prot · GZ0935 · 2011-11-23 00:00:00 — För Socialdemokraternas del skulle dessutom det fantastiska reformutrymme som denna ekonomiska utveckling skulle medföra också bygga hela deras ekonomiska politik. Man får ju lov att hålla med om att det är en positiv syn . Men det hör knappast för den sakens skull till den mer realistiska analysförmåga som krävs när man tar ansvar för statens samlade resursfördelning. Det är egentligen ganska simpelt: Skuldkrisen i , och måste hanteras. Dessutom måste någon betala notan. Den här vetskapen hör till den mest basala kunskapen om ekonomi. När skillnaden inte är större än 100200 räntepunkter mellan en hanterbar situation och full panik bland flera av världens större ekonomier måste även vi här hemma i , trots goda finanser, hålla huvudet högt och tänka oss noga för. Den kris som vår omvärld byggt upp kommer att slå stenhårt även på om den spårar ur helt. har inte bara en av absolut största banksektorer i förhållande till bnp, utan även en hög skuldnivå bland hushållen som till största delen dessutom står i utländsk valuta. Det gör sammantaget att utsatthet är större än de flesta andra länders, trots en god bankkapitalisering och trots stabila statsfinanser i sig. Men även om den nuvarande krisen går att stabilisera väntar ändå av minskade offentliga utgifter och höjda skatter bland många av viktigaste handelsländer. Konsekvensen av detta måste rimligen bli att efterfrågan i omvärlden minskar, och med den minskar också efterfrågan på svenska varor och tjänster. I det läget blir valet av prioriteringar än viktigare. Särskilt viktigt blir det utifrån förutsättningen som i fall, där regeringen bedrivit en utbudspolitik utan hänsyn till efterfrågan. Symboliskt i detta hänseende är inte minst den i praktiken öppna arbetskraftsinvandringen av underkvalificerad arbetskraft från tredjeland, men givetvis även den mycket liberala invandringspolitiken som helhet. Att man från regeringens håll dessutom blundar för samhällets behov av en politik för att matcha arbetskraften efter arbetsmarknadens behov gör att regeringens politik är ämnad att förstärka omvärldens kriseffekter också på . Det är en politik som sammantaget inte gör annat än att cementera den situation vi har på arbetsmarknaden med ungdomsarbetslöshet, utanförskap och svårigheter för personer med låg erfarenhet, personer , personer med språkförbistringar eller personer med en otillräcklig utbildning att få ett arbete att gå till. Som illustrativt exempel på konsekvenserna av denna politik skulle inte ens med regeringens mest optimistiska oreviderade sagokalkyler hälften av de inskrivna vid landets arbetsförmedlingar få en sysselsättning eller ett arbete att gå till. Låt oss därför en gång för alla konstatera: arbetslinje som begrepp löser inte den situation människorna har där ute i den verklighet som vi står så långt ifrån i denna kammare. arbetslinje löser inte de uppenbara riskerna med lönedumpning, som inte minst den öppna arbetskraftsinvandringen skapar, och det särskilt inte när den till och med anses vara en viktig del av regeringens så kallade arbetslinje. Den löser inte den prekära ekonomiska situation de arbetslösa ställs inför när de, trots arbetslinjen, sägs upp eller misslyckas med att få ett arbete att gå till. arbetslinje löser inte heller situationen där utrikes födda är kraftigt överrepresenterade vad gäller såväl socialbidrag som arbetslöshet och utanförskap. En arbetslinje som består i att skapa ett överutbud av arbetskraft, som slår ned på dem som behöver tillfälligt stöd, som är beroende av kostsamma men ändå verkningslösa integrationsåtgärder och vars viktigaste och största ingrediens är skattesänkningar är ingen riktig arbetslinje. Att sänka skatten är förstås inte fel i sak och heller inget vi av ideologiska skäl till varje pris ska undvika. Men att sänka skatten tillsammans med ett nedmonterande av sociala försäkringssystem, i kombination med ett ständigt påfyllt arbetskraftsutbud, och att sedan kalla det den enda vägen vad gäller arbetsmarknadspolitiken är inte bara väl magstarkt utan också både oärligt och orättvist. både kan och behöver bättre! Då duger inte och regeringens föreslagna kostsamma och ofinansierade restaurangmomssänkning. Då duger inte finansministerns lovord om att satsa än mer på för samhället mycket dyra integrationsåtgärder, när tidigare försök redan har misslyckats. Och duger inte heller en handlingsförlamad opposition, vars enda recept för att komma till rätta med situationen är att göra vissa omfördelningar av i bästa fall redan definierade resurser. Det går att återskapa ett välmående land, där sjuka, ensamstående, lågutbildade och arbetslösa inte behöver ställas mot friska, utbildade eller dem med arbeten. Men då kan det inte bara löna sig att arbeta, utan det måste också löna sig att ha arbetat. Då måste även fler vägar öppnas för den som vill eller behöver utbilda sig, så att arbetskraften matchas mot efterfrågan på arbetsmarknaden. Då måste småföretagande och flit löna sig, så att företagarna både kan och vågar anställa. Och måste överutbudet på arbetskraft regleras genom att man inför en ansvarsfull och reglerad invandringspolitik. Vågar vi sedan kombinera denna väg med ett socialt försäkringssystem, som gör människor trygga i vetskapen att de mellan två jobb, mellan sjukdom och jobb eller i händelse av förändrade familjeförhållanden ändå kan klara sig, och i vetskapen och känslan av att skattepengarna ges ett mervärde i form av en fungerande offentlig service, i form av en bättre sjukvård, skola och omsorg, är jag alldeles övertygad om att förutsättningar att klara sig i konkurrensen med vår omvärld väsentligt kommer att förbättras. Med budgetmotion visar vi att det är möjligt. Jag vill därför återigen yrka bifall till reservationer. 6 (V): är i sönderfall. De landvinningar som arbetarrörelsen har gjort rullas nu snabbt tillbaka: massarbetslöshet, arbetstagare ställs mot arbetstagare, minimilönerna och lönerna sänks liksom pensionerna, kollektivavtal förbjuds, välfärden massakreras med motorsåg. De så kallade värdepappersprodukterna har fler bokstavskombinationer än den gamla sektvänstern. Det är tydligt att kapitalets företrädare passar på i skuggan av finans- och EMU-krisen. Här hemma har massarbetslösheten blivit vardag, och vi har inkomst- och förmögenhetsskillnader som vid förra seklets början. styr robotar börsen, och kissblöjor är värda sin vikt i guld. Vi kan konstatera att det behövs förändring. Svenska folket röstade glädjande nog nej till EMU, vilket vi ska vara mycket tacksamma för, när det nu är helt tydligt att det var och är ett ohållbart politiskt projekt som ländernas medborgare betalar ett otroligt högt pris för. kommer säkert snart att skicka ett tackbrev till alla oss som var på nej-sidan. ska stå fri från EMU, och de allt hårdare bindningarna till de ekonomiska överstatliga regelverk som upprättas ska vi inte vara en del av. Vi bör få ett juridiskt bindande undantag från EMU, och vi bör definitivt inte gå in med pengar i en europeisk bankakut för att rädda banker som spekulerar. finanssektor omsluter 4 ½ gånger vår bnp. Det är den tredje största i . Den är ohållbart stor, och oavsett hur strikt reglerad den är utgör den ett hot mot vår trygghet, vår frihet och den ekonomiska stabiliteten. Det måste bli ett slut på statens garantier för de systemviktiga bankerna. Genom dem lånar de stora bankerna billigare, blir mindre granskade och får också lättare att leva upp till kapitaltäckningsreglerna. har sagt att garantierna innebär ett stöd på , det vill säga nästan hälften av banksektorns vinster. I har man räknat ut att bankernas traditionella bankverksamhet, det vill säga in- och utlåning till hushåll och små och medelstora företag, utgör endast en till två sjättedelar av deras totala verksamhet. Om de siffrorna översätts till de svenska bankerna utgör 10 00013 000 miljarder av deras verksamhet ren spekulation, och den spekulationen subventioneras av staten av dig och mig. Detta måste få ett slut. Därför måste bankerna genom en lag delas i en del med traditionell verksamhet och en del med spekulation. Då får bankägarna själva stå för sin spekulation och bekosta den. Då skulle vi äntligen få ett slut på att förlusterna socialiseras och vinsterna privatiseras. statsfinanser är bland de starkaste i världen, men regeringen anser sig inte ha råd med ett folk i arbete eller att se till att välfärden förbättras. Massarbetslösheten har blivit vardagsmat i det moderna . I kommun efter kommun som jag har besökt läggs besparing på besparing, och det är utbildnings- och anställningsstopp i verksamheter som redan har det rätt tufft. Medan alla landsting och av kommunerna beräknas spara pengar anser regeringen med stöd av att det är viktigare att satsa på sänkt krogmoms i stället för att se till att gamla människor har en god omsorg. Regeringen har slagit in på den enda vägens politik: skattesänkningar, indelning av människor i närande och tärande, ett samhälle där starkast vinner. Och som grädde på moset bjuds riskkapitalbolagen in till dukat bord, där skattepengarna ligger på silverfat. De äldre som vanvårdas får betala priset för kalaset. skrev mycket träffsäkert i : Medan vi upprörs över Caremas och Attendos omänsklighet kan vi minnas att det var just det här som svenska folket faktiskt röstade för: sänkta skatter och privatiseringar. Skammen är naturligtvis Caremas och Attendos. Men skammen är också vår. För hur mycket väger en kissblöja? Väger den mer än en slopad förmögenhetsskatt? Mer än en sänkt restaurangmoms? Vad är den här girigheten, den här bristen på empati ett tecken på? Det är väl en bra fråga att ställa till och högerpartierna: Vad är den här bristen på empati ett tecken på? var Dagis åt alla kvinnorörelsens huvudparoll. Det var en strategisk och insiktsfull prioritering. Det gick lätt att förenas över klassgränserna kring kravet på att slippa välja mellan föräldraskap och en egen arbetsinkomst. Resultatet blev en historisk utbyggnad av barnomsorgen, och den har haft en avgörande betydelse för möjligheterna för oss kvinnor till egen försörjning. Den fråga kampen handlar om nu och det närmaste decenniet är om vi också ska ha en allmän och skattesubventionerad äldreomsorg. Den är minst lika avgörande för försörjningsmöjligheterna för oss kvinnor som barnomsorgen, men den har av någon anledning inte lyfts fram som den centrala feministiska fråga den faktiskt är. De skandaler som ständigt upprepas på äldreboendena har en gemensam nämnare, nämligen resursbrist. Att de värsta avarterna hittas i de privata vårdföretagen beror självklart på att ägarna utöver en redan snäv finansiering också ska pressa ut vinst. Andelen av de äldre som får offentlig omsorg har nästan halverats , och har antalet anställda i äldreomsorgen minskat , trots att antalet äldre stadigt ökar. Anhöriga, framför allt döttrar, har tagit över allt mer av omsorgen om äldre personer. Ungefär 100 000 personer har tvingats gå ned till deltid eller sluta arbeta helt för att ta hand om äldre anhöriga. Det är framför allt kvinnor mellan i arbetaryrken som betalar priset för en otillräcklig äldreomsorg genom utebliven arbetsinkomst. Otillräcklig äldreomsorg har ett högt pris för oss kvinnor. Men också samhällsekonomin förlorar på en återgång till oavlönat omsorgsarbete i hemmet. Ett räkneexempel från fackförbundet aktuella rapport din mammas trygghet på dig? visar att om de ca 100 000 personer som vårdar anhöriga i stället skulle jobba mer i arbetstid skulle staten få in ytterligare 2,3 miljarder mer skatt. Enligt beräkningar av den kommande äldreboomens ekonomiska effekter skulle skatteintäkterna från fler arbetande 5064-åringar bli större än kostnaderna för att erbjuda deras anhöriga äldreomsorg. De dagsaktuella skandalerna i privata äldreboenden verkar sluta med att vi stävjar de värsta avarterna. Men vi måste bestämma oss för vem som ska ansvara för vår omsorg och trygghet när vi blir gamla och vem som ska betala. För är det självklart att vi också ska finansiera äldreomsorgen solidariskt via skatter och fördela den efter behov, inte efter plånbok. Därför ska alla vinstdrivande bolag i välfärden förbjudas, och vi måste satsa mer på att öka antalet anställda och på bättre arbetsvillkor. Därför avsätter i sitt budgetförslag sammanlagt 11 miljarder mer än regeringen de kommande tre åren för att förbättra kvaliteten, öka personaltätheten, höja kompetensen och öka tillgängligheten i äldreomsorgen. Det är dags för ansvarstagande för att fler ska få chansen till ett jobb, ansvarstagande för bättre utbildningsmöjligheter, klimatomställning och ökad ekonomisk jämlikhet. Det är dags att bygga ett för framtiden med samhällsnyttiga investeringar där jobb och jämlikhet går hand i hand. Det är helt avgörande för ett lands framtid att folk har ett arbete att gå till och känner sig behövda och att vi tar till vara allas resurser. Samlad forskning visar att ett land med små ekonomiska skillnader utvecklas bättre och att dess folk mår bättre. Det är det budget tar sikte på. Vi ska vara en ledande industrination. Därför satsar på en hållbar industriproduktion där fokus ligger på minskad materialanvändning, återvinning och minskad energiförbrukning. Vi inrättar en industrifond för produkt- och processutveckling som skapar många nya framtidsjobb. behöver en grön omställning för ett bättre klimat och en bättre miljö. Hållbara investeringar behövs som gör mer energieffektivt och klimatvänligt. Våra satsningar ger minst 5 000 nya jobb . Men det är också dags att bygga bort bostadsbristen. Därför inför vi ett investeringsstöd för att öka byggandet av billiga, klimatsmarta hyresrätter. Vi gör en miljardsatsning på att rusta upp miljonprogrammen. Barnens arbetsmiljö och de äldres boenden behöver förbättras. Därför gör vi en stor upprustningssatsning på skolor, förskolor och äldreboenden. Det skapar mellan 10 000 och 20 000 nya jobb och ger många människor bättre levnadsvillkor. I stället för sänkt krogmoms satsar vi på en generationsväxling på arbetsmarknaden. 25 000 jobb skapas genom satsningar på lärlingsanställningar i bristyrken, traineeprogram i offentlig sektor och omsorgsjobb. tas de äldres kompetens till vara genom att de fungerar som handledare. Vi satsar helt enkelt på en generationsväxling på arbetsmarknaden. Vi föreslår en skolmiljard som riktas särskilt till skolor där behoven är som störst. Vi gör en satsning för att alla ska ha rätt till en gymnasieutbildning. Vi gör också en satsning på fritis genom mindre barngruppsstorlekar och fler anställda. Vi höjer statsbidragen till kommunerna för att de ska slippa spara på redan alltför anorektiska organisationer med för stora barngrupper. Vi vill att människovärdet och värdigheten ska styra i välfärden och inte riskkapitalisters ständiga behov av ekonomisk avkastning. Vi föreslår att vi ska slänga ut månglarna ur templet. Girigheten ska inte få styra över gamlas liv och omsorg. Vi vill se ett förbud mot vinstdrivande bolag i välfärden. Vinstintresset leder helt fel. I budgetförslag finns många andra förslag som skulle skapa jobb, sammantaget 100 000 fler jobb . För att man ska kunna förverkliga detta måste man se längre än till nästa skattesänkning. Vi vill ha ett skattesystem efter bärkraft, och vi behöver ökade skatteintäkter. Alla som har en arbetsinkomst under 28 000 kommer att betala lika mycket i skatt som med vår politik. I inkomstnivåer strax däröver sker en höjning med en dryg hundralapp medan alla som tjänar 50 000 eller mer får avstå alla de skattesänkningar de har fått av högerregeringen. Vi vet att de flesta kan tänka sig att betala lite mer i skatt om det finns en tydlig koppling till satsningar på fler i arbete, äldreomsorgen och skolan. Och det finns det med vår politik. Vi är det enda parti som vill förbjuda vinstdrivande bolag i välfärden och som har full sysselsättning som övergripande ekonomiskt mål. Det går att välja en väg där vi finansierar och bygger vår framtid tillsammans och där vi gemensamt tar ansvar för varandras trygget och frihet och tar vara på vars och ens resurser och förmåga. Det behövs en förändring. Därmed yrkar jag bifall till våra reservationer i betänkandet. I detta anförande instämde (V). 7 (M): Ledamöter och åhörare! besökte ett ganska enigt finansutskott och diskuterade hur man skulle bedöma det ekonomiska läget just . Med all respekt för både deltagarna och institutet var den stora gemensamma nämnaren för kvällen hur svårt det faktiskt är att bedöma det ekonomiska läget just . Den viktigaste skillnaden mellan budgetpropositionen och dagens debatt och finansutskottets betänkande är de som har gått och konstaterandet att det sedan propositionen presenterades är väldigt svårt att bedöma vad som händer framför allt runt om oss. Sedan propositionen presenterades har vi till exempel sett kravaller och regeringsskifte och fortsatt ökad skuldkris i . har avgått i . Vi har sett nyval i . Och vi ser nästan nya ekonomiska och politiska förslag från olika EU-håll, från huvudstäder i medlemsländer eller från kommission och andra. Men vi ser fortfarande inte hur jobben ska bli fler och konkurrenskraften ska bli bättre i de länder som just nu är i kris. Jämfört med många europeiska länder och många länder i världen runt om oss har sedan propositionen presenterades utvecklats ungefär som planerat, ungefär som vi trodde, det vill säga ganska väl med tanke på de internationella omständigheterna. Vi har låg men ändå positiv utveckling i ekonomin. Vi har sjunkande statsskuld, och vi har fler som jobbar. När den akuta situationen i har beskrivits har bland annat ränteläget diskuterats. Och i förra veckans penningpolitiska utfrågning påpekade riksbankschefen att de krisräntor man nu diskuterar är ungefär sådana räntenivåer som vi hade i . Man kan det vet ju vi ta sig ur sådana situationer. Det gjorde då. Detta kom vi ur tack vare flera faktorer som saknas i flera europeiska länder . Vi hade brett stöd i , över blockgränserna, för att vidta viktiga relevanta åtgärder. Vi hade brett stöd utanför , bland väljare, allmänhet och svenska folket, för att läget var allvarligt och någonting måste göras. Det tredje och allra viktigaste var att vi drog lärdomar av en allvarlig kris. De lärdomarna lade grunden till bland annat det finanspolitiska ramverk som vi tillämpar här inne, till exempel just . I denna kammare fattar vi förhoppningsvis det så kallade rambeslutet, som reglerar, låser och lägger tak på statens utgifter. När utskotten och kammaren ska behandla de olika respektive utgiftsområdena är det inom de ramar vi beslutar om här . Det innebär att det nu är som tar över nyckeln till de välskötta statsfinanser som har tjänat starkt. är det vi som ska tillämpa det här och fortsätta att lägga den grund som gör att står nästan unikt starkt jämfört med många av våra konkurrentländer. Sedan ramverket infördes har det hållit. Det har också respekterats. Tar man del av forskning om hur parlament i olika länder behandlar budgetar ser man nämligen att det inte bara är reglerna för hur behandlingen ska gå till som spelar en avgörande roll. Det är också hur man följer dem. Regler finns det ju fler som har, till exempel. Den amerikanska kongressen har en budgetbehandling som är mycket strikt reglerad på papperet men som i praktiken är nästan världsomspännande förknippad med så kallad pork-barreling jag antar att man på vanlig svenska kan översätta det till fläska på i den amerikanska ekonomin, vars utgiftskvot nu närmar sig europeiska och svenska gamla nivåer och där det inte ser ut som att man hittar någon bra politisk lösning i fråga om skuldkrisen. är ett annat exempel. är känt i forskningen för sitt mycket strama parlamentariska budgetramverk men också känt i medierna, inte bara , för bristande kontroll och för akut ekonomisk och därmed också politisk kris i verkligheten, till synes oavsett vem som för tillfället styr. Det är inte bara reglerna som spelar roll utan också hur de tillämpas. har det är det som gör unikt ett stramt ramverk som följs ordentligt. Det är det som har lagt grunden för de statsfinanser vi kan vara stolta över. Exemplen och visar att det inte bara är att skriva ramverk som spelar roll utan också att tillämpa dem. Det här kan vi vara stolta över. Jag tycker att det hedrar framför allt Socialdemokraterna och att de även i dagens debatt bekräftar ramverkets vikt, som de brukar. På bord lades en budgetproposition för ordning och reda, fler jobb och starkare konkurrenskraft där utgifter och inkomster hänger ihop, så som de ska enligt ramverket. Det lägger grunden för att även framöver ska kunna klara sig undan de akuta kriser som drabbat många andra länder. Men känns det som att var väldigt länge sedan, med tanke på allt som har hänt . Utskottet får konstatera att den osäkerhet som läget runt omkring oss innebär och som regeringen pekade på inte har minskat. Men huvudinriktningen i budgetpropositionen håller naturligtvis , vilket också framgår i utskottets huvudförslag. Vi möter inbromsningen i konjunkturen, för den kommer. Vi fortsätter att bygga starkt på , och vi satsar på att jobben ska fortsätta att bli fler. Mot detta står flera motioner och reservationer i betänkandet . De har inte särskilt mycket gemensamt. Möjligen är det två saker. De visar att just nu saknar ett fungerande och sammanhållet alternativ till regeringens politik, och de visar att den enda gemensamma nämnaren mellan de olika motionerna och reservationerna är att man vill höja utgifterna och skatterna för vanligt folk som jobbar. Det är inte den politik som behöver . är det ungefär 200 000 fler som jobbar än det var när vi vann valet . Det är fortfarande för många som inte jobbar, särskilt bland till exempel ungdomar. Mot den bakgrunden är det anmärkningsvärt att Socialdemokraterna riktar in sig mot just ungdomsjobben i sin budgetmotion, för det blir effekten. Det blir effekten när man både fördubblar skatten för anställda ungdomar genom arbetsgivaravgiftsförändringen och säger nej till en skattelättnad i en bransch där var tredje anställd är ung. Det är de som har det svårast på arbetsmarknaden som behöver fler jobb bäst, och det är just dessa som får det tuffare med er politik. Åter till det goda klimat vi ändå har i utskottet. Jag skulle vilja avsluta min del i denna övning med några ord om finansiell stabilitet. Här har vi inte särskilt mycket inrikespolitisk konflikt, men det är här vi hittar de största potentiella riskerna för slag mot den svenska ekonomin. För att få lite historiskt perspektiv kan man titta på en sammanställning som gjorts vid i om reala förändringar av svensk bnp . Här kan man se att det är vid ganska få tillfällen som den reala förändringen har varit negativ. Under 53 av de 60 åren ökade bnp realt. hade alltså tillväxt och fick det bättre. Under sju av åren minskade den reala bnp:n. Två av dessa år berodde det på externa oljeprischocker, 1977 och 1981. De övriga fem åren krympte bnp på grund av akuta finanskriser, olika typer av kriser i det finansiella systemet. Det var och ganska , 2008 och 2009. Denna risk finns i allra högsta grad . har, som jag har nämnt, en förhållandevis stor banksektor i förhållande till bnp, och banksektorn har hög andel finansiering på utländska marknader. Det innebär att vi är förhållandevis sårbara för större kriser i det finansiella systemet runt om oss. Därför är det viktigt att vi fortsätter slå vakt om den finansiella stabiliteten. Vi har, om metaforer tillåts, en välskött båt på ett hav där det både stormar och kommer stora vågor. Det kan dock komma oväntade oväder. Det kan till och med komma händelser som river upp hål i skrovet, och då gäller det att vara väl rustade för det som kan inträffa. Mot denna bakgrund vill jag särskilt nämna de ökade resurser till som regeringen föreslår och även regeringens arbete för hårdare kapitalkrav på banker med mera som har brett stöd i . Dessa frågor kommer vi att fortsätta följa noga i utskottet, bland annat i form av fortsatta utfrågningar, kontakter med berörda myndigheter och mycket mer .