prot · GZ0943 · 2011-12-07 00:00:00 — Krångel och strul vittnar många handläggare hos både kommun och Arbetsförmedlingen om. Det är klart att det går att göra bättre. kommuner har mycket att ge och tillföra när det handlar om insatser för nyanlända: De har tillgång till praktikplatser i sina egna verksamheter, de är huvudmän för sfi-undervisningen och där finns bostäderna och all annan välfärd nära medborgarna. Detta skulle kunna användas på ett bättre sätt i integrationsarbetet. Alla skulle vinna på en ökad och mer strukturerad samverkan. Helt kort vill jag säga några ord om jämställdhetsdebatten, en debatt som, vilket jag sade tidigare, skulle må så mycket bättre om vi fick in andra vinklar och perspektiv och om den även omfattade invandrade kvinnors levnadsvillkor i dagens samhälle. Många av dessa kvinnor har inget jobb och inget nätverk. De blir då helt utlämnade till make och övrig familj. Här lever de, mitt ibland oss i det svenska samhälle som tyvärr ibland uppvisar en oförmåga att se och hjälpa. Till exempel uteblir kravet på att stå till förfogande eller att fullfölja en utbildning. Rädslor och okunskap i förhållande till olika kultur och bakgrund blir ett ok för dessa kvinnor att bära. Inget jobb ingen egen inkomst. Ingen egen inkomst inget självbestämmande. Inget självbestämmande inga möjligheter till egna livsval. Det är vardagen för många av dessa kvinnor. Det går som en cirkel runt, runt utan slut. Där ska samhället träda in. Krav ska ställas och möjligheter ska ges. Jämställdhet, rättvisa och solidaritet ska omfatta och gälla kvinnor och unga flickor oavsett bakgrund som kanske etnicitet eller religion. Kartläggning, forskning och struktur är nödvändigt. Vi vet uppenbarligen för lite, men det är inte alltför betungande att ta reda på fakta. Regeringen borde kunna göra så mycket mer när det gäller integration och livssituation för dessa kvinnor. Det är självklart att arbetsmarknadspolitiken har en naturlig och viktig roll i integrationsarbetet, och självklart står vi bakom alla våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation nr 3. 90 (MP): Utgångspunkten för jämställdhetsfrågorna är från regeringens sida att målet för denna politik ska vara att kvinnor och män ska ha samma makt att forma samhället och sina egna liv. Vi har ett makroperspektiv och vi har ett individperspektiv. delar regeringens ambition när det gäller inriktningen för politiken. Under fyra punkter ser vi att det finns en idé om att inriktningen ska vara till för att uppnå det större syftet. Det första är en jämn fördelning av makt och inflytande. Kvinnor och män ska ha samma rätt och möjlighet att vara aktiva medborgare och att forma villkoren för beslutsfattandet. Den andra punkten handlar om ekonomisk jämställdhet. Kvinnor och män ska ha samma möjligheter och villkor i fråga om utbildning och betalt arbete som ger ekonomisk självständighet livet ut. Den tredje punkten handlar om jämn fördelning av det obetalda hem- och omsorgsarbetet. Kvinnor och män ska ta samma ansvar för hemarbete och ha möjligheter att ge och få omsorg på lika villkor. Den fjärde punkten handlar om mäns våld mot kvinnor och arbetet för att få detta att upphöra. Kvinnor och män, flickor och pojkar ska ha samma rätt och möjlighet till kroppslig integritet. Det är vad som är lika. Men det är vägen dit, hur vi når målet ett jämställt samhälle, som skiljer oss gröna från regeringen. Ökad individualisering av föräldraförsäkringen är en sådan fråga. Vikten av offentlig barnomsorg för att stärka kvinnors ställning på arbetsmarknaden och omfattningen av detta är en annan, framför allt för att få fler män att ta ett ökat ansvar för det obetalda arbetet. Om vi ska uppnå ekonomisk jämställdhet och en jämn fördelning av det obetalda hem- och omsorgsarbetet måste vi ha ett mer jämställt arbetsliv, det område som vårt utskott, arbetsmarknadsutskottet, har ansvar för. Vi måste också ha ett mer jämställt liv utanför arbetet. En avgörande aspekt här, herr talman, är föräldraförsäkringen. har tidigare fört fram idén om en ökad individualisering av den försäkringen, och vi talar om en tredelning. När det gäller det argument som då och då kommer upp från den borgerliga sidan just när det gäller föräldraförsäkringen, att det avgörs bäst hemma vid köksbordet, måste vi förstå att den här typen av tankar inte existerar i ett vakuum. Samhällets strukturer bidrar starkt till och inskränker människors verkliga frihet att välja. En valfrihet som låter som en bra reform kan vara en instängning för många individer. Att kvinnor i arbetslivet i genomsnitt tjänar mindre än män är också en starkt bidragande orsak till denna ojämställda fördelning av föräldraledigheten. Utan den jämlikheten finns det egentligen ingen riktig valfrihet. Vi blev tidigare vittne till hur Alliansen i smyg avskaffade målet om det jämställda uttaget av föräldraförsäkringen. Det togs bort ur regleringsbrev från . När ansvarig minister fick frågan om jämställdhetsingången skakade man på huvudet och ryckte på axlarna. Ett av fackförbunden, TCO, presenterade ett nytt jämställdhetspolitiskt program där det bland annat föreslås just ingångar när det gäller de så kallade pappamånaderna för att vi ska kunna hantera arbetslivet också i övrigt på ett mer jämställt sätt. Vårt område, jämställdhet och integration, som vi debatterar går inte att rycka loss från helheten. Det vi gör inom ett utgiftsområde påverkar utgiftsområde 13 mycket tydligt. Vi måste börja arbeta med jämställdhet på ett integrerat sätt. Det har gjorts mycket på området. Men ser vi att problemen har blivit större när det gäller siffrorna som inte går åt rätt håll. Vi har mycket att vara stolta över när det gäller vårt land , men på jämställdhetsområdet måste arbetet fortgå och intensifieras, inte monteras ned eller döljas bakom snygga formuleringar. Vi lät genomföra en fördelningspolitisk analys av vår ekonomiska politik och utgiftsområde 13 som ingår där. Denna analys visar att kvinnorna får av den totala förändringen av nettoinkomsten. Om vi tittar på hur det har sett ut i ser vi att skattesänkningar för redan högavlönade har betalats med försämringar i trygghetssystemen för sjuka och arbetslösa. Återigen rör vi oss inom flera olika utgiftsområden. Under den förra mandatperioden fick den rikaste tiondelen en större inkomstökning än den halva av befolkningen som tjänar minst fick tillsammans. Det är en förskjutning och en orättvisa som sprider sig. av skattesänkningarna gick till män som kvinnor i högre grad än män drabbas av försämringarna i just sjuk- och föräldraförsäkringarna. När det gäller idén om hur vi ska få till stånd en liten förändring i det stora skepp som stävar mot framtiden tror vi att vi måste minska löneskillnaderna mellan män och kvinnor i den statliga verksamheten där vi faktiskt kan påverka. Den svenska modellen är unik och har tjänat oss väl när det gäller arbetsmarknadens parter. Men staten är en part, och kommunerna är också parter i detta. Där har vi politiker som sitter och bestämmer. Beträffande den del som handlar om integration vill jag ta upp några frågor, och jag kommer att återkomma till det i mina repliker till de borgerliga företrädarna. Vi vet att alla inte har samma rättigheter och möjligheter att verka i landet . I statistiska granskningar av arbetsmarknaden, den politiska arenan och brottsutsattheten framträder uppenbara olikheter mellan grupperna. Än tydligare blir skillnaderna i människors egna upplevelser av samhället om man tar sig tid att lyssna på dessa berättelser. Det handlar om fruktlös jakt på arbete, om sexistiska kränkningar i form av ord, tafs och våld, om timslångt sökande efter ett kafé där man kommer in med rullstolen. Vi kan inte hävda att är ett jämställt och jämlikt land på detta område, lika lite som vi kan säga att vi är sämst. Vi är på god väg. Vi har jobbat mycket med dessa frågor. Men att luta sig tillbaka och tro att arbetet är klart är mycket förmätet, men det är det som vi ibland hör från vissa regeringsföreträdare. Beträffande utgiftsområdet som sådant håller vi med om det som Socialdemokraternas företrädare säger om sfi-bonusen. har betalats ut i sfi-bonus. Bonusen har i första hand kommit de redan studievana till del, personer som även utan bonus hade klarat sina sfi-studier . Precis som sade handlar det faktiskt om mer än piskor. De medel som betalas ut som bonus behövs mycket bättre i den ordinarie verksamheten för att just stärka sfi-undervisningen, sfi-lärarnas förutsättningar och alla elevers möjligheter att lära sig svenska. Här är det viktigt att komma ihåg den inställning till språket som vi har här i . märker vi när vi är i andra länder att vi som svenskar har ett mycket märkligt förhållande till vårt språk. Jag skulle nästan vilja kalla det för språkfascism, men jag gör inte det eftersom det ändå finns en idé om att det är viktigt att lära sig språket, att intonation är viktigt och att språkmelodi är viktigt. Men hur viktigt är det, och vilken gräns sätts för att kunna hantera en ansökan när företaget skriver att man ska kunna prata och skriva flytande svenska? När vi är med utskottet eller på enskilda utrikesresor och faktiskt ser hur många andra länder har löst frågan rätas många frågetecken ut. Vi föreslår att sfi-bonusen avskaffas och att de medel som är avsatta för detta ändamål används för att stärka den ordinarie undervisningen. Vi har därför omfördelat från vårt utgiftsområde 13 till utgiftsområde 16 under utbildningsutskottets domäner, vilket absolut inte ska tolkas som att vi tycker att det är mindre viktigt med svenskundervisning. Jag vill avsluta med att ta upp en viktig ansats när det gäller en av våra motioner och reservation 5. Under mina resor runt om i landet då jag har besökt ett antal arbetsplatser inom de så kallade gröna näringarna har jag nämligen blivit förvånad över att det är så pass få företagare med utomeuropeisk bakgrund inom detta viktiga område, trots att vi vet att andelen utrikes födda företagare inom andra branscher är förhållandevis större. Vi vet att få nyanlända invandrare bosätter sig på landsbygden eller får arbete i företag som etablerar sig på landsbygden. Vi tror att en ökad etablering av utrikes födda på landsbygden faktiskt kan åstadkomma många positiva saker. Det går att uppnå. Det finns en utredning, Mångfald som möjlighet, där det föreslås en rad konkreta åtgärder såsom grön lots, grön validering, grönt kort och grön sfi, exportsatsningar med invandrare som representanter och andra strukturella åtgärder. Att finna dessa positiva incitament till boende utanför storstadsregionerna tycker vi är en angelägenhet för alla parter. Att kommentera detta med bara någon mening i betänkandet tycker jag är lite märkligt med tanke på att det är den typen av incitament som regeringen normalt arbetar med. Med dessa ord yrkar jag bifall till vår reservation 5, och jag hoppas att kunna återkomma i den fortsatta debatten när det gäller de andra frågorna. 91 (SD): Eftersom har fått stryka sig från talarlistan på grund av sjukdom är jag primärt här för att yrka bifall till hans förslag. Jag yrkar därmed bifall till motion A388 av och bifall till reservationerna 1 och 2. 92 (V): När jag skulle skriva detta anförande kände jag att det i den integrationspolitiska debatten finns någonting som lite grann skaver i skon, så jag undrar: Vad är det som ligger där och skaver? Är det den mycket oroväckande statistik som visar att fattigdomsgraden i alltmer kopplas till etnisk bakgrund? SCB:s siffror visar att de mest sårbara är utomeuropeiska invandrare som varit i vårt land mindre än . Av dessa räknas som fattiga de har av medianinkomsten. Klasstrukturerna har fått en etnisk dimension. Fattigdomen har fått färg. Detta sammanfaller självklart med svårigheterna för dem som slarvigt kallas utlandsfödda att komma in på arbetsmarknaden. vet vi att den strukturella diskrimineringen på arbetsmarknaden gör det betydligt svårare för människor med utländskt klingande namn att kallas till intervju. Vi vet att kompetens, utbildning och yrkeslivserfarenhet inte tas till vara i samma utsträckning när din bakgrund är utomeuropeisk som när du har dina rötter i . Är det kanske regeringens konsekventa privatiseringsiver som skaver? Genom systemet med etableringslotsar försöker regeringen i vanlig ordning leka affär, till synes utan att låta sig störas av att resultaten uteblir just för dem som skulle hjälpas av reformen. TV4 visade för knappt en månad sedan att endast ett fåtal har fått arbete genom reformen trots att denna kostar nästan 1 miljard. Just som med jobbcoacherna skapas ett system där företag utan större ansträngning kan plocka ut ersättning för oseriös verksamhet. Etableringslotsen får ersättning endast för att träffa den arbetssökande oavsett vilka utgångspunkter eller behov man egentligen har. Befintlig mottagning i kommunerna slås sönder, och även om duktiga och engagerade människor tar sig an etableringsuppdraget är helhetssynen slagen i spillror. Kommunerna lägger ned arbetet med arbetsförberedande insatser eftersom de inte längre ersätts för sitt arbete, och Arbetsförmedlingen har ännu inte hunnit få till stånd nya. Etablering för familj, barn, funktionshindrade eller gamla faller mellan stolarna i det strikta arbetsmarknadsperspektiv som kallas arbetslinjen. Det är som om varje människa inte också är en del av ett sammanhang som måste fungera. Barnen måste ha plats i barnomsorgen. Anhöriga med hjälpbehov måste ges assistans och gamla en plats i samhället. Det är någonting som skaver i skon, herr talman! Det kan även vara det faktum att det är en välutbildad amerikan som av familjeskäl flyttat till som är den typiska mottagaren av en sfi-bonus, till exempel i . Där är det få som sökt bonusen, och av de 72 personer som fått pengar var 53 placerade på sfi:s högsta kursnivå. Dessa elever har generellt utbildning med sig från hemlandet. På den lägsta kursnivån, som rymmer personer som oftast har mindre än skola bakom sig, har endast en enda elev lyckats få pengar. Sfi-undervisningen är i många fall alldeles för likriktad och inte av tillräckligt hög kvalitet. Människor som redan har en yrkesutbildning och som är ivriga att komma direkt ut i arbetslivet sitter fortfarande tillsammans med människor som behöver särskilt anpassad undervisning för att påbörja den svåra alfabetiseringsprocessen. Vid ett besök i träffade jag en kvinna som arbetat som frisör i sitt hemland. Hon ville inget annat än att få plocka upp saxen och fortsätta att arbeta i . Hon saknade verkligen yrkesinriktad svenska för invandrare som lättare kan kombineras med yrkespraktik. Jag vill inte veta allt om kantarell, sade hon. Jag vill bara lära vanlig svenska så att jag kan börja jobba. Ja, herr talman, allt det här skaver naturligtvis. Men mest av allt skaver det som det inte sägs så mycket om i betänkandet. Det gnager att regeringen inte ser en tydlig koppling mellan hur människor behandlas i asylprocessen och dessa människors möjligheter att sedan släppas in i det svenska samhället. När asylsökande nekas samma rätt till vård som övriga invånare skickas en tydlig signal: Du är inte som vi. Din hälsa är inte lika värdefull som vår. När somaliska familjer nekas familjeåterförening med barn, föräldrar eller en kärlek skickas en tydlig signal: Du är inte som vi. Din familj är inte lika värdefull som vår. När människor från andra delar av världen inte får sin utbildning eller yrkeslivserfarenhet validerad och när deras kompetens inte efterfrågas på arbetsmarknaden skickas en tydlig signal: Du är inte som vi. Ditt kunnande är inte lika värdefullt som vårt. Individen kanske en mamma, en basketspelare eller en frisör blir endast en del av en stor, grovt utmejslad grupp: utlandsfödda. Stenen som verkligen skaver i skon är obehaglig. Den orsakas av en segregation som skär igenom hela samhället det gäller då bostäder, skola och arbete. Det som krävs är en politik för full sysselsättning, för fler och bättre bostäder och för en välfärd som drivs utifrån invånarnas behov, inte utifrån regeringens behov av att låta företagen leka affär med skattepengar. Stenen orsakas även av en strukturell rasism som drabbar delar av befolkningen i livets alla skeden när dessa människor söker bostad och söker jobb och när deras barn går i skolan. För att plocka bort den stenen ur skon krävs det en politik som utjämnar klassklyftorna samt en rejäl upprustning av välfärden. har en politik för full sysselsättning och utvecklad välfärd. Vi vill dessutom ersätta lotssystem och sfi-bonus med ökade anslag till kommunerna för flyktingmottagande samt lagstifta om att samtliga kommuner ska vara skyldiga att ta emot flyktingar. arrangerade Fem-i-tolv-rörelsen en manifestation mot rasism här i . Jag läste då upp ett stycke ur en text som publicerade i , efter terrordådet på . Texten handlar om att reduceras till att företräda ett de, om att förminskas som människa så att man endast representerar en stor diffus grupp. Ett kort utdrag ur det skriver: Jag ringer mina bröder och säger: Det hände en så sjuk sak i går. Har ni hört? En man, en bil, två explosioner, mitt i city. Jag ringer mina bröder och säger: Nej ingen dog. Han som inte är vår bror. Vissa kommer försöka sammankoppla honom med oss. Hans namn, hans ursprung, hans hårfärg. Tillräckligt likt (eller inte likt alls). Jag ringer mina bröder och säger: Akta er. Ligg lågt i . Dra för gardinerna. Om ni måste gå ut. Lämna Palestinasjalen hemma. Bär inte på någon misstänkt väska. Höj volymen i lurarna så att ni inte blir berörda av folks kommentarer. Blunda för att slippa folks blickar. Viska på tunnelbanor, skratta lågt på biografer. Smält in, gör er osynliga, förvandla er till gasform. Väck ingens och jag menar ingens uppmärksamhet. Det är denna verklighet vi måste ändra på en verklighet där ursprung gör att individer klumpas ihop i grova kategorier som förstärker klassklyftor och segregation. Det är denna verklighet som skaver i skon. Naturligtvis ställer jag mig bakom alla reservationer här och det särskilda yttrande som beskriver vår politik. Men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservationerna 4 och 8. 93 (M): genomförde Alliansen en av de viktigaste reformerna för att förstärka arbetslinjen. Det var den nya etableringsreformen för nyanlända som då sjösattes. och störtdök sysselsättningen bland utrikesfödda. Från att sysselsättningen bland utrikesfödda tidigare hade varit högre än bland inrikesfödda blev det en störtdykning till en lägre sysselsättning, och sysselsättningen fortsatte att sjunka. har det inte skett en återhämtning. togs beslutet att börja särbehandla invandrare. togs beslutet att arbetsmarknaden inte längre skulle vara motorn för nyanlända in i det svenska samhället, utan det skulle vara kommunernas socialförvaltningar. då Domus hette Domus bestämde sig för att arbetslösa svenskar behövde jobb medan invandrare skulle få en snuttefilt från socialförvaltningen. Det är därför glädjande att Alliansen nu tar ansvar för de nyanlända och för att bryta denna negativa trend. Nyanländas första kontakt med samhället är nu arbetsförmedlare. Vi har tillsammans med öppnat för en ny form av invandring, som bygger på att man har ett jobb redan innan man sätter sin fot i . Andelen invandrare som under sitt första år har fått en kontakt med arbetsmarknaden var förut på . Sedan denna reform har fått kontakt med arbetsmarknaden . Etableringsreformen tar också tag i de enorma skillnader som finns i kommunernas mottagande. Det gjordes en undersökning 2003 som visade att i var av alla bosnier sysselsatta. Motsvarande siffra i var . Denna skillnad är oacceptabel och orimlig. Vi kan inte kräva att någon, svensk eller utrikesfödd, ska ha förståelse för socialförvaltningarnas inkompetens vid val av bostadsort. Ännu mindre kan man acceptera dessa ödesdigra konsekvenser för ens framtid. Det är därför vi lyfter upp integrationsfrågan från att vara en angelägenhet till att vara en nationell angelägenhet. Det finns dock många utmaningar kvar. Den första är bostäder. Där jobben finns, finns inte bostäder. Så ser det ut i detta land. Det drabbar alla, men det drabbar främst dem som vill ta sitt första steg i det svenska samhället ungdomar och invandrare. Vi har hög arbetslöshet i vissa regioner och arbetskraftsbrist i andra. har det aldrig skett att en politiker pekat på en markplätt i , eller och sagt att man får bygga där, och så har ingen byggt. Det har aldrig skett. Det finns inte brist på vare sig vilja att bygga eller pengar från bostadsbolagens sida. Det är därför jag nu vänder mig till stadsbyggnadsnämnder och kommunalråd men även nejsägande medborgare i alla landets tillväxtregioner och säger att vi behöver bostäder. Vi behöver bygga, vi behöver bygga ut och vi behöver bygga tätt, men ni står i vägen. Jag vet, jag vet; det finns alltid en ek att rädda, en buske att ockupera, en groda i fara eller en sluss att bevara absolut! Problemet är dock att inte tog sig ur fattigdom och blev det land det blev genom att vi bestämde oss för att bo som barnen i Bullerbyn. Det är därför vi måste vara självkritiska i alla partier, från SD till , sossarna, och Alliansen. Vi tenderar att alltid lyssna på dem som tycker att det här med bostäder är bra fast inte här. Det här med arbetsplatser är bra fast ska vi verkligen bygga dem här? Den fajten måste vi ta. Från reaktionära, blåhåriga nejsägare till hampaodlande trädkramare måste vi ta den fajten. Vi får inte arbetsmarknadspolitik och integrationspolitik att funka annars. Det är en av de stora utmaningarna för integrationspolitiken. Det var den första utmaningen. Den andra utmaningen är socialbidragen. Sedan nyanlända hamnade i socialbidragens fälla har det haft katastrofala följder för sysselsättningen. Vad blev svaret och reaktionen från politikerna? Jo, vi började diskutera strukturell diskriminering. Vi började diskutera skolavslutning i kyrkan. Vi började diskutera samförstånd kontra nationell identitet. Jag kan dra exempel: I ville kommunen ge en get till varje invandrad kvinna, för det trodde man var lösningen. I samma kommun rasar SD över att det finns separata grillar för fläsk och nötkött i vissa parker. ignorerar vi det enkla faktumet att marginaleffekten för att ta ett jobb för en nyanländ invandrarfamilj som har två barn och går på socialbidrag är . Man förlorar pengar på att ta ett jobb. Sedan sitter vi här och undrar varför folk inte är i arbete. Vi har konstruerat ett bidragssystem som gör att du faktiskt kan få mer pengar i plånboken av att föda ett till barn än om du tar ett jobb. Du tjänar mer på att sätta ett till barn i fattigdom för det är vad det är än att ta ett jobb och börja bygga en framtid, en karriär och en delaktighet i samhället. Sedan står vi här och undrar varför av utrikesfödda kvinnor är i arbete. Detta är enkla ekonomiska fakta som vi inte konfronterar. av alla med långvarigt socialbidrag är utrikesfödda. I diset mellan batik, kryddstarka maträtter i Folkets Hus och hetsande mot religioner och folkslag har vi glömt bort dessa enkla, grundläggande ekonomiska faktorer. Får människor mer pengar av att gå på bidrag än av att arbeta kommer de att gå på bidrag. Jag förstår Socialdemokraterna och när de vill att bidragen ska vara höga för människor som temporärt faller, så att de kan studsa upp på detta skyddsnät till ett bättre liv. Jag har förståelse för den tanken. Men för människor som alltid har varit och är på botten är detta nät över deras huvuden inget annat än en bur. Om jag ska vara ärlig mot människorna i denna kammare och er som tittar på detta kan vi vara aktiva här och driva på för en snabbare integration av de nyanlända. Vi kan se till att fler hamnar i arbete snabbare. Vi kan se till att svenskundervisningen blir lite bättre. Men ska vi verkligen lösa de integrationsproblem som finns i förorter måste vi ta tag i den svenska bidragsmodellen. Den viljan måste vi ha. Vi måste se över den retroaktiva föräldraförsäkringen, vi måste se över svenskundervisningen och vi måste ta tag i socialbidragen.