sou · GYB390d2 · 2011-01-01 00:00:00 — Även i andra fall kan konsekvenserna för föreningen bli kännbara, särskilt om värdetillväxten i föreningen har varit god och föreningen som en följd av detta måste betala ut stora belopp till de avgående medlemmarna, belopp som föreningen hade behövt för konsolidering och utveckling. En rätt för avgående medlemmar att ta med sig belopp som överstiger det nominella värdet av deras insatser kan även leda till spekulationer. En person kan gå in i en förening när det råder goda tider för att därefter relativt snabbt lämna fören- ingen och kräva att få ut sin andel av föreningens förmögenhet utan att han eller hon i någon egentlig utsträckning har bidragit till att skapa denna förmögenhet. Det bör dock tilläggas att sådana risker kan neutraliseras, t.ex. genom stadgebestämmelser om att en av- gående medlem har rätt till högre belopp än det nominella värdet först ett visst antal år efter det att han eller hon blev medlem i föreningen. Vad som också talar mot införandet av bestämmelser om åter- betalning av medlemsinsatser utöver nominellt belopp är att medlem- marnas intresse av att få del av övervärdena i en förening i vart fall delvis kan tillgodoses redan genom bestämmelserna om insats- emission. Om en förening genom insatsemission kontinuerligt överför fritt eget kapital till medlemsinsatserna, ökar det individuella ägandet i föreningen och en avgående medlem kommer att kunna få ut ett större belopp än vad han eller hon har betalat in som insats. Har möjligheterna till insatsemission utnyttjats maximalt kommer den avgående medlemmen att få ut hela sin andel av föreningens fria egna kapital. Det kan dock hävdas att förekomsten av bestäm- melser om insatsemission inte alltid kan tillgodose den enskilde medlemmens intresse av att få del av värdetillväxten. Han eller hon kan inte vara säker på att föreningsstämman löpande kommer att besluta om insatsemission i den omfattning som han eller hon an- ser vara rimlig. Bestämmelser som ger medlemmen rätt att få ut mer än det nominella värdet av sina insatser när han eller hon avgår ur föreningen kan därför ha ett mervärde, bl.a. genom ökad för- utsebarhet. Vår bedömning är att ett system som ger utrymme för åter- betalningar av insatser till mer än nominellt värde har såväl fördelar som nackdelar. I vissa föreningar kan fördelarna dominera och i andra väger nackdelarna över. Systemet innebär vissa risker för föreningen och dess borgenärer men dessa kan till viss del neutrali- seras genom lag- eller stadgebestämmelser som drar upp strikta ramar för hur mycket som kan återbetalas. Behovet av att kunna återbetala medlemsinsatser utöver nominellt belopp torde också växla beroende på typen av förening. I har det ansetts finnas ett beaktansvärt behov av bestämmelser av detta slag i fråga om arbetskooperativ. De diskussioner som vi har haft med företrädare för den svenska kooperationen tyder på att det också i är just arbetskooperativen som skulle kunna ha nytta av bestämmelser om återbetalning av medlemsinsatser utöver nominellt belopp. Från Coompanion Kooperativ har det sålunda uttryckts ett önskemål som avser just arbetskooperativ. Man har i det samman- hanget hänvisat till att medlemmarna i arbetskooperativ är särskilt beroende av föreningen för sin försörjning. Man har även påtalat att det finns en tendens att medlemmar i arbetskooperativ ger företräde för lön eller ersättning till sig själva framför konsoli- dering och investeringar för framtiden. Bestämmelser som ger en avgående medlem rätt till andel i föreningens nettotillgångar skulle, har det sagts, göra arbetskooperativ till en mera attraktiv form av ekonomisk förening. – Däremot har varken konsumentkooperationen eller lantbrukskooperationen visat något intresse för sådana bestäm- melser. Vår slutsats är att huvudregeln i den nya föreningslagen bör vara att medlemsinsatser får återbetalas högst till det nominella beloppet. När det gäller arbetskooperativ bör det emellertid finnas ett ut- rymme för föreningen att vid medlems avgång betala ut mer än vad medlemmens inbetalda insats uppgår till. Det bör sedan överlämnas till den enskilda föreningen att avgöra om denna möjlighet ska finnas i just den föreningen. När det gäller den närmare utformningen av de särskilda regler som bör gälla för arbetskooperativ är det mest långtgående alter- nativet att tillåta att en medlem får ut sin andel av föreningens verkliga värde, det s.k. substansvärdet. Substansvärdet kan ofta ligga betydligt över de i föreningen . Coompanion Kooperativ har argumenterat för en lösning av detta Enligt vår mening talar dock borgenärsskyddsintressena mycket starkt mot en sådan lösning. Ett så långtgående alternativ skulle sannolikt skada förtroendet för företagsformen bland kreditgivare och andra borgenärer. I lagen bör det därför anges en maximigräns för vad som kan betalas ut till den avgående medlemmen. Denna gräns bör vara summan av medlemmen tillkommande medlemsinsatser samt med- lemmens andel i föreningens fria egna kapital, varvid föreningens eget kapital bör beräknas enligt den fastställda balansräkning som hänför sig till tiden för avgången, dvs. utifrån bokförda värden. Reservfonden, uppskrivningsfonden och förlagsinsatserna bör inte räknas med i föreningens eget kapital. Inom denna ram bör fören- ingen vara fri att i sina stadgar reglera vilken modell man vill an- vända sig av för att beräkna medlemmens andel vid avgång. En ordning av det slag som vi nu föreslår innebär, även om den begränsas till att gälla för arbetskooperativ, ett långtgående avsteg från vad som torde ha uppfattats som gällande rätt, att en avgående medlem endast har rätt att få ut det nominella beloppet av sina inbetalda medlemsinsatser jämte emissionsinsatser. Införandet av stadgebestämmelse av det aktuella slaget kan innebära en stor förändring för den enskilda föreningen och påverka förutsättning- arna för verksamheten avsevärt. Vi anser därför att den allmänna huvudregeln för stadgeändringar – två tredjedelars majoritet – inte är tillräcklig. I stället bör det uppställas ett absolut krav på enighet, dvs. ett beslut om stadgeändring som tillåter återbetalning till be- lopp som överstiger nominellt värde bör vara giltigt endast om det biträds av samtliga röstberättigade. Därigenom minskar också risken för att bestämmelserna missbrukas av en medlemsgruppering. Det är angeläget att förekomsten av stadgebestämmelser om att medlemsinsatser kan återbetalas utöver nominellt belopp är synbar för föreningens borgenärer. Enligt vår mening räcker det inte med den möjlighet som borgenärerna har att genom ta del av föreningens stadgar. Vi föreslår därför att det i årsredovisnings- lagen tas in en bestämmelse om att förekomsten av stadgebestäm- melser av detta slag ska anmärkas i årsredovisningen såsom en tilläggsupplysning. Bör förslaget om återbetalning till annat än nominellt belopp även gälla för kooperativa hyresrättsföreningar? Förslag: Bestämmelsen i lagen om kooperativ hyresrätt om att en avgående medlem inte har rätt att få tillbaka högre belopp än vad han eller hon har betalat som insats upphävs. I stället ska föreningslagens bestämmelser om återbetalning av medlems- insats i arbetskooperativ tillämpas även i fråga om kooperativa hyresrättsföreningar. Som vi har redovisat är det enligt lagen om kooperativ hyresrätt uttryckligen förbjudet att till en avgående medlem betala tillbaka ett högre belopp än det han eller hon har betalat in till föreningen som insatser (se 2 kap. 9 § fjärde stycket lagen om ko- operativ hyresrätt). Denna reglering utgör ett medvetet ställnings- tagande från lagstiftarens sida. är det tydligt att den nu- varande regleringen just i kooperativa hyresrättsföreningar kan leda till effekter som uppfattas som oskäliga av den som står i begrepp att byta boende. Penningvärdets fall medför vanligen att den koopera- tiva hyresgästen inte kan få tillbaka det faktiska värdet av sin investering. I normalfallet har innehavet av lägenheten inte heller varit förenat med några vinstutdelningar som har kunnat kompen- sera honom eller henne för den faktiska minskningen av insatsens värde. Lagen om kooperativ hyresrätt ger inte heller någon möjlig- het att besluta om insatsemissioner. I en skrivelse från () och SKB till i frågan har poängterats att det i förarbetena till lagen om kooperativ hyresrätt förutsätts relativt låga insatsnivåer men att det i praktiken har visat sig att det i vissa fall är nödvändigt med högre insatser.16 Det framhålls att det är viktigt att gynna medlemmarnas intressen genom att skydda in- satser mot den värdeminskning som uppstår vid inflation och att detta är särskilt önskvärt i en situation då insatskapital blir allt viktigare för att möjliggöra nyproduktion. Det föreslås därför att det ska vara möjligt för föreningarna att återbetala en insats som motsvarar högst det reella värde som har inbetalats. SKB har till utredningen bekräftat behovet av bestämmelser som ger utrymme för värdesäkring av insatsen. 16 Se Ju2006/7535/L1. Enligt vår mening har de skäl som och angett i den nyssnämnda skrivelsen avsevärd tyngd. Också kooperativa hyres- rättsföreningar bör därför ges möjlighet att betala en avgående med- lem ett högre belopp än det nominella värdet av medlemsinsatsen. Den modell som ofta diskuteras för kooperativa hyresrätts- föreningar är en indexuppräkning av insatsen. En sådan ordning är inte lika ekonomiskt riskabel – vare sig för föreningen eller för borgenärskollektivet – som en utbetalning av en andel av fören- ingens nettoförmögenhet kan vara. Det går att tydligt beräkna omfattningen av det belopp som ska utbetalas till avgående medlem och det kommer dessutom vanligen inte att bli fråga om några större belopp (annat än i tider av mycket hög inflation). Föreningen torde normalt kunna bygga upp de reserver som fordras för att klara så- dana utbetalningar, exempelvis genom att avsätta visst belopp av årets resultat till detta ändamål. En framtida reglering bör utformas så att de kooperativa hyresrättsföreningar som så önskar kan tillämpa en modell av detta slag. Vi har övervägt om en sådan modell uttryckligen bör pekas ut i en ny reglering för kooperativa hyresrättsföreningar. Inte minst systematiska skäl talar dock för att samma regler bör gälla för ko- operativa hyresrättsföreningar som för arbetskooperativ, dvs. det bör finnas en allmän möjlighet för en kooperativ hyresrättsförening att i sina stadgar ta in bestämmelser om att en avgående medlem har rätt att få ut högre belopp än det nominella värdet av insatsen. En sådan reglering gör det möjligt att i stadgarna reglera att indexupp- räkning av insatser ska ske men det blir också möjligt att skräddar- sy stadgebestämmelserna utifrån förhållandena i en enskild fören- ing. För arbetskooperativ har föreslagits att det i lagen ska anges en maximiram för vad som kan betalas till en avgående medlem. Betal- ningen ska inte få överstiga summan av medlemmens insatser och hans eller hennes andel i föreningens fria egna kapital. Det är natur- ligt att denna begränsning gäller även för kooperativa hyresrätts- föreningar. Även för kooperativa hyresrättsföreningar bör ett beslut om ändring av stadgarna som innebär att en avgående medlem kan få tillbaka mer än vad han eller hon har betalat in vara giltigt endast om det har biträtts av samtliga röstberättigade i föreningen. Ett så ingripande majoritetskrav som enighet bland samtliga röstberättigade kan vara svårt att uppfylla i mycket stora föreningar. I sådana föreningar har dock medlemmarnas beslutanderätt ofta – såsom är fallet i SKB – överlämnats till fullmäktige. En stadgeändring av det aktuella slaget bör då vara giltig om samtliga fullmäktige har ställt sig bakom beslutet. Återbetalning av insats till investerande medlem Bedömning: Föreningslagens regler om återbetalning av medlems- insatser bör gälla även de medlemsinsatser som en investerande medlem har erlagt. Vi har i avsnitt 6.5.2 föreslagit att en ekonomisk förening ska kunna anta s.k. investerande medlemmar. Vi har också gjort bedöm- ningen att det inte bör råda några begränsningar i fråga om hur stor andel av föreningens kapital som investerande medlemmar får till- skjuta. Investerande medlemmar kommer, med vårt förslag, att ha samma rätt att säga upp sig till utträde som vanliga medlemmar. De ska då också, om inte annat framgår av stadgarna, ha rätt att få sin insats återbetald. Det kan hävdas att en rätt för investerande medlemmar att vid utträde få ut innestående insatser kan innebära vissa särskilda risker för föreningen och dess borgenärer. Eftersom investerande med- lemmar inte kommer att ha någon direkt anknytning till föreningens verksamhet, kan de vara mera benägna än andra medlemmar att lämna föreningen i svåra tider. Om ett stort antal investerande medlemmar säger upp sig till utträde , riskerar föreningen att relativt snabbt dräneras på kapital. Motsvarande risk, såvitt gäller innehavare av förlagsandelar, har medfört att det i föreningslagen har tagits in särskilda regler om tiden för återbetalning av förlags- insatser. Enligt vår mening bör dock bestämmelserna om återbetalning av insatser till investerande medlemmar vara desamma som för åter- betalning av insatser till vanliga medlemmar. En sådan ordning synes dessutom bäst förenlig med den s.k. likhetsprincipen. Följ- aktligen bör också en avgående investerande medlem ha rätt att få tillbaka sin insats. Rätten bör dock kunna begränsas på samma sätt som gäller för vanliga medlemmars insatser. Det bör t.ex. kunna tas in begränsande bestämmelser i stadgarna, däribland bestämmelser om att medlemsinsatserna kan återbetalas först med viss fördröj- ning. Sådana bestämmelser kan skydda föreningen mot effekterna av att många medlemmar avgår på en och samma gång. betalda beloppet bör – på samma vis som gäller i fråga om vanliga medlemmars insatser – inte få överstiga vad som belöper på honom eller henne i förhållande till övriga medlemmar av föreningens egna kapital enligt den balansräkning som hänför sig till tiden för av- gången (se 4 kap. 1 § första stycket föreningslagen). 12.6Vissa övriga frågor om medlemsinsatser Förslag: I lagen tas in en beskrivning av vad som utgör medlems- insatser. Föreningslagen innehåller inte någon definition av begreppet med- lemsinsats. I linje med vår strävan att göra regleringen mera över- skådlig och lättillgänglig har vi funnit att ett klarläggande i lag- texten av vad som utgör medlemsinsatser i en förening kan vara av värde. I en ekonomisk förening kan det förekomma medlemsinsatser av tre slag. För det första förekommer det sådana medlemsinsatser som en medlem är skyldig att delta med. Dessa insatser betalas vanligtvis, men inte alltid, in när medlemmen går in i föreningen. Lagen inne- håller inte någon benämning för detta slag av medlemsinsatser, något som medför att det kan vara svårt att särskilja dem från andra slag av insatser. Vi anser därför att en sådan benämning bör införas och har stannat för obligatorisk insats. Belopp som en medlem har betalat in utöver vad han eller hon är skyldig att bidra med brukar betecknas överinsatser. En överinsats kan också uppkomma utan att medlemmen aktivt har betalat in något belopp. Så blir fallet om insatsskyldigheten har sänkts så att det belopp som redan har betalats in har kommit att överstiga vad medlemmen är skyldig att bidra med. Begreppet överinsats före- kommer redan i den nuvarande föreningslagen. Det bör användas även i den nya lagen och definieras som den eller de insatser som en medlem har tillskjutit utöver vad han eller hon är skyldig att delta med. Det tredje slaget av medlemsinsatser är sådana som tillgodoförs medlemmar genom en insatsemission. De bör i den nya lagen be- tecknas emissionsinsatser. Förslag: I lagen klargörs att obligatoriska insatser inte får över- låtas separat. Överinsatser och emissionsinsatser ska däremot kunna överlåtas separat men då endast till en annan medlem. En medlem i en ekonomisk förening har en andel eller andelsrätt i föreningen. Med uttrycket andel avses de ekonomiska rättigheter som medlemmen har mot föreningen och som grundas på med- lemmens medlemsinsatser i föreningen. En sådan andel kan, till skillnad från vad som gäller beträffande medlemskapet i föreningen, överlåtas eller på annat sätt övergå på annan, låt vara att lagen inte tillåter att en splittring av medlemskap och andel blir bestående (se 3 kap. 2 och 3 §§ föreningslagen). Bland de ekonomiska rättigheter som ingår i andelsrätten märks bl.a. rätten att vid avgång ur fören- ingen få tillbaka medlemsinsatserna samt rätten till s.k. insatsränta, dvs. vinstutdelning beräknad i förhållande till medlemsinsatsernas storlek. En särskild fråga är om det är möjligt att – med verkan mot föreningen – överlåta de olika rättigheter som ingår i andelsrätten separat. Lagen reglerar inte frågan. Enligt vår mening är det emellertid normalt inte möjligt att överlåta de rättigheter som ingår i andels- rätten annat än genom överlåtelse av hela andelsrätten. Exempelvis går det inte att, med verkan mot föreningen, överlåta rätten till åter- betalning av insatsen och behålla rätten till insatsränta. Inte heller torde det vara möjligt att överlåta rätten till återbetal- ning av den obligatoriska insatsen (om detta begrepp, se föregående avsnitt) men behålla andelsrätten i övrigt; ett sådant förfarande skulle leda till en besvärande oklarhet om vem som egentligen är innehavare av andelen. I vad mån överinsatser och emissions- insatser kan överlåtas separat är mindre tydligt. Klart är dock att separata överlåtelser av överinsatser och emissionsinsatser inte ger upphov till samma oklarheter som överlåtelser av de obligatoriska insatserna, i vart fall inte om överlåtelserna sker till andra med- lemmar i föreningen. En medlem som överlåter en överinsats eller en emissionsinsats kommer ju även därefter att inneha en andel i föreningen, kopplad till den obligatoriska insatsen; effekten av över- låtelsen blir bara att storleken av denna andel minskar. Och för förvärvaren innebär förvärvet – under förutsättning att han eller hon redan är medlem i föreningen – inte annat än att hans eller hennes andel blir större . Att överinsatser och emissions- insatser kan överlåtas medlemmar emellan kan för övrigt vara fördel- aktigt för föreningarna, eftersom det är ägnat att minska kapital- utflödet vid medlemmars avgång. Inom lantbrukskooperationen förekommer redan system för överlåtelser av överinsatser och emissionsinsatser. Vi föreslår mot denna bakgrund att det införs bestämmelser som klargör att obligatoriska insatser inte får överlåtas separat. Vi föreslår också att det i lagen öppnas en uttrycklig möjlighet att överlåta överinsatser och emissionsinsatser till andra medlemmar. En av utredningens experter har förordat att överinsatser ska kunna överlåtas även till andra än medlemmar. Utredaren har dock bedömt att det praktiska behovet av detta är litet och att överlåtelser av detta slag dessutom skulle leda till en besvärande oklarhet om för- värvarens ställning i förhållande till föreningen. – Eftersom över- låtelser av överinsatser och emissionsinsatser kan innebära admini- strativa problem för föreningarna, bör det vara möjligt att begränsa möjligheten till sådana överlåtelser genom stadgebestämmelser. I stadgarna bör det också kunna bestämmas att överlåtelser enbart får ske på visst särskilt angivet sätt. Av allmänna principer torde följa att en överlåtelse av en över- insats eller en emissionsinsats gäller mot föreningen först sedan föreningen har underrättats om överlåtelsen. Även detta bör för tydlighets skull framgå av lagen. Det bör vara möjligt för fören- ingen att i sina stadgar ställa ytterligare krav i detta hänseende, t.ex. så att verkan inträder först efter det att föreningen har underrättats om överlåtelsen. Därmed får föreningen tillfälle att anpassa utbetalningar av insatsränta m.m. till den förändring i andelarnas storlek som överlåtelsen har inneburit. Förslag: I lagen klargörs att föreningen får återbetala sådana över- insatser som inte har stöd i stadgarna till medlemmen även om denne inte har sagt upp överinsatsen till betalning. Överinsatser uppstår, som har nämnts, då den insats som en medlem har betalat in till sin förening överstiger vad medlemmen är skyldig att bidra med som obligatorisk insats. beloppet utgör då överinsats. Medlemmen har rätt att efter uppsäg- ning få tillbaka sina överinsatser. Så är fallet även om han i övrigt behåller sitt medlemskap i föreningen. Däremot innehåller lagen ingenting om att föreningen kan säga upp överinsatser och betala ut dem till medlemmen. Överinsatser får emellertid förekomma endast om det finns stöd för detta i stadgarna. Det kan uppkomma överinsatser, trots att föreningens stadgar inte tillåter detta. Så blir bl.a. fallet om insats- skyldigheten är bestämd i förhållande till medlemmens omsättning med föreningen och sätts ned till ett belopp som understiger vad medlemmen har betalat in som obligatorisk insats. Det är i gällande rätt oklart hur en sådan överinsats ska behandlas. Övervägande skäl talar dock för att den bör återbetalas till medlemmen. En sådan återbetalning bör – bl.a. av borgenärsskyddsskäl – följa i huvudsak samma regler som andra återbetalningar av medlemsinsatser. Det innebär bl.a. att den bör föregås av en uppsägning före ut- betalningen. I lagen bör tas in en bestämmelse om att inte bara med- lemmen utan också föreningen i denna situation får säga upp över- insatsen till återbetalning. 12.6.4Återbäringsskyldighet och bristtäckningsansvar vid oriktig betalning Förslag: Om en förening i samband med en medlems avgång ur föreningen har gjort en utbetalning till medlemmen men denna betalning har stått i strid med lagens eller stadgarnas bestäm- melser om sådan betalning, ska medlemmen betala tillbaka det som har utbetalats för mycket. Detsamma ska gälla ifråga om utbetalning i samband med inlösen av överinsats eller inlösen av medlemsinsats efter beslut om minskning av insatsskyldigheten. Den som har medverkat till beslutet om eller verkställandet av utbetalningen ska ansvara för det belopp som mottagaren inte kan återbära. Huvudprincipen i föreningslagen är att oriktiga betalningsströmmar från föreningen ska gå åter. Detta kommer till uttryck i det s.k. utbetalningsförbudet i 10 kap. 1 § föreningslagen och därtill anknyt- ande bestämmelser om återbäringsskyldighet och bristtäckningsansvar i 10 kap. 7 § samma lag. I avsnitt 14 föreslår vi att delvis överens- stämmande bestämmelser ska gälla vid olovlig s.k. värdeöverföring från föreningen. Bestämmelserna om värdeöverföring kommer dock inte att vara tillämpliga vid återbetalningar av medlemsinsatser och liknande ut- betalningar. I lagen bör därför tas in särskilda regler om vad som ska gälla om återbetalningsskyldighet m.m. vid oriktiga utbetalningar av detta slag. Frågan är då vilket materiellt innehåll dessa bestämmelser ska ha. Innebörden av gällande rätt är att oriktiga utbetalningar ska be- talas tillbaka av mottagaren och att det, i den utsträckning så inte sker, föreligger ett s.k. bristtäckningsansvar för dem som har med- verkat till beslutet om eller verkställandet av utbetalningen (se 10 kap. 7 § föreningslagen). Vid olovlig överskottsutdelning har mottagaren ett visst godtrosskydd men detta anses inte gälla vid utbetalning i samband med inlösen av medlemsinsatser.17 Enligt vår mening bör de nya bestämmelserna ha motsvarande innebörd. Det innebär att det även i fortsättningen bör gälla en ovillkorlig återbetalnings- skyldighet (återbäringsskyldighet) för mottagaren och att den som har medverkat till beslutet om eller verkställandet av utbetalningen bör ansvara för det belopp som mottagaren inte kan återbära (brist- täckningsansvar). 17 Se prop. 1986/87:7 s. 203. Bestämmelserna om förlagsinsatser tillkom genom lagändringar som trädde i kraft . Syftet var att göra det möjligt för eko- nomiska föreningar att ta till sig riskbärande egenkapital även från andra än medlemmar.