prot · GY09118 · 2011-06-17 00:00:00 — Får man en försvagad el i tråden bränner inte elen bort gräset, utan man måste då ta bort gräset mekaniskt med röjapparat under nedersta tråden för att inte få en onaturlig jordning och på så sätt inte få någon effekt. Men vad jag förstår anser landsbygdsministern att man kommer att klara att hålla en högre strömstyrka, så att man på så sätt slipper den oro som finns på detta område. Jag vill få bekräftat om jag har uppfattat detta rätt. 67 (S): Jag håller med , som pratar om arbetskostnaden när det gäller rovdjursstängsel. Dels kostar det mer att sätta ned rovdjursstängslen, dels tar det väldigt mycket tid för bonden att göra det. Jag var och besökte en fårägare utanför i ett naturskönt område. Han har fåravel och sliter nu med att sätta upp rovdjursstängslen och också med att sköta om dem och se till att hålla rent runt rovdjursstängslen. Lägger sig gräs eller grenar över fyller inte stängslet sin funktion längre. Hela arbetskostnaden för stängslet blir mycket stor, och det kostar också mer att köpa in. Kostnaden för stängslen är viktig framöver. Ministern sade att framtiden får utvisa om det behövs mer pengar. Men jag tror nog att vi kan vara överens om att fler rovdjur och fler vargar, som vi vill ha här, ger fler rivna djur, en ökad oro och en ökad efterfrågan på stängsel och även andra sätt att skydda sina tamdjur. Det tror jag också är viktigt att ha med sig inför kommande budgetarbete, som landsbygdsministern säkert är i full gång med. Kan det behövas mer pengar för bland annat stängsel och ersättning? 68 Landsbygdsminister (C): Det är sant att det har funnits en oro för att de lite starkare elaggregaten inte skulle få användas exempelvis för rovdjursavvisande stängsel. Men jag är alltså glad att kunna skingra denna oro. har tagit fram föreskrifter som tydliggör möjligheten att även fortsättningsvis kunna använda de här lite starkare aggregaten. Vi kommer således att kunna ha starka elaggregat och stängsel som enligt allas bedömning även fortsättningsvis förmår hålla de lite större rovdjuren utanför de tamdjurshägn som behövs för att skydda tamdjuren. Vad beträffar stängsling och stängslingskostnader är det så som jag försökte förklara i mitt tidigare inlägg. De kostnader som får ersättas är de som ligger över de kostnader som normalt finns för en åtgärd. Man har gjort bedömningen att den kostnaden torde uppgå till . Det kan säkert diskuteras i enskilda fall om det skulle kunna vara något annat, men för att få en schablonisering, för vi vill ju också regelförenkla och hålla kostnaderna för administration så låga som de bara går att hålla, har man stannat vid den här bedömningen. Med inflation och annat kommer ersättningen säkert att förändras . Låt mig slutligen åter poängtera att ingen ännu vad vi känner till har blivit avvisad från att få stöd för att sätta upp de lite bättre stängslen för att hålla rovdjuren utanför de inhägnader som behövs för de tama djuren. 69 (S): Jag tackar landsbygdsministern för klarläggandet om strömstyrkan. Detta tycker jag är bra. Då kan man gå ut med det beskedet och säga att det inte finns anledning till någon oro över sänkning. Detta oroar många fårägare på grund av det ökade underhåll av stängslen som det skulle medföra. När det gäller kostnaden per meter upplever jag att landsbygdsministern känner sig ganska nöjd och tycker att det är till fyllest med per meter som kompensation och att bedömningen i så fall är att det kostar per meter schabloniserat, kanske beroende på vilken mark det är och så vidare. Det betyder med tanke på de gamla ersättningarna att regeringen har kommit till insikten att fårägarna var överkompenserade med den högre avgiften tidigare och fick för mycket betalt. Är det så jag ska uppfatta det här? De beräkningar som jag har sett och som fåravelsföreningarna pekar på är att merkostnaden ligger mycket över det här. Det här är väl en indikation till dem att de ska argumentera för sin sak och lyfta fram detta, eftersom landsbygdsministern tycks nöja sig med att konstatera att det är på det här sättet. Jag hör heller ingen ambition från landsbygdsministerns sida att försöka höja det där, om det inte händer någonting i landsbygdsministerns sista inlägg. Det sista jag skulle vilja få en vinkling på är bedömningen av rovdjursangrepp, som bland annat jaktvårdskonsulenterna gör. Det finns ett antal fall gå gärna in till fåravelsföreningarna och titta där man inte fått någon ersättning över huvud taget på grund av att det inte gått att fastställa vad det är, trots att man mentalt vet att det är rovdjur som har varit framme. 15 djur ligger inte döda på en gång på grund av något konstigt blixtnedslag när inte ens åskan har funnits i närheten. Det är klart att man vet att det är rovdjur, men det går inte att fastställa. Detta är ett jätteproblem för många. En fårägare i min valkrets pratade med mig och hade precis ett sådant exempel, där han inte fick någon ersättning över huvud taget. Är detta någonting som landsbygdsministern skulle vilja titta på? 70 Landsbygdsminister (C): Låt mig liksom i tidigare debatter tacka för interpellationen. Det är värdefulla frågor som diskuteras, inte minst för de områden där har sin härkomst. Är till exempel fårägare överkompenserade, eller var de överkompenserade i det tidigare systemet? Varje gång vi lämnar in någonting som ska kompenseras för att vi har merkostnader måste vi ha en grund för det, och den grunden måste säkerställas dels av oss, dels för att tala plats nere i . Man har gjort bedömningen, säkert utifrån vetenskap och beprövad erfarenhet, som det heter, att merkostnaden i genomsnitt är i storleksordningen . Det är skälet till att vi har valt den siffran. Över tid kommer den säkert att förändra sig. Jag är också medveten om att det krävs underhåll av de här stängslen, men det gör det av vanliga stängsel också. Merkostnaden för detta är inte kompenserad, och som jag ser det skulle det bli ett väldigt byråkratiskt arbete att kompensera för det extra underhåll som behövs när det gäller dessa lite bättre stängsel. Vi måste alltså notifiera varje åtgärd som vi föreslår i landsbygdsprogrammet. När det gäller den sista frågan om huruvida bedömningar är riktiga och så vidare vet mycket väl att jag inte kan ge mig in i diskussionen. Jag är jättegärna med och tar upp detta vid någon av de träffar jag har med landets landshövdingar. Detta är en fråga att ta tag i, så att man får de här bedömningarna så snabbt som möjligt, så att det något lättare går att avgöra vad det är som har orsakat ett djurs död. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2010/11:407 om öppenhet i EU:s jordbruksstöd 71 Landsbygdsminister (C): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att säkerställa att samtliga medlemsstater öppet redovisar mottagarna fysiska och juridiska personer av jordbruksstöd. Jag kan börja med att konstatera att jag delar uppfattning att det är viktigt med öppenhet när det gäller mottagare av jordbruksstöd. Därför jobbar vi för att få jordbrukspolitiken så öppen som möjligt. Som ett led i detta arbete agerade den i det mål i som hänvisar till. Regeringen argumenterade, tillsammans med rådet, kommissionen och vissa andra medlemsstater, för att den nuvarande ordningen med publicering av stödmottagare på Internet är förenlig med skyddet för grundläggande fri- och rättigheter. Tyvärr gick inte domstolen på denna linje. Domen utesluter dock långt ifrån all publicering av uppgifter om stödmottagare på Internet. Domstolen har för det första ansett det förenligt med att uppgifter om juridiska personer, till exempel bolag, publiceras. Medlemsstaterna måste alltså även i fortsättningen publicera sådana uppgifter. För det andra får även uppgifter om privatpersoner publiceras, dock under vissa förutsättningar. Det domstolen kritiserar när det gäller privatpersoner är att rådet och kommissionen inte gjort en tillräckligt noggrann avvägning mellan å ena sidan rätten till skydd av privatlivet och å andra sidan intresset av öppenhet. Domstolen menar att man borde ha undersökt i vilka fall namn kan publiceras och inte. Detta bedöms utifrån kriterier som stödets frekvens, typ eller omfattning. Eftersom en sådan prövning inte hade gjorts anser domstolen att det är för långtgående att införa en skyldighet att publicera namnen på alla stödmottagare. Domstolen har alltså inte uttalat sig om exakt vilka uppgifter om privatpersoner som får publiceras utan endast om att en noggrann prövning måste göras. I förhandlingarna kring domens konsekvenser har jag, tillsammans med EU-ministern, varit mycket pådrivande när det gäller att publiceringen av stödmottagare ska vara så öppen som möjligt. Jag anser att det är väldigt viktigt att domen inte får större negativa konsekvenser än nödvändigt. var enligt tvungen att skyndsamt anpassa så att det inte längre förelåg en skyldighet för medlemsstaterna att i strid med domen publicera privatpersoner. På förslag från tydliggjordes att den ändringen enbart är en tillfällig lösning detta i avvaktan på att föreslår en lösning som är förenlig med . Lyckligtvis kan vi glädjas åt att vi i har den för oss så självklara offentlighetsprincipen. Den påverkas på intet sätt av utgången i målet. Den grundlagsfästa rätten som allmänheten har att få tillgång till handlingar gör att vi alla har möjlighet att ta del av uppgifter om stödmottagare om vi efterfrågar dem. Här finns inga andra begränsningar än de som följer av svensk lagstiftning om offentlighet och sekretess. Domens enda effekt i är att informationen inte längre sprids på ett enkelt sätt via Internet. För att öka öppenheten kring EU:s jordbruksstöd jobbar vi aktivt för en så stor öppenhet som möjligt i samtliga medlemsstater och för att minimera domens effekter för öppenheten. Då , som framställt interpellationen, anmält att han var förhindrad att närvara vid debatten medgav tredje vice talmannen att i stället fick delta i överläggningen. 72 (V): Tack, landsbygdsministern, för svaret! Efter domen i har det blivit mycket svårare om att få information om vart EU:s subventioner på jordbruksområdet går någonstans. Det är inga småsummor vi talar om, utan det är av EU:s samlade budget. En helt rimlig hållning är ju att medborgare, journalister och andra ska kunna granska vart bidragen går. Så var det tidigare, innan domen föll, men så är det inte . Det är bra att det finns en samsyn mellan mig och här. Vi vill båda att det ska offentliggöras, och vi beklagar domen i . Detta har lett till att flera stora länder, till exempel , , och , numera inte offentliggör något alls om vart bidragen till bidragsmottagare i de länderna går någonstans. Det har varit intressant att spåra vart bidragen går på hemsidan . Där har man kunnat se exakt vilka privatpersoner och inte minst vilka storföretag som får gigantiska summor i jordbruksbidrag. Här i kunde jag konstatera att väldigt många av de företagen är baserade i . Det är inte som man nog ofta tror, att jordbrukspengar går till småbrukare ute i landet. Väldigt ofta är det i stället företag i storstäderna som får de största summorna. Ministern säger att har drivit att det ska fortsätta vara en total öppenhet och att detta dessutom inte påverkar det svenska förfarandet eftersom vi har offentlighetsprincipen. Än så länge offentliggörs så vitt jag vet allting av de bidrag som tillfaller svenska mottagare. Det är bra. Men det kanske bara är en tidsfråga innan vi har någon eller några bidragstagare som gör likadant som de tyska bidragstagarna och drar detta inför domstol. Om detta till slut hamnar inför blir det den svenska offentlighetsprincipen som står emot EU-lag, och vi vet att EU-lag är överordnad nationell lagstiftning. Offentlighetsprincipen är inte, som många tror, på något vis överordnad EU-rätt. Offentlighetsprincipen ska, har man från svensk sida sagt, fortsätta gälla, men det är egentligen bara en ensidig förklaring från svenskt håll. Vi har inte fått något skriftligt undantag som skyddar offentlighetsprincipen i . Därför skulle jag föreslå att den gentemot EU driver att ett villkor för att man i fortsättningen ska få jordbruksbidrag ska vara att man också är beredd att offentliggöra hur mycket man får och vart bidragen går någonstans. Vi ska komma ihåg att bidragen är frivilliga. Man måste ju inte ta emot dem. Jag undrar därför några saker. Delar landsbygdministern min syn på offentlighetsprincipen? Och vad kan hända om den krockar med vilket väger tyngst? Är landsbygdsministern beredd att driva att ett villkor för att ta emot jordbruksstöd ska vara att man också är beredd att offentliggöra detta? Det kan man till exempel driva i översynen av den gemensamma jordbrukspolitiken. 73 Landsbygdsminister (C): Låt mig komplettera svaret med att säga att jag tillsammans med min kollega i förhandlingar kring domens konsekvenser påtalat vikten av att publicering av de stödmottagare som finns är så öppen som det bara är möjligt. Vi har också skickat ett brev till kommissionen där vi framfört vikten av öppenhet. Vi har till och med gått ytterligare ett steg och skickat ett textförslag till kommissionen som vi fick gehör för. Det innebär att ska analysera frågan för att föreslå en lösning som är förenlig med där uppgifter om fysiska stödmottagare också så långt det är möjligt åter kan publiceras och publiceras på Internet. Det är bara att konstatera att andra länder tyvärr inte har samma öppenhet som vi har i det svenska samhället. För att öka transparensen och öppenheten också om EU:s jordbruksstöd jobbar vi aktivt för att få så stor öppenhet som möjligt i samtliga medlemsstater för att minimera domens effekter. Den frågeställning som framställdes konkret är jag beredd att överväga. Jag är inte beredd att ta ställning och säga ja eller nej . Men jag är beredd att överväga det förslag som framfördes här under debatten. 74 (V): Jag vill börja med att konstatera att vi tillbaka har Lissabonfördraget. Med Lissabonfördraget blir domar och all EU-lagstiftning helt överordnat nationell lagstiftning. Det var ett av skälet till varför vi från var motståndare till Lissabonfördraget. Det är därför otroligt viktigt att vi försöker att villkora jordbruksstöden så att ett offentliggörande blir obligatoriskt. Jag tycker att det låter bra att man har framfört det till kommissionen. Det låter också bra att det finns en konkret text som man diskuterar. Jag har inte fått se den texten. Jag uppmanar ministern att sända den till mig eller min kollega . Eftersom vi inte har sett texten undrar jag: Står det i texten att man villkorar jordbruksbidragen så att den som tar emot bidrag också lovar att offentliggöra bidraget? Är det var det hela handlar om? 75 Landsbygdsminister (C): Varför har kommit fram till att det stred mot skyddet mot grundläggande fri- och rättigheter? Det är vad man sade i sin dom. Domstolen har ansett att förenligheten med finns vad gäller att sprida uppgifter som juridiska personer. Alla medlemsstaterna har som jag ser det, och där vill jag säga emot , en skyldighet att även fortsättningsvis publicera uppgifter om juridiska personer. Skillnaden är gentemot de fysiska personerna där rådet och kommissionen enligt domstolen inte har den lagliga rätten att kräva publicering av uppgifterna beroende bland annat på skyddet av privatlivet. Vad beträffar den konkret framställda frågeställningen är svaret nej. Det finns inte med i det textförslag som är inlämnat. Men jag sade i mitt tidigare inlägg att jag är beredd att överväga det som har föreslagit i ett inlägg här. 76 (V): Till att börja med säger att det fortfarande finns en skyldighet för juridiska personer att vara beredda på ett offentliggörande. Vi har i så fall ett konkret problem här eftersom det finns flera stora medlemsländer som inte offentliggör någonting alls. Det gäller exempelvis , , och . Det borde vara någonting som driver mot de länderna. Man borde säga: Ni måste fortsätta att offentliggöra i varje fall det som handlar om företags mottagande av bidrag. Jag kan bara välkomna att ministern är intresserad av vårt förslag att ett villkor för att ta emot bidrag ska vara att man är beredd att offentliggöra det. Vi kan fortsätta den diskussionen. Vi är beredda att bidra med konkreta texter, expertis eller vad det nu kan vara. Jag hoppas verkligen att kan driva det offensivt mot EU. 77 Landsbygdsminister (C): Låt mig även i denna debatt tacka för interpellationen. Det är en angelägen och viktig fråga som diskuteras och debatteras. Låt mig slutligen säga att det mål som diskuteras inte handlar om offentlighetsprincipen eller allmänhetens tillgång till handlingar utan om det aktiva publicerandet på nätet. Domen begränsar alltså inte vår offentlighetsprincip. Jag vill vara väldigt tydlig med detta så att ingen tror någonting annat utifrån den här debatten. Överläggningen var härmed avslutad. 14 § Svar på interpellation 2010/11:398 om offentlig upphandling och djurskyddskrav 78 Statsrådet (KD): har frågat landsbygdsministern om han är beredd att arbeta för en förändring av lagen om offentlig upphandling för att kommuner ska kunna göra mer miljövänliga och djuromsorgsanpassade upphandlingar. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationens huvudfråga om djurskyddskrav i samband med offentlig upphandling. Krav på djurskydd och miljökrav vid produktion av mat faller dock utanför mitt ansvarsområde. Jag kan inte kommentera enskilda ärenden, men det är naturligtvis av stor betydelse att upphandlande myndigheter kan efterfråga varor eller tjänster som uppfyller de krav som den upphandlande myndigheten bedömt vara relevanta. Regelverket om offentlig upphandling ska säkerställa att upphandlande myndigheter gör en god affär genom att tillgodose sina behov till lägsta möjliga totalkostnad. I behovet inbegrips även varornas och tjänsternas kvalitativa egenskaper. Både produkt- och produktionskvalitet är viktiga konkurrensmedel som kan användas vid offentlig upphandling. Höga krav på djurskyddet vid offentlig upphandling är också ett incitament för att driva utvecklingen framåt på djurskyddsområdet. Dagens regelverk ger goda möjligheter för upphandlande myndigheter att ställa krav på en varas produktion och hantering. Interpellanten verkar mena att reglerna skulle begränsa upphandlande myndigheter till att bara beakta lägsta pris. Krav på en varas kvalitet eller funktion kan dock alltid ställas av den upphandlande myndigheten. Om den upphandlande myndigheten valt att använda sig av tilldelningskriteriet lägsta pris innebär detta att priset blir utslagsgivande endast mellan de leverantörer som uppfyllt ställda krav på varan eller tjänsten. Upphandlingslagstiftningen grundar sig på EU:s upphandlingsdirektiv, vilka i sin tur vilar på stadganden om rätten till etableringsfrihet inom EU. Offentlig upphandling ska ske med beaktande av principerna om icke-diskriminering, likabehandling, transparens, proportionalitet och ömsesidigt erkännande. Ställda krav på djurskydd eller andra hänsyn kan ibland komma i konflikt med dessa principer eftersom sådana krav direkt eller indirekt kan komma att utestänga utländska leverantörer vid gränsöverskridande upphandlingar. Det är detta förhållande som gör att det ibland kan råda osäkerhet om vilka krav som kan ställas på till exempel djurskydd. Inom Europeiska kommissionen pågår nu ett arbete med att utvärdera och modernisera upphandlingsdirektiven. Regeringen lämnade sitt svar på den grönbok om regelverket som kommissionen tagit fram. Regeringen har i sitt svar uppmärksammat den rättsosäkerhet som kan föreligga när en upphandlande myndighet önskar ställa krav på djurskydd som är längre gående än EU:s minimikrav. Regeringen har uppmanat kommissionen att tydligt ange hur sådana målkonflikter ska lösas. Regeringen har vidare gett en särskild utredare i uppdrag att utvärdera upphandlingsregelverket ur ett ekonomiskt och samhällspolitiskt perspektiv (, Dir. 2010:86). Frågan om hur målkonflikten mellan till exempel krav på djurskydd och den inre marknaden ska lösas kommer sannolikt att beröras av utredningen. Sammanfattningsvis är mitt svar att upphandlingsreglerna inte behöver ändras för att upphandlande myndigheter ska kunna ställa krav på produktens kvalitet och produktion. Så kan ske . Däremot uppkommer det situationer i vilka det kan vara svårt att bedöma om uppställda krav hamnar i konflikt med de grundläggande principerna för offentlig upphandling och hur en sådan konflikt i så fall ska hanteras. Detta är en fråga vars lösning regeringen har prioriterat inför kommande arbete i EU med en revidering av upphandlingsdirektiven. 79 (S): Jag tackar statsrådet för svaret. Jag ställde interpellationen därför att jag anser att rättsläget är oklart. Det är många överklaganden; vad jag förstår har vi i flest överklaganden i EU. Överklagandena gällande djurskyddskraven ökar, vilket innebär att risken är att kommunerna inte vågar ställa de relevanta krav som de som politiker i en kommun egentligen vill göra. Vi ska ha höga krav på djurskyddet, och vi ska ha höga krav på livsmedel som produceras i . Drygt tre miljoner måltider äts i det offentliga . Det är skolmåltider, måltider i våra äldreboenden och i sjukvården. Tre miljoner måltider är mycket, och det är många livsmedelsupphandlingar som föregår detta. Jag tror att vi alla föräldrar och närstående till våra barn, äldre eller sjuka vill att den mat som produceras och serveras är producerad under bra förhållanden för både djur och anställda. Att livsmedel kan garanteras vara fritt från antibiotikarester och från salmonella, att det fläskkött vi serverar kommer från grisar med svansknorren kvar eller att den köttfärs som serveras kommer från djur som har bedövats före slakt allt detta är relevanta krav som bland andra kommun har ställt. Men detta överklagas. Här är det intressant att konstatera att hävdar att det är som gäller i dessa sammanhang. Det är det som gör mig förvånad. När det gäller antibiotika varnar myndigheter för att antibiotikaresistensen ökar bland den svenska befolkningen. Kan det bero på att vi serverar livsmedel med antibiotikarester kvar? Vi har haft framsynta politiker här i riksdag som har ställt krav på en skarp djurskyddslag som innebär att de djur som vi sedan slaktar och får på våra bord är uppfödda under bra djurskyddskrav. Grisen ska ha knorren kvar på svansen. Hur ser det ut i många andra länder? Grisen ska ha halm i boxen. Suggor får inte bindas upp. Detta ska våra svenska producenter leva upp till. Jag önskar och hoppas att också övriga EU:s djurproducenter lever upp till dessa krav. Jag vill ställa en fråga till statsrådet utifrån svaret. Han konstaterar att det inte är något krångel med regelverket utan att det ger dessa möjligheter. Men varför är det då så många överklaganden när det gäller just livsmedelsupphandlingen? Betyder inte det att det finns otydligheter i regelverket? Och betyder inte det att det finns en väldig okunskap om vilka möjligheter det finns att ställa krav enligt lagen om offentlig upphandling och den öppning som detta ger? EU säger tydligt och klart när det gäller regelverket att man bör ställa höga krav på miljö och djurskydd. Hur kan vi då hjälpas åt, statsrådet och vi i oppositionen? Vi måste ge signaler härifrån riksdag om att det som EU egentligen säger är att man bör ställa höga krav enligt nationella riktlinjer. Det är det som gäller. Vi måste få bort många av överklagandena. Jag tror att detta är en knäckfråga. 80 (V): Jag tackar interpellanten för en viktig interpellation. Jag tog upp samma ärende i en skriftlig fråga till regeringen . Det är uppenbart att det finns en konflikt här mellan att man å ena sidan vill ställa krav för djurens bästa och kanske också krav för klimat, miljö och så vidare, å andra sidan EU:s upphandlingsdirektiv som ställer hårda konkurrenskrav. Från centralt håll, riksdag och regering, uppmanar vi våra lokalpolitiker att använda den offentliga upphandlingen för att uppnå ett bättre djurskydd och en bättre miljö.