prot · GZ0944 · 2011-12-08 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . 2 § Meddelande om preliminär plan för kammarens sammanträden Förste vice talmannen meddelade att en preliminär plan för kammarens sammanträden med voteringstider den 16 januari30 delats ut till ledamöter. 3 § Anmälan om inkommet protokollsutdrag från utskott Förste vice talmannen anmälde att ett utdrag ur prot. 2011/12:14 för i ärende om subsidiaritetsprövning av EU-förslag inkommit från trafikutskottet. 4 § Hänvisning av ärende till utskott Föredrogs och hänvisades Proposition 2011/12:45 till försvarsutskottet 5 § Kultur, medier, trossamfund och fritid Föredrogs kulturutskottets betänkande 2011/12:KrU1 Utgiftsområde 17 Kultur, medier, trossamfund och fritid (prop. 2011/12:1 delvis). 1 (S): Häromkvällen träffade jag en musiker som sade ungefär så här: var människan i nyfiken och öppen mot det nya, såg på omvärlden med nyfikna ögon och lyssnade med öppna öron. går alla och tittar ned i sina plånböcker, ser sig inte runt och ser inte vad som händer i vårt samhälle. Jag tänkte sedan mycket på vad han sade. Den här killen var ingen politisk nörd som vi som finns här i kammaren . Men det var hans kamp för rätten till att få betalt för den musik han skrev som hade lett honom vidare i tanken om vikten av att ha ett samhälle där vi människor bryr oss om varandra, ett samhälle som håller ihop i stället för att dra isär, ett samhälle som sätter människan före marknaden. Det är just här som kulturen är ett så viktigt verktyg. En levande kultur på alla områden, en mångfald av röster i den offentliga debatten, är livsviktig för ett modernt och dynamiskt samhälle. Den socialdemokratiska kulturpolitiken tar sin utgångspunkt i vår absoluta övertygelse och tilltro till att alla människor har rätt att ta del av kultur och utöva kultur, en kulturell allemansrätt. Det är också därför som vi i vår skuggbudget har byggt vidare på byggstenarna för den kulturella allemansrätten. Detta är ett samhällsansvar som aldrig får överlåtas till marknadskrafter. Om jobben är det som skapar ekonomisk självständighet och tillväxt, och välfärd är det som hjälper oss i livets upp- och nedgångar och gör livsresan möjlig för alla, är kulturen det vi fyller livet med. Den är själva livets innebörd. Ett viktigt mål för oss är därför att kulturen genomsyrar alla politikområden. Ett exempel är när vi socialdemokrater säger att vi måste satsa på bostäder. Vi måste bygga nya bostäder som folk har råd att bo i och satsa på renovering av det äldre bostadsbeståndet. En bra boendemiljö är inte bara stambyten i flerfamiljshus eller snyggt kakel i badrummet, det är också det offentliga rum som omger vår bostad. Hur ser det ut när vi kliver av bussen? Hur ser det ut vid parkeringsplatsen, i garaget eller i trappuppgången? Finns det över huvud taget ett offentligt rum där du inte behöver ha plånboken med dig i ditt närområde? Det är i det perspektivet vi sätter satsningen på resurser till och en påminnelse om att enprocentsmålet är så viktigt mot att det vi har gemensamt ska vara lika fint och bra som det egna privata rummet. Det är sådant som bidrar till ett samhälle som håller ihop där vi tittar oss omkring och inte ned i plånboken ett samhälle för alla, inte bara några. Om prognostiserar Arbetsförmedlingen att vi har en kvarts miljon långtidsarbetslösa. Det är den största siffran i arbetsmarknadspolitikens historia. Detta sker med en regering som säger sig sätta jobben i fokus. Här borde och måste kraftfulla resurser sättas in mot de mest utsatta grupperna, de människor som behöver oss bäst i samhället. Det handlar om folkbildningen, och det handlar om kulturen. resonemang om minskad folkbildning ter sig precis lika verklighetsfrånvänt som regeringens teori om att sänkta skatter och sänkt krogmoms skulle vara lösningen på arbetslöshetens bekymmer. Vi behöver satsningen på folkbildningen och folkhögskoleplatserna. Vi behöver insatser för att samhället ska hålla ihop. Det är också detta som driver oss när vi socialdemokrater lägger pengar till och för projekt om demokrati, integration och mångfald. I en undersökning från World Value Survey har det visat sig att av 1829-åringarna kan tänka sig att byta parti mot en mindre summa pengar. Det är av de unga som tror att det över huvud taget går att påverka politiska beslut, men det är som vill påverka oss politiker och politiska beslut. Vi har så mycket kvar att göra för att nå målet om ett samhälle för alla, men det finns också så många goda exempel på idéer som borde få växa, så många projekt som blir ostartade i brist på medel. Av de pengar som har till förfogande räckte de till att bevilja sju av 48 ansökningar. fördelade i veckan 5,5 miljoner till internationalisering. Ansökningslistan var betydligt längre. I vårt Kultursverige hade och tilldelats 40 miljoner till detta viktiga arbete. I vårt hade fått ett tydligt uppdrag att i sin anslagsfördelning stötta organisationer, institutioner, fria grupper och andra initiativ som långsiktigt arbetar med att öka mångfalden och därmed stärka demokratin. Ökade klyftor slår hårt mot barn, och barns utsatthet ökar. I vårt Kultursverige hade barnfilmen fått ett välbehövligt tillskott . I vårt Kultursverige hade fler barn haft råd att delta i kultur- och . Biograferna hade kunnat digitaliseras i raskare takt, och vi hade haft fler bra offentliga rum att mötas i. Konstnärer och kulturutövare hade fått bättre inkomstmöjligheter. Vi kan säkert vara överens om att utan kulturutövare blir det ingen kultur. Kulturministern säger till mig när vi debatterar i kammaren att och aldrig är nöjda. Vi vill alltid ha mer. Det är alldeles rätt, kulturministern. Vi kan aldrig slå oss till ro när vi vet att människor i vårt land behöver mer kultur, mer demokrati, mer jämställdhet och mer rättvisa. Det är därför vi är här inte för att nöjda slå oss till ro. Vi är här för att förändra och förbättra. I betänkande KrU1 finns ändå tre stora ljuspunkter, nämligen det utskottet har enats om. Samtliga förslag kommer från oppositionspartierna. Det första förslaget är ett ytterligare tillkännagivande till regeringen om att komma till skott med ett hållbart förslag till pensionssystem för scenkonstnärerna. Det återstår att se om de tre ministrarna slutar att spela svartepetter och presenterar en lösning som kommer. Inte bara kulturutskottet utan hela Kultursverige förväntar sig det milt uttryckt. Det andra förslaget gäller ett tillkännagivande i frågan om vad som egentligen har hänt med museibesöken sedan fri entré-reformen upphörde. Det vi gemensamt äger ska vi också gemensamt ha tillgång till. Det är inte vare sig svårare eller enklare än så. Det tredje förslaget innebär att ett enigt utskott avstyrker regeringens förslag om att ta bort 55-procentsregeln, som innebär att public service-företagen ska se till att av det som produceras görs utanför . Okej det är ett trubbigt sätt, men det är det bästa sättet så länge vi inte har hittat något annat. Avslutningsvis, fru talman, ber jag att få yrka bifall till detta förslag och till reservation 3. (Applåder) I detta anförande instämde (S). 2 (MP): Jag vill likt uttrycka förnöjsamhet över att kulturutskottet har ett enigt tillkännagivande runt frågan om scenkonstpensionerna. Jag är också nöjd med att hela utskottet ställt sig bakom den av väckta frågan om att följa upp och utvärdera beslutet om att ta bort resurserna till fri entré-reformen. Dessutom är det bra att förslaget om att förändra 55-procentsregeln inte fick gehör, då vi tror att det behövs en djupare genomgång för att det ska bli en mer konstruktiv och demokratiskt förankrad förändring. För oss i är ett rikt och mångfasetterat kulturliv en av nycklarna till mänsklig livskraft. Kulturen förhöjer människors livskvalitet, den utmanar, utvecklar, skapar mening, bygger broar och ger sammanhang. Frihet är garanti för ett levande kulturliv. Kulturen är en del av välfärden och demokratin. Kulturpolitiken behöver sträva mot en inkludering och garantera tillgänglighet gällande såväl kostnader som tid och rum. Vi tror också att en stor spridning av kulturverksamheten i hela landet måste eftersträvas. I vår gröna kulturbudget har vi redovisat kraftfulla satsningar som vi anser behövs på förbättrade villkor för kulturskapare, ökade regionala resurser och en förstärkt folkbildning. är det parti i riksdag som i sin budgetmotion lagt mest pengar till kulturen. Vi gröna har valt att satsa på kulturarbetarna och de villkor som råder. I vårt förslag har vi gjort en prioritering som handlar om den stora frågan för kulturutskottet och många höstar före den att finna en lösning på scenkonstpensionerna. Vi lägger även in medel i vår budget . Vi tror att det gynnar alla om konstnärsstipendierna över lag blir skattepliktiga. Vi vill öka anslaget till utställningsersättningar och även öka anslaget till musik-, dans- och teaterallianserna. Dessa utgör en trygghet för många professionella och frilansande kulturskapare. Vi önskar också en utredning runt företags rätt till avdrag för konst och kultur. Slutligen värnar vi rätten till förhandling mellan och regeringen. När det gäller den stora förändring som äger rum runt det som kallas samverkansmodellen, där flera län är på väg in, har vi också lyssnat in vad som hörs: För att lyckas ge förutsättningar för ett ökat regionalt inflytande och ansvar behövs det medel för att regionerna ska kunna ta ansvar för att ge kulturen möjlighet att utvecklas. Det har vi också pekat på i vår budgetmotion. Utöver vad som har sagts vill jag redogöra för hur vi ser på att ge fler möjligheten att självständigt kliva in i vuxenvärlden och i arbetslivet. Det kräver ett samhälle med många öppna dörrar. Här är folkhögskolorna en viktig del i det svenska utbildningssystemet. Där den ordinarie gymnasieskolan misslyckas lyckas folkhögskolan nå ut och skapa förutsättningar för stora elevgrupper. Sammanlagt läser 12 000 elever in gymnasiekompetens på folkhögskola . Vi vet också via utvärderingar att de som går vidare från allmän linje på folkhögskola klarar sig bra. Problemet är att det är för få platser till antalet sökande. Därför föreslår vi 3 000 nya studieplatser på allmän linje . När det gäller public service föreslår regeringen att man ska ta 100 miljoner till arkivprojektet. Där delar vi visserligen idén om att tillgängliggöra arkiven, men att styra finansieringen till denna engångssatsning är vi kritiska till, för på samma gång minskar man medlen till public service. En annan stor utmaning som ligger i kulturpolitikens uppdrag är att hitta lösningar för bibliotekens digitala tjänster. Det är ett uppdrag som getts till , som vi anser behöver en uppräkning av sina medel för samordnande roll. I betänkandet är våra satsningar redovisade i ett särskilt yttrande under utgiftsområde 17. Det finns dessutom ett särskilt yttrande från Socialdemokraterna, avseende förhandsprövning av nya programtjänster. Vi har under budgetbehandlingens process dessutom sett våra förslag tas till vara på ett sätt som innebär att vi inte har någon enskild reservation att direkt yrka på, vilket är intressant. Men jag har naturligtvis lyft upp detta i det särskilda yttrandet. Det finns en fråga som vi dock kommer att hålla under bevakning och vill se en lösning på, och det är den som handlar om scenkonstpensionerna. har vi framför oss ett tillkännagivande från ett enigt kulturutskott, men även finansutskottet har yttrat sig i enighet. väntar vi på att den önskade lösningen inte skjuts upp, som skett . Även om ansvaret kan sägas ha delats av flera regeringar duger inte det svaret nu och . Jag ska sluta med ett citat av : Om man tänker kan det hända att man kommer fram till ett mycket viktigt beslut. 3 (SD): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1. Vi behandlar betänkandet KrU1 innehållande budgetförslag för utgiftsområde 17. har presenterat ett offensivt budgetförslag med tydliga prioriteringar. Vi vill anslå mer än regeringen till kultur- och idrottsområdet. Vi förespråkar därtill ett antal omprioriteringar inom och mellan anslagen. Våra satsningar är i huvudsak koncentrerade till fyra områden. Vi vill förbättra scenarbetarnas villkor och därmed också den konstnärliga kvaliteten vid våra scenkonstinstitutioner. Trots att frågan om scenarbetarnas pensionsvillkor är av mycket stor betydelse, både ur ett arbetsmarknadspolitiskt och ur ett kulturhistoriskt perspektiv, har den behandlats på ett nonchalant och oansvarigt sätt av regeringen. Vi vill att frågan löses möjligt och har därför öronmärkt pengar för detta ändamål . Vi vill också göra betydande satsningar på barnkulturen. Det handlar dels om att vi vill höja anslaget till läsfrämjande insatser för barn och unga, dels framför allt om att utveckla Skapande skola till att även omfatta förskolan. Trots att man har haft målsättningen att kulturen ska nå alla grupper i samhället kan man av bland annat undersökningar utläsa att väldigt lite har hänt på området. Kulturen är fortfarande i väldigt stor utsträckning en angelägenhet främst för de högutbildade och de högavlönade. Den allra finaste aspekten av Skapande skola menar vi är det faktum att den ger alla barn, oavsett föräldrarnas utbildning och status, lika möjligheter att komma i kontakt med kulturen. Denna möjlighet tycker vi bör utsträckas till att även omfatta de mindre barnen, och vi anslår medel för att möjliggöra detta. Vi vill se ökade satsningar på kultur och idrott för landets äldre. Vi vet att kulturen och idrotten har en stor potential att förbättra de äldres hälsa och livskvalitet och att satsningar på dessa områden till och med kan medföra en långsiktig samhällsekonomisk vinst. Att regeringen sakta men säkert har börjat inse detta är väldigt glädjande, men vi menar att satsningarna på kultur och idrott för äldre bör permanentas och tillföras mer resurser. Jag beklagar att vi är ensamma bland oppositionspartierna om att prioritera detta område i vårt budgetalternativ. Sist men inte minst förordar vi en kraftig förstärkning av de verksamheter som syftar till att bevara och levandegöra det svenska och samiska kulturarvet. Till det svenska kulturarvet räknar vi här också de finlandssvenska och de estlandssvenska minoriteternas kulturarv. Kulturarvet skiljer sig på ett avgörande sätt från samtidskulturen genom det faktum att de som en gång har skapat och burit de olika kulturyttringarna i de flesta fall är döda. Till skillnad från samtidskulturen kan äldre kulturyttringar alltså inte skyddas, spridas och levandegöras av sina skapare. Det gör enligt vår mening att samhällets ansvar för denna del av kulturen är särskilt tung. har kulturarvets andel av kulturbudgeten dock gradvis minskat i förhållande till andra verksamheter. Det tycker vi är beklagligt. I sin bok skrev den amerikanske poeten : Det förflutna är aldrig dött. Det är inte ens förflutet. Det ligger ett stort mått av sanning i de orden. Kulturarvet kan lära oss mycket om oss själva, både som individer och som samhälle, om nutiden såväl som dåtiden. Det är en viktig anledning till att stärka anslagen till kulturarvet. Andra viktiga anledningar som jag har nämnt är den nya tidens utmaningar i form av kulturarvsbrottslighet, miljöförstöring och den nya tekniken. Att skapa tillgänglighet och användbarhet såväl fysiskt som digitalt är en stor utmaning. Ur ett ekonomiskt perspektiv är ett starkt och levande kulturarv en stor tillgång för bland annat besöksnäringen. Satsningar på kulturarvet kommer också en stor andel av befolkningen till del, då det även bland medborgare med relativt låg inkomst och låg utbildningsnivå finns ett förhållandevis stort intresse för att exempelvis besöka museer och historiska platser och byggnader. Den i särklass viktigaste anledningen till att satsa på ett starkt och levande kulturarv är dock som jag har tagit upp här i talarstolen den betydelse detta kan ha för återskapandet av den gemensamma identiteten och samhörighetskänslan i vårt samhälle. Den historiska erfarenheten visar att den gemensamma identiteten och det starka sociala kapital som följer med denna är en helt central byggsten i formandet av ett välmående, harmoniskt och demokratiskt samhälle. Mot bakgrund av detta är det beklämmande att se hur Socialdemokraterna i sitt budgetförslag utser ett ytterligare förstärkande av den mångkulturella splittringspolitiken till ett av sina mest prioriterade områden. Jag menar att det är en extrem politik. Den är extrem i förhållande till vår omvärld, extrem i förhållande till vad en majoritet av befolkningen anser i dessa frågor och extrem i förhållande till vår historia. I princip alla kulturer i världen, inklusive den svenska, har under historiens lopp påverkats och influerats av andra, i första hand av närliggande kulturer. I vissa fall har man tagit till sig en utländsk kulturimpuls i oförändrad form och gjort den till sin egen. I andra fall har man förändrat och anpassat den efter de rådande traditionerna i landet. Så kommer det att se ut även . Det är inget konstigt eller fel med detta, så länge det sker naturligt och frivilligt på initiativ av befolkningen själv. Detta historiska, frivilliga kulturutbyte kan dock inte jämföras med den statliga mångkulturalism som samtliga riksdagspartier med undantag för mitt eget förespråkar. Vi menar att det finns en avgörande skillnad mellan att vissa svenskar till exempel frivilligt väljer att lära sig att dansa amerikansk squaredans och att staten i strid med folkviljan tar hit 200 000 amerikanska boskapsfösare och ger dem bidrag för att dansa squaredans och sedan slå fast att detta nu är en del av den svenska kulturen. Det faktum att de nationella kulturerna historiskt sett har påverkats av varandra gör dem inte mindre unika eller mindre skyddsvärda. Under det gånga årets kulturdebatt här i kammaren har jag fått höra alltifrån att det enda riktigt svenska är barbariet till att det inte går att säga vad som är den svenska kulturen, eftersom riset i vår julgröt kommer från och kristendomen kommer från . Jag menar att den utgångspunkten är lika felaktig som att hävda att en individ som i vissa avseenden härmar eller låter sig påverkas av andra människor inte har någon egen personlighet. Det är lika fel som att säga att det egentligen inte finns något svenskt språk och att detta inte bör ha någon särställning i eftersom vi har tagit in en stor mängd utländska lånord. Den japanska teceremonin är inte mindre japanskt för att japanerna lärde sig att dricka te av kineserna. Det faktum att samerna lät sig påverkas av svenska begravningsceremonier och tog till sig kristendomen utgör ingen anledning att ifrågasätta förekomsten av en samisk kultur. Det faktum att polskan sannolikt kom från , att midsommarstången eventuellt har sitt ursprung i eller att ursprunget till luciafirandet till viss del kan spåras till och katolicismen utgör inget skäl för att ifrågasätta existensen av en svensk kultur. Avslutningsvis skulle jag vilja säga några ord om Kulturarvslyftet och de tillkännagivanden till regeringen som finns i betänkandet. Att det sker en större satsning på kulturarvsområdet, att konsekvenserna av slopandet av fri entré-reformen nu ska utredas närmare och att ett enigt utskott nu ger regeringen bakläxa angående 55-procentsregeln och scenkonstpensionerna är naturligtvis mycket glädjande, som det visar att påverkar kulturpolitiken. Det är dock ingen oblandad glädje. Jag menar att den process som har lett fram till de här besluten lämnar en hel del övrigt att önska och att det blixtbelyser brister hos regeringen som jag i förlängningen inte tror är bra för vare sig kulturen eller . Vi har för tillfället en minoritetsregering som vägrar acceptera att man befinner sig i minoritet. I stället för att samtala med oppositionen och försöka hitta genomtänkta samförståndslösningar kring de få idéer som man har ångar man på och hoppas på det bästa, ända tills man med förvånad min kör in i väggen. Man driver sina förslag fram tills det att man vid de preliminära justeringarna i utskotten upptäcker att man har en majoritet emot sig, och då byter man helt sonika ståndpunkt inte på grund av övertygelse utan på grund av att man vill undvika medialt uppmärksammade nederlag i kammaren. Det är inte en ansvarstagande regeringspolitik. Det är en blunda-och-hoppas-strategi som resulterar i en illa genomtänkt brasklappspolitik. Faktum är att såväl på det tidigare tillkännagivandet angående Access och ökat stöd till länsmuseerna och kulturarvet som på de nu föreliggande tillkännagivandena borde den borgerliga majoriteten i ärlighetens namn ha stämplat texten: Härtill är jag nödd och tvungen. Konsekvenserna av detta agerande ser vi nu i fråga om Kulturarvslyftet, som är en häpnadsväckande illa beredd reform. Man tillvaratar inte befintlig kompetens i tillräckligt hög utsträckning. Det saknas kulturpolitiska mål. Stora summor pengar riskerar att frysa inne på grund av bristande kommunikation och förankring. När utskottet besökte och bad dem beskriva den bild som de hade fått av Kulturarvslyftet så här långt blev svaret: Det här är i första hand en arbetsmarknadsåtgärd, men kulturen ska ju med också. Anslaget är väldigt brett, men någon typ av begränsning eller koppling till kulturarvet måste ju finnas. Det svaret tyckte jag var ganska talande. Men det duger inte. Jag hoppas att regeringen är beredd att ompröva sin hittillsvarande hållning. är i alla fall beredda att delta i en konstruktiv dialog som kan leda fram till bättre beslut för kulturen och . I detta anförande instämde Per Ramhorn (SD). 4 (S) replik: talar sig varm för kulturarvet. besökte jag fängelsemuseet i . Det är ett jättefint museum som visar ett stycke mörk fängelsehistoria och framåt. Jag tänkte på politik när jag gick där i fängelsehålorna. Det som är historia för oss är nutid för många människor : att inte få tänka fritt, att inte få tala fritt. Fängslad blev man om man inte kunde tala om var man var skriven, var man arbetade eller var man kom ifrån. Fängslad blev man om man inte var tillräckligt troende eller hade fel tro. Vetemjölsjesus var en av dem, och han var den första som emigrerade till . Han gjorde det för att han inte fick utöva sin tro i . Det är denna svenska historia som värnar om i syfte att den ska upprepas. Hur tror du att Vetemjölsjesus upplevde den gemensamma värdegrunden i landet ? Hur tror du att alla de som fick utstå skampålen, rappslagen eller skammen i kyrkan i rad uppfattade den gemensamma värdegrunden? I är avsikten att skapa samma hårda, omänskliga samhälle, utan mångfald, utan fria ord och utan tankar. Jag måste fråga : Vad är svar på skampålen, rappslagen och skammen i kyrkan i rad? 5 (SD) replik: Självklart ska man lyfta fram även mer tragiska och mörka delar av vår historia. Det kan man lära sig mycket av. Socialdemokraterna hade kanske kunnat lära sig en hel del av vad det innebar att inte få uttrycka sin åsikt fritt, att inte få säga sin mening. Då kanske man inte hade givit ekonomiskt stöd till kommunistiska diktaturer runt om i världen. Man hade kanske inte försökt hindra mitt ungdomsförbund att besöka skolor och tala med eleverna. Man hade kanske inte försökt förhindra mitt parti att hyra lokaler och hålla möten. Jag tror att det hade varit nyttigt. Jag hoppas att under sitt besök i fängelsehålorna tänkte även på sin egen politik och inte bara på min. 6 (S) replik: och får över huvud taget inte ihop sina resonemang. Vi kan läsa vidare här. Det står nämligen exempelvis ungefär så här: Den moderna tekniken medför att det inte längre behövs stöd till kulturtidskrifter. Då blir frågan: Gör teknikutveckling att journalister och författare inte längre behöver ha betalt för sitt arbete? Är teknikutveckling i sig en lösning när det gäller mångfald, fria ord och fria tankar? Att det har skett oförrätter i historien försvarar dem inte. Problemet är att ni vill upprepa dem. Vi försöker att göra någonting åt dem genom insatser för mångfald, för den fria tanken, för det fria ordet och för rätten att vara en fri människa.