sou · GZB317 · 2011-02-15 00:00:00 — Utlänningen ska, utöver vad som följer av nämnda lag, beviljas de lättnader och förmåner som kan medges med hänsyn till ordningen och säkerheten inom anstalten, häktet eller arresten. Paragrafen reglerar verkställighet av ett förvarsbeslut. Den har tidigare behandlats i avsnitt 9.2.8. Första stycket har förtydligats så att det uttryckligen framgår att det endast är som kan fatta ett beslut om place- ring i ett förvar. Övriga ändringar i paragrafen är endast språkliga. 9 § Om frågan om utvisning ännu inte har förts till , får Säkerhetspolisen besluta att en utlänning ska tas i förvar eller ställas under uppsikt. Ett sådant beslut ska genast anmälas till Migrations- verket, som ska pröva om åtgärden ska bestå. I paragrafen regleras Säkerhetspolisens möjlighet att ta en utlänning i förvar eller att ställa en utlänning under uppsikt innan frågan om utvisning förts till . Paragrafen har tidigare behandlats i avsnitt 9.2.8. Möjligheten att i angivna fall fatta ett beslut om förvar eller uppsikt även om förutsättningarna i 8 § inte är för handen tas bort. Säkerhetspolisen får alltså ta en utlänning i förvar eller ställa en utlänning under uppsikt innan frågan om utvisning förts till endast om de förutsättningar som anges i 8 § är uppfyllda. 9 a § En myndighet, en domstol eller ett statsråd som är behörig när det gäller frågor om förvar och uppsikt, får 1.besluta att ta en utlänning i förvar eller att ställa en utlänning under uppsikt, 2.pröva ett beslut om förvar eller uppsikt på nytt, och 3.upphäva ett beslut om förvar eller uppsikt. När en myndighet meddelar ett beslut om inhibition eller beviljar ett tillfälligt uppehållstillstånd får dock myndigheten upphäva ett beslut om förvar eller uppsikt även om myndigheten inte är behörig när det gäller frågor om förvar och uppsikt. Samma sak gäller när ansvarigt statsråd enligt 13 § andra stycket beslutar att verkställighet inte får ske innan regeringen har prövat om ett beslut om inhibition ska meddelas. När utvisar en utlänning som har tagits i förvar eller som står under uppsikt ska verket pröva om utlänningen fort- farande ska hållas i förvar eller stå under uppsikt. I paragrafen regleras vilka beslut i frågor om förvar och uppsikt som en behörig myndighet eller domstol, eller ett behörigt statsråd, får fatta. Den har tidigare behandlats i avsnitt 9.2.8. Begreppet handläggande myndighet tas bort och ersätts med lokutionen behörig när det gäller frågor om förvar och uppsikt. Första stycket motsvarar nuvarande 9 a § första stycket. Det har ändrats så att det tydligare framgår vilka beslut i frågor om förvar och uppsikt som får fattas. Någon ändring i sak är inte avsedd. Av andra stycket, som är nytt, framgår att och regeringen alltid kan upphäva ett beslut om förvar eller uppsikt när ett beslut om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd meddelas. Av stycket framgår även att ett ansvarigt statsråd alltid kan upphäva ett beslut om förvar eller uppsikt om statsrådet enligt 13 § andra stycket förordnar att verkställighet inte får ske innan regeringen har prövat om ett beslut om inhibition ska meddelas. Tredje stycket motsvarar nuvarande 9 a § andra stycket, förutom att det i stycket har förtydligats att bestämmelsen endast gäller . 9 b § är behörigt när det gäller frågor om förvar och uppsikt när verket handlägger en ansökan om utvisning. Migrationsöverdomstolen är behörig när det gäller frågor om förvar och uppsikt när domstolen handlägger ett ärende i vilket domstolen ska avge ett yttrande enligt 3 §. När regeringen handlägger ett överklagande av ett beslut om utvisning är ansvarigt statsråd behörig när det gäller frågor om förvar och uppsikt. Säkerhetspolisen eller en annan polismyndighet är behörig när det gäller frågor om förvar och uppsikt när myndigheten ska verkställa ett beslut om utvisning. Om inte någon annan myndighet eller domstol är behörig när det gäller frågor om förvar är behörigt. Om det är regeringen som har utvisat utlänningen är i stället ett statsråd behörig. I paragrafen definieras när en myndighet, Migrationsöver- domstolen eller ett ansvarigt statsråd är behörig när det gäller frågor om förvar. Paragrafen har tidigare behandlats i avsnitt 9.2.8. Någon större ändring i sak har inte gjorts men sättet att definiera när en myndighet, Migrationsöverdomstolen eller ett ansvarigt statsråd har ansvar för förvars- eller uppsiktsfrågan har ändrats. Lokutionen handläggande myndighet har tagits bort och ersatts med behörig när det gäller frågor om förvar och uppsikt. Vissa ändringar har även gjorts så att det t.ex. alltid ska finnas en behörig myndighet utpekad. I första stycket anges att är behörigt när det gäller frågor om förvar och uppsikt när verket handlägger en ansökan om utvisning. ska anses handlägga en ansökan om utvisning från det att en ansökan om utvisning kommit in till verket till dess ärendet avgörs. Av andra stycket framgår att Migrationsöverdomstolen är behörig när det gäller frågor om förvar och uppsikt endast domstolen handlägger ett ärende i vilket domstolen ska avge ett yttrande enligt 3 §. Migrationsöverdomstolen ska anses handlägga ett sådant ärende från det att ärendet kommer in till domstolen till dess ärendet tillsammans med domstolens yttrande expedieras till regeringen. När regeringen handlägger ett överklagande av ett beslut om utvisning är ansvarigt statsråd enligt tredje stycket behörig när det gäller frågor om förvar och uppsikt. Regeringen ska anses handlägga ett sådant överklagande från det att överklagandet kom in till regeringen till dess överklagandet avgörs. Enligt fjärde stycket är Säkerhetspolisen eller en annan polis- myndighet behörig när det gäller frågor om förvar och uppsikt när myndigheten ska verkställa ett beslut om utvisning. Säkerhets- polisen eller en polismyndighet ska anses behörig från det att ett beslut om utvisning kom in för verkställighet till myndigheten till dess verkställighet skett. Behörigheten ska på samma sätt som inte upphöra när t.ex. ett beslut om inhibition meddelas. Av 9 a § andra stycket framgår dock att och regeringen alltid kan upphäva ett beslut om förvar när ett beslut om inhibition meddelas. För att en polismyndighet ska bli behörig krävs alltid, utöver att ett utvisningsbeslut kommit in för verkställighet, att myndigheten förordnats att ombesörja verkställigheten enligt 13 § första stycket. I femte stycket finns en uppsamlingsregel om vad som gäller när inte någon annan myndighet eller domstol enligt första till fjärde styckena är behörig. Det innebär bland annat att är behörigt när det gäller frågor om förvar och uppsikt från det att verket fattat ett beslut om utvisning till dess Säkerhetspolisen eller en polismyndighet tagit emot beslutet för verkställighet, eller om beslutet överklagas, till dess ärendet tas emot av Migrations- överdomstolen. är även behörigt om Säkerhetspolisen enligt 9 § anmält ett beslut om förvar till verket. Om det är regeringen som utvisat utlänningen är det i stället ansvarigt statsråd som är behörig till dess Säkerhetspolisen eller en polismyndighet tagit emot beslutet om utvisning för verkställighet. 9 c § När regeringen handlägger ett överklagande av ett beslut om utvisning får regeringen inte besluta att ta eller hålla kvar någon i förvar eller att ställa någon under uppsikt. Regeringen får däremot upphäva ett beslut om förvar eller uppsikt. Paragrafen reglerar beslut om förvar när regeringen handlägger ett överklagande av ett beslut om utvisning. Ändringen föranleds av att begreppet handläggande myndighet tas bort och att det numera är ansvarigt statsråd som kan bli behörig när det gäller frågor om förvar och uppsikt och inte regeringen. Någon ändring i sak är inte avsedd. 9 d § Säkerhetspolisens beslut om förvar eller uppsikt i andra fall än som avses i 9 § samt en polismyndighets eller beslut om förvar eller uppsikt får överklagas till Migrationsöverdomstolen. Ett sådant beslut får överklagas utan begränsning till . Om ett statsråd har beslutat om förvar eller uppsikt prövar på framställan av utlänningen om åtgärden ska bestå. beslut i särskilda fall i frågor om behandlingen eller placeringen av en utlänning som hålls i förvar får överklagas till Migrationsöverdomstolen. Paragrafen reglerar överklagande av Säkerhetspolisens, en polis- myndighets och beslut om förvar och uppsikt. Den har tidigare behandlats i avsnitt 9.2.8. Ändringarna i första stycket klargör dels att även ett beslut om uppsikt kan överklagas till Migrationsöverdomstolen (se MIG 2007:41), dels att även en polismyndighets beslut om förvar och uppsikt kan överklagas till Migrationsöverdomstolen. Av andra stycket framgår att Högsta förvaltningsdomstolens prövning av om ett beslut av ett statsråd ska bestå även kan avse ett beslut om uppsikt. 9 e § Ett beslut om förvar ska prövas på nytt från den dag då det började verkställas. Om det finns ett beslut om utvisning ska beslutet om förvar prövas på nytt från den dag då det började verkställas. Ett beslut om uppsikt ska prövas på nytt från beslutet. Om utlänningen hålls kvar i förvar eller fortfarande står under uppsikt, ska en ny prövning fortlöpande ske inom de tider som anges i första och andra styckena. Paragrafen, som är ny, reglerar ny prövning av ett beslut om förvar eller uppsikt. Den har tidigare behandlats i avsnitt 9.2.8. Ny prövning av ett beslut om förvar eller uppsikt har reglerats genom en hänvisning i 5 § till 10 kap. 9 första, andra och tredje styckena UtlL. I första och andra stycket anges när ett beslut om förvar eller uppsikt ska prövas på nytt. Av tredje stycket framgår att ett beslut om förvar eller uppsikt fortlöpande ska omprövas inom samma tider som anges i första och andra styckena om utlänningen hålls kvar i förvar eller fortfarande står under uppsikt. Någon ändring i sak är inte avsedd. 9 f § Ett beslut om förvar eller uppsikt som inte prövas på nytt inom föreskriven tid upphör att gälla. Paragrafen, som är ny, reglerar vad som händer om ett beslut om förvar eller uppsikt inte prövas på nytt inom föreskriven tid. Om ny prövning inte sker inom föreskrivna tider förfaller beslutet om förvar eller uppsikt. Detta har reglerats genom en hänvisning i 5 § till 10 kap. 10 § UtlL. Någon ändring i sak är inte avsedd. § En ny prövning av ett beslut om förvar ska föregås av en muntlig förhandling. Detta gäller även ett beslut om uppsikt, om det inte med hänsyn till utredningens art eller andra omständigheter framstår som uppenbart att en muntlig förhandling saknar betydelse. I fråga om en muntlig förhandling i Migrationsöverdomstolen enligt första stycket gäller bestämmelserna i 16 kap. utlänningslagen (2005:715) i tillämpliga delar. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om muntlig förhandling vid en ny prövning av ett beslut om förvar eller uppsikt. Den har tidigare behandlats i avsnitt 9.2.8. En ny prövning av ett beslut om förvar ska enligt första stycket alltid föregås av en muntlig förhandling medan man i vissa fall kan avstå från att hålla en muntlig förhandling vid en ny prövning av ett beslut om uppsikt. Detta har reglerats genom en hänvisning i 5 § till 10 kap. 11 § första stycket UtlL. Någon ändring i sak är inte avsedd. Av andra stycket framgår att bestämmelserna i 16 kap. UtlL gäller i tillämpliga delar i fråga om en muntlig förhandling i Migrationsöverdomstolen. Detta har reglerats genom en hänvisning i 5 § till 10 kap. 11 § andra stycket UtlL. Någon ändring i sak är inte avsedd. 9 h § Säkerhetspolisen, eller en annan polismyndighet, får, även om den inte är behörig när det gäller frågor om förvar eller uppsikt, fatta ett beslut om att ta en utlänning i förvar eller ställa honom eller henne under uppsikt, om det inte finns tid att avvakta ett beslut från den myndighet, den domstol eller det statsråd som är behörig. Beslutet ska skyndsamt anmälas till den myndighet eller domstol som är behörig, eller om det är ett statsråd som är behörig, till regeringen. Därefter ska myndigheten, domstolen eller statsrådet pröva om beslutet om förvar eller uppsikt ska fortsätta att gälla. Att en polisman i vissa fall får omhänderta en utlänning i avvaktan på en polismyndighets beslut om förvar framgår av 11 § polislagen (1984:387). Om kontroll av en utlänning sker under medverkan av , eller med hjälp av en särskilt förordnad passkontrollant, har tulltjänstemannen, tjänstemannen vid eller pass- kontrollanten samma rätt att omhänderta utlänningen som en polisman har enligt andra stycket. Omhändertagandet ska så skyndsamt som möjligt anmälas till en polisman för prövning av om åtgärden ska bestå. Paragrafen, som är ny, ger Säkerhetspolisen eller en annan polismyndighet möjlighet att i vissa fall fatta ett beslut om förvar och uppsikt även om myndigheten inte är behörig när det gäller frågor om förvar och uppsikt. Endast om det inte finns tid att avvakta ett beslut från den myndighet eller domstol, eller det statsråd, som är behörig när det gäller frågor om förvar och uppsikt får ett beslut om förvar eller uppsikt fattas enligt bestämmelsen. Om det är ansvarigt statsråd som är behörig ska beslutet skyndsamt anmälas till regeringen. Därefter ska statsrådet pröva om beslutet ska fortsätta att gälla. Övriga bestämmelser i paragrafen har reglerats genom en hänvisning i 5 § till 10 kap. 17 § UtlL. Någon ändring i sak är inte avsedd. 13 c § I ett ärende om förvar eller uppsikt som handläggs av regeringen får ansvarigt statsråd eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer besluta om muntlig förhandling och uppdra åt Migrationsöverdom- stolen att hålla denna. Vid en muntlig förhandling ska utlänningen höras. får bestämma att även andra personer än utlänningen ska En representant för ska närvara vid för- handlingen. Utlänningen ska vid förhandlingen få tillfälle att redogöra för sin ståndpunkt och uttala sig om de omständigheter som åberopas i ärendet. Paragrafen innehåller bestämmelser om muntlig förhandling i ett ärende om förvar eller uppsikt som handläggs av regeringen. Den har tidigare behandlats i avsnitt 9.2.8. Ett förtydligande har gjorts i första stycket så att det uttryckligen framgår att ansvarigt statsråd, eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer, även kan besluta om muntlig förhandling i ärenden om uppsikt. 13 d § I ett ärende om förvar eller uppsikt som handläggs av Migrations- verket, Säkerhetspolisen eller en polismyndighet ska muntlig handläggning genomföras av den av myndigheterna som är behörig när det gäller frågor om förvar och uppsikt. Avser ärendet förvar och har beslutet om förvar fattats i en utlännings frånvaro eller utan att muntlig handläggning förekommit, ska muntlig handläggning genomföras så snart beslutet om förvar verkställts. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om muntlig handläggning i ett ärende om förvar och uppsikt. Den har tidigare behandlats i avsnitt 9.2.8. Syftet med paragrafen är att garantera att en utlänning får komma till tals antingen innan ett beslut om förvar fattas eller i vart fall efter att beslutet har verkställts. Bestäm- melsen gäller endast för Säkerhetspolisen, en polismyndighet och . Muntlig handläggning i ett ärende om förvar och uppsikt har reglerats genom en hänvisning i 5 § till 13 kap. 2 § UtlL som delvis har samma innehåll som paragrafen. 16.3Förslaget till lag om ändring i lag (2005:754) om transitering av tredjelandsmedborgare 7 a § En tredjelandsmedborgare som har fyllt och som transiterar via får tas i förvar om det är absolut nödvändigt för att transiteringen ska kunna genomföras. Ett beslut om förvar får fattas endast om åtgärden står i rimlig proportion till syftet med beslutet. Ett sådant beslut ska upphävas, om det inte längre finns skäl för beslutet. Ett beslut om förvar fattas av en polismyndighet. Att en polisman i vissa fall får omhänderta en tredjelandsmedborgare i avvaktan på en polismyndighets beslut om förvar framgår av 11 § polislagen (1984:387). När det gäller verkställigheten av förvarsbeslutet samt placeringen och behandlingen av en förvarstagen tredjelandsmedborgare gäller 11 kap. 1–3, 4 § första stycket, 6 och 9–13 §§ och 11 a kap. 1–5 och 7–14 §§ utlänningslagen (2005:716) i tillämpliga delar. Paragrafen är ny. Den har tidigare behandlats i avsnitt 14.4. Bestämmelsen i första stycket gör det möjligt att ta en tredje- landsmedborgare som transiterar via i förvar om det är absolut nödvändigt för att transiteringen ska kunna genomföras. Att förvarstagandet ska var absolut nödvändigt innebär att enbart det förhållandet att det skulle underlätta för polisen att tredjelands- medborgaren tas i förvar inte är tillräckligt för ett förvarstagande enligt bestämmelsen. Endast i de fall det verkligen är en förut- sättning för att en transitering ska kunna genomföras ska åtgärden kunna tillgripas. Ett förvarstagande kan vara absolut nödvändigt om tredjelandsmedborgaren sätter sig till motvärn så att våld måste användas för att t.ex. förflytta honom eller henne eller om tredjelandsmedborgaren försöker att avvika. Om en tredjelands- medborgare ska övernatta kan förutsättningarna för att ta honom eller henne i förvar också vara uppfyllda. Av andra stycket framgå att ett beslut om förvar ska prövas mot den s.k. proportionalitetsprincipen. I stycket anges även att ett beslut om förvar ska upphävas om det inte finns skäl för det. Ett beslut om förvar fattas enligt tredje stycket av en polis- myndighet. I stycket hänvisas även till polislagens regler om att en polisman i vissa fall får omhänderta en tredjelandsmedborgare i avvaktan på en polismyndighets beslut om förvar. Av fjärde stycket framgår att flertalet bestämmelser i 11 och 11 a kap. UtlL är tillämpliga när det gäller verkställighet av ett förvarsbeslut samt placering och behandling av en förvarstagen Det innebär bland annat att en förvars- tagen tredjelandsmedborgare som huvudregel ska vistas i ett förvar men att kan fatta beslut om att placera honom eller henne i en kriminalvårdsanstalt, ett häkte eller en polisarrest av transporttekniska skäl. 16.4 Förslaget till lag om ändring i 4 b § En åklagare får även lägga ned en förundersökning om 1.den misstänkte är en utlänning som har avvisats eller utvisats, 2.det kan antas att brottet eller den samlade brottsligheten inte skulle föranleda någon svårare påföljd än fängelse , och 3.något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts. Vid bedömningen av om förundersökningen ska läggas ned ska särskild hänsyn tas till förväntad tid för verkställighet av beslutet om avvisning eller utvisning och för åtals väckande. Paragrafen, som är ny, reglerar förutsättningar för att lägga ned en förundersökning om den misstänkte är en avvisad eller utvisad utlänning. Paragrafen har tidigare behandlats utförligt i avsnitt 12.5. Det hänvisas därför till det avsnittet. Jag delar inte utredningens uppfattning att personal ska ha befogenhet att använda handfängsel på förvars- enheterna. I normalfallet är användande av handfängsel en form av våldsanvändning som är förbehållen polisen, Kriminalvården, ordningsvakter m.fl. Att ge ytterligare en yrkesgrupp laglig rätt att använda sig av en så pass ingripande åtgärd, kräver mycket goda skäl och bör endast övervägas om det står klart att den eventuella nyttan av denna rätt överväger de nackdelar/risker som följer av ett användande av handfängsel. Till detta kommer att det kan ifråga- sättas om rätten att bruka handfängsel ska ligga på en yrkesgrupp där användande av handfängsel är långt ifrån en normal del av det dagliga arbetet. De situationer som kan uppstå på en förvarsenhet där det kan vara nödvändigt att använda handfängsel inträffar endast i undantagsfall. Dessa situationer är dessutom av sådan karaktär att de nästan uteslutande förutsätter polisiär kompetens/polisiärt stöd för att kunna hanteras överhuvudtaget. Min grundläggande uppfattning är att en eventuell nytta med att ge personal rätten att använda handfängsel i dessa undantagssitua- tioner inte överväger de nackdelar och risker som rätten medför. Den ordning som finns , där begär handräckning av polis för att kunna genomföra en placering av en förvarstagen, fungerar enligt min mening även för att avskilja en förvarstagen från en vanlig förvarsavdelning till en avskiljande- avdelning på en förvarsenhet. Rätten för personal att använda handfängsel kommer med sannolikhet gränsande till visshet inte att vara en faktor som påverkar antalet placeringar hos . För det fall att personal vid förvarsenheterna ges befogenhet att använda handfängsel kommer de goda förhållanden som generellt sett råder mellan personalen och de förvarstagna att påverkas i negativ riktning. Förvarsenheterna kommer sannolikt inte att kunna bedrivas på det humana och öppna sätt som de bedrivs . Med befogenheten att använda handfängsel kommer också förväntningarna på personalen att också använda sig av denna befogenhet. Att tro att denna befogenhet och dessa förväntningar inte kommer att avspegla sig på ett negativt sätt i förhållandet mellan personal och förvarstagna är inte realistiskt. Människor tas i förvar enbart i syfte att vara tillgängliga, för exempelvis verkställigheten av ett avvisningsbeslut. Detta är en viktig och grundläggande förutsättning till att verksamheten vid förvarsenheten bedrivs på det öppna och humana sätt som den görs . De människor som är förvarstagna är en heterogent sammansatt grupp. Det är barn, gamla, ensamstående, familjer, män och kvinnor från många olika delar av världen och med olika kulturella referensramar och livserfarenheter. Det som är gemensamt för dessa människor är att de befinner sig i en situation som är mycket utsatt. De har, i de flesta fall, fått besked om att de inte får stanna i och att de därigenom går en oviss framtid till mötes. De frihetsberövade har således ingen möjlighet att röra sig fritt. Att möjliggöra för de förvarstagna att kunna vistas i en så trygg och bra miljö som omständigheterna medger är inte bara en stor utmaning för de handläggare och handledare som arbetar på förvarsenheterna, utan även en mycket viktig arbetsuppgift. Nyckeln till detta arbete ligger i bemötandet. Genom ett bra bemötande har personalen möjligheter att underlätta vistelsen vid förvarsenheterna, att möjliggöra ett återvändande med värdighet och att skapa bra förutsättningar för en trygg miljö och för det dynamiska säkerhetsarbete som bedrivs vid förvarsenheterna. Införandet av handfängsel medför en stor risk för att möjligheten till ett bra bemötande och ett bra förhållande mellan personalen och de förvarstagna försämras. Taget i beaktande att förvars- verksamheten ska bedrivas i en miljö som ska vara öppen och där bland annat barn ska kunna vistas, är det viktigt att förutsättningarna för ett bra förhållande mellan personal och förvarstagna bibehålls. Att belägga en person med handfängsel är ett moment som innebär risker för personskador. Riskerna gäller såväl för de personer som ska utföra momentet, som för den person som ska beläggas med handfängsel. För att minimera riskerna för personskador krävs dels att det är tillräckligt många personer som utför momentet, dels att man har goda kunskaper och erfarenhet av att använda handfängsel. Mot bakgrund av att det tämligen sällan uppstår behov av att använda handfängsel på ett förvar, är det sannolikt att riskerna för att personskador uppstår kommer att öka. Detta då personalen inte kommer att ha någon större erfarenhet av att använda fängsel i operativ verksamhet. Utredningen anser att ska ta ett större ansvar för sjukvården för förvarstagna genom att se till att sjukvårdspersonal ska finnas närvarande på förvaren i större utsträckning än . Detta ska göras med Kriminalvårdens utformning av hälso- och sjukvården som förebild. Utöver redovisade ståndpunkt i denna fråga vill jag anföra följande. De differenser som finns mellan förvarsenheterna när det gäller utformningen av sjukvården är inte tillfredsställande. Det finns stora möjligheter till att förbättra denna del av verksamheten och att skapa en mer homogen hantering av sjukvårdsrelaterade frågor.