prot · GY09110 · 2011-06-07 00:00:00 — Till detta ska kopplas att har föreskrifter om vilka vitaminer och mineraler som får ingå i ett kosttillskott, men också om vilka former av vitaminer och mineraler som får användas som källor vid tillverkningen av de här tillskotten. har därtill tagit fram en utökad lista över godkända föreningar av vitaminer och mineraler som får användas i kosttillskott. Den här listan bygger på yttranden från den europeiska livsmedelssäkerhetsmyndigheten . Självklart kommer den här listan att ytterligare utökas efter hand som företag presenterar och ansöker om godkännande hos för nya saker som de vill tillhandahålla på marknaden. För att ytterligare öka säkerheten för konsumenterna har Efsa gjort en sammanställning också över växter och växtdelar som har rapporterats som giftiga, beroendeframkallande eller som innehåller andra hälsovådliga substanser. Denna sammanställning är ju ett hjälpmedel både för den som producerar och för de myndigheter som har att kontrollera de här sakerna. Låt mig också säga att är en central myndighet för livsmedelskontrollen och de ska stödja kommunerna i deras kontrollarbete. Verket har utarbetat en vägledning om kosttillskott och håller även på att ta fram en checklista som kommunerna kan använda sig av i samband med att man utför sitt arbete i form av till exempel kontrollbesök. Därtill håller verket på med utbildning av de inspektörer som finns och ser också till att hjälpa till med aktualisering av den lagstiftning som finns på området, men också med tolkning och tillämpning av denna lagstiftning. De här centrala myndigheterna, som kan exemplifieras med , och andra statliga myndigheter, är till som ett stöd för dem som faktiskt utför kontrollerna, nämligen i det här sammanhanget kommunerna. Jag förutsätter att den samverkan fungerar. 20 (S): Det är rätt och det är precis det som står, att ska stödja kommunerna. Det är det som blir lite märkligt, tycker jag. Det här är preparat som säljs överallt i hela . Sedan lägger man ut på 290 kommuner att kontrollera om de är bra eller inte eller att de inte innehåller förbjudna substanser. Det är precis av den orsaken som det här blir så galet. Det är just därför som de här produkterna borde kontrolleras centralt. Det vore rimligt att , precis som en del andra EU-länder gör, ställer högre krav på att de som tillverkar och distribuerar de här produkterna ska anmäla dem till så att man får en översyn och faktiskt kan kontrollera att de inte innehåller förbjudna substanser, framför allt att de innehåller det som står på burken. Det är också sant att kan klassificera läkemedelsnära substanser som förekommer i kosttillskott. Man har gjort det i fyra fall . Där skulle man kunna vara mycket konsekventare och hårdare i att klassificera läkemedelsnära produkter så att de inte kan hamna i kosttillskott. För mig kvarstår problemet. Som jag sade tidigare får jag känslan av att regeringen är medveten om problemen men egentligen inte vill ta tag i dem på riktigt. Det handlar som sagt om idrottsmän som råkar illa ut, det handlar om människor som får i sig produkter med kända biverkningar, det handlar om människor som köper ett kosttillskott som man tror är ett livsmedel men där man i själva verket får i sig läkemedel eller läkemedelsklassade substanser. Jag hade hoppats att vi skulle få tydligare svar. Det rimliga i det här sammanhanget vore att tog det totala ansvaret, men tydligen är vi inte där. 21 Landsbygdsminister (C): Låt mig först tacka för interpellationen. Det är en viktig sak som tagits upp i denna debatt. Låt mig sedan konstatera att påståenden som görs måste vara sanna. Till exempel måste deklarationer i form av märkning vara korrekta, annars begås brott mot de regler som finns på området. kan jag hålla med om att det finns mindre seriösa försäljare av exempelvis kosttillskott, och det är viktigt att de förhindras att vilseleda konsumenterna. Hur gör man det bäst? Jo, genom att bedriva en kontrollverksamhet som är nära försäljningsstället. Vilka offentliga myndigheter finns närmast i alla delar av landet? Vi har ingen låt oss kalla det för lägre organisation än kommunerna. De är närmast de försäljningsställen som finns, och till stöd för kommunerna och deras kontrollverksamhet finns de centrala myndigheterna; i det här fallet är kanske det som ligger närmast. Det kan vara svårt att bedriva kontrollverksamheten, och jag vill avslutningsvis i denna debatt ta upp en annan sak som är svår, nämligen försäljningen över Internet. De påståenden som görs över det fria nätet är jättesvåra att kontrollera. Det beror bland annat på att kommunerna kan ha svårt att rikta sanktionsbeslut mot och göra beslag hos någon när man inte vet var vederbörande har sitt tillhåll, som kanske säljer produkter med påståenden som inte är korrekta och som därmed alltså kan vara omöjlig att kontrollera. Det finns således problem i detta sammanhang som vi behöver fortsätta att diskutera. Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellation 2010/11:405 om idrott för alla 22 Kultur- och idrottsminister (M): har frågat mig vilket ansvar jag tar för att målen med anslagen till idrotten följs upp och efterlevs samt vilka initiativ jag är beredd att ta för att vi i verkligheten ska ha idrott för alla. I propositionen Statens stöd till idrotten (prop. 2008/09:126) bedömde regeringen att Gymnastik- och , förkortad , bör ansvara för att genomföra en regelbunden och långsiktig uppföljning av statens idrottsstöd. Uppföljningen bör göras i form av det statliga idrottsstödets betydelse utifrån ett antal indikatorer, fördjupade analyser och kompletterande forskning. Regeringen biföll CIF:s förslag till indikatorer för uppföljning av det statliga idrottsstödets effekter. Modellen tar sin utgångspunkt i syftena med statens stöd till idrotten fördelat över fem så kallade målområden, bland annat idrottens ställning och omfattning som frivilligt organiserad folkrörelse, i vilken omfattning idrotten främjar god hälsa samt alla flickors och pojkars, kvinnors och mäns lika förutsättningar till deltagande. När har överlämnat sin redovisning får vi en god uppfattning om hur målen med statens stöd till idrotten uppfylls. När regeringen tillträdde 2006 tog den initiativ till den särskilda satsningen på svensk idrott, Idrottslyftet, som syftar till att öppna dörrarna till idrotten för fler barn och ungdomar och att de väljer att fortsätta att idrotta högre upp i åldrarna. har i sin rapport för Idrottslyftets tredje år kunnat redovisa att samtliga 70 specialidrottsförbund har deltagit och att drygt 10 000 föreningar har genomfört mer än 16 500 aktiviteter med totalt drygt 800 000 deltagare, alltså 800 000 barn och ungdomar. Regeringen har beslutat om riktlinjer för den fortsatta satsningen på Idrottslyftet. ska tillsammans med andra centrala organisationer som erbjuder motion och fysisk aktivitet för barn och ungdomar initiera samverkansprojekt. Det är framför allt angeläget att engagera föreningar som finns i områden där få barn och ungdomar motionerar. Verksamhet på lokal nivå som samverkar med skolor, idrottsföreningar och andra föreningar som erbjuder friluftsliv och fysisk aktivitet för barn och ungdomar är särskilt prioriterad. Motion och annan fysisk aktivitet är viktigt, inte minst för barn och unga. Därför är det värdefullt att så många som möjligt ska kunna ta del av Idrottslyftet. Med denna satsning hoppas vi nå fler, både inom idrott och inom friluftsliv. Frågan om statens stöd leder fram till idrott för alla är inte helt lätt att svara på då statsbidraget endast utgör en mindre del av idrottens totala finansiering. På samma sätt har vi svårt att veta hur det förhåller sig med antalet medlemmar inom svensk idrott. Den uppgift på 3,3 miljoner medlemmar som redovisar baseras på en urvalsundersökning där endast 5 000 personer tillfrågats. På kommunnivå visar den enkätstudie som Kommuner och Landsting tillsammans med genomfört om kultur- och fritidsbudgetarna jämfört med att av kommunerna har ökat stödet till idrotts- och fritidsanläggningar under det att har minskat stödet. Sammanfattningsvis anser jag att vi med stöd av en god bild av vad statens stöd till idrotten ger och att alla människor som så önskar har goda förutsättningar att idrotta. 23 (S): Först vill jag tacka för svaret. Det är bra att för en långsiktig uppföljning av statens stöd till idrotten. Det är befogat utifrån de mål som varit med och satt upp. Egentligen är det synd att vi har den här debatten nu och inte när deras resultat har kommit, men vi får säkert anledning att återkomma. Jag har skrivit interpellationen för att jag i motsats till statsrådet är rätt bekymrad över utvecklingen. Barns och ungdomars idrottande och fritid blir alltmer en klassfråga. Vi har en barnfattigdom som också tycks leda till en idrottsfattigdom eller en fritidsfattigdom. Det vittnar om, liksom många andra som på olika sätt kommit i kontakt med idrotten. Låt mig illustrera det med en episod ur verkligheten, med något som hände . En pappa ringer den lokala innebandyföreningen för att anmäla sin son som medlem och deltagare. Han får svaret: Ja du, vi har fullt just , men höjer vi avgiften. Då ska du se att flera faller ifrån och då får din son plats. Det är en utopi att en ensamstående mamma med en son som vill spela hockey i praktiken kan fixa det utan bil. I morgondagens får vi läsa om , , som inte har råd att ens spela fotboll som ju är en breddidrott. De allt högre avgifterna och kraven på egeninsatser i kombination med, på många ställen, brist på arenor ställer många barn och ungdomar utanför idrottandet. Det är både en ekonomisk och en praktiskt organisatorisk och kulturell fråga. I många bostadsområden finns det ingen traditionell infrastruktur när det gäller föreningar. Det finns inga föreningar som fångar upp de ungas intressen. När nu Idrottslyftet har fått ytterligare riktlinjer att samverka med andra föreningar är förutsättningen fortfarande att det finns föreningar. I slutet på interpellationssvaret drar ministern en intressant slutsats. Hon anser att alla som så önskar har goda förutsättningar att idrotta. Jag delar inte den uppfattningen. I min hemkommun har man frågat alla niondeklassare hur de uppfattar sin fritid. Många är väldigt nöjda jag tror att det var men hälften skulle ändå vilja byta fritidsintresse. Till vad, frågade man. Många flickor vill byta till dans eller gå på gym. Bägge aktiviteterna är dyra för individen och är privat drivna aktiviteter som inte omfattas av samhällets traditionella stöd, trots att det är väldigt bra motionsformer för att nå en bättre folkhälsa. Saken blir inte bättre av att har satt i system att kommunala gym inte får finnas de bara måste drivas i privat regi. Vad vill ministern göra för att unga tjejer ska ha råd att gå på gym? 24 (S): Jag skulle vilja fortsätta med den bild som försöker förmedla till idrottsministern. När ett land växer, klyftorna växer och barnfattigdomen ökar är det självklart att det kommer att skapa, precis som säger, en långsiktig idrottsfattigdom. Det som hela folkrörelsen och idrottsrörelsen har vägt sina grunder på är att skapa förutsättningar för att alla barn och ungdomar på något sätt ska få syssla med någonting som är idrott eller friluftsliv. Men ser vi ett land som växer fram där a-kassan försämras och socialförsäkringssystemet har raserats så att många föräldrar med barn har en situation som gör att man inte får vardagen att gå ihop. Det är det som är bekymret, det långsiktiga problemet. Det går inte att mäta just , utan det mäter vi , om vi kan få en eller som är förebilder för morgondagens ungdomar om de inte får möjligheten att utveckla sitt intresse inom idrott och friluftsliv. kostar det ca för ett barn att spela fotboll. Att spela ishockey kostar , och ridsport kostar . I en familj där en förälder antingen är sjukskriven långsiktigt eller har förlorat sitt arbete är detta en omöjlighet att finansiera. Vi ser också att skolorna ändrar inriktning och fokuserar mer på kärnämnena. Det är jättebra vi behöver duktiga elever som kan engelska, matematik och svenska . Men vi behöver också ungdomar och vuxna som orkar ta sig från den ena till den andra punkten, och på det sättet måste skolan vara ett forum där man får röra sig och får utlopp för sina intressen inom idrott och friluftsliv. Jag tycker att det är bra att Idrottslyftet nu har en ändrad inriktning och i stor utsträckning är kopplat till skolorna. Men tar skolorna ut avgifter för friluftsdagar eller studiedagar som är förutsättningar för att man ska ut och röra sig i naturen eller på annat sätt få möjligheter till friluftsliv. Då har jag en fråga, eftersom detta var uppe i valrörelsen. Då sade man att just idrott och kultur inte tillhör kärnverksamheterna i den kommunala organisationen, utan att man fokuserar på helt andra områden, som skola, vård och omsorg, inte kultur- och fritidslivet. Jag vill ställa frågan: Anser statsrådet att fritids- och kulturverksamhet är en del av den kommunala verksamhetens kärna? På vilket sätt kommer statsrådet att verka för att minska klyftorna och se till att det inte skapas en idrottsfattigdom i ? förtjänar bättre, och dagens barn och ungdomar förtjänar en bättre politik som skapar förutsättningar för en idrott för alla. 25 Kultur- och idrottsminister (M): Det är intressant att fler blandar sig i debatten. Jag instämmer med att det hade varit bra om vi hade haft rapporten från , för jag tror att den kommer att ge betydligt mer stoff till den här diskussionen, som får bli mer tillbakablickande. Det låter som att vi levde i ett eländes land. Så är det ju inte. Vi har en nästan historiskt låg arbetslöshet. Framför allt många människor som arbetar har mer pengar över än man någonsin hade när skatterna var så höga att det i sin tur var ett hinder för att ta del av kultur eller idrott. Åtminstone var det ett argument som ibland användes av Socialdemokraterna att människor inte hade råd att till exempel gå på museum eller till någon idrottsverksamhet. Då är det intressant att se: Hur ser det ut ? Vi ligger i topp inte bara på kulturutövande utan också på idrottsutövande i . , och ligger i topp. Vi har haft besök av politiker från andra delar av EU som är intresserade av hur vi arbetar med idrottsfrågor för att få det breda engagemang som faktiskt finns inom idrotten, framför allt på barn- och ungdomssidan. När det sedan gäller äldres möjligheter att idrotta vi kan komma in på det senare under diskussionen är det oerhört glädjande att vi ser en stor ökning. När det gäller just barn och unga kan vi enas om att det är viktigt. Det är viktigt för hälsan och för samhörigheten. Det är viktigt att man hittar en idrott, för det ger så mycket, inte minst glädje. Genom ett permanentat idrottslyft, vilket det inte var tidigare, med en betydligt större andel pengar såväl för idrottsrörelsen som indirekt för skolorna att ta del av finns det betydligt större möjligheter än det någonsin har funnits tidigare. Jag anser att det är otroligt cyniskt om det stämmer att en förälder hade fått svaret från en innebandyklubb att det skulle bli ett lägre tryck om avgifterna höjdes. Vi kan återkomma till avgifterna också. Under de år som Idrottslyftet har verkat har jag varit ute på många skolor och mött många föreningar i stora delar av där det har visat sig vilken betydelse skolans engagemang har, inte minst för de elever som kanske inte har tillgång till bil eller föräldrar som kan skjutsa. Därför är det viktigt att idrottsföreningarna kommer till skolan och visar upp sig och att eleverna får möjlighet att delta och testa flera olika idrotter, för det är inte säkert att man fastnar för just de stora idrotterna. Detta är någonting som vi har tagit till oss, som vi bygger på och som utvecklas i en god dialog med . Vi ser också att det finns många flickor, inte minst invandrarflickor, som är precis lika roade av att idrotta som pojkarna är. De har inte bara ett intresse, utan de idrottar också, men ofta vid sidan om den etablerade idrotten. Det är intressant att se hur vi kan följa upp det och se till att de möjligheterna blir bättre. Den samverkan som vi nu vill att ska ha med exempelvis svenskt friluftsliv, scoutrörelsen eller andra föreningar som är aktiva är otroligt betydelsefull för framtiden för att vi ska få fler unga att börja pröva en idrott, inte bara de som har det naturligt hemifrån utan framför allt de andra, och fortsätta idrotta högre upp i åldrarna. 26 (S): Men då blir fråga väldigt central, för vad statsrådet nu pratar mer om är kommunernas ansvar. Frågan är: Ska vi se fritid och idrott som en kärnverksamhet i kommunerna? Då måste vi få hela samhället att göra det. har kommunerna ägnat sig för mycket åt onödiga saker. Jag hade själv debatter med partikamrater till kulturministern som i valrörelsen talade om onödiga cykelvägar. Då måste vi bestämma oss för det. Det handlar om tillgänglighet i praktiken och ekonomiskt. I av kommunerna ökar stödet, och i minskar stödet. Men vi vet inte om det är till kultur eller idrott, och vi vet ännu mindre om det är till bredden eller till eliten. När ett lag går upp i division och blir ett elitlag i någon form ställs det enorma krav på arenors beskaffenhet, och kommunen kan då känna ett tryck på att göra en anpassning av dem. Det behöver inte på något sätt innebära att det leder till förbättringar på bredden. Det andra vi kan se när det gäller kommunerna det är inte bara tyckande, utan det finns också bevis för det, för skriver själv 2008 är att det finns en tradition att kommunerna tar ansvar för idrottsanläggningar men att allt fler anläggningar får privata investerare, vilket kanske minskar kommunens möjligheter att ställa krav på tillgänglighet. Det finns kommuner som ställer sådana krav. är en sådan, och är en annan. De säger till idrottsföreningarna: Om ni inte släpper in alla barn och ungdomar i er förening och stöttar breddidrotten, då blir det inte lika mycket pengar. Vi kan se på statens insats, 1,8 miljarder, relaterad till kommunernas insats på 6 miljarder. Vi vet absolut att det mesta av de 6 miljarderna går till anläggningar inte till själva verksamheten. En anläggning i sig säger ingenting om pengarna går till eliten eller bredden. Skulle vi studera det befarar jag att vi skulle finna att de mest aktiva får de bästa tiderna, medan de som kanske behöver röra sig mest får det minsta. I ett antal kommuner har man tagit saken i egna händer för att åstadkomma spontanidrott, som idrottsministern själv var inne på. Men det blir i kommunens regi, eftersom föreningslivet inte finns eller inte mäktar med att ha aktiviteter på exempelvis fredags- och lördagskvällar. Det visar också att spontanidrotten ger större tillfredsställelse för pojkar än för flickor, eftersom flickor vill göra andra saker. Då kommer jag tillbaka till dansen. Som ett folkhälsomål skulle dansen vara precis lika bra. Men den hamnar förmodligen i en liten, trängd kulturbudget och får konkurrera med teater och annat, och därmed finns det en brist också för tjejers möjligheter till idrottande. En fråga som jag har till ministern gäller ytterligare insatser för flickors idrottande. Slutligen: Anser ministern att staten har ett ansvar för de här målen? Är det kommunernas ansvar, eller är det individens ansvar? Och finns det ytterligare krav som statsrådet ser att vi bör ställa på idrottsrörelsen, för att den ska nå upp till bägge sina mål? 27 (S): Det var precis det svaret jag ville ha av idrottsministern, för det är precis det som statsrådet inte ser när hon svarar på min fråga om just detta att klyftorna i samhället växer och att en del personer ganska många lever under ganska knappa förhållanden, som familjer med en eller två vuxna som är arbetslösa eller där någon har en långvarig sjukdom. De omfattas inte av de gigantiska skattesänkningar som regeringen nu har gjort under de år som man har suttit och regerat. Det är de barnen som jag pekar på. Det är deras barn som får problem att vara med och vara delaktiga i den idrottsrörelse och det friluftsliv som vi har här i landet. Det är det som bekymrar mig. Jag har en grundtanke och en grundidé när jag vill bygga ett land. Det är att om de som har de allra sämst får det lite, lite bättre, då får alla det bättre. Det handlar om att samhället växer från grunden och inte ifrån toppen och lämnar dem där nere att klara sig på egen hand. Detta blir bekymret även för idrottsrörelsen. Därför menar jag att idrottsfattigdomen kommer att växa långsiktigt. Det är inte så att resultatet kan mätas på ett, två eller , utan resultatet måste mätas , precis som vi mäter skolresultaten efter den gigantiska kraschen 1994, när kommunerna fick spara gigantiskt för att klara den svenska finansieringen på grund av den bostadsbubbla som fanns då. Det är det resultatet vi ser bland de elever som går på högskola och gymnasium. Detsamma kommer det att bli när det gäller idrottsrörelsen om statsrådet inte vågar se den utveckling som sker. Det är bra att Handslaget blev ett idrottslyft, att regeringen fortsätter med den satsning som vi socialdemokrater startade. Det är också bra att man nu lyfter in skolan. Där har vi gjort ett bra gemensamt arbete. Men det är samhällsbilden som jag pekar på. Jag hoppas och tror att den kommer att landa hos statsrådet. 28 Kultur- och idrottsminister (M): Jag börjar med . Jag skulle förstå upprördhet om vi hade fått betydligt färre idrottsföreningar, om staten hade satsat mindre pengar på idrotten, om vi inte hade sett samverkansmöjligheterna med skolan och om färre ungdomar hade börjat idrotta. Då hade jag kunnat stå här och hålla med och säga precis som : Detta är ett stort bekymmer. Men det är ju inte så! Det är mer pengar till idrotten från statens sida. Ser man på kommunerna ser man att det uppenbarligen är mer, även om jag kan instämma med att det kan vara svårt att se exakt vad som är kultur och vad som är idrott. Det är därför som CIF:s rapport bli viktig när den kommer . Den bild som målar upp stämmer alltså inte. Det är ett samhälles ständiga utmaning att försöka få så många som möjligt att känna sig delaktiga. Det kommer alltid vilket vi inte önskar att finnas människor som kanske inte känner sig välkomna i en idrottsförening, som kanske inte har råd med den idrott man vill utöva eller vad det vara må. Det är därför detta med arbetslinjen och låga skatter är så viktigt. Det är det på det här området som på alla andra områden. Det är viktigt att vi nu har sett den betydelse som skolan har, den betydelse som finns i många andra organisationer och föreningar som finns på hela det här området och som kan vara aktiva. Barn och ungdomar det är där det börjar. Men det är också intressant att se hur stor andel av de äldre som är aktiva idrottande och som därmed kanske kan få med sina barnbarn i idrottandet, det som inte alltid är föreningsliv, för det kanske inte bara handlar om att man inte har råd, utan det kanske gällde att man inte riktigt känner för att gå in i en förening. Då måste det finnas andra möjligheter, och det är det som erbjuds. tog upp dansen. Det tycker jag är ett intressant exempel, inte minst för att dansen har visat sig vara en av de populäraste kulturformerna när med tanke på nästa debatt här Skapande skola introducerades. Det tyder på att det finns många möjligheter att utöva dans, inte bara i några privata, dyra dansskolor. Det poppar upp dansskolor på alla möjliga håll. Jag har sett flera i som har en mycket bred upptagning och som erbjuder allt från klassisk balett till showdans och hiphop. Det är otroligt intressant. Att också den här delen av motionerandet fångas upp tycker jag är viktigt, och det blir nu möjligt via det utvecklade Idrottslyftet. Sedan har vi drive-in-idrott. Det har funnits inom fotbollen och börjar dyka upp på flera andra områden. Min egen klubb har haft drive-in-fotboll i flera av förorter. Det har givit positiva resultat som har fångats upp av inte bara andra föreningar i utan också andra föreningar och andra idrotter i landet.