prot · GZ0935 · 2011-11-23 00:00:00 — FiU1 Utgiftsramar och beräkning av statsinkomsterna Punkt 1 (Riktlinjer för den ekonomiska politiken och budgetpolitiken) 1. utskottet 2. res. 1 (S) 3. res. 2 (MP) 4. res. 3 (SD) 5. res. 4 (V) Förberedande votering 1: 19 för res. 3 16 för res. 4 262 avstod 52 frånvarande Kammaren biträdde res. Förberedande votering 2: 21 för res. 2 19 för res. 3 258 avstod 51 frånvarande Kammaren biträdde res. Förberedande votering 3: 95 för res. 1 21 för res. 2 182 avstod 51 frånvarande Kammaren biträdde res. Huvudvotering: 148 för utskottet 95 för res. 1 55 avstod 51 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 99 M, 17 FP, 17 C, 15 KD För res. 1: 95 S Avstod: 21 MP, 19 SD, 15 V Frånvarande: 7 S, 8 M, 4 MP, 7 FP, 6 C, 4 V, 4 KD, 1 - Punkt 2 (Beslut om utgiftsramar och beräkning av inkomsterna på statens budget ) 1. utskottet 2. res. 5 (S) 3. res. 6 (MP) 4. res. 7 (SD) 5. res. 8 (V) Förberedande votering 1: 19 för res. 7 16 för res. 8 263 avstod 51 frånvarande Kammaren biträdde res. Förberedande votering 2: 21 för res. 6 19 för res. 7 256 avstod 53 frånvarande Kammaren biträdde res. Förberedande votering 3: 95 för res. 5 21 för res. 6 182 avstod 51 frånvarande Kammaren biträdde res. Huvudvotering: 149 för utskottet 94 för res. 5 55 avstod 51 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 1 S, 99 M, 17 FP, 17 C, 15 KD För res. 5: 94 S Avstod: 21 MP, 19 SD, 15 V Frånvarande: 17 S, 8 M, 4 MP, 7 FP, 6 C, 4 V, 4 KD, 1 - Punkt 3 (Fördelning av utgifter , 2014 och 2015) 1. utskottet 2. res. 9 (S) 3. res. 10 (MP) 4. res. 11 (SD) 5. res. 12 (V) Förberedande votering 1: 19 för res. 11 16 för res. 12 263 avstod 51 frånvarande Kammaren biträdde res. Förberedande votering 2: 21 för res. 10 19 för res. 11 258 avstod 51 frånvarande Kammaren biträdde res. Förberedande votering 3: 95 för res. 9 21 för res. 10 182 avstod 51 frånvarande Kammaren biträdde res. Huvudvotering: 148 för utskottet 95 för res. 9 55 avstod 51 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 99 M, 17 FP, 17 C, 15 KD För res. 9:95 S Avstod: 21 MP, 19 SD, 15 V Frånvarande: 17 S, 8 M, 4 MP, 7 FP, 6 C, 4 V, 4 KD, 1 - Övriga punkter Kammaren biföll utskottets förslag. Föredrogs finansutskottets betänkande 2011/12:FiU11 Höständringsbudget (prop. 2011/12:2). 125 (SD): I är det vanligt att med motiveringen att tilläggsbudgeten är ett tekniskt dokument frigöra sig från plikten att bedriva oppositionspolitik. var det därför bara och som tog chansen att opponera på regeringen. är ensamma om att yrka på förändringar i förhållande till regeringens tilläggsbudget. Med tanke på att de två stora utgiftsposterna för tilläggsbudgeten berör statsskuldsräntan, vilket på kort sikt är en opåverkbar post, och utgiftsområden för invandringsmottagning är det kanske inte så konstigt att man från oppositionens håll inte bemödar sig att engagera sig. övriga sju partier är så överens om att ska förbli västvärldens mest liberala land vad gäller storleken på invandringsmottagningen. Medan , , och , som generellt har en fyra till sju gånger mindre asylinvandring per capita än vad har, ändå ser problem med en alltför slapphänt invandring flera länder har även krävt att en omvärdering ska ske av den positiva synen på mångkulturen med dess automatiserade degenerering av den inhemska kulturen går regeringen, oppositionen och i rakt motsatt riktning. Trots att alla exempel i vår omvärld pekar i samma riktning från till och till anser övriga partier att problemet inte alls är förknippat med villkoren för mottagandet eller storleken på detsamma. Nej, i stället sitter man fast i samma gamla hjulspår som man gjorde för det är bara att läsa gamla protokoll från och talar om samhällets bristande inställning och om behovet av mer eller rätt integrationspolitiska åtgärder. Diskussionen av är, trots en väsentlig eskalering av problemen, nästan identisk med vad den var för årtionden sedan. Jag hör dessutom att regeringen ytterligare vill förstärka denna politik bland annat genom att öppna upp för snabbmedborgarskap och genom att förenkla för afrikaner, som statistiskt hör till de mest svårintegrerade grupperna, att få uppehållstillstånd. Det är också därför som jag tvingas stå här och tala om detta som företrädare för det enda parti som säger att det nu får vara nog med ytterligare omfördelning från välfärden till integrationsåtgärder för att bedriva västvärldens mest ansvarslösa invandringspolitik. Det vi ser kan knappast beskrivas som något annat än en ren urartning av en redan tidigare extrem svensk invandringspolitik som ytterst gör att vi alla måste ställa oss frågan: Varför bedriver övriga partier denna i grunden samhällsupplösande politik? Lyssnar vi till övriga partier har vi från Socialdemokraternas tidigare partiordförande hört hur detta parti föraktar den svenska kulturen. Vi har hört att statsministern anser att bara barbariet är ursvenskt. Vi har hört finansministern argt säga att utan denna politik hade stått och stampat på ett jordgolv. Vi har sett hur med all sin kraft har kämpat för att ge illegala invandrare inte bara uppehållstillstånd, utan man har även tillsammans med regeringen valt att belöna brottsliga gärningar och avsteg från den allmänna asylprocessen genom gratis sjukvård och andra välfärdsförmåner. Vi har också hört nya vision om som det nya nybyggarlandet med upp till 30 miljoner invandrare som skulle lösa såväl välfärds- som arbetslöshetsproblemet. Allt detta hör vi dessutom trots att vi har informerats om att är absolut sämst i hela på att erbjuda arbetstillfällen för invandrare. Solidariteten och känslan för andra människor eller det svenska folket tycks i vissa avseenden över huvud taget inte existera bland övriga partier. Vi ser därför hur människor som har bott här i större delen av sitt liv ändå inte blivit en del av det svenska samhället. Vi ser till exempel hur gäng tar över stadsdelar. Vi ser hur en fjärdedel av eleverna med utländsk bakgrund går ut utan behörighet till gymnasieskolan. Vi ser inte minst detta ske som utanförskapet cementeras och välfärden urgröps. Det är hög tid att våga pröva denna i relation till vår omvärld extrema politik mot den politik som är norm i övriga . Vi måste våga ställa krav på dem som kommer till vårt land med krav på anpassning, krav på egenförsörjning, krav på skötsamhet, krav på identifikationshandlingar och krav på anknytning till . Jag vill påstå att vi inte behöver gå särskilt långt tillbaka i tiden för att visa att vårt alternativ fungerar bättre. Under 50-, 60- och delar av 70-talet var invandrare sysselsatta i lika hög grad som svenskar. Den invandring som vi hade till krävde varken några kostsamma särlösningar eller kostsamma integrationsprojekt helt enkelt därför att det ställdes krav på att invandrare som kom till också skulle anpassa sig till det svenska samhället och lösa sin egen försörjning. Om denna politik återigen skulle implementeras i hade förra årets och innevarande års regeringsbegäran om tilläggsanslag, utöver redan tidigare fastställda ramar på nära 1 miljard plus ½ miljard bara , alltså nästan 1 ½ miljard kronor, för att bekosta västvärldens mest inhumana invandringspolitik, varit överflödiga. Det skulle inte bara ha kunnat innebära en större chans till ett arbete för landets nuvarande arbetskraft utan även ett betydligt större mervärde för landets skatteuttag, inte minst i form av en stärkt a-kassa, en stärkt sjukvård, skola och äldreomsorg, stärkta utbildningsinsatser och en avskaffad pensionärsskatt. Att komma till rätta med de problem som övriga sju partier har förorsakat tillhör själva kärnan i politiska gärning. Jag yrkar därför bifall till reservation i finansutskottets förslag till betänkande 11. 126 (S): Att verkligheten överträffar dikten är för många av oss en vedertagen sanning, och statsbudgeten är inget undantag utan befäster snarare den tesen ytterligare. Verkligheten ger vid handen att nivåerna för vissa anslag i budgeten behöver höjas medan andra kan sänkas. Totalt föreslås att ytterligare 11 ½ miljard anslås för att ramarna budget ska vara i paritet med utfallet. Det är i princip lika mycket pengar som anslås till budgetområdet . Vad beror då denna avvikelse på? Den främsta förklaringen finns att hämta från anslaget Räntor på statsskulden, där utgifterna bedöms bli 10 ½ miljard högre än beräknat, vilket motsvarar en ökning . Kostnaderna för statsskuldsräntan kommer därmed att landa på 36 miljarder i stället för de prognostiserade 25,8 miljarderna. Det är en väsentlig avvikelse, vilket också är anledningen till att det nu åligger att fatta beslut om denna post. Enligt budgetlagen kan regeringen på eget bevåg besluta att anslag för räntor på statsskulden får överskridas om det är nödvändigt för att fullgöra statens betalningsåtaganden. Men efter tidigare uttalanden från finansutskottet väljer nu regeringen att hantera väsentliga avvikelser via ändringsbudgeten, vilket är positivt. Enligt regeringens proposition beror ökade kostnader på 10,2 miljarder i huvudsak på valutakursförluster och förändrad låneplan. Den uppgiften visar sig inte vara helt korrekt. På grund av regeringens brist på utförlig beskrivning av överskridandet inhämtade utskottet kompletterande information från bland annat Riksgälden. Av informationen framgår att 1 ½ miljard beror på valutakurseffekter som uppstår för lån i utländsk valuta beroende på hur växelkursen utvecklats. 4 miljarder förklaras av ändrad låneplan en tillfällig kostnad som uppstår när Riksgälden sätter om lån till lägre ränta och väljer att betala ränteskillnaden direkt. Valutakursförändringar och förändrad låneplan förklarar sammanlagt 5 ½ miljard. Då återstår runt 5 miljarder att hitta förtydliganden till. Enligt utskottets uppgifter är förklaringen att regeringen helt enkelt missbedömt den ekonomiska utvecklingen. Regeringen bedömde att de långa svenska och utländska räntorna skulle bli betydligt lägre än vad utfallet nu visar en felbedömning som kostar . Dessutom bedömdes budgetsaldot bli något bättre, vilket också bidrog till att ränteutgifterna underskattades. Att i dessa ekonomiskt turbulenta tider göra makroekonomiska felbedömningar må vara begripligt. Mer obegripligt är att regeringen väljer att inte redovisa den förklaringen. Regeringens felbedömning på nämns inte med ett enda ord. Jag kan också konstatera att finansutskottet anfört att anslagsberäkningar bör göras tydligare och redovisas för så att beslutsunderlaget blir så relevant som möjligt. Det är, fru talman, högst otillfredsställande att regeringen inte hörsammar utskottets begäran. 127 (M): Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på motionen. När man lyssnar på kan man tänka sig att den här debatten är den stora integrationspolitiska debatten i . Men talar vi om höstbudgeten. Precis som föregående talare var inne på handlar denna ändringsbudget först och främst om att det händer rätt så mycket i ett rike. Det kan finnas anslag som behöver höjas i det här fallet 14 anslag. Några anslag sänks 13 anslag. Som sagt är det en höjning av anslagen med 11,9 miljarder och en sänkning med 46,5 miljoner. Den stora summan i betänkandet gäller statsskuldräntor. Vid en omläggning av statsskulder när man löser lån och tar upp nya lån uppstår naturligtvis sådana här förändringar. Regeringen hade inte behövt komma till med detta, men ett enigt finansutskott tycker att man bör göra det när det är väsentliga avvikelser. Vi är glada över att man har gjort det. Vi kan också vara väldigt glada över att vi har en så liten statsskuld. Skulle det vara lite längre söderut i skulle vi kanske ha haft betydligt större penningsummor att tala om. Jag konstaterar att gör detta till en integrationspolitisk debatt. Men en fråga måste jag bara, fru talman, få lyfta fram. Det gäller anslag här som varierar. När det gäller har man ett stort anslagssparande. Man har minskat ett anslag med medel som inte kommer att användas. menar att regeringen i detta fall använder som en kassako; så uttrycker man sig. För mig känns det väldigt märkligt och också lite lågt med den typen av diskussion i en allvarlig och ganska viktig fråga. Att regeringen skulle använda som en kassako när det handlar om tror jag inte att någon i riksdag riktigt kan skriva under på. Frågan är om ens alla sverigedemokrater gör det. Jag tänker inte förlänga den här debatten mer utan avslutar med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet. 128 (SD) replik: säger här att vi gör en integrationspolitisk debatt av det här ärendet. Men den som tittat i tilläggsbudgeten vet att, som själv säger, de två stora posterna här är statsskuldräntorna och en begäran om till integrationsinsatser. Så här såg det ut också . Då begärde man . Konsekvent missbedöms kostnaderna för invandringsmottagningen. Det gör också kostnaderna. Det innebär att det för det utgiftsområde där de här utgifterna finns har skett en ökning under innevarande budgetår. Det menar jag är anmärkningsvärt. När man lägger fram ett budgetförslag har man ett ansvar för att ta fram en så god prognos som möjligt eftersom förslaget gäller . I det här fallet brister regeringen konsekvent. Det är någonting som måste reagera på, och det är vad vi i det här fallet har gjort. 129 (M) replik: Ja, en hel del saker förändras . Till exempel förstärker regeringen bostadstilläggen för pensionärer. Man inser att de pengarna inte räckt. Det gäller även mottagandet av unga. Frågan är då, , om vi om fler kommer till gräns ska säga: har vi använt alla våra pengar, så ni kan tyvärr inte söka asyl, inte komma hit, utan ni får åka någon annanstans. Vi måste hålla budgeten. Är det ett sätt att bedriva en human flyktingpolitik? Är det ett sätt att tillämpa asylrätten? Hur tror att detta i verkligheten skulle fungera? 130 (SD) replik: Tittar vi lite närmare på förslaget ser vi att det rör vad som kallas för flyktingbarn. I och till exempel har det visat sig att mer än hälften av dem som kommit dit och som kallat sig för barn faktiskt inte är barn. Också av den anledningen kan det vara en god idé att skärpa kraven avseende människor som kommer hit. När det gäller flyktingbarnen är kostnaden per person. Det är ofantligt mycket pengar pengar som skulle kunna göra betydligt större nytta på plats. Det är den politik vi företräder. Vi vill rikta mer pengar till UNHCR för att hjälpa människor i nöd och för att hjälpa så många som möjligt. Den poängen har regeringen helt och hållet missat. Vi menar att det är upp till regeringen att återkomma med uppgifter om hur man ämnar förbättra systemet så att vi, som sagt, kan hjälpa de människor som verkligen behöver hjälp och så att vi kan hjälpa så många som möjligt. Med tanke på att den här utgiftsposten är så stor, att det kostar så mycket pengar per mottagen individ, kan man, menar vi, se över också detta system. Enligt vår mening är det inte rimligt att en person som kommer hit och som söker skydd här ska kosta . 131 (M) replik: Det är ingen hemlighet att vi har olika synpunkter på detta. Jag tror att man kan göra både och. Man kan både göra gott för människor i andra länder och göra gott för människor som kommer hit. Men de ska prövas. Alla unga som kommer hit prövas. Alla stannar dock inte kvar i , men den som har rätt att stanna här gör det. För att detta ska bli säkert och för att det ska fungera ute i kommunerna måste vi se till att kommunerna får vad de behöver. Därför justerar vi i det här anslaget. Man kan fundera på hur skulle vilja att det här såg ut under innevarande år. En intressant reflexion, fru talman, är att repliker uppstår nu i samband med höständringsbudgeten, inte tidigare i den stora debatten om 2012 års budget. Men det är en annan sak. Min lilla fundering är hur vi just , , ska lösa det här. Ni sverigedemokrater vill effektivisera med avseende de ungdomar som kommer hit. På vilket sätt ska de då få en säker prövning? Ska de inte ha tak över huvudet? Ska de inte ha mat? Hur tänker lösa det faktum att många faktiskt söker skydd i ? Det gör man också därför att är ett öppet och generöst land. Det ser jag, till skillnad från , som någonting positivt. Hur tänker alltså under innevarande år det är det vi nu talar om lösa frågan om nämnda ungdomar som kommer till ? Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 13 § Kvothöjning och stadgeändring i Föredrogs finansutskottets betänkande 2011/12:FiU16 Kvothöjning och stadgeändring i (prop. 2011/12:13). 132 (SD): Låt mig börja med att klargöra att inte principiellt är emot att bilateralt stödja länder i kris. Vi har sedan riksdagsinträdet gett vårt stöd både till och till . Det har vi gjort med utgångspunkt i att nämnda länder har akuta behov av internationellt stöd, men framför allt har de haft en stark koppling till och svenska skattebetalare i kombination med att samtliga länder även har presenterat trovärdiga program för att komma till rätta med sina problem. Vår inställning till att stödja andra länder i kris bygger alltså lika mycket på ett solidaritetstänkande och tanken att bidra till en stabilare ekonomisk utveckling som på tanken att värna de svenska skattebetalarnas resurser. Vi bygger dock även vår inställning på att stödja de värden och det ställningstagande det svenska folket står för. Det är med detta som utgångspunkt vi nu bevittnar den mycket allvarliga ekonomiska utvecklingen i vår omvärld, med de krav på skuldfinansiering det ställer. Vi ser bland annat att den kortsiktighet som annars kännetecknar marknadsaktörer med det övergripande syftet att på kortast möjliga tid tjäna så mycket pengar som möjligt på ett mycket allvarligt sätt i många viktiga och tongivande länder tillåts spilla över också på politiken. I stället för att i dessa länder agera förnuftigt och ansvarsfullt med de gemensamma resurserna har politikerna således valt att i de flesta fall skjuta de strukturella problemen framför sig, med förhoppningen att någon annan ska betala kostnaden. För somliga länder handlar det om att skicka räkningen till de kommande generationerna, det vill säga barnen och barnbarnen. I andra fall handlar det rent av om att skicka räkningen till andra länders skattebetalare och deras barn och barnbarn. I vilken mån det förstnämnda utifrån det aktuella läget kommer att utgöra den slutgiltiga lösningen för de mest utsatta länderna är i allra högsta grad osäkert. Osäkerheten består framför allt i att stora och tongivande länder har farligt stora statsskulder. Detta i kombination med att flera länder har allvarliga handelsunderskott, höga arbetslöshetstal, strukturella konkurrensproblem, problem med den inhemska fastighetsmarknaden och stora budgetunderskott genererar dessutom en påtaglig risk för att ett eller flera av dessa länder går i konkurs. Alternativet, som är planerat att ske för , är att delar av skulderna skrivs ned. Oavsett vilket innebär dock båda alternativen att räkningen exporteras till långivarna däribland , i och med vårt deltagande i europeiska ESN via bankers eller svenska fonders investeringar i utländska statspapper och inte minst genom vårt deltagande i IMF. Det blir med andra ord därmed upp till svenska skattebetalare att betala för att andra länder agerar oaktsamt. Det är emellertid inte min uppfattning att vi i under dylika förutsättningar har en unison skyldighet att betala andra länders skulder. Däremot är det min uppfattning att det om någon ändå anser att så borde göras i så fall är skyldighet att först fråga det svenska folket om lov. Sett ur detta perspektiv gjordes detta , när det svenska folket tillfrågades om det ville vara med i det politiska projektet och om det ville byta ut den svenska valutan mot euron. Det svenska folket svarade tydligt på denna fråga: I vårt land ska makten utgå från våra egna resurser, och stabiliseringspolitiken ska utgå från folket. Att i detta läge nu ändå föreslå att det svenska deltagandet i IMF nära nog ska fördubblas, primärt för att rädda eller understödja totala misslyckande, kan rimligen inte ses som något annat än ett direkt förakt gentemot det folk vi här i faktiskt företräder. Låt mig därför påminna om att inte är med i och att därigenom inte heller bär något ansvar för dess misslyckande. Därför ska vi heller inte utan att först tillfråga folket understödja en europeisk ordning där ansvaret exporteras och skulderna socialiseras och betalas av de skötsamma länderna. Låt oss i stället stanna upp, tänka till och konstatera att ett avskaffande av den självständiga penningpolitiken och valutapolitiken i länder närmast är att jämföra med att montera bort ratten på bilen. Det funkar alldeles utmärkt tills vägen börjar svänga. I klartext kan vi alltså fastställa att redan från början aldrig var tänkt att fungera i sin nuvarande stöpning. EU-mekanikerna var alltså redan från början införstådda med konsekvensen av att montera bort det viktigaste styrinstrumentet. Detta erkänner till och med EU-kommissionärer, och självaste icke-demokratiskt valde ordföranden sade självklart och relativt att den som tror att en kris knäcker EU och EMU inte har förstått själva dynamiken i unionen. Därefter tillade han att de problem EMU har skapat löses genom ytterligare nedmontering av de nationella parlamentens självbestämmande. Jag vill därför hävda att alla som förespråkar en förstärkning av IMF i syfte att hålla EU under armarna inget annat gör än att gå maktpampars ärenden med en accelererande nedmontering av det självbestämmande så många har kämpat för att införa. Man gör det dessutom genom att förstärka åtagande för subventionerade lån till mottagarländer som marknaden inte ens med rejäla riskpremier vill låna ut till. Priset och den uppenbara risken för att insatt kapital inte återbetalas får den svenska skattebetalaren stå för. Det är varken ärligt eller ansvarsfullt, det är inte upplyftande och det är framför allt inte vackert gjort. Jag yrkar därför bifall till reservation 2. 133 (V): har vi sett hur ökade inkomstskillnader, spekulation, avregleringar, privatiseringar och en tilltro till att marknaden fungerar bäst utan politisk inblandning har varit den politiska ledstjärnan. Det har också varit IMF:s ledstjärna. Därtill kan vi lägga att IMF har bidragit till att fattiga länders små jordbruk har lagts ned och därmed också starkt bidragit till att vi har fler hungriga . Såvitt jag vet har IMF heller aldrig ställt något krav på en klimat- eller miljöomställning. IMF har dock börjat förändra sitt arbetssätt. Man har till exempel släppt en rapport som visar på att just de ökade inkomstskillnaderna har bidragit till krisen, eftersom människor med väldigt höga inkomster använder en del av sin inkomstökning till spekulation. Det handlar också om att människor med medelinkomst inte alls har haft någon inkomstutveckling i en del länder, som till exempel där medianinkomsten för män har legat stilla . I har reallönerna och medianlönerna legat stilla . Detta får till konsekvens att människor med låga eller medelhöga inkomster måste skuldsätta sig för att hänga med i utvecklingen. IMF har också ställt krav på höjda inflationsmål i västvärlden, vilket gör att man inser att de låga inflationsmålen blir ett hinder när man vill gasa på i en konjunkturnedgång och även att de ökar på arbetslösheten. Man har också minskat sina konditionella krav. Men det är egentligen väldigt svårt för någon, även i denna kammare, att veta vad IMF faktiskt driver för politisk linje. Man kan inte säga att det är en institution som består av öppenhet. Vi vet egentligen inte ens själva vad våra egna företrädare i IMF företräder för linje. Jag vill också vara tydlig med att jag tycker att man visst kan ställa krav om man ger ut ett lån från IMF:s sida. Frågan är om man ska ställa tydliga politiska krav som man gör . Men det kan också vara så att en del av de politiska kraven kommer från EU. Eftersom allting sker i slutna rum i låneförhandlingarna är det ingen som vet vem som driver vad.