sou · GZB39 · 2011-02-10 00:00:00 — Av den anledningen anser sig utredningen inte heller bunden av de belopp som enligt praxis utbetalas i kränknings- ersättning. Detta betyder dock inte att denna praxis saknar betydelse för utredningens ställningstagande. Nedan lämnas därför en översikt- lig redogörelse av gällande praxis beträffande ersättningsnivåerna vid kränkning. Praxis i fråga om kränkningsersättning har utformats främst av och uppgifterna här nedan är hämtade från 2009.47 De fall som tas upp i referatsamlingen är att se som normalfall. Omständigheterna i det enskilda fallet kan därför vara sådana att det är motiverat att lämna såväl lägre som högre ersättning till den drabbade. Det lägsta ersättningsbeloppet för kränkningsersättning från är . Anledningen till detta är att endast allvarliga kränkningar enligt skadeståndslagen ska ersättas och att det inte betraktas som en allvarlig kränkning om skälig ersätt- 47 praxis tillämpas även av domstolarna och har hänvisat till myndighetens praxis vad gäller ersättningsnivå för kränkning (se t.ex. NJA 1997 s. 315). Förslag till ekonomisk ersättning åt tidigare vanvårdade ning inte uppgår till . De oftast förekommande belop- pen ligger . När det gäller kränkning vid våldtäkt mot barn tillämpar Brotts- offermyndigheten ett schablonbelopp om . Det kan bli fråga om högre ersättning – respektive 125 000 kro- nor – om omständigheterna kring brottet är försvårande. Våldtäkt mot barn med inslag av våld eller tvång medför ersättning för kränk- ning med eller mer. Vid bestämmande av kränkningsersättning för sexuellt utnytt- jande av barn tas hänsyn till omständigheter som skillnaden i ålder och mognad, barnets ålder och graden av frivillighet. Ersättning i dessa fall utgår normalt med . Kränknings- ersättning för sexuella övergrepp mot barn har i ett fall där det rörde sig om ett stort antal övergrepp av utgått med . Ersättning för sexuellt ofredande lämnas vanligtvis med belopp . Normalbeloppet för kränkning vid mordförsök är . I vissa särskilt hänsynslösa fall har dock kränkningsersättning ut- gått med högre belopp. I andra fall har ersättningen bestämts till ett lägre belopp, med hänsyn till att omständigheterna gjort att gärningen ansetts vara mindre kränkande. Exempel på sådana omständigheter är att offret inte ådrog sig någon större fysisk skada och att det var fråga om ett snabbt händelseförlopp. Kränkningsersättning för olaga hot utgår vid verbalt hot normalt med och om den hotande understryker sitt hot med ett livsfarligt vapen med . Ersättning för ofredande har lämnats med och för olaga tvång med . I detta sammanhang är det särskilt intressant att jämföra med den ersättning som lämnats vid våld i en nära relation riktat mot barn. I dessa fall anses det som en försvårande omständighet att brottet be- gåtts av någon barnet ska kunna känna förtroende för. Sådana brott begås också ofta i offrets hem. Barnet befinner sig i en beroende- ställning och är i regel helt skyddslöst. I övrigt ser man till omstän- digheter som exempelvis hur brottet pågått, våldets karaktär, eventuella tillhyggen som använts och förnedrande inslag. Om gär- ningen klassificeras som grov fridskränkning medför det en viss höj- ning av ersättningsnivån. Ersättning i den övre delen av ersättnings- skalan, , har utgått vid grov fridskränkning Förslag till ekonomisk ersättning åt tidigare vanvårdade samt i ett fall där det rört sig om misshandel och hot som skett så gott som , under vissa perioder , under lång tid.48 Av Brottsoffermyndighetens praxis framgår att ersättning för våld i nära relation med barn normalt avser våld som inte kan betecknas som särskilt grovt och där det inte heller rör sig om mer än några enstaka övergrepp. Här nedan redovisas fall- beskrivningar där kränkningen bedömts så allvarlig att ersättning beviljats med eller mer.49 En pojke misshandlades av sin pappa då pojken var 8–. Han till- delades slag med öppen hand i ansiktet. slängde pappan ned pojken på golvet och sparkade eller stampade honom i ansiktet. Vid ytterligare ett tillfälle höll pappan en kniv mot sonen och hotade att döda honom samt slängde ut honom genom ett fönster. Tingsrätten dömde pappan för misshandel och olaga hot samt förpliktade honom att utge skadestånd till pojken med för kränkning. Brottsskade- ersättning utgick med samma belopp. Dnr 5394/04. Ett spädbarn misshandlades av sin pappa. I sam- band med ett blöjbyte tog pappan ett kraftigt tag om barnets fotleder. Därefter bröt, vred eller drog pappan i fotlederna samt skakade barnet. Våldet orsakade frakturer i båda skenbenen och i båda vadbenen. Hov- rätten dömde pappan för grov misshandel och förpliktade honom att betala skadestånd till barnet med för kränkning. Brotts- offermyndigheten utgav brottsskadeersättning med samma belopp. Dnr 2866/04. En pojke misshandlades av sin pappa vid ett stort antal tillfällen – främst i deras gemensamma bostad – då pojken var 7–. Pappan sparkade honom på bland annat benen, magen och kroppen samt tilldelade honom slag i ansiktet, knuffade in honom i en vägg, tilldelade honom slag med en pinne över hela kroppen samt slag i an- siktet med en handduk. Pojken misshandlades också genom att pappan stack honom med matpinnar på ena armen, tilldelade honom slag i ansiktet samt tilldelade honom slag med en toffel. Av våldet tillfogades pojken inga allvarliga skador. Tingsrätten dömde mannen för grov frids- kränkning samt förpliktade honom att betala skadestånd till pojken med för kränkning. Brottsskadeersättning för kränkning ut- gick med samma belopp. Dnr 7435/05. 48Brottsoffermyndighetens referatsamling 2009, s. 75 f. 49Brottsoffermyndighetens referatsamling 2009, s. 75 f. Förslag till ekonomisk ersättning åt tidigare vanvårdade Ett barn misshandlades vid upprepade tillfällen av sin far när barnet var 4–. tilldelades barnet slag med öppen hand i ansiktet, knytnävsslag i ryggen eller sparkar på benen. Våldet medförde smärta, rodnad eller blånad. därutöver tog fadern tag om barnets huvud och slog det mot en bil. Våldet medförde smärta och blåmärke. Vid ännu ett tillfälle tilldelades barnet slag med en sladd på kroppen. Våldet medförde smärta och i vart fall ett rött märke. Hovrätten dömde fadern för grov fridskränkning och förpliktade honom att betala skadestånd till barnet med bland annat för kränkning. Barnet fick brottsskadeersättning för kränkning med samma belopp. Dnr 69/07. Ett barn misshandlades vid upprepade tillfällen av sin far när barnet var 7–. tilldelades barnet slag med öppen hand i ansiktet, knytnävsslag i ryggen eller sparkar mot ryggen och på benen. Våldet medförde smärta och i vissa fall blånad. tog fadern tag om barnets hals, vilket medförde andnöd och smärta. Vid ett annat tillfälle tilldelades barnet slag på kroppen med en sladd, vilket medförde smärta och ett rött märke. Vid ytterligare ett tillfälle tilldelades barnet upprepade slag med ett träföremål över hela kroppen, vilket medförde smärta, skrapmärke och blånad. Vid ett annat tillfälle tilldelades barnet slag med ett träföremål över handen och krop- pen. Våldet orsakade smärta och en fraktur i handen. Hovrätten dömde mannen för grov misshandel och grov fridskränkning samt förpliktade honom att betala skadestånd till barnet med bland annat för kränkning. tillerkände barnet brottsskade- ersättning med samma belopp. Dnr 66/07. En flicka misshandlades och hotades av sin far vid upprepade tillfällen då hon var 11–. Misshandeln bestod i att fadern så gott som , under vissa perioder , slog henne med öppen och knuten hand mot huvudet och kroppen, drog henne i håret, slog henne med bälten och sladdar, sparkade och knuffade henne, kastade saker på henne och tog strupgrepp på henne. slog fadern henne i ansiktet och över bröstet med ett bälte. Vid ett annat tillfälle drog fadern henne i håret, slog hennes huvud mot ett bordsben, tog struptag på henne, rev henne på kinden och spottade på henne. Sammantaget medförde miss- handeln inga allvarliga skador. Fadern hotade henne så gott som , under vissa perioder . Hoten bestod i uttalanden med innebörd att han skulle skada och döda henne. Fadern hotade henne även med kniv och andra tillhyggen, bland annat ett hett strykjärn. Hovrätten dömde fadern för brotten och förpliktade honom att betala Förslag till ekonomisk ersättning åt tidigare vanvårdade skadestånd till flickan med för kränkning. Flickan fick brottsskadeersättning för kränkning med samma belopp. Dnr 7787/03. Ersättning på grund av felaktigt frihetsberövande I lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) finns bestämmelser om er- sättning från staten för den som felaktigt har fått sin frihet in- skränkt. Det gäller bland annat i fråga om anhållande, häktning och fängelsestraff. Ersättning ska betalas om det exempelvis efter över- klagande eller anlitande av särskilt rättsmedel meddelas frikännande dom. Ersättningen lämnas för utgifter, förlorad arbetsförtjänst, in- trång i näringsverksamhet och lidande. Om den skadelidande själv har betett sig på ett sådant sätt att han eller hon har föranlett frihets- inskränkningen, kan ersättningen vägras eller sättas ned med visst belopp. Frihetsberövandelagen är inte exklusiv. En skadelidande kan också stödja ett ersättningsanspråk på skadeståndslagen eller på Europa- konventionen.50 I praktiken framställs ersättningsanspråk hos Justitiekanslern () – eller annan myndighet i vissa fall – som också fattar beslut om ersättningen. I förarbetena till frihetsberövandelagen anges att det i huvudsak ska göras en skönsmässig uppskattning av graden av lidande i varje enskilt fall. Bland de omständigheter som är av sär- skild betydelse märks ett frihetsberövandes varaktighet. Ju ett frihetsberövande har varat desto större är typiskt sett lidan- det. Även grunden för frihetsberövandet är av betydelse. Ytterligare en omständighet som kan vägas in är vilken uppmärksamhet ett fri- hetsberövande har väckt.51 I syfte att behandla likartade fall lika har JK ställt upp vissa be- loppsmässiga riktlinjer. Som utgångspunkt för vad som kan betrak- tas som en skälig ersättning utgår JK från ett normalbelopp. Detta normalbelopp baseras på den bedömning av skälig normalersätt- ning som har gjort i rättsfallet NJA 1990 s. 808. Efter justeringar på grund av förändringar i penningvärdet är det av JK tillämpade normalbeloppet för av frihetsberövandet och därefter ytterligare per månad.52 50Jfr NJA 2007 s. 295. 1997/98:105, s. 56 f. 52JK:s beslut (dnr 563-05-41). Förslag till ekonomisk ersättning åt tidigare vanvårdade Utformningen av den norska ersättningsprocessen har utförligt be- skrivits i avsnitt 7.2.2. Här ska sammanfattningsvis endast erinras om att det i finns en mängd olika kommunala ersättnings- ordningar. Den stora skillnaden mellan de olika ordningarna är de ersättningsbelopp som sökanden kan tillerkännas. Den maximala er- sättningen i de kommunala ersättningsordningarna varierar mellan 100 000 och 750 000 Nkr. I många fall är det ett betydande spann mellan det lägsta och det högsta belopp som kan utgå. I finns även en möjlighet för de vanvårdade att söka ersätt- ning genom statligt rettferdsvederlag. Sådan ersättning kan utgå med upp till 300 000 Nkr. Formerna för ersättning i har redovisats i avsnitt 7.2.3. När det gäller beloppets storlek kan det mycket kort sammanfattas enligt följande. Utgångspunkten för ersättningen är att den ska vara skälig med hänsyn till de unika omständigheter som gäller i varje enskilt fall. Ersättning lämnas på fem olika nivåer. Enligt den lägsta nivån lämnas ersättningsbelopp på . Därefter följer nivåerna 50 000–, 100 000–, 150 000–och slutligen 200 000–. I avsnitt 6.3 har utredningen beskrivit hanteringen av ersättning till HIV-smittade, neurosedynskadade och tvångssteriliserade. Där anges att staten bland annat har betalat ex gratia-ersättning till de HIV- smittade med sammanlagt vardera. Dessutom har de drabbade mottagit ersättning ur patient- och läkemedelsförsäkring- arna. När det gäller de neurosedynskadade så föreslog Justitiekanslern en ex gratia-ersättning om . Staten beslutade dock om en ersättning som uppgick till åt varje drabbad. För de tvångssteriliserade, slutligen, betalade staten ut ett schablonbelopp om . Beloppet beräknades med ut- gångspunkt i den ersättning som vid tillfället utgick till en person som drabbats av sterilitet genom brott eller olyckshändelse (lyte och Förslag till ekonomisk ersättning åt tidigare vanvårdade men), nämligen . Till detta ansågs det rimligt att lägga även viss ersättning för kränkning. Sammanlagt bestämdes alltså be- loppet till för var och en av de drabbade. De barn som drabbats av övergrepp eller försummelse i samhälls- vården har redan vid omhändertagandet befunnit sig i en särskilt ut- satt situation. Inte sällan har de burit på erfarenheter av övergrepp och missförhållanden från tiden före placeringen. Det är naturligtvis särskilt allvarligt att dessa redan mycket sårbara barn utsatts för fort- satta kränkningar efter det att samhället övertagit ansvaret för dem. i samhällsvård har de dessutom haft inga eller ytterst små möjligheter att själva påverka sin situation. De har ofta placerats långt från det så kallade naturliga nätverket, dvs. föräldrar, släkt och vänner. De har därför inte heller haft möjlighet att söka stöd i detta nätverk, i den mån det funnits något. I stället har de här barnen ofta varit helt utlämnade åt fosterföräldrar eller institutionspersonal och ansvariga myndigheter. Dessa omständigheter är av väsentlig bety- delse när det gäller frågan om beloppets storlek och talar för att ersättningen bör sättas till ett förhållandevis högt belopp. Utgångspunkten för utredningens ställningstagande beträffande ersättningens storlek är således att det måste bli fråga om ett högt belopp. uttrycks i direktiven att ersättningen bör stå i överensstämmelse med svensk praxis inom området. Vid en sådan jämförelse konstaterar utredningen att de belopp som enligt praxis betalas ut vid allvarliga kränkningar på grund av brott är relativt låga. Det krävs normalt att den som exempelvis blivit misshandlad har utsatts för mycket allvarligt våld för att ersättningen ska närma sig . Endast riktigt grova våldsbrott, däribland mord- försök, ger vanligtvis ersättningsbelopp om . Beträffande sexualbrott krävs på motsvarande sätt mycket grova övergrepp för att ersättningsbeloppet ska uppgå till . Exempelvis medför våldtäkt mot barn normalt ersättning kring . Som framgått ovan är dessa belopp enbart normal- belopp. Även betydligt högre ersättning kan beviljas, när omstän- digheterna i det enskilda fallet talar för att kränkningen varit osed- vanligt svår. Förslag till ekonomisk ersättning åt tidigare vanvårdade När det därefter gäller ersättning för felaktigt frihetsberövande så konstaterar utredningen att sådan ersättning betalas ut huvud- sakligen där någon på oriktiga grunder pekats ut för att ha begått en brottslig gärning. En nödvändig förutsättning för ersättningen i det fallet är att det grundläggande beslutet om frihetsberövande visar sig ha varit felaktigt. När det gäller ersättning till de vanvårdade i den upprättelseprocess som här är aktuell är det emellertid inte fråga om att pröva om beslutet att omhänderta barnet var felaktigt. Det är således inte omhändertagandebeslutet i sig som ifrågasätts, utan förhållandena som barnet varit i samhällets vård. Prin- ciperna bakom ersättningen för felaktigt frihetsberövande skiljer sig därmed från den ersättning som utredningen har att överväga. Justitie- kanslerns beräkningsgrunder för ersättning på grund av felaktigt fri- hetsberövande bör därför inte heller vara styrande för utredningens ställningstagande i fråga om ersättningsbeloppets storlek. Flera av de vanvårdade och deras organisationer har ansett att beloppet bör vara jämförbart med den ersättning som betalas ut i andra länder, främst i och . Dessa ersättningsformer bygger emellertid på ett differentierat ersättningssystem, vilket alltså skiljer sig från det system som utredningen föreslår. Redan av den anledningen bör det inte vara möjligt att jämföra med de högst ut- betalda beloppen i dessa länder. Ett enhetligt belopp måste ju kunna betraktas som väl avvägt för samtliga ersättningsberättigade och inte enbart för dem som drabbats svårast. Men även bortsett från denna skillnad konstaterar utredningen att ersättningsbeloppen i och är mycket höga i förhållande till svensk skadeståndsrätts- lig praxis. Ett förslag med ersättningsbelopp som storleksmässigt motsvarar de som lämnats i och skulle således klart avvika från jämförbar svensk rättspraxis. Om man därefter ser till de särskilda ersättningar som tidigare lämnats i finns det, enligt utredningens mening, många be- röringspunkter med steriliseringsersättningen. I fallen med sterilise- ringsersättning fanns visserligen en fysisk skada (sterilitet) som var betydligt enklare att både konstatera och definiera än de skador som uppkommit på grund av vanvården. Skadan efter vanvård är mycket mer varierad. Den är också mycket svårare att styrka. Som poängterats har emellertid den psykiska skadan för de steri- liserade varierat avsevärt, beroende på när och under vilka förut- sättningar ingreppet skedde. Här finns således en större likhet än vad som i förstone är uppenbart. I båda fallen gäller också att det varit fråga om angrepp på individens rättigheter som samhällsmedborgare Förslag till ekonomisk ersättning åt tidigare vanvårdade Steriliseringsersättningen uppgick till , en- ligt de beräkningsgrundar som redovisats i avsnitt 7.6.2. Vid en jämförelse med den praxis som beskrivits ovan är det viktigt att framhålla att ett enhetligt belopp ska kunna fungera som upprättelse för alla som omfattas av rätten till ersättning. Det måste alltså vara ett belopp som är väl avvägt för att kunna uppfattas som rimlig ersättning för alla ersättningsberättigade. Det gäller ersättning åt dem som utsatts för övergrepp eller försummelse som precis når upp till gränsen för vad som kan utgöra grund för ersättning. Men det gäller också dem som blivit synnerligen svårt drabbade och som exempelvis mer eller mindre blivit utsatta för grovt våld i fosterhemmet eller utsatts för upprepade sexuella övergrepp av en fosterförälder. Utredningens förslag beträffande kriterierna för ersättning inne- bär att det enbart är övergrepp och försummelse av allvarlig art som ersätts. Särskild vikt ska läggas vid om övergreppet eller försummel- sen medfört en påtaglig risk för att barnets hälsa eller utveckling allvarligt skadas (se mer om detta i avsnitt 7.4). Det betyder att det enbart är de förhållandevis svåra fallen av vanvård som kommer att ersättas. Därmed bör också beloppet vara högt jämfört med exem- pelvis den ersättning som normalt utgår vid kränkning på grund av brott. Vid en bedömning av samtliga dessa omständigheter anser ut- redningen att ett belopp som uppgår till framstår som väl avvägt. Utredningen föreslår därför att ersättning åt dem som i samhällsvården av barn och unga utsatts för övergrepp eller försummelse av allvarligt art ska lämnas med . Beloppet bör vara lika stort för var och en av dem som är berättigade till ersättning. Utredningen vill än en gång betona att det lidande som övergrep- pen och försummelsen i samhällsvården orsakat de drabbade inte kan mätas i pengar. Utredningen är också medveten om att inte ens en ersättning i den storleksordning som här föreslås kommer att uppfattas av alla som en rimlig kompensation för den kränkning och det lidande som många utsatts för. Inget belopp – hur högt det än är – kan göra det som hänt ogjort. Vid en jämförelse med de ersättningsprinciper som normalt tillämpas i jämförbar svensk praxis anser utredningen dock att det föreslagna ersättningsbeloppet om är rimligt. Förslag till ekonomisk ersättning åt tidigare vanvårdade De förhållanden som enligt utredningens förslag kan grunda en rätt till ersättning innefattar i stor utsträckning också brottsliga gär- ningar. Det kan därför inte uteslutas att några av de vanvårdade erhållit skadestånd i anledning av någon av dessa gärningar. Även om den ersättning som här föreslås ska ses som ett erkännande av samhällets svek mot den drabbade, så bör det inte vara rimligt att låta ersätt- ning utgå två gånger för samma gärning. Utredningen är emellertid av den uppfattningen att den som tidigare erhållit skadestånd inte helt bör undantas från möjligheten att nu söka ersättning. I stället bör vad som tidigare betalats ut av- räknas från ersättningen. Det är dock enbart ersättning för samma gärning som bör avräknas. Om den vanvårdade tidigare erhållit skade- stånd för andra händelser som inte åberopas till grund för ersätt- ningen bör avräkning således inte ske. Utredningen anser inte att det finns tillräckliga skäl att omräkna de belopp som ska avräknas till dagens penningvärde. Den ersättning som här föreslås är – i likhet med ideella skadestånd i övrigt – till sin art skattefri.53 Frågan är i vilken utsträckning ersättningen dessutom bör undantas vid inkomstprövade socialför- säkringsförmåner samt vid prövning av kommunala bidrag och av- gifter. Efter det att regeringen överlämnat propositionen om sterilise- ringsersättning (prop. 19998/99:71) till fann regeringen att det fanns särskilda skäl som motiverade att ersättningen inte – till skillnad från andra ersättningar eller skadestånd – skulle inverka på storleken av olika förmåner, bidrag och avgifter. Genom en efter- följande lagändring infördes därför en ny bestämmelse (3 a §) i ste- riliseringsersättningslagen, enligt vilken ett belopp om 175 000 kro- nor inte skulle beaktas i fråga om nämnda förmåner.54 Utredningen anser att det finns skäl att göra samma bedömning i fråga om ersättning på grund av vanvård. Vanvården har av natur- 53Det finns inga regler i om undantag för ideella skadestånd i inkomstskattelagen (1999:1229). De är dock normalt skattefria på grund av att det inte finns något inkomstslag att ta upp så- dana ersättningar i. 54På förslag av Lagrådet infördes även en uttrycklig regel om att ersättningen skulle betraktas som förmögenhet (jfr prop. 1998/99:139, s. 7). Förslag till ekonomisk ersättning åt tidigare vanvårdade liga skäl påverkat de drabbade inte enbart som de varit omhändertagna för samhällsvård. Den har satt spår hos de drabbade för resten av livet och i mycket stor utsträckning påverkat deras livssituation även i vuxen ålder. Det är enligt utredningens mening därför rimligt att ersättningen undantas vid beräkningar som är relaterade till förmögenhet när det gäller vissa särskilt angivna för- måner, bidrag och avgifter. Undantaget bör gälla under resten av livet och oavsett om pengarna rent faktiskt finns kvar eller inte. Det är dock enbart ersättningsbeloppet som ska undantas vid beräkningen, inte den reella avkastningen på beloppet. Även de som tidigare beviljats skadestånd och som kommer att erhålla kompletterande ersättning (efter avräkning) bör omfattas av detta förslag. Utredningens förslag: En rätt till ersättning förutsätter att den som ansöker om ersättning kan visa att han eller hon har varit omhändertagen för samhällsvård för de aktuella händelserna. Rätten till ersättning förutsätter dessutom att det kan antas att övergrepp eller försummelse av allvarlig art har in- träffat. Med beviskrav avses det krav som ställs på bevisningen för att en omständighet, ett så kallat bevistema, ska anses styrkt. När bevis- kravet väl uppnåtts anses omständigheten föreligga fullt ut även om olika grader av osäkerhet i verkligheten alltjämt kan förekomma. Beviskravet i brottmål uttrycks vanligtvis som att det ska vara ställt utom rimligt tvivel att den tilltalade har begått en viss gärning. Det normala kravet i skadeståndsmål och andra tvistemål är inte lika högt ställt och uttrycks som att en part har att visa eller styrka ett visst förhållande. Vid tekniskt komplicerade eller typiskt svårbevisade förhållan- den tillämpar domstolarna ibland ett lägre beviskrav.