor som rör metoder, beräkningar och bedömningar av a) de försäkringstekniska avsättningarna, b) värderingen av försäkringsriskerna, och c) återförsäkringsskydd och andra riskreduceringstekniker, samt 3. bidra till företagets riskhanteringssystem. Den som ska utföra uppgifter i aktuariefunktionen ska ha till- räckliga insikter och erfarenheter av funktionens uppgifter. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om kompetenskrav för den som ska utföra uppgifter i aktuariefunktionen. Skäl för utredningens förslag: Av artikel 48.1 i Solvens II-direkti- vet framgår att ett försäkringsföretag ska ha en effektiv aktuarie- funktion, och vilka uppgifter som denna funktion ska utföra. Av artikel 50.1 framgår att kommissionen ska anta genomförande- åtgärder i fråga om ett försäkringsföretags aktuariefunktion. Den mycket detaljerade uppräkning av uppgifter som finns när det gäller aktuariefunktionen saknar motsvarighet när det gäller de övriga obligatoriska funktionerna, möjligen med undantag för risk- hanteringsfunktionen där direktivet också innehåller en relativt detaljerad beskrivning. Den detaljerade uppräkningen av uppgifter för aktuariefunktionen bör enligt utredningen ses i ljuset av att det i många EU-länder inte har funnits något krav på aktua- rie. I har det funnits krav på aktuarie, och aktuarierna har av tradition en särställning i de svenska försäk- ringsföretagen. Enligt den nuvarande regleringen i 5 kap. 14 § FRL ska de försäkringstekniska utredningarna och beräkningarna utfö- ras under överinseende av en eller flera aktuarier. Utredningen anser att den detaljerade uppräkningen i direktivet kan uttryckas betydligt mer kärnfullt, utan att det sakliga innehållet i bestämmelsen ändras. Med en mer kärnfull uppräkning skapas dessutom en mer balanserad lagreglering av de olika funktioner som ska finnas i ett försäkringsföretag. I enlighet med utredning- ens utgångspunkter vid genomförandet av bestämmelserna om kra- ven på företagsstyrning bör lagtexten vara neutral i fråga om organisationsstrukturer och hierarkier, se avsnitt 12.2.1. Utredningen har övervägt om det utökade ansvarsområdet bör medföra en justering av bestämmelsen i nuvarande 14 kap. 10 § FRL om en eller flera av förordnade aktuarier, men föreslår inte någon sådan justering. Skälet till att någon justering inte föreslås är att aktuariefunktionens utökade ansvar till stor del kan hänföras till mer företagsinterna frågor. Enligt utredningens mening behöver kravet på att den nu aktu- ella funktionen ska vara effektiv inte uttryckligen framgå av lag- texten. Utredningen bedömer att kravet på effektivitet i funktionen är självklart. I sammanhanget bör anmärkas att det ansvar som kommer till uttryck i bestämmelsen dels ger uttryck för ett minimiansvar, dels riktar sig till aktuariefunktionen som sådan, och inte till de enskilda aktuarierna i ett företag. En innebörd av det nu angivna är att ett företag är oförhindrat att använda aktuariers kompetens även på andra områden än inom aktuariefunktionen. Att ett företag inte heller bör vara skyldigt att använda beteckningen aktuariefunktio- nen behandlas i avsnitt 12.2.1. Närmare bestämmelser om aktuariefunktionen finns i EU-för- ordningen, vilket bör framgå av lagtexten. I likhet med vad som är fallet enligt gällande rätt föreslår utred- ningen att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om kompetenskrav för den som ska utföra uppgifter i aktuariefunktionen. 12.4.5Aktuariens roll och skadeståndsfrågan Utredningens bedömning: Det bör inte införas någon särre- glering kring skadeståndsansvar för personer som utför uppgif- ter inom ramen för en aktuariefunktion. Skäl för utredningens bedömning: I 16 kap. 1 § i den nu upphävda lagen (1982:713) om försäkringsrörelse fanns en bestämmelse om att en aktuarie var skadeståndsansvarig vid skada till följd av upp- såtligt agerande eller i anledning av oaktsamhet. Skadeståndsansva- ret togs bort när den nya försäkringsrörelselagen infördes. Av förarbetena (prop. 2009/10:246 s. 246) framgår att aktuariens roll förändras i och med Solvens II-direktivet, och att någon mer ingå- ende översyn av denna därför inte gjordes vid det tillfället. utredningsdirektivet 2010:14 s. 14 framgår att utredningen närmare ska utreda aktuariens roll och om den nya ställningen för aktuarien bör föranleda någon ändring av reglerna om skadeståndsansvar i nationell lagstiftning. På sätt som anfördes vid det tidigare skadeståndsansvarets slo- pande (prop. 2009/10:246 s. 246 och 274 f) har aktuarien en viktig funktion inom ramen för försäkringsföretagens interna styrning och kontroll. Någon egentlig förändring i denna del inträder enligt utredningens mening inte genom direktivet. Som angivits ovan lämnas en mycket detaljerad uppräkning i direktivet av uppgifter för aktuariefunktionen, en uppräkning som saknar motsvarighet när det gäller de övriga obligatoriska funktionerna, möjligen med undantag för riskhanteringsfunktionen. Den betydande mängden av uppgifter och den stora betydelsen av dess korrekta utförande kan anses tala för ett återinförande av ett särskilt skadeståndsansvar för personer inom aktuariefunktionen. Enligt utredningens mening talar övervägande skäl emellertid för att inte behandla personer inom aktuariefunktionen på annat sätt än de personer som inom exempelvis andra obligatoriska funk- tioner, har att utföra uppgifter som, om de utförs på ett bristande sätt, kan skada företaget i samma omfattning. Utredningen anser istället att det egentliga ansvaret för ett försäkringsföretags rörelse bör ligga på styrelsen och den verkställande direktören, även i frå- gor som kan hänföras till skadestånd. Det bör därför inte införas någon särreglering kring skadeståndsansvar för personer som utför uppgifter inom ramen för en aktuariefunktion. Utredningens förslag: Ett avtal om utförande av ett försäk- ringsföretags rörelse mellan företaget och annan (uppdragsavtal) får inte avse kritiska eller viktiga operativa funktioner eller verk- samheter om det leder till att 1.kvaliteten i företagsstyrningssystemet försämras väsentligt, 2.den operativa risken i företaget ökar väsentligt, 3.Finansinspektionen möjlighet att utöva tillsyn försämras, 4.försäkringstagarnas möjlighet till tillfredsställande service begränsas. Om ett försäkringsföretag avser att ingå ett uppdragsavtal beträffande kritiska eller viktiga operativa funktioner eller verk- samheter ska företaget innan avtalet ingås anmäla detta till . Anmälan till ska också ske vid senare inträffade väsentliga förändringar inom de funktioner eller verk- samheter som avses i andra stycket. Skäl för utredningens förslag: Av artikel 49.1 i Solvens II-direkti- vet framgår att ett försäkringsföretag kan välja att ingå uppdrags- avtal avseende alla funktioner och försäkringsverksamheter, men att företaget alltjämt, trots avtalet, har det fulla ansvaret för att företaget uppfyller sina förpliktelser enligt direktivet. Av artikel 49.2 framgår emellertid att möjligheten att ingå uppdragsavtal är begränsad när det är fråga om kritiska eller viktiga operativa funk- tioner eller verksamheter. Sådana uppdragsavtal får inte ingås om det leder till väsentliga försämringar av kvaliteten i företagsstyr- ningssystemet, en otillbörlig ökning av den operativa risken, för- sämringar av tillsynsmyndigheternas möjligheter att utöva tillsyn eller om hinder skapas för att fortlöpande ge försäkringstagarna en tillfredsställande service. I artikel 49.3 finns vissa bestämmelser om företagens anmälningsskyldighet. Av artikel 50.1 framgår avslut- ningsvis att kommissionen ska anta genomförandeåtgärder i fråga om ett försäkringsföretags utläggning av verksamhet genom upp- dragsavtal. Det finns inte någon reglering i lag om uppdragsavtal för försäkringsföretag. Exempel finns dock i lagar på det finansiella området i övrigt, t.ex. i lagen (2004:46) om investeringsfonder. Bestämmelserna i den lagen är emellertid mer långtgående än bestämmelserna i direktivet, och kan därför inte tjäna som förebild för den nu aktuella regleringen på försäkringsområdet. Enligt den föreslagna lagbestämmelsen ska inte fatta något beslut i samband med ett företags anmälan av upp- dragsavtal. Regleringen bygger istället på att har en skyldighet att vidta åtgärder om inom ramen för sin tillsyn anser att den planerade utläggningen strider mot bestämmelserna om uppdragsavtal. Det bör särskilt framhållas att enligt utredningens mening är oförhindrad att ingripa även efter det att det aktuella avtalet har ingåtts. Något krav på att måste agera från mottagandet av ett företags anmälan om sin avsikt att ingå ett upp- dragsavtal finns således inte. I den praktiska hanteringen riskerar det ovanstående att leda till oklarheter eller oönskade effekter. Utredningen anser mot denna bakgrund att bestämmelsen i direktivet bör uppfattas som att ska underrättas i så god tid innan ett uppdrags- avtal ingås att har en i vart fall teoretisk möj- lighet att reagera om den operativa risken ökar i otillbörlig omfatt- ning, kvalitén försämras väsentligt, möjligheten till tillsyn försäm- ras eller om försäkringstagarnas möjlighet till en tillfredsställande service begränsas. Om någon av dessa punkter är uppfyllda bör enligt utredningens bedömning kunna meddela företaget detta exempelvis genom ett föreläggande med innebörd att företaget inte kan ingå uppdragsavtalet utan risk för ingripande. Vid fall av ett nystartat försäkringsföretag som redan från bör- jan avser att uppdra åt annan att utföra kritiska eller viktiga opera- tiva funktioner eller verksamheter framstår det enligt utredningens mening som självklart att en bedömning av lämpligheten även i dessa avseende ingår som en del i prövningen av om tillstånd att driva försäkringsrörelse ska ges. Något behov av särskild reglering för att hantera dessa företags möjligheter till ingående av uppdrags- avtal finns därför inte enligt utredningens mening. Närmare bestämmelser om utläggning av verksamhet finns i EU-förordningen, vilket bör framgå av lagtexten. Särskilt om proportionalitetsprincipen och uppdragsavtal För vissa av artiklarna i Solvens II-direktivet om krav på rörel- sen finns det förslag till relativt detaljerade bestämmelser på nivå 2. Det kan dessutom antas komma att meddelas detaljerade bestäm- melser även på lägre nivå. Sammantaget kommer försäkringsföreta- gen alltså att behöva förhålla sig till ett stort antal bestämmelser på olika nivåer och med varierande detaljeringsgrad. Utredningens bedömning är att proportionalitetsprincipen kommer ha stor prak- tisk betydelse på det nu aktuella området. I ett företag med komplexa risker kan det enligt utredningens mening komma att krävas stora personella och materiella resurser för att exempelvis uppfylla kraven på funktionen för riskhantering, medan det i ett litet företag med enkla risker kanske kan räcka med en person och mindre komplicerade stödsystem för att upp- fylla kraven. Utredningen anser att möjligheten för ett försäkringsföretag att använda sig av uppdragsavtal är ett tydligt exempel på en åtgärd som kan vidtas för att begränsa den personella omfattningen i den egna verksamheten. Ett litet försäkringsföretag med en mindre komplex verksamhet bör som exempel kunna ingå uppdragsavtal avseende alla funktio- ner som företaget måste ha enligt lagen. Det är dock viktigt att betona att det yttersta ansvaret för all verksamhet som läggs ut på annan alltid ligger kvar hos det företag som lägger ut verksamheten. Detta ansvar bör enligt utredningen innebära att även ett litet för- säkringsföretag måste ha tillräckliga förutsättningar för att fortlö- pande kunna förvissa sig dels om att den som utför den utlagda verksamheten är lämplig för uppgiften, dels att verksamheten full- görs på ett tillfredsställande sätt. 12.4.7Villkor om tillsyn i uppdragsavtal Utredningens förslag: Ett försäkringsföretag som uppdrar åt annan att svara för en funktion eller utföra verksamhet som ingår i försäkringsföretagets försäkringsrörelse ska genom avtal vidta de åtgärder som krävs för att garantera att tjänsteleveran- tören är skyldig att 1.samarbeta med försäkringsföretagets tillsynsmyndigheter när det gäller de funktioner eller verksamheter som omfattas av uppdragsavtalet, 2.ge försäkringsföretaget, dess revisorer och tillsynsmyndig- heter tillgång till uppgifter som rör de funktioner eller verksam- heter som omfattas av uppdragsavtalet, och 3.ge tillsynsmyndigheterna faktiskt tillträde till leverantö- rens lokaler. Skäl för utredningens förslag: Enligt bestämmelserna i artikel 38 i Solvens II-direktivet ska ett försäkringsföretag som har uppdragit åt annan (en tjänsteleverantör) att svara för en funktion eller utföra viss verksamhet garantera ett antal närmare angivna villkor. Av artikel 38.1 a) framgår att tjänsteleverantören ska samarbeta med försäkringsföretagets tillsynsmyndigheter avseende de funk- tioner och verksamheter som omfattas av ett uppdragsavtal. Av artikel 38.1 b) framgår att försäkringsföretaget, dess revisor och tillsynsmyndigheterna ska ha faktisk tillgång till uppgifter som rör de funktioner eller verksamheter som omfattas av uppdragsav- talet. Enligt artikel 38.1 c) ska tillsynsmyndigheterna därutöver ha faktiskt tillträde till tjänsteleverantörens lokaler och kunna utöva denna rättighet. Bestämmelserna i artikel 38.1 har ingen motsvarighet i äldre direktiv och ska enligt utredningen genomföras i lag, dock med relativt omfattande språkliga justeringar för att bättre följa den tra- ditionella utformningen av svensk lagtext. Någon skillnad i sak är således inte avsedd. Om en försäkringsgivare – trots solvensregleringen – skulle för- sättas i konkurs avses försäkringstagarnas och andra ersättnings- berättigades anspråk främst tryggas genom deras särskilda för- månsrätt i de s.k. skuldtäckningstillgångarna.