sou · GZB317 · 2011-02-15 00:00:00 — 4 § En förvarstagen utlänning ska ges möjlighet att ta emot besök och på annat sätt ha kontakt med personer utanför förvaret utom om besöket eller kontakten i ett särskilt fall skulle försvåra den verksamhet som rör förvaret. Om det är nödvändigt med hänsyn till säkerheten, får ett besök övervakas. Ett besök av ett offentligt biträde eller en advokat får över- vakas endast om biträdet eller advokaten själv begär det. Paragrafen motsvarar nuvarande 11 kap. 4 §. 5 § En förvarstagen utlänning ska ha tillgång till hälso- och sjukvård i samma omfattning som den som ansökt om uppehållstillstånd enligt 4 kap. 1, 2 eller 2 a § även om utlänningen inte har ansökt om ett sådant tillstånd. Om en förvarstagen utlänning behöver sådan hälso- och sjukvård som utlänningen ska ha tillgång till enligt första stycket, ska han eller hon undersökas av läkare. Utlänningen ska även vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Om en förvarstagen utlänning inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i förvaret, ska den allmänna sjukvården anlitas. Om det behövs, ska utlänningen föras över till ett sjukhus. Paragrafen innehåller bestämmelser om en förvarstagen utlännings rätt till hälso- och sjukvård under vistelsen i ett förvar. Den har tidigare behandlats i avsnitt 11.10.4. Första stycket motsvarar nuvarande 11 kap. 5 § första stycket. En förvarstagen utlänning är inte sällan i psykiskt dåligt skick. Utlänningen är i en pressad situation både på grund av frihets- berövandet och för att han eller hon lever med ovisshet om framtiden. Till skillnad från gällande rätt ska en förvarstagen utlänning därför inte endast ges tillfälle till sjukhusvård om han eller hon behöver det. Utlänningen ska enligt andra stycket undersökas av läkare om han eller hon behöver det för att få den vård som han eller hon har rätt till. Utlänningen ska även vårdas enligt de anvisningar som ges av en läkare. Läkarundersökningen och behandlingen ska enligt tredje stycket som huvudregel ske i förvaret och endast om utlänningen inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt där ska den allmänna sjukvården anlitas. Om det behövs ska utlänningen föras över till ett sjukhus. 6 § Bestämmelser om psykiatrisk tvångsvård av en förvarstagen utlänning finns i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. Paragrafen är ny. Den har tidigare behandlats i avsnitt 11.15. I bestämmelsen hänvisas upplysningsvis till reglerna i LPT. Bestämmelsen förs in för att klargöra att en förvarstagen utlänning kan vårdas enligt LPT. Ett förvarsbeslutet upphör således inte per automatik om en utlänning tas in för tvångsvård. Med beaktande av proportionalitetsprincipen kan det däremot finnas skäl att i vissa fall upphäva ett beslut om förvar om en utlänning tvångsvårdas (se 1 kap. 8 § andra stycket). Vårdtiden ska inte avräknas vid beräkningen av när en begäran om prövning eller förlängning ska ges in till en domstol. 7 § En förvarstagen utlänning får hindras från att lämna det förvar där han eller hon vistas, och i övrigt underkastas den begränsning av rörelsefriheten som krävs för att ändamålet med att utlänningen tagits i förvar ska tillgodoses eller som är nödvändig för ordningen och säkerheten i förvaret. En förvarstagen utlännings rörelsefrihet får också begränsas, om han eller hon utgör en allvarlig fara för sig själv eller andra. Paragrafen motsvarar nuvarande 11 kap. 6 §. 8 § En förvarstagen utlänning som har fyllt får beläggas med handfängsel 1.vid förflyttning inom förvaret om det är absolut nödvändigt av säkerhetsskäl, eller 2.om han eller hon uppträder våldsamt och det är absolut nöd- vändigt med hänsyn till utlänningens egen eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa. En läkare ska undersöka en utlänning som belagts med handfängsel enligt första stycket 2. Paragrafen, som är ny, reglerar användande av handfängsel. Den har tidigare behandlats i avsnitt 11.10.4. I första stycket anges under vilka förutsättningar en förvarstagen utlänning som har fyllt får beläggas med handfängsel. Bestämmelserna tar sin utgångspunkt i att handfängsel är en så ingripande åtgärd att det endast bör användas när starka skäl talar för det. För att en förvarstagen utlänning ska få beläggas med handfängsel förutsätts att situationen inte kan lösas genom en mindre ingripande åtgärd och att åtgärden står i rimlig proportion till syftet med den (se 1 kap. 8 §). Enligt första punkten får handfängsel användas vid förflyttning inom ett förvar, dock endast om användning av handfängsel är absolut nödvändig av säkerhetsskäl. Den situation som avses är främst när en förvarstagen utlänning ska förflyttas från en vanlig avdelning på ett förvar till en avdelning som inrättats för särskild noggrann tillsyn. Enligt andra punkten får också använda sig av handfängsel när en förvarstagen utlänning uppträder våldsamt. Bestämmelsen förutsätter inte att ett beslut har fattats om att utlänningen ska hållas avskild på grund av hans eller hennes våldsamma beteende. Handfängsel får dock endast användas om det är absolut nödvändigt med hänsyn till den förvarstagnes eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa. En förvarstagen utlänning som belagts med handfängsel med hänvisning till våldsamt beteende ska, enligt andra stycket, undersökas av läkare. 9 § En förvarstagen utlänning som har fyllt får hållas avskild från andra förvarstagna på en avdelning inom förvaret som är inrättad för särskild noggrann tillsyn. Det får ske om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen och säkerheten i förvaret eller med hänsyn till utlänningens egen eller någon annans säkerhet till liv och hälsa. Beslut om att hålla någon avskild fattas av . Beslutet ska omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst . En förvarstagen utlänning som hålls avskild därför att han eller hon utgör en fara för sig själv ska undersökas av läkare . Paragrafen, som i huvudsak motsvarar nuvarande 11 kap. 7 § UtlL, innehåller bestämmelser om avskildhet med hänvisning till vissa säkerhetsskäl. I första stycket anges under vilka förutsättningar en förvarstagen utlänning som har fyllt får hållas avskild från andra förvars- tagna samt, vilket är nytt, att avskiljandet ska ske på en avdelning inom förvaret som inrättats för särskild noggrann tillsyn. För att en förvarstagen utlänning ska få hållas avskild förutsätts att situationen inte kan lösas genom en mindre ingripande åtgärd och att åtgärden står i rimlig proportion till syftet med den (se 1 kap. 8 §). Vissa språkliga ändringar har skett när det gäller förut- sättningarna för att hålla en förvarstagen utlänning avskild men någon ändring i sak är inte avsedd. Bestämmelsen är alltjämt tillämplig både när ordningen och säkerheten i hela förvaret riskeras och när endast en persons säkerhet riskeras. Bestämmelsen ger en möjlighet att hålla en förvarstagen utlänning avskild vid risk för självskada eller självmord eller om det finns risk att utlänningen rymmer. Bestämmelsen medger dock inte att en utlänning hålls avskild i något som helst bestraffningssyfte. Andra och tredje styckena motsvarar nuvarande 11 kap. 7 §. 10 § En förvarstagen utlänning får inte utan tillstånd inneha alkohol- haltiga drycker eller andra berusningsmedel eller något annat som kan skada någon eller vara till men för ordningen inom förvaret. Paragrafen motsvarar nuvarande 11 kap. 8 §. 11 § Om det finns skälig misstanke att en förvarstagen utlänning bär på sig något som utlänningen inte får inneha enligt 10 § eller enligt narkotikastrafflagen (1968:64), får utlänningen kroppsvisiteras för kontroll av detta. Vid kroppsvisitation gäller vad som föreskrivs i 9 kap. 2 § tredje och fjärde styckena. Paragrafen motsvarar nuvarande 11 kap. 9 §. 12 § En förvarstagen utlänning får inte ta emot en försändelse utan att den först har undersökts, om det finns skälig misstanke att den innehåller sådant som inte får innehas enligt 10 § eller enligt narkotikastrafflagen (1968:64). Om en förvarstagen utlänning inte medger att försändelsen öppnas i hans eller hennes närvaro, ska försändelsen tas om hand för utlänningens räkning, men den får inte öppnas. En undersökning får inte avse det skriftliga innehållet i brev eller andra handlingar. Försändelser från offentliga biträden, advokater, flyktingkommissarie eller internationella organ som har behörighet att pröva klagomål från enskilda får aldrig undersökas. Paragrafen motsvarar nuvarande 11 kap. 10 §. 13 § Om det inom ett förvar eller hos en förvarstagen utlänning påträffas egendom som inte får innehas enligt 10 § eller enligt narkotikastrafflagen (1968:64), får egendomen tas om hand. Kan det antas att en förvarstagen utlänning genom att inneha eller ta emot sådan egendom gjort sig skyldig till brott eller saknas känd ägare, ska egendomen skyndsamt överlämnas till polisen. I annat fall ska egendomen tas om hand för utlänningens räkning. Paragrafen motsvarar nuvarande 11 kap. 11 §. 14 § Egendom som har tagits om hand enligt 12 § andra stycket eller 13 § tredje stycket ska återlämnas till utlänningen när förvarsbeslutet upphört att gälla. Paragrafen motsvarar nuvarande 11 kap. 12 § . 15 § En förvarstagen utlänning har rätt att få sådan dagersättning och sådant särskilt bidrag som avses i 17 och 18 §§ lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. Paragrafen motsvarar nuvarande 11 kap. 13 §. 12 kap. Verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning 9 § Har en förundersökning inletts mot en utlänning för brott för vilket är föreskrivet fängelse, får ett beslut om att avvisa eller utvisa honom eller henne inte verkställas förrän förundersökningen lagts ned eller ett beslut har fattats i frågan om åtals väckande. Har en åklagare fattat ett beslut om att ett åtal ska väckas mot utlänningen, får ett beslut om avvisning eller utvisning inte verkställas förrän åtalet har väckts och prövats slutligt eller lagts ned. Ett beslut om att avvisa eller utvisa utlänningen får inte heller verkställas förrän utlänningen har avtjänat ett fängelsestraff som han eller hon har dömts till eller verkställigheten av fängelsestraffet har flyttats över till ett annat land. Paragrafen reglerar verkställighetshinder om en förundersökning pågår, om ett beslut att väcka ett åtal fattats eller om ett fängelse- straff utdömts. Paragrafen har tidigare behandlats i avsnitt 12.5. Första stycket är nytt och innebär att ett beslut om avvisning eller utvisning inte får verkställas om en förundersökning inletts mot en utlänning för brott för vilket är föreskrivet fängelse i straffskalan. Verkställighetshindret består enligt bestämmelsen till dess förundersökningen lagts ned eller ett beslut i frågan om åtals väckande fattats. Fattas ett positivt åtalsbeslut, dvs. ett beslut om att åtal ska väckas, framgår av andra stycket att verkställighets- hindret består till dess åtal har väckts och prövats slutligt eller lagts ned. Fattas ett negativt åtalsbeslut, dvs. ett beslut om att åtal inte ska väckas upphör verkställighetshindret och avvisnings- eller utvisningsbeslutet kan återigen verkställas. Tredje stycket motsvarar nuvarande 12 kap. 9 § första stycket. och en polismyndighet bör inför en verkställighet kontrollera om den avvisade eller utvisade utlänningen förekommer i misstanke- eller belastningsregistret för att utröna om verkställighetshinder finns enligt bestämmelsen. Om utlänningen förekommer i något av registren bör den åklagare som handlägger ärendet kontaktas. Denne kan i vissa fall lägga ned en förundersökning om den misstänkte är avvisad eller utvisad. I vissa fall kan även ett åtal läggas ned. Så länge ett beslut om att lägga ned en förundersökning eller ett åtal inte fattats av en åklagare består dock verkställighetshindret. 9 a § Har en ansökan gjorts med begäran om att en utlänning ska utlämnas eller överlämnas till en annan stat eller en internationell domstol eller tribunal för att lagföras eller avtjäna en frihetsberövande påföljd, får ett beslut att avvisa eller utvisa honom eller henne inte verkställas förrän ansökan har prövats slutligt och därvid avslagits. Har en ansökan beviljats får verkställighet inte heller ske. Paragrafen är ny och reglerar när ett beslut om avvisning eller utvisning får verkställas. Paragrafen har tidigare behandlats i avsnitt 13.4.2. Av paragrafen följer att verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning inte får ske om en utlänning är föremål för ett för- farande för utlämning eller överlämnande. Med en begäran om utlämning eller överlämnande avses även en internationell efter- lysning för utlänning eller överlämnande. Bestämmelser om utlämning för brott från finns i lagen (1957:668) om utlämning för brott och lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och . Lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder reglerar överlämnande av en person som eftersöks enligt en europeisk arresteringsorder till en medlemsstat i Europeiska unionen. I lagen (1994:569) om samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt, lagen (2002:329) om samarbete med Internationella brottmåls- domstolen och lagen (2006:615) om samarbete med Special- domstolen för finns dessutom bestämmelser om utlämning och överlämnande till dessa domstolar. Att ett beslut om avvisning eller utvisning enligt första meningen inte får verkställas förrän en begäran om utlämning eller överlämnande prövats slutligt innebär att ett beslut i ärendet om utlämning eller överlämnande ska ha vunnit laga kraft i de fall beslutet är överklagbart. Av andra meningen framgår att verkställighetshindret består om ansökan om utlämning eller överlämnande beviljas. inte verkställighet i de fall en avvisad eller utvisad utlänning återkommer till efter att utlämningen eller överlämnandet skett. En förutsättning för det är dock att avvisnings- eller utvisningsbeslutet inte preskriberats enligt 12 kap. 22 §. 16 kap. Migrationsdomstolar och Migrationsöverdomstolen 4 § Mål om avvisning eller utvisning och mål om förvar ska handläggas skyndsamt. En migrationsdomstol ska avgöra ett mål senast en månad från det att ett överklagande kom in till domstolen, om den utlänning som för talan i målet är förvarstagen. Om utlänningen inte är förvarstagen när över- klagandet kom in, utan tas i förvar domstolen handlägger målet, ska målet dock avgöras senast en månad från det att beslutet om förvar verkställdes. Om det finns särskilda skäl får tiden för domstolens prövning förlängas. En migrationsdomstol ska avgöra ett överklagande av ett beslut om förvar senast från det att överklagandet kom in till domstolen. Paragrafen innehåller bestämmelser om skyndsam handläggning och om tidsfrister som en domstol har att iaktta. I andra stycket har en tidsfrist införts för handläggningen av vissa mål i en migrationsdomstol. Om den utlänning som för talan i målet är förvarstagen ska migrationsdomstolen avgöra målet senast en månad från det att överklagandet kom in till domstolen. Om utlänningen inte är förvarstagen när överklagandet kom in, utan tas i förvar domstolen handlägger målet, ska målet dock avgöras senast en månad från det att beslutet om förvar verkställdes. Om det finns särskilda skäl får tiden för domstolens prövning förlängas. Vid bedömningen av om det finns särskilda skäl bör domstolen bland annat beakta målets omfattning, behovet av kompletterande utredning och parternas inställning. Särskilda skäl kan t.ex. finnas om utlänningen själv begär eller samtycket till en förlängning. En migrationsdomstol ska enligt tredje stycket avgöra ett överklagande av ett beslut om förvar senast från det att överklagandet kom in till domstolen. Vid beräkningen av när ett mål enligt andra stycket senast ska avgöras eller när ett överklagande enligt tredje stycket senast ska avgöras ska lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid tillämpas. 5 a § När en migrationsdomstol prövar ett överklagande av ett beslut om förvar ska en muntlig förhandling hållas om det inte är uppenbart att det inte behövs. Paragrafen, som är ny, reglerar muntlig förhandling i en migrationsdomstol när domstolen prövar ett överklagande av ett beslut om förvar. Huvudregeln enligt bestämmelsen är att en muntlig förhandling ska hållas när ett överklagande av ett beslut om förvar prövas. Endast om det är uppenbart att någon förhandling inte behövs får domstolen avgöra målet på handlingarna. Parterna bör ha stort inflytande i frågan. Om ingen av parterna vill ha en muntlig förhandling kan det vara uppenbart att någon förhandling inte behövs. 16.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll 5 § I ärenden enligt denna lag gäller följande föreskrifter i utlännings- lagen (2005:716) i tillämpliga delar: 1 kap. 3 b § om EES-medborgare, 1 kap. 13 § om skyndsam handläggning, 3 a kap. 2 § om familjemedlemmar till EES-medborgare, 4 kap. 1–4 §§ om flyktingar och andra skyddsbehövande, 5 kap. 1–1 c, 3–10, 12–16 och 17–19 §§ om uppehållstillstånd, 8 kap. 7 a § om utvisning av utlänningar med permanent uppehålls- rätt, EES-medborgare som har vistats i under de tio närmast föregående åren och EES-medborgare som är barn, 8 kap. 17 a § om sådana hänsyn som ska tas till anknytningen till , om fråga uppkommit om utvisning av en EES- medborgare eller en sådan medborgares familjemedlem, 8 kap. 20 a § om upphävande av ett förbud att återvända till som meddelats en EES-medborgare eller en sådan medborgares familjemedlem, 9 kap. 8 § om fotografi och fingeravtryck, 10 kap. 1–4 och 6 §§ om förvar, 10 a kap. 1 § första och andra styckena och 2–4 §§ om uppsikt, 12 kap. 1–5, 13 a och 21–23 §§ om verkställighet av beslut om utvisning, 13 kap. 1 och 3–7 §§ om muntlig handläggning hos förvaltnings- myndighet, 13 kap. 10 § om motivering av beslut, 13 kap. 11 § om tolkersättning, 13 kap. 12 § om rättelse av beslut på grund av oriktig uppgift, 13 kap. 15 och 16 §§ om DNA-analys, 16 kap. 1 § andra stycket om Migrationsöverdomstolen, 17 kap. 1 och 2 §§ om skyldighet att lämna uppgifter, 18 kap. 1 § andra stycket om offentligt biträde för barn, samt 19 kap. 1–4 §§ om kostnadsansvar. Paragrafen anger vilka bestämmelser i som ska tillämpas vid handläggningen av ärenden enligt denna lag. Hänvisningarna till bestämmelserna om förvar och uppsikt har justerats eftersom bestämmelserna om förvar och uppsikt i UtlL har ändrats. Förvar och uppsikt regleras numera i två kapitel i UtlL, kap. 10 och 10 a. Vissa förtydliganden har gjorts i UtlL när det gäller förutsättningarna för identitetsförvar och utredningsförvar. Förtydliganden har även gjorts i UtlL när det gäller bestämmelsen om vad uppsikt innebär och en ny bestämmelse har förts in om vad ett beslut om uppsikt ska innehålla. Förutsättningarna i UtlL för att ställa ett barn under uppsikt har vidare skärpts i vissa fall. Genom justeringarna i paragrafen är förutsättningarna i UtlL för att ta en utlänning i förvar eller för att ställa en utlänning under uppsikt alltjämt tillämpliga i ärenden enligt denna lag. Genom justeringarna är bestämmelsen om vad uppsikt innebär alltjämt tillämplig och även bestämmelsen om vad ett beslut om uppsikt ska innehålla. Det som enligt nuvarande ordning regleras i 10 kap. 4 § andra stycket UtlL, dvs. bestämmelserna om synnerliga skäl för att få hålla kvar en utlänning i förvar, har tagits bort. Någon motsvarande regel förs inte in i denna lag. En proportionalitetsregel har i stället förts in i 8 § tredje stycket. Bestämmelserna om ny prövning av ett beslut om förvar, som enligt nuvarande ordning regleras i 10 kap. 9 § första, andra och tredje styckena, 10 § och 11 § första och andra stycket UtlL, har tagits bort. Motsvarande bestämmelser har förts in i 9 e, 9 f och §§. När det gäller den hänvisning som görs i 10 kap. 11 § andra stycket UtlL till reglerna om muntlig handläggning hos en myndighet i 13 kap. UtlL har någon motsvarande hänvisning dock inte förts in i §. Det beror dels på att det redan av denna paragraf framgår att reglerna i 13 kap. UtlL om muntlig handläggning hos en myndighet gäller i tillämpliga delar i ärenden enligt denna lag, dels att en bestämmelse om muntlig handläggning förs in i 13 d §. Även hänvisningarna till bestämmelserna om muntlig handläggning har justerats. Hänvisningen till 13 kap. 2 § UtlL tas bort eftersom den paragrafen upphävts. Det som enligt nuvarande ordning regleras i 13 kap. 2 § UtlL regleras i 13 d §. Slutligen tas hänvisningen till 10 kap. 17 § UtlL bort eftersom en motsvarande bestämmelse förs in i 9 h §. 8 § En utlänning får tas i förvar, om det finns ett beslut om utvisning enligt denna lag eller om det är sannolikt att ett sådant beslut kommer att meddelas och det finns en risk för att utlänningen avviker, på annat sätt håller sig undan eller i övrigt försvårar en verkställighet eller hans eller hennes identitet är oklar. Om utlänningen är , får han eller hon inte utan synnerliga skäl tas i förvar. Detsamma gäller hans eller hennes vårdnadshavare eller en av dem, om de är flera. Under de förutsättningar som anges i första stycket kan utlänningen ställas under uppsikt, om detta är tillräckligt. Ett beslut om förvar eller uppsikt får fattas endast om åtgärden står i rimlig proportion till syftet med beslutet. Ett sådant beslut ska upphävas, om det inte längre finns skäl för beslutet. Paragrafen reglerar förutsättningarna för ett beslut om förvar eller uppsikt. Ändringarna i första stycket innebär att det är möjligt att ta en utlänning i förvar för att det finns anledning att anta att han eller hon kommer att bedriva brottslig verksamhet men innebär i övrigt inte någon större ändring i sak. Bestämmelsen förs in för att uppfylla kraven i artikel 15.1 i återvändandedirektivet. Utredningen har föreslagit en motsvarande bestämmelse i delbetänkandet (se SOU 2009:60 s. 158–160 och 214). I tredje stycket första meningen, som är ny, klargörs att ett beslut om förvar eller uppsikt ska prövas mot den s.k. proportionalitets- principen. Kravet på proportionalitet omfattar såväl ett beslut om att ta en utlänning i förvar eller om att ställa en utlänning under uppsikt som ett beslut om förvar eller uppsikt som fattas vid en ny prövning. Bestämmelsen betonar att ett beslut om förvar eller uppsikt får fattas endast om olägenheterna med åtgärden står i rimlig proportion till vad som står att vinna med den. När det gäller hur länge en utlänning får hållas i förvar ersätter bestämmelsen kravet på synnerliga skäl i vissa fall som enligt nuvarande regler gäller genom en hänvisning i 5 § till 10 kap. 4 § andra stycket UtlL. Ändringen innebär inte någon större förändring i sak. Samma omständigheter som enligt förarbeten och praxis till den nuvarande bestämmelsen i 10 kap. 4 § UtlL ska beaktas vid en bedömning av om det finns synnerliga skäl för en förlängning ska således beaktas även vid den intresseavvägning som ska göras. Se även 1 kap. 8 § andra stycket UtlL där en motsvarande bestämmelse om proportionalitet föreslås samt kommentaren som lämnats till den bestämmelsen. I tredje stycket andra meningen, som också är ny, anges att ett beslut om förvar eller uppsikt ska upphävas om det inte längre finns skäl för det. har denna fråga reglerats genom en hänvisning i 5 § till 10 kap. 10 § fjärde stycket UtlL. Någon ändring i sak är inte avsedd. 8 a § Säkerhetspolisen svarar för att ett beslut om förvar verkställs. En förvarstagen utlänning ska placeras i en kriminalvårdsanstalt, ett häkte eller en polisarrest. Den som är får dock inte utan synnerliga skäl placeras i sådana lokaler. En förvarstagen utlänning som är ska i första hand placeras i ett förvar som ansvarar för enligt 11 kap. 10 § utlänningslagen (2005:716). För behandlingen av en utlänning som placerats i ett förvar gäller bestämmelserna om behandling av förvars- tagna i 11 a kap. utlänningslagen. Beslut om placering i ett förvar fattas av . För behandlingen av en förvarstagen utlänning som placerats i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest gäller häkteslagen (2010:611) i tillämpliga delar.