sou · GZB318 · 2011-03-02 00:00:00 — Det kan gälla fall i samband med provning av t.ex. bränslekapsling eller reaktordelar då mycket små mängder avfall bildas, eller sekundär- avfall (filtermassor m.m.) som bildas vid behandling i anläggningar i . Undantag som strider mot det svenska avfallsprogrammet får inte medges. Däri ligger dels att det använda kärnbränslet eller kärnavfallet måste vara av ett slag som kan hanteras inom ramarna för det svenska programmet, dels att undantaget ska avse mycket begränsade mängder. 12 kap. 10 § Paragrafen är ny och innebär att det krävs ett särskilt tillstånd för att få slutförvara radioaktivt avfall som uppkommit i i ett annat land. Tillstånd bör ges med stor restriktivitet och endast medges i de fall där slutförvaring i ett annat land bedöms som klart mer lämpligt ur strålsäkerhetssynpunkt och det föreligger ett avtal mellan och det land vari slutförvaring ska ske. 12 kap. 11 § Paragrafen motsvaras av 5 b § kärntekniklagen som trädde . 12 kap. 12 § Paragrafen motsvaras av 20 a § strålskyddslagen men omfattar nu uttryckligen även använt kärnbränsle. 12 kap. 13 § Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om vilka nya anlägg- ningar för verksamhet med strålning och övriga tillståndsansök- ningar som miljödomstolen ska pröva. Det handlar om större anläggningar såsom kärnreaktorer, anläggningar för slutförvaring och bearbetning av radioaktivt avfall om den totala mängden radioaktivitet överstiger en viss gräns samt vissa större accelera- torer och liknande. Miljödomstolen ska inte bara pröva ansökningar om nya anlägg- ningar utan också ansökningar om höjning av högsta tillåtna effekt i en kärnkraftsreaktor och avveckling av reaktorer. En annan principiellt viktig frågeställning som domstolen ska pröva gäller frågan om ändring av en innehavare till en anläggning för kärn- teknisk verksamhet. Om en anläggning ska byta innehavare torde den gamla innehavaren vilja bli befriad sina skyldigheter enligt 12 kap. 23 § genom att överlåta dem till den som ansöker om att bli ny innehavare. Att byta innehavare till en anläggning torde endast kunna ske om den som ska ta över anläggningen bedöms kunna fullgöra dessa skyldigheter i enlighet med de krav som ställs enligt Dessa prövningar görs vanligtvis samtidig. Se även kommentarerna till 24 §. 12 kap. 16 § Paragrafen motsvaras av 8 a § kärntekniklagen. Bestämmelsen innebär att regeringen bemyndigats att meddela föreskrifter om att tillstånd till verksamhet med strålning ska förenas med de villkor som behövs för att säkerställa det ansvar och de skyldigheter som följer av lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. Om ett tillstånd har förenats med villkor får tillsynsmyndig- heten en möjlighet att meddela de förelägganden och förbud som behövs, och ytterst att stoppa driften av en anläggning om inne- havaren till denna inte uppfyller sina skyldigheter. 12 kap. 17 § Paragrafen motsvaras av 8 § kärntekniklagen och 26 § strålskydds- lagen och innehåller bestämmelser om att den myndighet som regeringen bestämmer under ett tillstånds giltighetstid får meddela de villkor som krävs med hänsyn till strålsäkerheten. Rätten att uppställa villkor under ett tillstånds giltighetstid har sin grund i de syften som lagstiftningen avser att tillvarata. Villkor meddelas i samband med tillståndsprövningen men i vissa brådskande situationer kan det finnas anledning med hänsyn till strålsäkerheten att tillsynsmyndigheten ska kunna utfärda ytter- ligare villkor under tillståndets giltighetstid utan att behöva ansöka om detta i miljödomstolen. Utfärdade villkor får dock inte ha någon väsentlig inverkan på den dom eller beslut som miljödom- stolen meddelat. Om ett tillstånds giltighetstid har gått ut eller om tillståndet har återkallats men skyldigheterna enligt 12 kap. 23 § kvarstår, kan det ändå finnas behov av att kunna utfärda villkor eftersom den tidigare tillståndshavaren fortfarande har att fullgöra sina skyldigheter. Genom bestämmelsen klargörs att tillsynsmyndigheten har befo- genhet att utfärda villkor gentemot en verksamhetsutövare som av olika anledningar inte längre har kvar något tillstånd. 12 kap. 18 § Bestämmelsen är ny och innebär att principen om berättigande, som är en av den internationella tre huvudprinciper, fastställs direkt i svensk lag och inte enbart genom föreskrifter. Innebörden av bestäm- melsen är att ingen onödig strålning tillåts, varför nyttan med strålningen måste vara större än olägenheterna. Övriga två huvud- principer framgår av 19 och 20 §§. 12 kap. 19 § Bestämmelsen är ny och innehåller ytterligare en grundläggande strålskyddsprincip. För att strålskyddet ska anses vara på en acceptabel nivå är optimering en av de principer som måste vara uppfylld. Den som bedriver verksamhet med strålning har ett ansvar för såväl de som sysselsätts i verksamheten som utom- stående. 12 kap. 20 § Den tredje och sista internationella strålskyddsprincipen handlar om dosgränser (jfr. kommentaren till 18 §). För personal i verk- samhet med strålning och allmänhet syftar dosgränser till att säkerställa att ingen enskild person utsätts för någon oacceptabel stråldos. 12 kap. 21 § Paragrafen motsvaras huvudsakligen av 4 § kärntekniklagen och 6 § strålskyddslagen. Av bestämmelsen framgår vilka åtgärder som ska vidtas av den som har tillstånd eller godkännande att bedriva verksamhet med strålning. Det handlar om såväl säkerhets- som strålskyddsåtgärder inte enbart av teknisk natur utan även administrativa, organisato- riska och personella åtgärder. Punkten 5 är ny och innebär att alla som i verksamheten hante- rar fissilt material är skyldiga att vidta åtgärder för att förhindra uppkomsten av oavsiktlig kriticitet. 12 kap. 22 § Paragrafens första stycke motsvaras huvudsakligen av 10 § andra stycket kärntekniklagen. Bestämmelsen innebär att den som bedriver verksamhet med strålning är skyldig att på eget initiativ underrätta tillsynsmyndig- heten om allt som har betydelse för att strålsäkerheten ska kunna upprätthållas. I andra stycket införs en ny bestämmelse om att den som har tillstånd till en kärnkraftsreaktor ska se till att tillsynsmyndigheten genom direktåtkomst får tillgång till driftdata från reaktorn vid en haverisituation eller annan allvarlig störning som kan förorsaka skadlig verkan av strålning. Med direktåtkomst avses att data överförs i realtid. Bestämmelsen införs eftersom det inför en eventuell haverisituation är av yttersta vikt att den information som överförs från den aktuella anläggningen till tillsynsmyndigheten är snabb och korrekt. Genom krav på automatisk överföring av viktig anläggningsdata kan myndigheten överblicka anlägg- ningens status och göra egna prognoser och konsekvensbedöm- ningar. Detaljerade bestämmelser om vilka typer av uppgifter som ska omfattas av bestämmelsen och relevanta tekniska lösningar bör bestämmas av tillsynsmyndigheten genom föreskrifter. 12 kap. 23 § Paragrafen motsvaras huvudsakligen av 10 § första stycket punkt två kärntekniklagen och 13 och 14 §§ strålskyddslagen. Verksamhet med strålning är förknippad med ett antal långt- gående skyldigheter som gäller hantering och omhändertagande av i verksamheten uppkommet radioaktivt avfall och tekniska anord- ningar som vid behov måste slutförvaras eller omhändertas på ett adekvat sätt. De krav som ställs på omhändertagandet av använt kärnbränsle och annat radioaktivt avfall måste med nödvändighet vara mycket långtgående med hänsyn till strålsäkerheten. I andra punkten klargörs att skyldigheten att avveckla anlägg- ningar kvarstår till dess att verksamheten vid anläggningen har upphört och allt använt kärnbränsle och övrigt radioaktivt avfall antingen har omhändertagits på ett säkert sätt eller placerats i ett slutförvar som slutligt förslutits. Det innebär att avfallet inte i alla situationer ovillkorligen måste vara placerat i ett slutligt förslutet slutförvar för att skyldigheterna ska anses fullgjorda. Se även kommentaren till 24 §. Punkten 3 gäller bland annat kasserade strålkällor. Om en strålkälla har tjänat ut och innehavaren vill göra sig av med den, så utgör den radioaktivt avfall i verksamheten och omfattas av paragrafens bestämmelser. Paragrafens andra stycke innebär ett undantag från kravet i första stycket för de fall då det finns möjlighet att lämna avfall till en producent som är skyldig att ta hand om detta. Kravet i första stycket kvarstår dock till dess avfallet överlämnas. Producenten, som ju också bedriver verksamhet med strålning, är skyldig att ta hand om avfallet och följa de föreskrifter som meddelas med stöd av paragrafen liksom de bestämmelser om hantering av avfallet som finns i 15 kap. . 12 kap. 24 § Paragrafen motsvaras huvudsakligen av 14 § kärntekniklagen. Paragrafen innehåller bestämmelser om att skyldigheterna enligt 23 § kvarstår till dess att de fullgjorts i fall då bl.a. ett tillstånd återkallas eller ett tillstånds giltighetstid går ut. Det bör vara möjligt att befria en tillståndshavare från skyldig- heterna enligt 23 § om tillståndshavaren har placerat allt sitt radioaktiva avfall i ett slutförvar. Som en förutsättning för befrielse bör gälla att de deponeringstunnlar där avfallet är placerat har förslutits permanent, även om slutförvaret i sin helhet inte är slutligt förslutet. På så vis öppnas en möjlighet för tillståndshavare att bli befriade från sina skyldigheter utan de måste avvakta en slutlig förslutning. Det gäller framför allt tillståndshavare som avvecklat och rivit sina anläggningar långt innan slutförvaret beräk- nas kunna förslutas slutligt. Detta innebär i princip att tillstånds- havaren överlåter sina skyldigheter till en annan tillståndshavare som bedriver verksamhet med strålning och som har kunskaper och kapacitet i övrigt att ta på sig skyldigheterna. ska som tillsynsmyndighet säker- ställa syftet med strålsäkerheten enligt och föreskrifter om strålsäkerheten som meddelats med stöd av balken. Det är således som ska bedöma om en verk- samhetsutövare har fullgjort sina skyldigheter enligt 23 § . Det är därför också naturligt att det är som beslutar om befrielse från skyldigheterna I andra stycket införs en ny bestämmelse som innebär att staten svarar för de skyldigheter och rättigheter som tidigare åvilat till- ståndshavaren om det inte finns någon tillståndshavare eller någon annan part som kan göras ansvarig för att fullgöra skyldigheterna enligt 23 §. Härigenom förtydligas statens ansvar vilket kan skapa en trygghet för berörda kommun såsom den kommun där slut- förvaret för det använda kärnbränslet kommer att deponeras, dess invånare, fastighetsägare och även kraftindustrin. 12 kap. 25 § Bestämmelsen motsvaras i huvudsak av 12 § kärntekniklagen. Skyldigheten att upprätta ett program för den forsknings- och utvecklingsverksamhet som behövs för att kunna fullgöra de skyldigheter som framgår av 23 § åvilar den som har tillstånd att inneha och driva en kärnkraftsreaktor. Enligt en ny bestämmelse i tredje stycket stadgas att det till FoU-programmet ska fogas en plan för de åtgärder som krävs för att uppfylla skyldigheterna enligt 23 §. För att kunna få en heltäckande bild av forsknings- och kunskapsläget på området är det nödvändigt att även få ta del av de konkreta åtgärder som kärnkraftsbolagen planerar att vidta. Bedömningsunderlaget och möjligheterna att göra relevanta skattningar av reaktorbolagens redovisning ökar med en tillgänglig åtgärdsplan. 12 kap. 26 § Bestämmelsen motsvaras av 13 § kärntekniklagen. 12 kap. 27 § Bestämmelsen motsvaras i huvudsak av 10 a § kärntekniklagen. I första stycket klargörs att den som har tillstånd till kärn- teknisk verksamhet som omfattas av kravet. 12 kap. 28 § Bestämmelsen motsvaras i sin helhet av 10 b § kärntekniklagen. 12 kap. 29 § Paragrafen, som gäller en tillståndshavare till kärnteknisk verk- samhet, är ny och innehåller bestämmelser om hur tillståndshava- rens upphandling och kvalitetssäkring ska kunna bli föremål för djupgående myndighetstillsyn. För att tillståndshavaren ska kunna tillförsäkra tillsynsmyndig- heten tillträde till leverantörens anläggning krävs en civilrättslig överenskommelse mellan tillståndshavaren och leverantören om detta. Myndigheten gör inte några besök på egen hand utan endast i sällskap med tillståndshavaren. Myndighetens uppgift är inte att granska leverantörens verksamhet utan att följa hur tillstånds- havaren har hanterat upphandling och kvalitetssäkring av beställda komponenter m.m. Avsikten är således att höja kvaliteten på leve- rerade produkter och tjänster vilket ytterst syftar till att rent gene- rellt förbättra strålsäkerheten på landets anläggningar. 12 kap. 30 § Bestämmelsen motsvaras i sin helhet av 17 § strålskyddslagen. 12 kap. 31 § Paragrafen innehåller bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela ytterligare före- skrifter som krävs för strålsäkerheten. 12 kap. 32 § Bestämmelsen motsvaras i sin helhet av 15 a § kärntekniklagen. 12 kap. 36 § Bestämmelsen motsvaras i sin helhet av 16 § strålskyddslagen. 12 kap. 37 § Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om att den som upplåter solarietjänster åt allmänheten inte får låta någon använda tjänsten. Det innebär att verksamhetsutövaren måste förvissa sig om att personen i fråga är myndig. Om verksamheten är ordnad på sådant sätt att personal inte är närvarande för att kontrollera kundernas ålder kan vara svårt för verksamhetsutövaren att leva upp till det krav som ställs i paragrafen. Eventuella tekniska lösningar för att säkerställa att inte personer får tillgång till solarietjänsten måste bedömas av tillsynsmyndigheten. 12 kap. 38 § Bestämmelsen motsvaras huvudsakligen av 15 § strålskyddslagen. 12 kap. 39 § Stadgandet motsvarar bestämmelsen i 9 a § strålskyddsförordningen (1988:293). 16 kap. 1 § (enligt den lydelse som träder i kraft – se prop. 2009/19:215). Paragrafens första stycke anger vilka myndigheter som prövar frågor enligt MB eller enligt föreskrifter meddelade med stöd av balken. Andra stycket lämnar uppgifter om var i balken bestämmelser finns om vilka mål och ärenden som prövas av respektive pröv- ningsmyndighet. Utredningen föreslår att andra stycket kompletteras genom en uppgift om att bestämmelser om prövningsmyndigheter också finns i 12 kap. 13 §. 16 kap. 2 § Första stycket ger möjlighet att tidsbegränsa tillstånd, godkän- nande och dispenser enligt balken och meddelade föreskrifter. Utredningen föreslår att paragrafen kompletteras med ett nytt andra stycke med en uppgift om att särskilda bestämmelser om tidsbegränsning av tillstånd finns i 12 kap. 8 §. Dessa bestämmelser gäller tillstånd till transport av kärnämne, använt kärnbränsle eller radioaktivt avfall. 17 kap. 1 § I paragrafen anges de verksamheter som alltid ska tillåtlig- hetsprövas av regeringen. En tillåtlighetsprövning enligt 17 kap. rymmer samhällsfrågor som bör lösas utifrån ett nationellt perspektiv. Olika allmänna och enskilda intressen kan ställas mot varandra. Prövningen bör utformas så att en allsidig sammanväg- ning av olika hänsyn kan åstadkommas. Som framgår av bestämmelsen har den obligatoriska tillåtlig- hetsprövningen på strålsäkerhetsområdet begränsats till att gälla nya anläggningar som prövas av regeringen enligt kärnteknik- lagen. Begränsningen har inneburit att mindre kärntekniska anlägg- ningar som tillståndsprövas av enligt 16–19 §§ förordningen (1984:14) om kärnteknisk verksamhet inte omfattas av regeringens tillåtlighetsprövning. Om materiella strålsäkerhetsbestämmelser förs in i kap. 12 och kärntekniklagen därmed upphör att gälla, bör de anläggningar och verksamheter som ska tillåtlighetsprövas av regeringen preciseras på ett tydligt sätt i 1 § så att inte de små anläggningar som avsetts hållas utanför tillåtlighetspröv- ningen ska komma att omfattas av tillåtlighetsprövningen. Således föreslås att första stycket kompletteras med nya punkter som närmare anger vilka slag av verksamheter som ska omfattas av regeringens tillåtlighetsprövning. Med den precisering som föreslås kommer den föreslagna regeln att omfatta samma slag av anlägg- ningar som enligt den nu gällande regeln. Utredningen föreslår vidare att ett nytt andra stycke förs in i paragrafen som gäller tillåtligheten av en höjning av högsta tillåta termiska effekten vid en befintlig kärnkraftsreaktor. Skälet är att möjligheten att höja den högsta tillåtna termiska effekten hos en befintlig kärnkraftsreaktor kan ha samma betydelse från närings-, energi-, arbetsmarknads-, klimat- och regional-politiska utgångs- punkter som att ersätta en befintlig kärnkraftsreaktor med en ny. En sådan komplettering innebär från materiella utgångspunkter i sig inte någon ny inriktning av regeringens tillåtlighetsprövning. Att regeringens tillåtlighetsprövning avser ny verksamhet skulle, tolkat efter ordalydelsen, betyda att denna inte omfattar utvidgning av pågående verksamheter eller utbyggnad av befintliga anlägg- ningar. I förarbetena görs dock uttalanden som tyder på att avsikten har varit en annan10. Regeringen uttalar bl.a. att om en ny byggnad är avsedd för en verksamhet som har en helt annan omfattning än den befintliga eller om det i den nya byggnaden ska bedrivas en helt ny typ av verksamhet, kan det bli aktuellt med obligatorisk regeringsprövning. 17 kap. 6 § Paragrafen innehåller bestämmelser om s.k. kommunalt veto. Första och andra styckena reglerar de verksamheter som i princip är underkastade den kommunala vetorätten. Under särskilda förutsättningar, som anges i tredje stycket, kan dock vissa av verksamheterna undantas från vetot. Paragrafen behöver justeras med hänsyn till att begreppet kärnavfall genom det nya 12 kap. ersatts med det generella begreppet radioaktivt avfall. Ändringen innebär att det kommunala vetot vidgas till att omfatta fler slag av anläggningar för mellan- lagring och slutförvaring. 17 kap. 6 a § I ett nytt andra stycke har en definition av permanent avstängd kärnkraftsreaktor lagts till. Definitionen motsvarar den nu gällande som finns i 2 § 4 lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet 10 Se prop. 1997/98:45 II s. 215. 19 kap. 1 a § Utredningen föreslår en ny paragraf som syftar till att se till att regeringen vid tillåtlighetsprövningen av anläggningar enligt 17 kap. 1 § 1–5 har ett så bra underlag som möjligt för att kunna bedöma strålsäkerheten vid drift av sådana anläggningar. Den nya paragrafen kompletterar bestämmelserna enligt 19 kap. 2 §. Genom paragrafen understryks också roll som expertmyndighet på strålsäkerhetsområdet. Som framgår av paragrafen ska beredning av ärendet vara inriktad på strålsäkerheten i samband med verksamheten. ska med eget ytt- rande överlämna frågan till regeringens prövning i tillåtlighets- frågan. I sitt yttrande till regeringen har myndigheten möjlighet att föreslå villkor som kan innebära en stegvis prövning av uppföran- det av anläggningen. En stegvis prövning gör det möjligt att suc- cessivt precisera frågan om bästa möjliga teknik i olika avseenden, av betydelse för säkerhet och strålskydd. behandling av tillåtlighetsärendet bör ske på ett sådant sätt att såväl miljödomstolen som berörd kommun har tillgång till expertytt- rande i ärendet vid sin behandling av tillåtlighetsfrågan. Ett exemplar av yttrandet ska sändas till miljödomstolen samt till kommunfullmäktige i den kommun som avses i 17 kap. 6 § miljö- balken. Efter det att tillåtlighetsprövningen enligt 17 kap. har slutförts hos regeringen lämnas ärendet åter till miljödomstolen som då prövar alla utsläpp och störningar från anläggningen. Miljödom- stolen är då prövningsmyndighet i första instans. Den samlade prövningen av störningskällor skapar förutsätt- ningar för en god helhetsbild av riskerna för miljön och människors hälsa. 19 kap. 3 § Paragrafen hänvisar till reglerna om gemensam handläggning av mål och ärenden enligt 21 kap. 3 §. Den innebär att ett ärende som skulle ha prövats av en kommun under de förutsättningar som anges i nämnda paragraf i stället får prövas av eller berörd förvaltningsmyndighet. Det ska vara fråga om tillstånds- ärenden med samma sökande och de ska avse samma verksamhet eller verksamheter som har samband med varandra11. Denna paragraf behöver kompletteras om materiella strålsäker- hetsbestämmelser förs in i 12 kap. Kommunen prövar frågor som rör solarier som utgör verksamhet med strålning. En sökande kan hos vilja pröva en teknisk anordning som kan alstra strålning som till exempel en röntgen- anordning. Stadgandet gör det möjligt för sökanden i ett sådant ärende att göra en ansökan hos i stället för hos kommunen eller den kommunala nämnden. Det är dock Strålsäker- hetsmyndigheten som bestämmer om en gemensam handläggning lämpligen bör ske. Fördelarna måste överväga nackdelarna, och parternas intressen måste beaktas.12 kan också på eget initiativ ta till sig ett ärende hos en kommun eller nämnd, om myndig- heten bedömer att det lämpligen bör handläggas tillsammans med ett ärende som handläggs av . Kommu- nen och den kommunala nämnden är i sådana fall skyldig att lämna över ärendet. 19 kap. 4 § Genom utredningens förslag utökas roll som tillståndsprövningsinstans. Det är fråga om prövning av ansökningar som enligt kärntekniklagen åvilar regeringen. Antalet sådana tillståndsärenden som det kan bli fråga om kan redan nu förutsättas bli relativt få men i regel med mer komplexa frågeställningar att bedöma. Mot den bakgrunden behöver paragrafen kompletteras med en regel som innebär att samma regler som är tillämpliga för länssty- relsens miljöprövningsdelegationen och nämnds pröv- ning av miljöfarlig verksamhet också ska gälla för Strålsäker- hetsmyndighetens tillståndsprövningsdelegation. 2004/05:129, bet. 2004/05:MJU 15, SFS 2005:571. 1997/98:45 II s. 233. 19 kap. 5 § I paragrafen anges vilka processuella stadganden för miljödom- stolarnas prövning som också ska gälla för länsstyrelsernas och de kommunala nämndernas prövning av miljöfarlig verksamhet. Paragrafen behöver kompletteras med en regel som, på samma sätt som beträffande 19 kap. 4 §, innebär att de regler som är till- lämpliga för miljöprövningsdelegationen och kom- munal nämnds prövning av miljöfarlig verksamhet också ska gälla för prövning av ärenden vid . 21 kap. 1 § (enligt lydelse som träder i kraft ; senaste lydelse enligt tidigare 20 kap. 2 § ) Paragrafen bör kompletteras med ett nytt andra stycke som hän- visar 12 kap. 13 § som anger att mark- och miljödomstol som första instans prövar ansökningar om tillstånd avseende de verksamheter som anges i den paragrafen. 21 kap. 1 a § Paragrafen anger vilka mål som är att anse som ansökningsmål. Första stycket, punkten ett, gäller mål om tillstånd till miljöfarlig verksamhet, som inte ska prövas av en länsstyrelse eller en kommun. Den punkten bör kompletteras med hänvisning till roll som prövningsinstans. Dessutom bör en ny punkt – punkt 4 a – införas i första stycket som anger att ansökningsmål är mål om tillstånd enligt 12 kap. 13 § för verksamhet med strålning. 21 kap. 4 § Denna paragraf gäller miljöfarliga verksamheter som saknar till- stånd. Paragrafen behöver kompletteras så att det framgår att bestäm- melsen även gäller verksamhet med strålning. Verksamhet med strålning är ett juridiskt-tekniskt begrepp, som behövs för att göra vissa bestämmelser i tillämpliga. Detta utesluter emel- lertid inte att även andra särbestämmelser i kan vara tillämpliga på verksamheten, t.ex. bestämmelserna om miljöfarlig verksamhet. 21 kap. 5 § Paragrafen behöver kompletteras så att det framgår att bestäm- melsen även gäller verksamhet med strålning. 21 kap. 7 § Paragrafen anger när en miljödomstol ska överlämna ett mål till regeringen för avgörande. Om en verksamhet medför skada eller olägenhet av väsentlig betydelse för människors hälsa eller miljön ska målet överlämnas till regeringen under förutsättning att dom- stolen bedömer att det finns särskilda skäl som talar för att verk- samheten ändå ska få bedrivas.