prot · GZ0928 · 2011-11-09 00:00:00 — 1 § Val av ställföreträdande justitieombudsman Följande skrivelse hade inkommit: Till Den tid för vilken Hans Ragnemalm är vald att vara ställföreträdande justitieombudsman löper ut . har berett frågan om val av ställföreträdande justitieombudsman. föreslår enhälligt att från till ställföreträdande justitieombudsman omväljer Hans Ragnemalm. På vägnar hade enhälligt föreslagit omval av ställföreträdande justitieombudsmannen från . Kammaren biföll förslag och utsåg därmed från till ställföreträdande justitieombudsman 2 § Anmälan om inkommen faktapromemoria om förslag från Europeiska kommissionen Förste vice talmannen anmälde att följande faktapromemoria om förslag från Europeiska kommissionen inkommit och överlämnats till utskott: 2011/12:FPM22 Färdskrivare KOM(2011)451 och KOM(2011)454 till trafikutskottet 3 § Hänvisning av ärenden till utskott Föredrogs och hänvisades Proposition 2011/12:10 till justitieutskottet Motion 2011/12:T1 till trafikutskottet EU-dokument KOM(2011)651 och KOM(2011)652 till finansutskottet Åttaveckorsfristen för att avge ett motiverat yttrande skulle gå ut . KOM(2011)654 till finansutskottet Åttaveckorsfristen för att avge ett motiverat yttrande skulle gå ut . KOM(2011)657 till trafikutskottet Åttaveckorsfristen för att avge ett motiverat yttrande skulle gå ut . KOM(2011)683 till finansutskottet Åttaveckorsfristen för att avge ett motiverat yttrande skulle gå ut . 4 § Överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder Föredrogs justitieutskottets betänkande 2011/12:JuU5 Överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder (prop. 2010/11:158). 1 (S): Jag tänkte säga några ord om en nordisk arresteringsorder. Vi har här ett betänkande om en förändring. Vi har haft en lagstiftning som varit kopplad till med de andra länderna. Det är , , och . Det är en lagstiftning om utlämning för brott. Den föreslås i propositionen att ersättas av någonting som kallas för nordisk arresteringsorder. Den nordiska ordningen för utlämning har funnits . Jag skulle vilja påstå att den har varit väl fungerande. står nu inför att genomföra en ny nordisk konvention om överlämnande. Det finns fördelar med detta, exempelvis ett närmande till den europeiska arresteringsordern och den enhetlighet som det kommer att föra med sig. Det finns en tradition i som visar att det finns en stor samsyn om viktiga rättsliga områden. Det har bland annat inneburit att den nuvarande ordningen fungerat väl i nära nog . under den socialdemokratiska regeringen beslutades på ett justitieministermöte att de nordiska utlämningslagarna skulle revideras mot bakgrund av den europeiska arresteringsorder som kom. Syftet var att förenkla och effektivisera utlämningsförfarandet mellan de nordiska staterna med full respekt för grundläggande rättsprinciper och i överensstämmelse med respektive lands internationella förpliktelser. Den konvention som togs fram antogs på justitieministermötet . Konventionen leder till förbättrat samarbete och en utvidgning av skyldigheten till att överlämna en eftersökt person till skillnad från läget med fri prövningsrätt. Konventionen bygger i stället på ett ömsesidigt erkännande av nordiska domar och beslut. Det innebär en principiell skyldighet att lämna över den eftersökte. Den nordiska arresteringsordern om överlämnande från ska omfatta lagföring och straffverkställighet. För överlämning krävs att en frihetsberövande påföljd är föreskriven för gärningen eller alternativt har dömts ut i nordisk stat som har utfärdat arresteringsordern. Det finns inga reservationer till propositionen. Det är ändå viktigt att försöka förklara lite grann av innehållet och vikten av en effektiv arresteringsorder anpassad till dagens förhållanden i . Vi ser i allt större grad organiserad brottslighet och grövre brottslighet som ofta tenderar att röra sig och operera i olika länder. Här bör lagstiftningen vara anpassad för att effektivt bekämpa brottsligheten. Den nordiska arresteringsordern är ett verktyg i den riktningen. Det känns naturligt att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet som ligger på bordet. 2 (C): Detta är en proposition som alla är överens om. Det finns inga reservationer, och det är glädjande. Bakgrunden är som vi har hört att vi i har en lång rättstradition där vi har hjälpt varandra rättsligt. Vi har också haft en målsättning att harmonisera våra straffrättsliga lagstiftningar. Med dagens beslut godkänner en ny konvention. Det är en konvention om att vi ska överlämna personer mellan de nordiska staterna. Det är personer som har begått brott i den ena staten men befinner sig i den andra. Vi antar också en ny lag om överlämnande från enligt nordisk arresteringsorder. Man kan ställa sig frågan varför det behövs när det redan finns ett regelverk. Vi har dessutom den europeiska arresteringsordern där samtliga nordiska länder finns med, eftersom och har anslutningsavtal till detta. Bakgrunden är att vi vill ha ett tätare samarbete. Vi litar på varandra. Vi behöver inte pröva en norsk dom om vi ska utlämna en svensk medborgare till , eller för den delen till , eller . Vi går från ett system där varje land hade en fri prövningsrätt om man skulle utlämna en person till det andra landet till att vi nu har ett ömsesidigt erkännande. Vi litar på att de andra nordiska länderna har gjort rätt, och då kan vi också lämna ut personen från . Det finns dock vissa avslagsgrunder som är viktiga att komma ihåg. Det kan till exempel vara så att personen i fråga har dömts för precis samma sak i . Då ska den inte utlämnas för att avtjäna straff för samma sak i ett annat land. Det är en av de avslagsgrunder som finns med i internationella konventioner. Det finns också andra saker som kanske inte blir aktuellt men ändå är viktigt att ha med. Det är till exempel om gärningen är begången av en person , som alltså inte är straffmyndig i . Då ska personen inte heller kunna straffas för gärningen i ett annat land. Det kan också vara en åtalsunderlåtelse i . Då har man redan prövat samma fråga i , och ska personen inte kunna lämnas ut. Det finns ytterligare några avslagsgrunder. Men principen är att om man har begått ett brott och ett annat nordiskt land vill att ska överlämna personen i fråga till det andra nordiska landet ska vi göra det. har vi haft ett system där det varit som beslutat i nordiska utlämningsärenden. Detta har bett om att få slippa, fastän det kanske är lite att ta i. Därför förändras det nu så att det i stället är tingsrätt som beslutar. Det är till och med så att om den som ska överlämnas samtycker till det kan åklagare själv fatta beslut i frågan. Det blir en mycket enklare och smidigare process. Med detta yrkar jag bifall till propositionen. 3 (M): Vi debatterar som tidigare nämnts proposition 2010/11:158 Överlämnande från enligt nordisk arresteringsorder. I propositionen föreslås att ska godkänna en ny konvention om överlämnande av personer mellan de nordiska staterna på grund av brott. Med detta följer en rad ändringar av svensk lagstiftning. Den kanske största förändringen är att vi inför en ny lag om överlämnande från enligt nordisk arresteringsorder. Den gemensamma rättstraditionen mellan de nordiska länderna är stark och har varit det . Det är viktigt att den gemenskapen inte bara stannar vid rättstraditionen utan också utsträcker sig till att underlätta för att upprätthålla en smidighet i själva rättstillämpningen även då brottslingar eller misstänkta väljer att korsa våra nationsgränser. Som vi alla vet är kriminalitet i grunden inte ett nationellt problem. Som vi också vet finns det ingenting som säger att en person som begår ett brott i nödvändigtvis väljer att vistas i och befinna sig här den dag brottet uppdagas. Det är, menar jag, för den effektiva brottsbekämpningens del av yttersta vikt att det går enkelt och smidigt att vid behov få en misstänkt brottsling överlämnad för lagföring såväl som att få en redan dömd brottsling överlämnad för straffverkställighet till det land där domen har meddelats. Det ska aldrig löna sig att hålla sig undan lagföring genom att bege sig över till något av våra grannländer. Man kan inte heller hävda att denna möjlighet står vidöppen , med den befintliga lagstiftningen. Men det finns här en förbättringspotential som propositionen tar sikte på. I och med den nya konventionen blir förhoppningsvis tidsutdräkten mindre från det att en begäran om överlämnande från en annan nordisk stat inkommer till dess att överlämnandet de facto sker. Så blir det också motsatsvis i de fall är den stat som begär överlämnandet. Detta är gynnsamt ur alla perspektiv, inte minst ur rättssäkerhetsperspektivet, eftersom handläggningstiderna med denna nya ordning garanterat kommer att förkortas. Den nu gällande lagen på området bygger på en fri prövningsrätt för domstolen i det överlämnande landet, vilket innebär att domstolen i det överlämnande landet gör en egen materiell prövning av huruvida personen i fråga får utlämnas. Denna prövning saknar relevans i och med gemenskapen i våra rättstraditioner. Den skapar egentligen bara onödiga tidsfördröjningar. Den nu aktuella konventionen bygger i stället på principen om ömsesidigt erkännande. Det innebär i detta fall att den utfärdande statens dom eller beslut erkänns direkt av den överlämnande staten. På det här sättet hoppar man över ett led i prövningen som saknar funktion. På så sätt sparar man också tid. Den enda möjligheten för den överlämnande staten att vägra en utlämning är på de formella grunder som räknas upp i konventionen. En av dessa grunder är att den begångna gärningen eller den misstänkta gärningen måste vara föreskriven med en frihetsberövande påföljd alternativt att en sådan redan har dömts ut i de fall det är fråga om straffverkställighet. Eftersom det är fråga om ett enigt utskott här vill jag inte uppta mer av kammarens tid utan bara yrka bifall till propositionen i dess helhet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 11 §.) 5 § Subsidiaritetsprövning av förslag till gemensamma regler för tillfälligt återinförande av gränskontroller vid de inre gränserna Föredrogs justitieutskottets utlåtande /12:JuU13 Subsidiaritetsprövning av förslag till gemensamma regler för tillfälligt återinförande av gränskontroller vid de inre gränserna (KOM(2011)560). 4 (SD): Detta utlåtande gäller som bekant EU:s önskan att diktera villkor och beslut om ett lands gränskontroller. I betänkandet har vi i en reservation som jag yrkar bifall till. Subsidiaritetsprövningen i detta fall består av tre delar. Den första delen handlar om att EU ska kunna upprätta en gränskontroll mot ett land som inte vill eller kan kontrollera sina egna gränser. För en gångs skull anser vi att detta är i enlighet med subsidiaritetsprincipen eftersom , som är med i Schengen, också kan bli lidande om ett annat land inte upprätthåller sina gränser. Därmed finns det en avsevärd fördel i att kunna upprätta en gränskontroll mot ett sådant land, och det är enligt vår mening sällan negativt att ha gränskontroller. Därmed accepterar vi denna del i prövningen. De två andra delarna är vi däremot starkt emot. Det handlar om EU:s önskan om att dels sätta reglerna för när en gränskontroll får uppföras, dels även ha vetorätt om beslutet om att införa sådan kontroll. Vi anser att det ska vara varje lands rätt att självt fatta beslut om både när och hur sådan gränskontroll ska ske. Att det byråkratiska och överstatliga EU har ett intresse av att ytterligare stärka sin makt över medlemsstaterna kommer inte som någon överraskning. Inför folkomröstningen om EU 1994 talade alla om ett mellanstatligt samarbete. Man sade att EU inte har några som helst ambitioner om något annat. Tanken på att EU eller EG ska ha skatter eller att EU ska reglera kriminalpolitiken, arbetsrätten, miljöpolitiken eller alla andra områden var enligt EU-förespråkarna absolut inte på agendan. sitter vi här, senare, med ett EU som har överstatlig makt på i princip alla politikområden. Bristen på folklig förankring är närmast total. De få gånger folk har blivit tillfrågade har man antingen ignorerat deras beslut, som i och 2005, eller sett till att de röstar rätt som i och 2010. Fast det vanliga är givetvis att inte fråga folket alls, vilket var den föredragna metoden från alliansregeringen då den valde att föra över all makt till EU i och med den som senare bekvämt döptes om till Lissabonfördraget. Detta gjorde man utan att fråga svenska folket om den största förändringen och den förmodligen största maktöverföringen till främmande makt . Detta gjordes trots att det fanns opinionsundersökningar som visade att runt sju av tio i ville se en folkomröstning i frågan. EU:s väg har varit och är fortfarande att ignorera eller undvika att göra vad folket egentligen vill. Det är en odemokratisk koloss och ett federalistisk EU-statsbygge som drivs på av horder av byråkrater, alltmedan egna folk och deras vilja ignoreras. Vi säger alltså nej till att EU ska diktera vår gränskontroll och att EU ska ha vetorätt över den. Våra motståndare kommer då att hävda att vi är emot samarbete eftersom vi är emot EU och dess överstatlighet. De hävdar att vi vill isolera oss, att vi inte vill handla med omvärlden eller att vi inte vill resa i världen. Det är de vanliga argumenten man hör. Men dessa så kallade argument eller påståenden är lika absurda som de låter. För det första är EU:s överstatlighet, där EU kan köra över en nation, inte samarbete. Det är tvång. För det andra är EU inte den enda vägen för samarbete, handel, resor eller dylikt. Det finns flera exempel. Samarbetar inte med omvärlden? Handlar inte med omvärlden? Reser inte norrmän ut i världen eller i ? Nej, det är det inte och jag tror inte heller att det är någon som påstår det inte norrmännen själva i alla fall. är ett annat exempel. Reser inte schweizare? Nej, inte heller är det. Om EU är den enda vägen var då isolerat innan vi gick med i EU 1995? Samarbetade inte vi med folk, hade vi ingen export och var det inga svenskar som reste utomlands? Det är det nog inte heller någon som påstår. Det finns givetvis en massa andra länder som inte heller är med i EU de som ligger utanför . De är i exakt samma situation som var i och som och är i. Det är hög tid att inse att EU inte är lösningen på alla problem. Faktum är att EU är grunden till många av dem, vilket vi kan se inte minst . En politisk elit av EU-byråkrater vill nu ha vetorätt över gränspolitik. För en gångs skull tycker en majoritet av partier, åtminstone i en liten del, att EU har gått för långt. Utskottet vill se gemensamma EU-regler där EU ska bestämma när vi ska uppföra gränskontroll. I den andra delen, som gäller när beslutet om detta ska fattas, är utskottet överens. Vi sverigedemokrater vill inte se att EU ska diktera vare sig reglerna eller när beslutet om reglerna ska fattas. Det är bra att så många partier ändå har insett att en liten del av det som EU nu vill införa är dåligt, men det är tyvärr bara en droppe i havet. Jag hoppas att insikten om EU:s klåfingrighet når mycket längre än så och det så snabbt som möjligt. Jag yrkar som sagt bifall till vår reservation. 5 (V): Jag yrkar bifall till vår reservation nr 2. Det handlar om subsidiaritetsprövningen och förslag till ändring i EU-förordningen i syfte att införa gemensamma regler för tillfälligt återinförande av gränskontroller vid de inre gränserna. Vi vill från ha ett motiverat yttrande där vi föreslår att kommissionens förslag innebär att beslutanderätten vad gäller ett tillfälligt återinförande av kontroller vid de inre gränserna flyttas över från medlemsstaterna till kommissionen. anser därför att förslaget leder till en ökad överstatlighet. Det är vår uppfattning att det är medlemsstaterna själva som bör bestämma när kontroller ska införas vid de inre gränserna. Utskottsmajoriteten ger kommissionen en knäpp på näsan, och det är bra. Men utöver det tycker att det här som helhet strider mot subsidiaritetsprincipen. Mot bakgrund av det anförda anser vi att kommissionens förslag till ändring av och rådets förordning om ändring av förordning i syfte att införa gemensamma regler för tillfälligt återinförande av gränskontroller vid de inre gränserna vid exceptionella omständigheter i dess helhet strider mot subsidiaritetsprincipen. 6 (S): Jag vill börja med att yrka bifall till justitieutskottets förslag till beslut när det gäller införande av gemensamma regler för tillfälligt återinförande av gränskontroller vid de inre Schengengränserna. Vi debatterar en subsidiaritetsprövning av ett förslag från kommissionen som handlar om just gemensamma regler för återinförande av gränskontroller vid de inre gränserna. Kortfattat vill kommissionen bland annat införa en granskningskommitté som ska godkänna medlemsländers önskan att tillfälligt återinföra inre gränskontroller om skäl finns. Exempel på sådana tillfällen kan vara större idrottsevenemang, politiska toppmöten eller hot mot landets säkerhet. Enligt subsidiaritetsprincipen ska unionen på områden där den inte har exklusiv befogenhet vidta en åtgärd endast om och i den mån som målen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och därför bättre kan uppnås på unionsnivå. Innan justitieutskottet fattar beslut om huruvida olika förslag är förenliga med subsidiaritetsprincipen får utskottet ta del av regeringens bedömning i frågan. Vid första behandlingen i justitieutskottet av den här frågan som rör återinförande av inre gränskontroller valde regeringen att inte ta ställning. När vi krävde svar från regeringen var deras bedömning följande: Som det nu liggande förslaget från kommissionen är utformat är det inte uppenbart förenligt med subsidiaritetsprincipen. Alltså säger regeringen varken ja eller nej, utan man säger att förslaget inte är uppenbart förenligt med subsidiaritetsprincipen. Utskottet fick sedan en föredragning från en representant för kommissionen som redogjorde för förslaget. Den naturliga frågan som jag ställde till kommissionens representant var om medlemsländerna har missbrukat möjligheten att tillfälligt återinföra inre gränskontroller. Kommissionens svar på frågan var ett tveklöst nej, men det kanske kan komma att hända . Enligt kommissionens representant har det hänt att medlemsländerna har förstärkt sina inre gränskontroller, och enligt kommissionen har detta skett helt enligt reglerna. Jag tycker att det är anmärkningsvärt att kommissionen vill frånta medlemsländerna beslutanderätten om tillfälligt återinförande av inre gränskontroller helt utan egentliga skäl. Det fungerar bra , och det har inte missbrukats. Kommissionens förslag är därför helt onödigt och klåfingrigt. Vi socialdemokrater anser att kommissionens förslag strider mot subsidiaritetsprincipen i den del som rör beslutanderätten om tillfälligt återinförande av inre gränskontroller. Vi är inte heller ensamma om den här ståndpunkten. Flera andra medlemsländers parlament är också kritiska till kommissionens förslag. Vi tycker att det är viktigt att det finns gemensamma regler när det gäller tillämpning av kontroller av såväl yttre som inre gränser. Vi anser dock att medlemsländerna bättre kan bedöma om inre gränskontroller tillfälligt behöver återinföras. I detta anförande instämde (S). 7 (C): Den fria rörligheten är en grundpelare i EU-samarbetet. Det handlar om fri rörlighet för kapital, varor och tjänster och också för människor. Vi ska ha rätten att åka mellan EU-länder utan att det finns gränskontroller vid de inre gränserna. Det är en grundläggande princip för EU som vi ska vara mycket försiktiga med. Det är inte minst viktigt för oss i , och i synnerhet i , att gränspassagen fungerar för dem som passerar gränserna, vilket oftast sker . är det ca 20 000 människor som pendlar över gränsen vid för jobb eller studier. Man kan fundera på hur det skulle fungera om de överfulla skulle stoppas före för att man skulle kontrollera identiteten på dem som åker med tåget. Det är helt otänkbart att gå tillbaka till den kontroll som en gång fanns. Det skulle helt enkelt vara omöjligt med den ström av människor som åker över . Den fria rörligheten för människor inom EU är alltså något som både är principiellt viktigt och viktigt i vardagen för dem som pendlar till jobb eller studier. Därför är det med oro som vi har sett vissa tendenser till att åter stänga gränserna växa fram i . Det är ofta högerextremister, vänsterextremister eller populistiska partier som föreslår ett återinförande av gränskontroller, inte sällan med hänvisning till att man måste kontrollera invandringen till landet. Detta är tendenser som givetvis är olika starka i olika länder, men vi måste motarbeta dem på alla sätt vi kan. Nationalism där varje nations självbestämmande blir viktigare än människors rätt att fritt röra sig över gränserna är något som vi i tar starkt avstånd ifrån. Kommissionen har också mot denna bakgrund tagit fram ett förslag till gemensamma regler för tillfälligt återinförande av gränskontroller vid de inre gränserna. Det är det förslaget som vi i utskottet har prövat i enlighet med subsidiaritetsprincipen, det vill säga om förslaget hör hemma på EU-nivå eller på nationell nivå. Det finns ingen tvekan om att den fria rörligheten är en EU-fråga. Vi har överlåtit beslutsbefogenheten från den nationella nivån till EU. finns det ett annat hänsynstagande som måste göras, nämligen till den nationella säkerheten. Enligt artikel 4.2 i fördraget om Europeiska unionen är den nationella säkerheten och upprätthållande av lag och ordning en nationell fråga där varje medlemsstat har ett eget ansvar. Därför har vi alltså att pröva om den fria rörligheten, som avgörs på EU-nivå, eller den nationella säkerheten, som ska avgöras på nationell nivå, ska ha företräde i det här fallet. Mot bakgrund av de tendenser som finns att vilja stänga gränser, sköta sig själv nationellt och försvåra för den fria rörligheten säger vi i det utlåtande och det motiverade yttrande som ska skicka till , rådet och kommissionens ordförande att vi i ställer oss positiva till gemensamma EU-regler vad gäller grunderna för tillfälligt återinförande av gränskontroller vid de inre gränserna både i förutsägbara och oförutsägbara fall, det vill säga vid vilka tillfällen det ska vara tillåtet för ett land att tillfälligt återinföra gränskontroller. Vi tycker att det är viktigt att EU har tydliga regler för detta. Men när det gäller vem som ska besluta i varje enskilt fall om att återinföra tillfälliga gränskontroller i akuta lägen, till exempel terroristhot, eller i mer planerade fall, till exempel stora idrottsevenemang som i och större toppmöten, måste det vara medlemsstaten som ska fatta besluten eftersom det är en fråga om nationell säkerhet. Därmed säger vi att den delen av prövningen bryter mot subsidiaritetsprincipen. Den första delen är okej. Den andra delen bryter mot subsidiaritetsprincipen. Det är ingen lätt fråga, och vi har haft många och långa diskussioner om den. Det är inte så konstigt när det är två principer som ska mötas, eller mätas mot varandra. har verkligen tagit sig an frågan på ett ordentligt sätt. Vi har begärt in regeringens bedömning , och vi har fått både skriftlig och muntlig information från kommissionen. Enligt utsago är det första gången som varit i ett utskott för att föredra ett ärende. Det skulle kanske vara enkelt att göra som vissa gör och säga: Nej, det här är en nationell fråga. Vi vill ha makten kvar nationellt. Eller så skulle det vara enkelt att säga: Ja, EU ska bestämma. Men när nu frågan inte är så enkel måste man ta sig an granskningen mycket mer omsorgsfullt. Den grundliga genomgången har alltså lett fram till att vi delvis säger ja och delvis säger nej i subsidiaritetsprövningen. Vi säger ja till att på EU-nivå ha gemensamma regler för när medlemsstaterna tillfälligt ska få införa gränskontroll vid inre gräns, men vi säger nej till att på EU-nivå fatta beslut i enskilda fall när gränskontroll ska införas eller inte.