sou · GYB323 · 2011-01-01 00:00:00 — 11 § Om det har inträffat en olycka eller ett tillbud som undersöks enligt denna lag, får egendom som kan antas vara av betydelse för undersökningen inte rubbas utan tillstånd av polismyndigheten eller den myndighet som undersöker olyckan eller tillbudet. Detta gäller inte, om egendomen rubbas för att rädda människoliv eller om det i övrigt finns synnerliga skäl därtill. I förarbetena till bestämmelserna i (prop. 1989/90:104 s. 39) anges bl.a. följande. Hänvisningen till 23 kap. innebär att polisen vid behov får, trots att någon brottsmisstanke inte föreligger, hämta och kvarhålla en person vid förhör och i övrigt vidta de åtgärder som nämnda kapitel ger utrymme för. Vid misstanke om brott får dessutom polismyndigheten tillgripa tvångsmedel enligt 24–28 kap. under de förutsättning som anges där. Detta behöver emellertid, som lagrådet framhållit, inte sägas uttryckligen i lag. I förordningen (1990:717) om undersökning av olyckor (FUO) finns kompletterande bestämmelser till ovannämnda bestämmelser i 10 och 11 §§. Dessa paragrafer har följande innehåll. Olycksutredningsdirektivet och IMO:s olycksutredningskod 10 § I fråga om rätt till ersättning av allmänna medel för den som har hörts inför gäller kungörelsen (1969:590) om ersättning vid förundersökning i brottmål. Föreskrifterna om undersökningsledaren gäller dock i stället . 11 § får begära att () lämnar hjälp med att skaffa upplysningar som är av betydelse för en undersökning enligt lagen (1990:712) om undersökning av olyckor. Redogörelse för uppgifter som har inhämtats från personer som vistas utomlands och för andra åtgärder som har vidtagits med anledning av begäran skall tillställas denna. 4.13.3Närmare jämförelse mellan direktivet och svensk rätt En jämförelse mellan artikel 8.4 i direktivet och gällande svensk rätt ger vid handen att det i en del fall inte finns skäl att föreslå några tillägg eller ändringar i de svenska författningarna, men att det i andra fall finns en rad oreglerade situationer där kompletterande bestämmelser enligt utredningen föreslås föras in i lagen. Artikel 8.4 a): – första delen: ska ha rätt att ... få tillgång till alla relevanta områden eller olycksplatser ... har, med stöd av 9 § tredje stycket LUO, rätt att ... få tillträde till platsen för olyckan eller tillbudet. – andra delen: och alla fartyg, vrak eller strukturer, inklusive last utrustning och vrakdelar,. får, med stöd av 9 § första stycket andra punkten LUO, också ta med sig och granska föremål som kan vara av sådan betydelse (dvs. av betydelse för utredningen). Utredningen bedömer mot bakgrund härav att dessa svenska bestämmelser motsvarar vad som anförs i artikeln, varför skäl att föreslå något tillägg i denna del inte finns. Olycksutredningsdirektivet och IMO:s olycksutredningskod Artikel 8.4 b): ska ha rätt att säkerställa upptagande av bevismaterial och kontrollerad sökning efter och bortforsling av vrak, vrakdelar eller andra delar och ämnen för undersökning eller analys,. får, med stöd av ovan nämnda regler i 9 § första stycket andra punkten LUO, ... ta med sig och granska föremål. I 8 § andra stycket samma lag, stadgas vidare följande. I avvaktan på att undersökningen inleds får polismyndigheten eller annan myndighet som regeringen bestämmer avspärra område, ta hand om egendom eller vidta annan liknande åtgärd, om det behövs för att säkerställa utredningen och åtgärden inte kan uppskjutas. Av förarbetena till sistnämnda bestämmelse (prop. 1989/90:104 s. 39) framgår att – vid sidan av polismyndigheten – angivna åtgärder även ska kunna vidtas av en myndighet som utses av regeringen samt att tanken är att tillsynsmyndigheterna ska utses för sina resp. tillsynsområden men att även andra myndigheter kan komma i fråga. Härutöver finns regler om förbud att rubba egendom i 11 § LUO samt regler om samråd med den som leder förundersökning enligt 8 § första stycket första punkten LUO. Dessutom finns regler i 10 § LUO om att en myndighet som gör undersökningen vid domstol får begära att någon föreläggs att tillhandahålla handlingar eller föremål. Mot bakgrund av det ovan anförda finns enligt utredningen regler som möjliggör för att få tillgång till det material som anges i artikeln. Något skäl att föreslå komplettering av lagtexten i denna del föreligger därför inte. Artikel 8.4 c): ska ha rätt att kräva undersökning eller analys av de föremål som avses i b, och att få fri tillgång till resultaten från sådana undersökningar eller analyser,. får, med stöd av ovan nämnda regler i 9 § första stycket andra punkten LUO, granska föremål och ... granska handlingar Olycksutredningsdirektivet och IMO:s olycksutredningskod Därtill ska läggas att det i 8 § första stycket anges att en undersökning enligt denna lag ska genomföras i samråd med den som enligt 23 kap. leder förundersökning av det inträffade. Sammantaget får enligt utredningen därmed anses ha tillgång till föremål och resultat på ett sådant sätt som krävs enligt 8.4 c). Någon författningsändring föreslås därför inte heller i denna del. Artikel 8.4 d): ska ha rätt att få fri tillgång till, kopiera och använda all relevant information och registrerad data, inklusive VDR-data, som rör fartyg, resa, last, besättning eller andra personer, föremål, förhållanden eller omständigheter,. har på motsvarande sätt som anges ovan i kommentaren angående artikel 8.4 c) rätt att granska föremål och handlingar (jfr 9 § första stycket andra punkten LUO). I den nu aktuella artikeln anges dock krav på tillgänglighet av information och data som enligt utredningen inte automatiskt kan härledas till en viss handling. För att tydliggöra att ska ha tillgång till även dessa uppgifter föreslår utredningen ett tillägg i 9 § med detta innehåll. Artikel 8.4 e): ska ha rätt att få fri tillgång till resultaten från undersökningen av dödsoffers kroppar eller från prover från dödsoffers kroppar,. På motsvarande sätt som anges ovan i kommentaren till artikel 8.4 d) föreslås ett tillägg i 9 § där det klargörs att även ska ha tillgång till resultat och prover från omkomna. Olycksutredningsdirektivet och IMO:s olycksutredningskod Artikel 8.4 f): ska ha rätt att begära och få fri tillgång till resultaten från undersökningen av personer som var inblandade i driften av fartyget, och varje annan relevant person, eller från prover som tagits från sådana personer, På samma sätt som i artikel 8.4. e) bör en hänvisning göras till resultat och prover. ska ha rätt att höra vittnen utan att personer vars intressen kan anses hindra säkerhetsutredningen är närvarande,. Av 9 kap. första stycket första punkten LUO framgår att den myndighet som gör en undersökning enligt denna lag får hålla förhör med den som antas kunna ge upplysningar för utredningen. Av 10 § samma lag framgår vidare att den myndighet som gör undersökningen får begära att vittnen eller sakkunniga hörs vid domstol. I sammanhanget har fråga väckts om utformningen av artikeln i denna del också kan anses innebära att ombud till vittnen m.m. i vissa fall ska kunna vägras att vara närvarande. Enligt utredningen bör framhållas att olycksutredningsdirektivet enbart omfattar teknisk utredning och inte juridisk sådan, som t.ex. reglerar ansvarfrågan vid en olycka, varför regler om vittnens rättigheter m.m. saknas i direktivet. Utredningen anser att nämnda artikel enbart får anses omfatta det faktum att vittnen inte ska kunna påverkas av en tredje part och särskilt inte av någon som har ett särskilt intresse i utredningen. Ombud till vittnen kan enligt utredningen generellt sett inte anses utgöra ... personer vars intressen kan anses hindra säkerhetsutredningen. Att ett ombud företräder både fartygsägare och sjömän i en undersökning av en sjöolycka bör, enligt utredningen, som en grundläggande princip, enbart ske om parterna inte har motstående intressen. Om så är fallet kan vittnets utsaga få ett begränsat utredningsvärde. Sammantaget innebär detta enligt utredningen att utformningen av det svenska regelverket inte medför skäl för att föreslå några ändringar i denna del. Olycksutredningsdirektivet och IMO:s olycksutredningskod Artikel 8.4 h): ska ha rätt att få besiktningsprotokoll och relevant information som innehas av flaggstaten, redare, klassificeringssällskap eller någon annan relevant part som själv eller genom företrädare är etablerad i medlemsstaten,. I denna del görs motsvarande bedömning som i kommentaren avseende artikel 8.4 b) ovan och något skäl att föreslå komplettering av svensk rätt föreligger således inte. Artikel 8.4 i): ska ha rätt att begära bistånd från respektive stats relevanta myndigheter, inklusive flagg- och hamnstaternas besiktningspersonal, kustbevakning, sjötrafikinformationstjänst, sjöräddningstjänster, lotsar eller annan hamn- eller sjöfartspersonal. I svensk rätt finns motsvarande bestämmelser i 9 kap. andra stycket LUO varav framgår följande. Om utredningen inte kan fullföljas på annat sätt, får den myndighet som gör undersökningen begära att polismyndigheten lämnar den hjälp som behövs vid utredningen. För polismyndighetens utredning gäller bestämmelserna om förundersökning i 23 kap. i tillämpliga delar. Vidare finns ytterligare bestämmelser i tredje stycket i samma lagrum med följande innehåll. Den myndighet som gör undersökningen har rätt att få tillträde till platsen för olyckan eller tillbudet. Om tillträde vägras, får polismyndigheten lämna den hjälp som behövs. Till detta kan även läggas reglerna i 8 § LUO angående samråd med den som leder förundersökningen av det inträffade. Vad gäller rapporteringsskyldighet för myndigheter se avsnitt 4.10 ovan. Det kan framhållas att denna artikel endast stadgar en rätt att begära bistånd i jämförelse med vad t.ex. som anges i 5 kap. 18 § fartygssäkerhetslagen (2003:364) angående bl.a. och skyldighet att biträda tillsynsmyndigheten och lämna de upplysningar som dessa myndigheter behöver för att utöva tillsyn. Olycksutredningsdirektivet och IMO:s olycksutredningskod Den samlade bedömningen blir enligt utredningen att det inte finns skäl att föreslå någon justering av lag eller förordning i denna del. 4.13.4Genomförande av preliminär bedömning vid allvarlig sjöolycka De förutsättningar som anges angående undersökning av en olycka i 7–12 §§ LUO – undersökningens genomförande, förbud att rubba egendom och tillvaratagen egendom – ska, enligt utredningens mening, även gälla vid en sådan preliminär bedömning som ska göras vid allvarlig sjöolycka enligt utredningens föreslagna bestämmelse i 2 § 2. andra stycket LUO. Utredningen föreslår därför att en ny bestämmelse i LUO, 12 a §, ska införas med detta innehåll. 4.14Sekretess (artikel 9) Utredningens förslag: Se kap. 5. Artikel 9 i olycksutredningsdirektivet innehåller bestämmelser om sekretess. Referenser i IMO-koden är chapter 23. Av direktivet framgår följande. Utan att det påverkar tillämpningen av direktiv /46/EG, ska medlemsstaterna, inom ramen för sina rättssystem, se till att följande uppgifter inte offentliggörs för andra ändamål än säkerhetsutredningssyften, om inte behörig myndighet i medlemsstaten i fråga beslutar att ett offentliggörande är av övervägande allmänintresse: a)Alla vittnesmål och andra uttalanden, redogörelser och anteckningar som utredningsorganet har inhämtat eller erhållit under säkerhetsutredningens gång. b)Uppgifter som avslöjar identiteten på personer som har bidragit till bevisningen inom ramen för säkerhetsutredningen. c)Sådan information om personer som är inblandade i sjöolyckan eller tillbudet vilken är av särskilt känslig och privat karaktär, inbegripet information om deras hälsa. Utredningen har – på grund av frågans omfattning och komplexitet – funnit skäl att redovisa förslag till regler om sekretess m.m. i ett Olycksutredningsdirektivet och IMO:s olycksutredningskod separat kapitel, se vidare kap. 5, Sekretessfrågor i IMO-koden och olycksutredningsdirektivet. 4.15Permanent samarbetsstruktur (artikel 10) Utredningens förslag: En ny bestämmelse införs i förordningen (1990:717) om undersökning av olyckor – 8 c § – där det anges att ska delta i den permanenta samarbetsstrukturen enligt art. 10 i olycksutredningsdirektivet. Artikel 10 i olycksutredningsdirektivet innehåller bestämmelser om permanent samarbetsstruktur och har följande innehåll. Medlemsstaterna ska i nära samarbete med kommissionen upprätta en permanent samarbetsstruktur som ger deras respektive utredningsorgan möjlighet att samarbeta med varandra i den mån det behövs för att direktivets syften ska kunna uppnås. Den permanenta samarbetsstrukturens arbetsordning och de nödvändiga organisationsarrangemangen ska fastställas i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 19.2. Medlemsstaternas utredningsorgan ska inom ramen för samarbetsstrukturen särskilt enas om vilka samarbetsformer som är bäst för att man ska kunna a)göra det möjligt för utredningsorganen att dela på installationer, anläggningar och utrustning för teknisk undersökning av vrak, fartygsutrustning och andra föremål av betydelse för säkerhetsutredningen, inklusive framtagande och utvärdering av uppgifter från färdskrivare och annan elektronisk utrustning, b)ge varandra det tekniska bistånd eller tillhandahålla den expertis som krävs för utförandet av specifika uppgifter, Olycksutredningsdirektivet och IMO:s olycksutredningskod c)skaffa och utbyta information som är relevant för analysen av data om olyckor och utarbetandet av lämpliga säkerhetsrekommendationer på gemenskapsnivå, d)ta fram gemensamma principer för uppföljningen av säkerhetsrekommendationer och för utredningsmetodernas anpassning till den tekniska och vetenskapliga utvecklingen, e)vidta lämpliga åtgärder till följd av tidiga varningar enligt artikel f)fastställa sekretessregler, med hänsyn till nationella bestämmelser, för utbyte av vittnesmål och databehandling, och andra uppgifter som avses i artikel 9, även i förbindelser med tredjeländer, g)i tillämpliga fall ge enskilda utredare relevant utbildning, h)främja samarbete på de områden som omfattas av detta direktiv med tredjeländers utredningsorgan och med internationella organ för utredning av sjöolyckor, i)förse utredningsorgan som leder säkerhetsutredningar med all relevant information. En permanent samarbetsstruktur ska enligt olycksutredningsdirektivet upprättas av medlemsstaterna. Någon reglering i detta avseende finns inte i svensk rätt. Det pågår ett samarbete mellan medlemsstaterna i CTG CMAI (EMSA). är representerat i gruppen start. Gruppen håller på att ombildas till PCF (Permanent Cooperation Framework). Utredningen föreslår att en ny bestämmelse införs som anger att är representant för i samarbetsstrukturen enligt artikel 10 i olycksutredningsdirektivet. I kraft härav är de krav som ställs upp i artikel 10.3 uppfyllda. Vad avser artikel 10.3 f), sekretessregler vid utbyte av utred- ningsmaterial mellan och medlemsstat samt mellan och tredjeland, se vidare avsnitt 5.5.11 angående sekretess. 4.16Kostnader (artikel 11) Utredningens förslag: Utredningen föreslår införandet av en ny paragraf i förordningen (1990:717) om undersökning av olyckor (FUO), 8 d §, som reglerar fördelning av uppkomna kostnader när undersökning av sjöolyckor eller tillbud till sjöss inbegriper fler än en medlemsstat inom den Europeiska unionen. Olycksutredningsdirektivet och IMO:s olycksutredningskod I detta sammanhang ska var och en av medlemsstaterna stå för sina kostnader. I bestämmelsen klargörs vidare att om bistånd begärs från en medlemsstat inom den Europeiska unionen som inte är inblandad i undersökningen av sjöolyckan eller tillbudet till sjöss, ska medlemsstaterna enas om återbetalningen av kostnaderna. Artikel 11 i olycksutredningsdirektivet innehåller regler om kostnader med följande innehåll. Om säkerhetsutredningar inbegriper två eller fler medlemsstater ska de respektive verksamheterna vara kostnadsfria. Om bistånd begärs från en medlemsstat som inte är inblandad i säkerhetsutredningen ska medlemsstaterna enas om återbetalningen av kostnaderna. I 8 § FUO regleras samarbete mellan och utländska myndigheter. Svensk rätt saknar dock sådana bestämmelser som avser fördelning av kostnader. Utredningen anser därför att en ny paragraf i FUO bör införas, 8 d §, med en bestämmelse som – när säkerhetsutredningarna avseende sjöolyckor inbegriper fler än en medlemsstat inom den Europeiska unionen – även reglerar de kostnader som i detta sammanhang uppstår för dessa medlemsstater. Innebörden i artikel 11.1 i olycksutredningsdirektivet – att respektive medlemsstats verksamhet vara kostnadsfri för den andra staten innebär att var och en av staterna således stå för sina kostnader. Utredningen föreslår därmed ett införande av en ny bestämmelse som stadgar att enbart ska stå för de kostnader som uppkommit i . Olycksutredningsdirektivet och IMO:s olycksutredningskod Vidare stadgas att om bistånd begärs från en medlemsstat inom den Europeiska unionen, som inte deltar i undersökningen av sjöolyckan eller tillbudet till sjöss, ska medlemsstaterna enas om återbetalning av kostnaderna. Regler angående detta förs också in i den föreslagna nya paragrafen. 4.17Samarbete med tredjeländer med väsentligt intresse (artikel 12) Utredningens förslag: I 8 § förordningen (1990:717) om undersökning av olyckor (FUO) införs bestämmelser som reglerar samarbetet i samband med undersökningen av sjöolyckor och tillbud till sjöss, med stater som inte är medlemmar i den Europeiska unionen – s.k. tredjeländer – med väsentligt intresse. Ett tredjeland med väsentligt intresse ska, i den utsträckning det är möjligt, tillåtas medverka i undersökningen. Ett samarbete med ett tredjeland med väsentligt intresse får inte påverka rapporteringskraven enligt 13 § på . Om ett tredjeland med väsentligt intresse leder en undersökning av en sjöolycka eller ett tillbud till sjöss som berör svenska intressen, kan besluta att inte genomföra en parallell undersökning, allt under förutsättning att undersökningen som leds av tredjelandet genomförs i enlighet med IMO-resolution MSC.255(84) (koden för sjöolyckor). Artikel 12 i olycksutredningsdirektivet innehåller bestämmelser om samarbete med tredjeländer med väsentligt intresse. Referens i IMO-koden är chapter 7, 9, 10, 13, 23.4 och 24. Av artikeln framgår följande. Medlemsstaterna ska i största möjliga utsträckning samarbeta i säkerhetsutredningar med tredjeländer med väsentligt intresse. Olycksutredningsdirektivet och IMO:s olycksutredningskod Tredjeländer med väsentligt intresse ska, efter ömsesidig överenskommelse och när som helst under utredningens gång, tillåtas medverka i en säkerhetsutredning under ansvar av en medlemsstat i enlighet med detta direktiv. En medlemsstats samarbete i en säkerhetsutredning som genomförs av ett tredjeland med väsentligt intresse får inte påverka genomförandet av och uppfyllandet av rapporteringskraven för säkerhetsutredningar enligt detta direktiv. Om ett tredjeland med väsentligt intresse leder en säkerhetsutredning där en eller flera medlemsstater är inblandade kan medlemsstaterna besluta att inte genomföra en parallell säkerhetsutredning under förutsättning att den säkerhetsutredning som leds av tredjelandet genomförs i enlighet med IMO-koden för utredningar av sjöolyckor. I 8 § FUO regleras samarbete mellan och utländska myndigheter. Nämnda paragraf hänvisar till IMO-resolution A.849 (20) (jfr punkterna 5 och 9). Som nämnts ovan (jfr avsnitt 4.11) finns i artikel 7 i olycksutredningsdirektivet, bestämmelser som reglerar samarbete med medlemsstater i den Europeiska unionen i samband med en undersökning av en sjöolycka eller ett tillbud till sjöss. I den nu aktuella artikeln finns bestämmelser som, avseende motsvarande situation, reglerar samarbete med stater som inte är medlemmar i den Europeiska unionen, dvs. En förutsättning för att samarbetet ska ske på detta sätt är att det ska vara fråga om ett tredjeland med väsentligt intresse. Utredningen anser att svensk rätt bör kompletteras med en bestämmelse som även reglerar samarbetet med tredjeländer med väsentligt intresse, under förutsättning att dessa stater omfattas av IMO-kodens bestämmelser. Utredningen föreslår att dessa exempel också förs in i 8 § FUO. Angående begreppet stat med väsentligt intresse se ovan i avsnitt 4.6 angående artikel 2.1 c) samt avsnitt 4.11 angående ska vidare i den utsträckning det är möjligt utöva nämnda samarbete. I samarbetet innefattas en Olycksutredningsdirektivet och IMO:s olycksutredningskod möjlighet för tredjeländer att när som helst vid en sådan undersökning av en sjöolycka eller tillbud till sjöss, under ansvar av , medverka i en undersökning i enlighet med olycksutredningsdirektivet. I den av utredningen föreslagna kompletteringen av 8 § FUO införs även en bestämmelse som reglerar följande situation. Om ett tredjeland med väsentligt intresse leder en undersökning av en sjöolycka eller ett tillbud till sjöss där kan besluta att inte genomföra en parallell undersökning, allt under förutsättning att undersökningen som leds av tredjelandet genomförs i enlighet med den nya IMO-koden MSC.255(84)(koden för sjöolyckor). I 8 § FUO införs också en uttrycklig bestämmelse om att samarbetet med tredjeland med väsentligt intresse inte får påverka rapporteringskraven enligt 13 § FUO på Statens . 4.18Bevarande av bevis (artikel 13) Utredningens förslag: Nya bestämmelser ska införas i 18 kap. 5 a § och 20 kap. 11 a § sjölagen (1994:1009, SjöL). Enligt 18 kap. 5 a § SjöL ska, om det har inträffat en sjöolycka eller tillbud till sjöss, följande material, för tiden före, under och efter olyckan, bevaras: 3.elektroniska och magnetiska inspelningar och videoband, inklusive information från färdskrivarsystem och annan elektronisk utrustning 4.annan utrustning som skäligen kan anses ha betydelse för undersökningen av olyckan. Materialet får inte undanhållas, förstöras, ändras eller manipuleras. Materialet ska bevaras till dess myndighet som undersöker olyckan eller tillbudet har avslutat sin undersökning. För bevarande av dagböcker och på teknisk väg gjorda uppteckningar om ett fartygs navigering och gången av dess maskineri gäller härutöver vad som sägs i 18 kap. 5 § SjöL. Om någon bryter mot bestämmelsen ska bötesstraff kunna utdömas enligt 20 kap. 11 a § SjöL. Olycksutredningsdirektivet och IMO:s olycksutredningskod Artikel 13 i direktivet handlar om bevarande av bevis. Som ovan nämnts anges i artikeln att medlemsstaterna ska vidta åtgärder för att se till att de som berörs av sjöolyckor och tillbud till sjöss som omfattas av detta direktiv gör sitt yttersta för att a)spara alla uppgifter från sjökort, loggböcker, elektroniska och magnetiska inspelningar och videoband, inklusive information från färdskrivare och annan elektronisk utrustning, för tiden före, under och efter olyckan, b)förhindra att uppgifterna skrivs över eller ändras på annat sätt, c)hindra att annan utrustning som skäligen kan anses ha betydelse för säkerhetsundersökningen av olyckan manipuleras, d)skyndsamt ta upp och bevara alla bevis som behövs för en säkerhetsundersökning. Någon motsvarighet till regleringen i artikel 13 finns inte i svensk rätt. Det finns dock i sjölagen (1994:1009, SjöL), 18 kap. 1– 5 §§, särskilda regler om hur dagböcker ska föras. I 18 kap. 2 § tredje stycket anges att dagbok och kladd till dagbok ska föras med ordning och tydlighet. Anteckningar får inte utplånas, strykas över eller på något annat sätt göras oläsliga. Om en felskrivning sker ska rättelse göras genom en särskild anteckning. Vidare gäller enligt 18 kap. 5 § att dagbok förd på ett svenskt fartyg eller på ett danskt, finskt eller norskt fartyg som befinner sig i svensk hamn ska hållas tillgänglig för var och en som vill ta del av innehållet, om hans rätt är beroende av detta, med visst undantag. En dagbok ska förvaras av redaren efter dess avslutning. Om talan väcks inom i anledning av en händelse om vilken en anteckning gjorts i dagboken, ska boken förvaras till dess målet har avgjorts genom lagakraftvunnen dom.