sou · GZB341 · 2011-04-29 00:00:00 — Lagen ger således inte utrymme för kommunen att neka den enskilde en bostad med särskild service med motiveringen att alternativa insatser kan tillgodose behovet av hjälp. Personkretsen framgår av 1 § och utgörs av tre grupper: 1.personer med utvecklingsstörning, autism eller autismliknande tillstånd, 2.personer med betydande och bestående begåvningsmässigt funktionshinder efter hjärnskada i vuxen ålder föranledd av yttre våld eller kroppslig sjukdom, samt 3.personer med andra varaktiga fysiska eller psykiska funktionshinder som uppenbart inte beror på normalt åldrande, om de är stora och förorsakar betydande svårigheter i den dagliga livsföringen och därmed ett omfattande behov av stöd eller service. Av 4 § följer att lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade ger de personer som ingår i lagens personkrets rätt till särskilda insatser som betingas av deras särskilda behov utan att inskränka de rättigheter som kan gälla enligt mera generellt verkande lagar, framför allt socialtjänstlagen. Det finns 10 olika insatser som enligt 9 § kan beviljas. Bland dessa märks bostad med särskild service för vuxna eller annan särskilt anpassad bostad för vuxna (punkten 9). I författningskommentaren till 9 § 9 anges bland annat följande (se prop. 1992/93:159, s. 179-180): En bostad enligt denna punkt kan utformas på olika sätt. Tre huvudformer kan dock urskiljas. Det kan vara fråga om en av kommunen anvisad särskilt anpassad bostad utan fast bemanning eller en servicebostad med visst fast basstöd genom anställd personal för anläggningen eller slutligen en gruppbostad med erforderlig fast kollektiv bemanning som i huvudsak ska täcka de boendes hela stödbehov. Om den enskilde, med hjälp av övriga insatser enligt detta lagförslag och en viss grundanpassning av bostaden, klarar ett boende i en särskilt anpassad bostad utan fast bemanning, kan detta vara att föredra framför servicebostad eller gruppbostad. Med servicebostad avses en fullvärdig bostad med god tillgänglighet där omfattande service och vård kan ges dygnet runt. Bostaden upplåts på ett sedvanligt sätt. är beteckning för en anläggning med flera servicebostäder, visst fast basstöd genom anställd personal för anläggningen och gemensamma utrymmen för service och gemenskap. Servicebostäder kan också vara förlagda i ett vanligt bostadshus. Gruppbostad finns som en särskild omsorg enligt omsorgslagen. I en sådan ska det finnas erforderlig fast kollektiv bemanning som i huvudsak ska täcka de boendes hela stödbehov. Syftet med denna boendeform är att vuxna funktionshindrade som inte klarar eget boende eller boende i servicebostad ända ska ha möjlighet att lämna föräldrahemmet och skapa sig ett eget hem. Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade reglerar inte i detalj hur boendet för vuxna ska vara organiserat. En bostad kan, som framgått ovan, vara utformad på olika sätt. Tre huvudformer kan således urskiljas: annan särskilt anpassad bostad. Gruppbostad och servicebostad är att betrakta som bostäder med särskild service vilket däremot inte gäller boendeformen annan särskilt anpassad bostad. För samtliga boendeformer gäller dock att bostaden ska vara fullvärdig, att den är den enskildes privata och permanenta hem och att den inte ska ha en institutionell prägel. Dessutom innebär ett boende i bostad med särskild service enligt lagen att omvårdnad ska ges utifrån individuella behov och önskemål, med syfte att tillförsäkra den enskilde goda levnadsvillkor. En bostad med särskild service hyrs på samma sätt som ordinära bostäder och kan berättiga till bostadstillägg. hade cirka 22 300 personer insatsen bostad med särskild service för vuxna enligt lagen. Antalet personer med insatsen ökade –2008 med . hade cirka 4 500 personer med funktionshinder bostad med särskild service enligt socialtjänstlagen. Här har antalet minskat med –2008. Kommunen har det yttersta ansvaret för verksamheten vid särskilda boenden vare sig kommunen själv bedriver verksamheten eller har uppdragit åt en enskild utförare att bedriva verksamheten. Kommunen svarar för att verksamheten är av god kvalitet. Kommunen är enligt 3 kap. 3 § socialtjänstlagen och 6 § lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade också skyldig att systematiskt och fortlöpande utveckla och säkra kvaliteten i verksamheten. I föreskrifter och allmänna råd om ledningssystem för kvalitet i verksamhet enligt SoL, LVU, LVM och LSS (SOSFS 2006:11) finns närmare föreskrifter och allmänna råd om detta. har tillsyn över och över all verksamhet enligt lagen om stöd till vissa funktionshindrade (13 kap. 1 § socialtjänstlagen och 25 § lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade). Det innebär att ska granska att verksamheten vid särskilda boenden uppfyller krav och mål enligt lagar och andra föreskrifter samt beslut som har meddelats med stöd av sådana föreskrifter (13 kap. 2 § socialtjänstlagen och 26 § lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade). 3 Servering av alkoholdrycker 3.1Servering av spritdrycker, vin, starköl och andra jästa alkoholdrycker Med servering avses försäljning av alkoholdrycker till konsument, om det sker för förtäring på stället. Begreppet definieras på detta sätt i 1 kap. 11 § andra stycket alkohollagen (2010:1622). Annan försäljning till konsument är att betrakta som detaljhandel enligt alkohollagens terminologi. Med försäljning avses i sin tur att man tillhandahåller alkoholdryckerna mot ersättning. I den tidigare alkohollagen (1994:1738) definierades försäljning i 1 kap. 8 § andra stycket. Enligt denna bestämmelse avsågs med försäljning varje form av tillhandahållande av dryck mot ersättning. I den nya alkohollagen finns ingen motsvarande definition, men av författningskommentaren framgår att avsikten inte är att införa någon förändring. Ersättningens storlek har ingen betydelse. Även om alkoholdrycken säljs till självkostnadspris eller t.o.m. med förlust är det servering. Med ersättning avses inte enbart betalning i pengar utan även annan motprestation i form av t.ex. varor och tjänster (se prop. 1976/77:108, s. 63). Bestämmelser om servering av alkoholdrycker finns i 8 kap. alkohollagen. Huvudregeln är att servering av spritdrycker, vin, starköl och andra jästa alkoholdrycker kräver tillstånd (8 kap. 1 § första stycket). I paragrafens tredje stycke finns dock ett undantag från tillståndskravet. Det gäller fall då serveringen 1.avser enstaka tillfälle för i förväg bestämda personer, 2.sker utan vinstintresse och utan annan kostnad för deltagarna än kostnaden för inköp av dryckerna, och 3.äger rum i lokaler där det inte bedrivs yrkesmässig försäljning av alkohol- och lättdrycker. Undantaget kom till efter lagändringar som trädde i kraft . I den proposition som låg till grund för ändringen uttalade regeringen bland annat följande (prop. 2000/01:97, s. 44): Enligt regeringens mening bör kravet på serveringstillstånd kunna avskaffas när det gäller enstaka arrangemang som anordnas för vissa bestämda personer och där dessa inte betalar mer för dryckerna än självkostnadspris. Härmed avses inköpspriset för dryckerna. Något kommersiellt intresse får inte finnas. Den får inte heller äga rum på serveringsställe där det bedrivs yrkesmässig försäljning av alkoholdrycker eller lättdrycker. Att upprätthålla krav på tillstånd i fråga om dessa tillställningar synes närmast motverka allmänhetens förståelse för det alkoholpolitiska regelsystemet. När undantagsbestämmelsen infördes angavs i författningskommentaren att undantag från kravet på serveringstillstånd avsåg enstaka helt privata arrangemang, där serveringen av spritdrycker, vin eller starköl bedrivs till självkostnadspris. Med självkostnadspris avsågs att deltagarna inte betalar mer för dryckerna än inköpspriset för dessa. Något kommersiellt utbyte av alkoholserveringen får inte finnas. Serveringen ska ske till i förväg bestämda deltagare och arrangemanget får inte anordnas i lokaler där det bedrivs yrkesmässig försäljning av alkoholdrycker eller lättdrycker (a. prop. s. 86). Allmänna bestämmelser om försäljning I 3 kap. alkohollagen finns allmänna bestämmelser om försäljning. Försäljning till konsument benämns servering om det sker för förtäring på stället (2 kap. 11 §). De allmänna bestämmelserna om försäljning i 3 kap. är därför tillämpliga även när det gäller servering. Servering av alkoholdrycker får inte ske till den som inte har fyllt (3 kap. 7 § andra stycket). Alkoholdrycker får inte heller lämnas ut till den som är märkbart påverkad av alkohol eller andra berusningsmedel (3 kap. 8 § första stycket). Den som lämnar ut alkoholdrycker ska förvissa sig om att mottagaren har uppnått rätt ålder (3 kap. 8 § tredje stycket). Serveringstillstånd (stadigvarande och tillfälliga) Frågor om serveringstillstånd prövas av den kommun där serveringsstället är beläget (8 kap. 1 § första stycket). Enligt 8 kap. 2 § första stycket kan serveringstillstånd meddelas för servering till allmänheten eller i förening, företag eller annat slutet sällskap. Tillståndet kan avse servering året runt eller (stadigvarande serveringstillstånd). Det kan även avse en enstaka tidsperiod eller ett enstaka tillfälle (tillfälligt serveringstillstånd). Huvudregeln är att ett stadigvarande tillstånd gäller tills vidare. Kommunen får dock begränsa tillståndets giltighet till om det finns särskilda skäl (8 kap. 2 § andra stycket). Sådana särskilda skäl kan exempelvis vara att sökandens situation inte kan överblickas annat än för en begränsad tid eller att man kan förutse förändringar i verksamheten som skulle kunna motivera en förnyad prövning (prop. 1994/95:89 s. 101). Ett serveringstillstånd kan gälla spritdrycker, vin, starköl och andra jästa alkoholdrycker eller en eller flera av dessa drycker (8 kap. 2 § tredje stycket). Krav på matservering och kök Enligt 8 kap. 15 § första stycket får ett stadigvarande tillstånd för servering till allmänheten medges bara om serveringsstället har ett eget kök i anslutning till serveringslokalen och tillhandahåller lagad eller på annat sätt tillredd mat. Gästerna ska kunna erbjudas ett varierat utbud av maträtter. Att maten ska vara lagad eller tillredd innebär att råvaror på något sätt ska ha förädlats. Ett varierat utbud av maträtter innebär att det ska finnas flera förrätter, huvudrätter och efterrätter att välja bland. Enbart sallader eller smörgåsar är således inte tillredd mat i lagens mening och tillgodoser heller inte kravet på ett varierat utbud av maträtter (se prop. 2009/10:125 s. 169). får matutbudet begränsas till ett fåtal enklare rätter. Serveringsstället ska också vara utrustat med ett i förhållande till lokalens storlek lämpligt antal sittplatser för matservering (8 kap. 15 § andra stycket). Ett tillfälligt tillstånd för servering till allmänheten får meddelas om serveringsstället tillhandahåller tillredd mat. Detsamma gäller tillstånd för servering i slutet sällskap (8 kap. 15 § tredje stycket). I dessa fall krävs således inte att serveringsstället har ett eget kök i anslutning till serveringslokalen eller att gästerna ska kunna erbjudas ett varierat utbud av maträtter. kan även den som bedriver cateringverksamhet för slutna sällskap meddelas stadigvarande serveringstillstånd under förutsättning att den lokal där serveringen äger rum för varje tillfälle anmäls till och godkänns av kommunen (8 kap. 4 § första stycket). Med catering avses här servering av färdiglagad mat och av alkoholdrycker på beställning av slutna sällskap som sker antingen i en för tillfället förhyrd lokal eller i hemmet (prop. 2009/10:125, s. 100). För att få stadigvarande serveringstillstånd krävs att den som bedriver cateringverksamhet har ett eget kök för tillredning av mat (8 kap. 4 § andra stycket). Ett serveringstillstånd ska omfatta ett visst avgränsat utrymme. Vidare måste detta utrymme disponeras av tillståndshavaren. Särskilt tillstånd kan dock meddelas för flera tillståndshavare att utnyttja ett gemensamt serveringsutrymme (8 kap. 14 §). Serveringstillstånd får bara meddelas den som visar att han eller hon med hänsyn till sina personliga och ekonomiska förhållanden samt omständigheterna i övrigt är lämplig att utöva verksamheten och att verksamheten kommer att drivas i enlighet med de krav som ställs upp i alkohollagen (8 kap. 12 § första stycket). Sökanden ska genom att avlägga ett prov visa att han eller hon har de kunskaper om alkohollagen och anslutande föreskrifter som krävs för att på ett författningsenligt sätt kunna utöva serveringsverksamheten (8 kap. 12 § andra stycket). Även om övriga krav som uppställs i alkohollagen är uppfyllda får serveringstillstånd vägras om alkoholservering på grund av serveringsställets belägenhet eller av andra skäl kan befaras medföra olägenheter i fråga om ordning och nykterhet eller särskild risk för människors hälsa (8 kap. 17 §). Krav på personal m.m. I 8 kap. 18 § finns bestämmelser med krav på serveringspersonal. Tillståndshavaren eller av denne utsedd serveringsansvarig person ska ha tillsyn över serveringen och vara närvarande på serveringsstället . Den som är serveringsansvarig ska ha fyllt och vara lämplig för uppgiften med hänsyn till sina personliga egenskaper och omständigheterna i övrigt. Vid servering av alkoholdrycker ska ansvarig personal se till att måttfullhet iakttas och att störningar på grund av oordning eller onykterhet undviks (8 kap. 20 §). Priset för en alkoholdryck vid servering får inte sättas lägre än inköpspriset för drycken plus skäligt påslag. Prissättningen får inte ske på ett sådant sätt att försäljning av drycker med högre alkoholhalt främjas. Gästerna får inte heller uppmanas eller förmås att köpa alkoholdrycker. Bestämmelser om detta finns i 8 kap. 21 §. Det är förbjudet att från ett serveringsställe med serveringstillstånd medföra spritdrycker, vin, starköl eller andra jästa alkoholdrycker som har serverats i lokalen. Det är också förbjudet att dricka eller tillåtas dricka andra alkoholdrycker på serveringsstället än sådana som har serverats i enlighet med tillståndet ( 8 kap. 23 och 24 §§). Bestämmelser om tillsyn finns i 9 kap. alkohollagen. Tillsynen enligt alkohollagen är i huvudsak delad mellan , länsstyrelserna och kommunerna. har det övergripande ansvaret för tillsynen över att alkohollagens regler följs. Länsstyrelserna har tillsyn inom länet och ska biträda kommunerna med råd i deras tillsynsverksamhet. Kommunerna har tillsammans med polismyndigheten tillsyn över servering av alkoholdrycker (9 kap. 2 § första stycket). Enligt 9 kap. 11 § ska den som har beviljats serveringstillstånd anmäla hos kommunen när han eller hon avser att påbörja verksamheten. En anmälan ska också göras om verksamheten läggs ned, om avbrott sker i verksamheten eller om verksamheten förändras till sin omfattning eller i något annat hänseende av betydelse för tillsynen (9 kap. 11 §). Enligt 9 kap. 17 och 18 §§ kan den som missköter sitt serveringstillstånd meddelas en erinran, varning eller återkallelse av tillståndet. En erinran, eller i allvarligare fall eller vid upprepade överträdelser, en varning, får meddelas om tillståndshavaren inte uppfyller de krav som gällde vid tillståndets meddelande eller om denne inte följer de bestämmelser som gäller för servering enligt alkohollagen eller de villkor eller föreskrifter som meddelats med stöd av denna lag. Ett tillstånd ska återkallas om det inte längre utnyttjas, om det med tillståndshavarens vetskap har förekommit brottslig verksamhet på serveringsstället eller i anslutning till detta utan att tillståndshavaren har ingripit eller om tillståndshavaren har brutit mot alkohollagen eller vad som i övrigt gäller för tillståndet på ett sådant sätt att varning inte är en tillräckligt ingripande åtgärd. Tillståndet kan också återkallas om en eller flera varningar har utdelats utan att de förhållanden som föranlett varningen har åtgärdats. Straffbestämmelser finns i 11 kap. alkohollagen. När det gäller servering av alkoholdrycker kan flera straffbestämmelser bli tillämpliga. Den som t.ex. uppsåtligen eller av oaktsamhet serverar alkoholdrycker utan serveringstillstånd när så krävs döms till olovlig försäljning av alkohol till böter eller fängelse i högst (11 kap. 3 §). Om brottet har begåtts uppsåtligen och är grovt, döms till fängelse i lägst och högst (11 kap. 4 §). Försök och förberedelse till olovlig försäljning av alkoholdrycker är också straffbart enligt 23 kap. (se 11 §). Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet säljer eller lämnar ut alkoholdrycker till någon som inte har uppnått föreskriven ålder eller som är märkbart påverkad av alkohol eller annat berusningsmedel döms för olovlig dryckeshantering till böter eller fängelse (11 kap. 9 §). Om brottet olovlig dryckeshantering är att anse som ringa ska dock inte dömas till ansvar (se 11 kap. 10 §). För servering av folköl krävs inget tillstånd. Dock gäller, liksom vid detaljhandel med denna dryck, ett krav på att verksamheten bedrivs i en lokal som är godkänd livsmedelslokal och att mat serveras i lokalen (se 8 kap. 8 § första stycket). Den som avser att bedriva servering av folköl ska anmäla verksamheten hos den kommun där serveringen ska ske. Servering får inte påbörjas innan anmälan har gjorts (8 kap. 8 § tredje stycket). Detta gäller dock inte den som har serveringstillstånd. ningsskyldige ska utöva särskild kontroll (egenkontroll) över serveringen. Om servering med folköl föranleder olägenheter i fråga om ordning och nykterhet eller om bestämmelserna i alkohollagen inte följs, får kommunen förbjuda den som bedriver försäljningen att fortsätta verksamheten eller, om förbud är en alltför ingripande åtgärd, meddela en varning (9 kap. 19 § första stycket). Ett förbud meddelas för av eller, vid upprepad eller allvarlig försummelse, räknat från det att den som bedriver försäljningen fått del av beslutet (9 kap. 19 § andra stycket). De allmänna bestämmelserna om försäljning i 3 kap. alkohollagen och flera av straffbestämmelserna i 11 kap. alkohollagen är också tillämpliga när det gäller servering av folköl. 4Alkoholservering på särskilda boenden Någon samlad bild finns inte när det gäller i vilken utsträckning och på vilket sätt alkoholservering på särskilda boenden förekommer eller anordnas . I det föregående har redogjorts för särskilda boenden (avsnitt 2), som kan vara utformade på olika sätt, och reglerna för alkoholservering i alkohollagen (avsnitt 3). För att få en uppfattning om hur man gör i praktiken har utredningen varit i kontakt med sammanlagt nio kommuner för information om förekomsten av alkoholservering på särskilda boenden och hur man hanterar dessa frågor. I det följande ges en kort beskrivning av vad som har kommit fram vid de nyssnämnda kontakterna. Utredningen bedömer att det ger en god bild av hur det överlag kan se ut i praktiken. I några av de tillfrågade kommunerna finns det särskilda boenden som själva har serveringstillstånd eller som har restauranger med serveringstillstånd. Om det särskilda boendet drivs i regi kan kommunen ha fått serveringstillståndet. Om kommunen har slutit avtal med en enskild utförare om att utföra kommunens uppgifter kan denne ha fått serveringstillståndet. Kommunen eller den enskilda utföraren kan också ha lagt ut matserveringen på entreprenad till någon extern utförare (t.ex. ett restaurangföretag). Den externa utföraren kan då ha serveringstillstånd. Utredningen har inte fått uppgifter om i vilken utsträckning de befintliga serveringstillstånden avser servering till allmänheten eller till slutna sällskap. Alkoholservering på särskilda boenden förekommer även utan serveringstillstånd. Som exempel har nämnts servering av alkoholdrycker vid högtider, eller andra festliga tillfällen. Serveringen sker till de boende, deras anhöriga och andra närstående som har anmält sig i förväg. Man bedömer att det i dessa fall är fråga om icke tillståndspliktig servering enligt 8 kap. 1 § tredje stycket alkohollagen. Alkoholservering på särskilda boenden I någon kommun bedrev man ett projekt med servering av alkoholdrycker till de boende vid festligare måltider utan att ta särskilt betalt för dryckerna av de boende. Det ingick i den avgift de boende betalade för maten. Verksamheten har emellertid upphört. I några fall förekommer det också att man när det är fest köper in alkoholdrycker i grupp, t.ex. med pengar från en trivselkassa som de boende samlar till. Själva inköpen görs av personal eller någon anhörig. Härutöver förekommer det att de boende själva medför alkoholdrycker till måltiderna eller att någon anhörig köper in alkoholdrycker och bjuder på. Det är emellertid inte då fråga om servering i alkohollagens mening. När det gäller boende som av medicinska skäl inte bör dricka alkohol uppgav en kommun att personalen då avråder den boende från att dricka alkohol men att det alltid är individens eget ansvar och att hans eller hennes beslut måste respekteras. En sådan situation dokumenteras. Vid de kontakter som utredningen har haft har det också kommit fram att det råder en viss osäkerhet om rättsläget och behovet av serveringstillstånd. I utredningens uppdrag ingår att utreda frågan om möjligheten att tillåta alkoholservering på särskilda boenden och att analysera och belysa de problemställningar som finns i denna fråga. Om utredaren bedömer att det finns ett behov av en särskild reglering ska fullständiga författningsförslag lämnas. I utredningens direktiv anges inte vad som avses med särskilda boenden. I lag finns inte heller någon definition av begreppet. Däremot finns, som har redovisats i avsnitt 2.1, en definition i termbank. Utredningen utgår i sina överväganden från att begreppet har den innebörd som framgår av den nyssnämnda termbanken, nämligen individuellt behovsprövat boende som ges med stöd av socialtjänstlagen och lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade. I utredningsdirektiven hänvisas till propositionen Värdigt liv i äldreomsorgen (prop. 2009/2010:116) där regeringen presenterade en nationell värdegrund för äldreomsorgen. Förslagen i den nyssnämnda propositionen har numera antagits av (bet. 2009/10:SoU18, rskr. 2009/10:289). Som har redovisats i avsnitt 2.2 trädde den nationella värdegrunden i socialtjänstlagen i kraft . Värdegrunden innebär att omsorg om äldre ska inriktas på att äldre personer får leva ett värdigt liv och känna välbefinnande. I det ligger bland annat att äldreomsorgen behöver respektera och stödja den enskildes självbestämmande och autonoma livsföring. Som framhålls i utredningens direktiv ska den äldre t.ex. kunna påverka när måltider ska intas och vilken mat man önskar äta. Detsamma bör gälla också vilka drycker man önskar förtära till måltiderna. Något annat bör enligt utredningens mening inte heller gälla i fråga om omsorg om de funktionshindrade. uttalas vidare att en utgångspunkt för analysen ska vara att individens självbestämmande ska respekteras. Av redovisningen i avsnitt 2 framgår att särskilda boenden kan utformas på många olika sätt allt efter de boendes behov. I särskilda boenden har de boende sina hem och får det stöd och den service som de behöver. I många fall inhandlar och lagar de boende – eventuellt med hjälp och tillsammans med andra – sin mat i den egna bostaden. I den mån de önskar förtära alkoholdrycker till en måltid kan de göra det på samma sätt som de som bor i ordinärt boende. Enligt utredningens mening finns det inte anledning att överväga frågan om servering av alkoholdrycker i dessa fall. Utredningen tar därför i sina överväganden sin utgångspunkt i att frågan om tillstånd till alkoholservering på särskilda boenden bara är aktuellt i de fall det särskilda boendet också innefattar måltidsservice. En annan utgångspunkt för utredningens överväganden är att den alkoholservering på särskilda boenden som utredningen ska överväga är servering främst till de boende. Men serveringen bör omfatta också de boendes anhöriga och andra närstående. Med närstående avses enligt termbank en person som den enskilde anser sig ha en nära relation till.