prot · GY0971 · 2011-03-11 00:00:00 — 1 § Aktuell debatt: Arbetsmarknadspolitiken 1 (S): Tillväxten av nya jobb är mycket stark på den svenska arbetsmarknaden just . Det skapas tiotusentals nya jobb. Man kan säga att det går bra med jobbtillväxten. Det kan man däremot inte säga om arbetsmarknadspolitiken, för trots den mycket starka uppgången har vi en långtidsarbetslöshet som biter sig fast. Antalet långtidsarbetslösa i den så kallade jobb- och utvecklingsgarantin ökar med 90 000 personer. Antalet personer i fas 3 ökar dramatiskt. Långtidsarbetslösheten är fortfarande högst i . Vi har långt kvar till den sysselsättningsgrad som gällde i innan den borgerliga regeringen tog över 2006. Vi vet också att många företag inte får tag i den kompetens och den arbetskraft som man behöver. Vart femte företag uppger att man har problem att få tag i rätt kompetens. Det är precis det här som är arbetsmarknadspolitikens uppgift, att skapa matchningen, att den som är arbetslös ska kunna ta de nya jobb som skapas och att de arbetsgivare som söker kompetens och arbetskraft ska få tag i den arbetskraft och den kompetens som man behöver för att verksamheten ska kunna växa. Det är precis det här som är arbetsmarknadspolitikens ansvarsområde, och det är här som ni har misslyckats. Det är det här som är regeringens ansvar, och det är det här som är jobb. Om vi ser på resultatet ser vi att arbetsmarknadspolitiken har misslyckats, och jag ser fram emot att vi ska få debattera hur den kan förändras. 2 Arbetsmarknadsminister (M): reser sig nu från den värsta finanskrisen , och vi kommer starkare ur krisen än de flesta andra länder i och i vår omvärld. Vi kan nu se en bred återhämtning. Jobben i välfärden har kunnat tryggas genom statliga bidrag till kommuner och landsting på grund av att vi har haft en god ordning i vår ekonomi. Vi kan också se nu att sysselsättningen ökar kraftigt och arbetslösheten faller. Det sysselsättningstapp som vi fick under finanskrisen är redan nu återhämtat, vilket ingen av oss hade vågat hoppas på. Allt fler människor kan nu glädjas åt att gå till jobbet och delta i en arbetsgemenskap. har antalet sysselsatta ökat med 136 000 personer. För var och en av dessa är det här en avsevärd skillnad, för varje person som kan försörja sig själv och känna glädjen av att ha arbetskamrater, tillhöra en gemenskap och kunna bidra efter sin förmåga. Vi kan också se att långtidsarbetslösheten har minskat med 23 000 personer. Jag har senast träffat långtidsarbetslösa personer, och en av dem berättade att han hade varit borta som förtidspensionär, sjukpensionär, innan han lyckades komma tillbaka till en heltidsanställning i och kunde hjälpa andra långtidsarbetslösa att komma i jobb. Vi kan också se en tillväxt i samhället på . Vi ser ett minskat utanförskap. De starka finanserna innebär att vi kan satsa på en aktiv arbetslinje. Prognoserna visar också att vi kan nå en väldigt låg arbetslöshet inom bara . Kontrasten mot vår omvärld är slående. Vi kan se att arbetsmarknaden i andra länder inte lyfter. Senast rapporterades det från , , om en stor facklig oro, social oro och protester mot nedskärningar i löner och välfärdssystem. Runt om i är människor oroliga för vad som kan komma att ske. Det är positivt att jobben nu växer till på svensk arbetsmarknad. Så har det inte alltid sett ut när konjunkturen tagit fart här hemma. Under tidigare regeringar har man kunnat se en kraftig ekonomisk utveckling men utan att antalet jobb ökat. ser nu ut att undvika en jobblös tillväxt, och det är jag oerhört glad för. ökar antalet personer i arbetskraften när människor som var förpassade till utanförskap, förtidspension och långvariga sjukskrivningar nu tar avgörande steg tillbaka till arbetsmarknaden. Regeringen satsar hela på en aktiv arbetsmarknadspolitik. Det som skiljer från många andra länder är att två tredjedelar av denna satsning går just till aktiva åtgärder. Vi har en offensiv, en bred och en uthållig jobbpolitik. På kort sikt fortsätter vi att satsa på aktiva insatser i form av matchningsstöd, arbetspraktik och inte minst kraftiga utbildningssatsningar. En bra skola är någonting som förebygger arbetslöshet. På lång sikt vill vi stärka skolan ytterligare och satsar för att varje barn och ungdom ska kunna få sina livsdrömmar uppfyllda och kunna ha en bra grund att stå på oavsett om de vill plugga vidare eller om de vill ut i arbetslivet. Jag är övertygad om att arbetslinjen är grunden för den relativt gynnsamma situation som vi i befinner oss i. Arbetslinjen är vårt svar för att nå målet om full sysselsättning och att alla människor som finns i och som kan jobba också har möjlighet att göra det utifrån sin egen förmåga. Arbetslinjen är därför någonting som vi måste slå vakt om framöver. Det måste löna sig att arbeta, och det ska vara billigt och enkelt att anställa. Företag måste starta, växa och utvecklas i . måste matchningen ständigt förbättras. Mötet mellan arbetsgivare och arbetstagare och de nya jobb som växer fram måste ytterligare förbättras. Det handlar om att rätt person ska hitta rätt plats på arbetsmarknaden. Även om vi nu ser en bred uppgång på arbetsmarknaden kvarstår viktiga och svåra utmaningar som vi i regeringen tar på stort allvar. Då tänker jag framför allt på grupper med en svagare anknytning på arbetsmarknaden. Jag tänker på personer med funktionsnedsättning som har nedsatt arbetsförmåga. Jag tänker på utrikes födda personer som inte hittar sin plats på arbetsmarknaden. Jag tänker på de ungdomar som inte har en bra grund att stå på, de ungdomar som den svenska skolan har misslyckats med att ge förutsättningar för ett bra arbetsliv, där vi nu gör betydande förändringar i och med den nya skola som kommer. Här finns mycket att ta tag i, och det kommer att krävas att vi följer upp och förbättrar våra reformer. Vi måste lära oss för att utvecklas. Den som slutar att vara bra slutar att lyckas i politiken. Jag kommer inte att vara nöjd förrän alla som vill och kan arbeta får möjlighet att göra det, och vi har en väg kvar till det. Men förutsättningen för detta är att vi har en bra ekonomi, att vi har stabila statsfinanser, att vi kan satsa på skola, på välfärd och på en aktiv arbetsmarknadspolitik. 3 (S): Vi hörde en påtagligt nöjd arbetsmarknadsminister, som skryter med att regeringen satsar 69 miljarder på arbetsmarknadspolitiken. Ja, det är väl dags att granska vad de pengarna används till. Jag skulle vilja lägga tio ärtor i prinsessan säng som borde göra att hon sover lite sämre. Vi har fått många rapporter om kristallterapier, healing och tveksamma former av terapi som kallas jobbcoachning och som ingår i det regeringen har satsat mångmiljardbelopp på. Man har satsat på jobbcoacher som man inte vet om de fungerar. När det granskas visar det sig att de personer som har blivit jobbcoachade inte har fått jobb i större utsträckning än de som inte har blivit jobbcoachade. Utifrån det måste vi ändå ställa frågan om man ska fortsätta att satsa lika stora belopp på samma verksamhet trots att det uppenbarligen inte ger resultat. Antalet unga som varken arbetar eller studerar har ökat kraftigt . Antalet personer som är långtidsarbetslösa och inlåsta utan att kunna göra några vettiga aktiviteter ökar. I den så kallade fas 3 lämnas människor i en återvändsgränd där det är förbjudet att delta i utbildning och där man inte längre får ha kontakt med sin arbetsförmedlare utan ska arbeta gratis utan slut och utan utveckling. Den så kallade jobb- och utvecklingsgarantin, som man rimligen kunde tro skulle vara en garanti för jobb och utveckling, är till sitt namn ett skämt, eftersom det bara är en liten bråkdel av de personer som går där som får någon aktiv insats, som praktik eller utbildning. Jag var själv på en arbetsförmedling och träffade handläggarna som jobbade med just jobb- och utvecklingsgarantin. De berättade att de träffade sina klienter ungefär en gång ! Det var den insats man fick i den så kallade garantin. Då är det inte så konstigt att dagarna tickar på och att man hamnar i återvändsgränden fas 3. Fas 3, som är en slutstation i arbetsmarknadspolitiken, räknar man med kommer att nästan fördubblas . Det fortsätter att öka , och igen enligt Arbetsförmedlingen prognoser, trots den starka uppgången på arbetsmarknaden. De som är anställda på Arbetsförmedlingen klagar över usel arbetsmiljö. De har gjort ett upprop för att de inte tycker att de har möjlighet att göra ett vettigt jobb. De yngre som förtidspensioneras har ökat . Vi har sett många exempel på hur utländsk arbetskraft utnyttjas skamlöst med de nya regler som regeringen har satt upp. senast var det lettiska byggnadsarbetare som fick jobba för , allt enligt de nya regler som regeringen är ansvarig för. Vi har fått rapporter om hur de så kallade nystartsjobben används för att fuska till sig pengar. Assistansföretag som har fast anställd personal får ändå rabatter från nystartsjobben. Det visar att arbetsmarknadspolitiken har blivit en lekstuga för regeringen, en dyr lekstuga. Miljarder rinner i väg utan kontroll och utan mätbar effekt. Om det hade varit ett privat företag hade fått kicken, för så här ansvarslöst får man inte använda skattepengarna. Jag tycker nästan att det kan liknas vid förskingring att så stora belopp går ut utan att man har kontroll över vad de används till eller vet att de ger något resultat. Vad värre är än pengarna är människorna, de människor som här beskriver som svaga och sköra. De människor som rimligen ska bli hjälpta av arbetsmarknadspolitiken upplever att de blir stjälpta. Vi ser hur regeringen reagerar när medierna gång på gång uppmärksammar missförhållanden, skandaler och rent geschäft inom arbetsmarknadspolitiken. Då rycker ut, lägger huvudet lite på sned och säger något om att man nog måste titta på detta. Vi kan inte ha det så! Vi kan inte ha en regering som satsar mångmiljardbelopp som rinner i väg i en arbetsmarknadspolitik som man inte har någon kontroll över. Jobbcoacherna kostar per arbetsdag. Anordnarna i fas 3 får per arbetsdag. Det är pengar som rinner i väg utan kontroll. 90 000 långtidsarbetslösa i jobb- och utvecklingsgarantin och fas 3 får inte de insatser som krävs för att de ska få jobb. behöver en arbetsmarknadsminister som klarar av att ta ansvar för arbetsmarknadspolitiken! (Applåder) I detta anförande instämde (SD). 4 (MP): Jag vill fokusera på situationen för en av de grupper som fyller på i statistiken över de långtidsarbetslösa och som arbetsmarknadsministern också nämnde i sitt anförande, nämligen ungdomarna. Också 1990 hölls det en debatt här i kammaren, med anledning av nya siffror som visade att långtidsarbetslösheten var ett stort problem och i synnerhet att ungdomsarbetslösheten hade nära på fördubblats jämfört med året innan. Då var rollerna ombytta. Dåvarande oppositionsledaren hette , och han krävde svar från statsminister om hur det hade kunnat bli en massarbetslöshet med en tendens till långtidsarbetslöshet för unga människor i . å sin sida lovade krafttag och beskrev arbetslösheten som ett misslyckande för regeringen. Rollerna var ombytta, men alla var överens om att arbetslösheten var ett politiskt problem, ett gemensamt problem som krävde gemensamma åtgärder. Den ungdomsarbetslöshet som alla förfasade sig över och som fyllde på i statistiken över långtidsarbetslösa var då . har den permanentats på tvåsiffriga tal. Men ses den inte längre som ett politiskt problem utan snarare som ett fel på dem som drabbas ett dåligt karaktärsdrag i värsta fall och något man kan coacha bort. Det är ett slags systemskifte i arbetsmarknadspolitiken, där politiken och regeringen glider undan ansvaret för arbetslösheten och i stället lägger det hos de arbetslösa själva. Det är de som ska förändras och passas in, deras ersättningar som ska sänkas, och deras trygghetssystem ska raseras. Debatten handlar till stor del om regeringens olika sätt att hantera de arbetslösa och i synnerhet de långtidsarbetslösa: försämringarna i trygghetssystemen, slutförvaret i fas 3 och de bristande resultaten av systemet med jobbcoacher. Det är så klart en viktig debatt. verkar det som om regeringens vilja till politisk ingenjörskonst har gått före hänsynen om människor som drabbas. I efterhand har man kunnat konstatera att konsekvenserna av olika nya regler inte blev som man hade tänkt sig men då har människor redan hamnat i kläm. Det är en viktig diskussion men en återvändsgränd, har det visat sig. Medan vi har fastnat i diskussionen om hur vi ska hantera de långtidsarbetslösa, som om det vore ett naturfenomen, och har missat frågan om hur vi faktiskt kan få nya jobb, riktiga anställningar och nya företag, då har arbetsmarknaden glidit isär. Arbetslöshet har för många unga i den här gruppen blivit en normalitet. Om man som ung har kommit in i gruppen långtidsarbetslösa är det mycket svårare att komma ut i andra ändan. , före finanskrisen, som mer och mer verkar ha blivit regeringens bästa vän, kunde visa att av de unga hade varit arbetslös. Det är en liten väg in i statistiken. har uppemot 100 000 jobb försvunnit från bland annat tillverkningsindustrin, och regeringen har låtit 25 000 det är regeringens egen siffra gå från skolan, vården och omsorgen. De som försvinner först är de med otrygga anställningar, de med svag anknytning till arbetsmarknaden, de unga. Många som växer upp i gör det i områden där det är vanligare att sakna jobb än att ha ett. När möjligheterna försvinner breder maktlösheten ut sig. På talar man om ett utanförskap som går i arv. Kostnaden för samhället blir naturligtvis stor. För att göra om det till siffror, vilket inte alltid är smakligt: En enda ung person som tidigt ger upp om sina chanser kan kosta . Det är en kostnad för den unga människan själv i första hand men också om man ser samhällsekonomiskt på det hela. Arbetslösheten drabbar alltså inte bara de arbetslösa utan den är en angelägenhet för oss alla. När de långtidsarbetslösa blir till siffror i analysverkstäder ser vi att det är de unga som drar det kortaste strået. En ung som väl har fått in en fot på arbetsmarknaden lever ständigt med risken att ramla ut och se dörren stängas i ansiktet. var åtta av tio jobb som erbjöds unga vuxna tillsvidareanställningar. är det betydligt färre än hälften. Man kan titta ännu längre tillbaka, på 1987. Då arbetade sju av tio unga heltid. är det färre än hälften. Det är ur denna grupp som rekryteringen till gruppen långtidsarbetslösa sker, och det är den gruppen som vi måste satsa extra mycket på. Man kan titta på vilket sätt ungdomar reagerar på. Det var en manifestation . En initiativtagare från , som jag själv kommer från, gjorde ett upprop och skrev så här: Det finns massor av jobb som behöver göras. Äldreomsorgen behöver mer personal, skolan behöver fler lärare, det måste finnas fler billiga lägenheter. Men politiken verkar titta bort. Och tyvärr ser jag ingen tendens till att den ansvariga ministern är intresserad av situationen. 5 HANS (FP): Inom arbetsmarknadspolitiken finns utmaningar och möjligheter. Mycket har gjorts, och ännu mer ska vi förstås fortsätta att göra. Till det positiva hör att landstingen redovisar ett gott resultat på . Det är en förbättring med 1,6 miljarder jämfört med . Kommunernas preliminära resultat har förbättrats med 4,1 miljarder jämfört med föregående år. Det här ger förutsättningen för positiva effekter på sysselsättningen inom kommuner och landsting. Ökningen av antalet nya företag, framför allt aktiebolag, är mycket stark i exempelvis mitt hemlän . Februarisiffrorna visar att vi är inne i en tillväxt där nya tjänsteföretag kommer starkt, säger , verksamhetschef på i . Aktiebolagens ökning är dramatisk och positiv eftersom aktiebolag ger företag bättre och tydlig bodelning mellan företagets ekonomi och privatekonomin. Bakom uppgången ligger beslut, på initiativ av regeringen, att slopa revisionsplikten för små företag och halverat lägsta aktiekapital, säger . Jämfört med har arbetslösheten minskat och både antalet och andelen i sysselsättning ökat. Vidare har långtidsarbetslösheten minskat. I ser vi att antalet öppet arbetslösa har minskat med drygt en femtedel och att långtidsarbetslösheten har minskat med nästan en tredjedel. Uppgången på arbetsmarknaden har blivit allt tydligare. Antalet lediga platser hos Arbetsförmedlingen var den högsta decembersiffran . Men för dem som står längst bort från arbetsmarknaden är situationen tyvärr inte lika ljus. För att människor som har varit borta från arbetsmarknaden ska kunna komma tillbaka har regeringen därför skapat en bred strategi. Nystartsjobben där arbetsgivaren får ekonomisk kompensation motsvarande den dubbla arbetsgivaravgiften är ett exempel på detta och har sedan starten lett till över 40 000 nya jobb. Att kalla de investerade pengarna för förskingring känns en aning märkligt. 40 000 nya jobb kan inte vara dåligt använda pengar. Den halverade arbetsgivaravgiften för personer så att det blir billigare för företagen att anställa är ett annat exempel på satsningen. Men vi i är inte nöjda. Vi tror att både och kan ännu bättre. Ett fortsatt arbete mot utanförskapet är nödvändigt, men ska vi vara medvetna om att det går bra för . Regeringens politik fungerar, och vi ämnar fortsätta att föra fram till full sysselsättning. När det gäller den av oppositionen så kritiserade jobb- och utvecklingsgarantin vill jag ändå säga att utflödet från denna arbetsmarknadspolitiska åtgärd är högre än förväntat. av dem som skrivs ut från garantin har ett arbete, och av deltagarna sett lämnar garantins tredje fas, den så kallade fas 3. Garantin består av tre faser. Deltagarna i de två första faserna har möjlighet att ta del av exempelvis jobbsökaraktiviteter med coachning och arbetsmarknadsutbildningar med arbetspraktik, och den tredje fasen innebär erbjudande om sysselsättning på en arbetsplats som jobbsökandet fortsätter. Deltagarna hör till dem som har det svårast på arbetsmarknaden. Hälften har varit arbetslösa mellan fem och . Nästan var femte har varit arbetslös . Tanken med sysselsättningen är att de ska få en möjlighet att bygga nya referenser, nätverk och en arbetsgemenskap för att därigenom få en förankring på arbetsmarknaden. Därför är det förstås oerhört allvarligt att det framkommit att vissa aktörer inte levt upp till sina åtaganden. Men de förändringar som arbetsmarknadsminister nu har presenterat är viktiga och nödvändiga och består i att Arbetsförmedlingen ska förbättra sina kontrollfunktioner samt att åtgärderna ska skärpas mot de arbetsgivare som missköter sig. Sedan är det viktigt att komma ihåg att de allra flesta arbetsgivarna är seriösa och tar detta på största allvar och gör detta på ett bra sätt. Det gäller både de offentliga och de privata arbetsgivarna. De når också upp till Arbetsförmedlingens ställda krav. Socialdemokraterna försöker skapa en bild av att fas 3 är en återvändsgränd där människor tvingas jobba gratis, att en stor del av deltagarna lever på ekonomiskt bistånd och att deltagarna skulle ha en lägre ersättning i tredje fasen än i garantins tidigare faser. Det stämmer inte. Faktum är att så många som av deltagarna får ersättning av upp till taket i a-kassan, och ersättningen som erhålls är densamma genom hela jobb- och utvecklingsgarantin. Inte heller har regeringen skapat någon återvändsgränd. Uppgifter från Arbetsförmedlingen visar att nästan var tredje som lämnar fas 3 gör det för någon form av arbete. 350 personer lämnar nu fas 3 för ett reglerat arbete eller utbildning. Att dessa personer kommer tillbaka till arbete av utanförskap är förstås otroligt positivt för personerna själva och för samhället. Det ska vi aldrig glömma. Det var snarare Socialdemokraternas gamla politik som var en återvändsgränd med ett antal Amsprogram som inte lyckades speciellt bra. Väldigt få kom ut i arbete. Vi söker nu en väg att gå från passivitet till aktivitet. Det är det som hela arbetslinjen går ut på. Det har visat sig att 136 000 fler personer har fått arbete . 60 000 fler unga har fått arbete, och det är 23 000 färre långtidsarbetslösa . Jag tycker att vi ska fortsätta på den inslagna vägen, inte minst för alla dem som står utanför så att de får en chans att få ett arbete och få en arbetsgemenskap. 6 (C): började i högt tonläge och kallade arbetsmarknadsministern för prinsessan på ärten. Jag tänker att det var ett fint betyg. Om vi tänker på sagan Prinsessan på ärten kan vi konstatera att trots alla dessa madrasser, bolstrar och allt dun kunde prinsessan ändå känna att något skavde, att det var något som inte var bra. Det tar jag som ett fint betyg. Alliansen har fått betyget att vi är beredda att lyssna, att vi gör bra saker och att även det som är bra faktiskt kan bli bättre. lovade också tio ärtor. Jag kan konstatera att när jag räknade fick jag det till två. Det kan vara en tydlig bild av leveranssäkerheten från det stora röda partiet. Att allt är kasst och totalt värdelöst är den bild som försökte lägga in i sitt anförande. Inget är så bra att det inte kan bli bättre, men jag är också hundraprocentigt övertygad om att det vägval vi har gjort, och de andra allianspartierna, är rätt väg att gå när vi satsar på arbete, matchning och utbildningar, främst i det reguljära utbildningssystemet, praktik och lärlingsspåret, i stället för oppositionens samlade bild av högre skatt på arbete, friåret under benämningen utbildningsvikariat, mer arbetsförmedling, färre externa aktörer och mindre matchning. Jag är helt övertygad om att vi är på rätt väg. Om vi tittar på prognoserna från när det var som allra svartast vet jag att det fanns siffror om 12 procents arbetslöshet. Tack vare en stabil regering och tack vare den arbetslinje som redan hade börjat genomföras när vi tog över från något som då kallades jobblös tillväxt har vi möjligheten att stå på en siffra av 8,2 procents arbetslöshet. Det är alldeles för högt men bättre än vad som befarades. I det arbetet som görs i jobb- och utvecklingsgarantin kan vi konstatera att under fas 1 och fas 2 är det sju av tio som lämnar arbetslösheten. Sex av dem går till jobb och övriga går till utbildning. Åtta av tio är nöjda med insatserna, medan det är bara sex av de tio unga som säger detsamma. Visst finns det förbättringsmöjligheter, men det stämmer inte överens med den bild som målar upp. De som vänder sig till coacherna är ofta de som har behov av större stöd och kanske inte själva känner att de kommer att klara sig på egen hand utan behöver extra hjälp och stöd. I de rapporter jag får från jobbcoacher konstaterar de att många av dem som kommer till coacherna har lågt självförtroende, är nere i botten och tror inte att de ska få jobb över huvud taget. Fyra av tio som har varit hos jobbcoacherna har jobb i coachning. Det är alltså fyra av tio av dem som trodde att det var totalt svart och totalt hopplöst. Men och oppositionen säger nej till att människor ska få självförtroendet tillbaka. Det tänker de inte medverka till. Det är inte någon viktig del i arbetsmarknadspolitiken. Självklart måste vi lyssna på kritiken och fortsätta skärpa kraven på de externa aktörerna, precis som vi måste skärpa kraven på aktivitet hos Arbetsförmedlingen. Det är ingenting i de delarna där vi säger att allting är så bra att inget kan göras bättre. Men vi måste också se till att komplettera alla andra delar som är viktiga för att vi ska ha en arbetsmarknadspolitik som fungerar. Många företag säger nu att det är svårt med matchning, att få tag i rätt personer. När det gäller det är arbetsmarknadsutbildningen en liten, liten del. De reguljära arbetsmarknadssatsningarna är väl så viktiga. Vi har gjort en reformering av gymnasieskolan. Vi har också sett till att stärka resurserna till yrkesvux. Och vi har sett till att vi har en yrkeshögskola där man mitt i arbetslivet faktiskt kan få en yrkesutbildning. Det stärker personer, men det stärker också arbetsmarknaden.