prot · GY0983 · 2011-04-06 00:00:00 — Vårdgallerior, som i talade om efter valet , är inte längre en teoretisk diskussion utan en realitet på i . Frågan är: Ska den här utvecklingen fortsätta, och vad är nästa steg? Privata sjukvårdsförsäkringar och debatten om desamma är till viss del ett misslyckande för den hälso- och sjukvård som vi alla garanteras och tillsammans betalar över skattsedeln. Men det handlar om att se till att den gemensamt finansierade sjukvården har goda förutsättningar att drivas långsiktigt, med god kvalitet, med ett ökat inflytande från brukare och personal och med rätt styrning. Då räcker inte tillfälliga tillskott som möjliggör kortsiktiga projekt och satsningar, utan det krävs långsiktiga och helst permanenta resurstillskott till landstingen och till sjukvården. Då måste skattesänkningar för dem som redan har jobb och god inkomst ställas mot bland annat de behov som sjukvården står inför. I den situation som vi befinner oss i finns det en del brister som man måste hantera skyndsamt. Socialdemokraterna stöder därför den motion där man menar att ansvarsfrågorna måste klargöras när en privat klinik utför ett ingrepp och den offentliga sjukvården får ta ansvar för att behandla komplikationerna. Den geografiska ojämlikheten är ganska lätt att mäta och konstatera i öppna jämförelser mellan landsting och mellan sjukhus och vårdenheter. Men den socioekonomiska jämlikheten är svårare, liksom den könsmässiga. Här är utmaningarna stora och viktiga, och det finns olika sätt att möta dem. Att systematiskt ändra rutiner och behandlingsmetoder är givetvis en del, liksom könsuppdelad statistik om det inte finns särskilda skäl mot detta, liksom ett eget uppföljningsområde i de nationella jämförelserna, vilket det också finns reservationer om. Den demografiska utmaningen och det faktum att allt fler kommer att drabbas av åldersrelaterade sjukdomar gör att den geriatriska kompetensen måste stärkas i alla led. Vi anser att det finns skäl att se över såväl geriatrikens omfattning som det kvalitativa innehållet i svensk läkarutbildning, och den geriatriska specialistutbildningen måste förstärkas både kvalitativt och kvantitativt. Låt oss hoppas att vi kommer att kunna ta steg på detta område ! Barn är det mest fantastiska som finns. Barn berikar och är på något sätt livets mening. All den glädje och ibland sorg som graviditet, förlossning och livslångt föräldraskap innebär är svårt eller nästan omöjligt att beskriva. Så känner jag. Men så känner inte alla. Vi väljer olika sätt att leva våra liv. Vi väljer att bo och verka på olika ställen i och världen, med barn, utan barn, som singlar, med sambo, med särbo, med man eller maka. Våra liv ser helt enkelt olika ut därför att vi är människor och unika individer. Men ibland väljer man inte. är längtan efter barn obesvarad, och barnlösheten är ofrivillig. År ut och år in är graviditetstesten negativa. Ofrivillig barnlöshet är inget att vifta bort, och det gör inte heller den svenska hälso- och sjukvården. Det finns flera alternativa behandlingsmetoder, men villkoren ser så olika ut i de olika landstingen att den faktiska möjligheten att få ett eller två barn kan avgöras av var man bor och om man till slut har råd att vända sig till en privat klinik för att göra ytterligare försök. Det är stora skillnader och orättvisa villkor när det gäller väntetider för utredning och behandling, för antal IVF-behandlingar och åldersgränser. Vi socialdemokrater menar att det bör finnas nationella riktlinjer inom vården när det gäller ofrivillig barnlöshet. Ofrivillig barnlöshet drabbar inte bara människor som lever i parförhållanden. Det kan lika gärna gälla en för tillfället ensamstående kvinna. Det är ju i livet som det är mest aktuellt. Vi anser inte att det är rimligt att som diskriminera en hel grupp barnlängtande kvinnor på grund av deras civilstånd och tvinga dem att söka sig till länder där lagstiftningen kommit ett steg längre, som exempelvis , , , och . Vi menar att även ensamstående kvinnor som vill skaffa barn borde ges rätt till assisterad befruktning. Avslutningsvis vill jag ta upp frågan om organdonation. Forskning och kunskap hos svenska läkare när det gäller organtransplantation är i världsklass, men svenska folket är bland de sämsta på att donera organ. Det har fått till följd att det råder brist på organ i . Ni vet kanske att det i inte fanns någon donator och att toppnoteringen var tre stycken 2005. Transplantationscentrum på Sahlgrenska i är största transplantationsenhet och den enda enhet i som transplanterar alla organ. transplanterades organ från 46 . Det innebär att över 100 personer fick en ny njure, 80 personer fick en ny lever, 28 personer fick ett nytt hjärta, 31 personer fick nya lungor och 2 personer fick en ny tarm. Det innebär också att 2009 blev det år då fler personer än någonsin fick nya organ här, men är köerna långa. Jag hade tills alldeles ett gammalt donationskort i min plånbok och trodde att det var mitt bevis på att jag är organdonator. Så insåg jag att det var för gammalt och inte alls uppkopplat mot donationsregistret. när jag satt på mitt arbetsrum och förberedde den här debatten gick jag in på hemsida och anmälde mig till donationsregistret. Jag hoppas att ni har gjort det och annars gör det. fanns det 1 508 903 personer registrerade. Av dem var ja-anmälningar. Inte ens alla som är anmälda till registret är alltså anmälda som . Många fler visar sig i undersökningar vara positiva till organdonation. Därför har många riksdagsledamöter från flera partier motionerat om att regeringen bör göra en översyn av nuvarande regelverk. Det kanske vore enklare om berörd person i stället markerade sin ovilja mot att donera organ. Det är en uppfattning som vi socialdemokrater ställer oss bakom och som vi fortfarande har hopp om att en riksdagsmajoritet ska ställa sig bakom. 90 (MP): Jag ska först säga något om transsexuellas rätt att leva i rätt kön. Det finns en lag som säger vem som får operera sina könsorgan och ändra namn och personnummer. Man ska ha fått diagnosen transsexualism, vara ogift och svensk medborgare. Man ska också vara , men man kan få börja med delar av behandlingen tidigare, som att ta hormoner eller operera bort bröst. Ett annat krav är att man går med på att sterilisera sig, det vill säga operera sig så att man inte kan få barn genom egna spermier eller ägg. Det finns transpersoner som lever i en heterosexuell parrelation. Som ni förstår kan de inte komma i fråga för operation då de inte är singlar och dessutom troligen inte vill sterilisera sig. För de flesta transsexuella blir det inre trycket av att leva i fel kön och obehaget av att ha fel kropp så starkt att de förr eller senare drivs till att söka hjälp. En inte helt ovanlig följd av att vård och stöd uteblir är döden genom självmord. För länge, länge sedan utfördes i tvångssterilisering av många kvinnor som fanns på olika institutioner. Deras val var att bo kvar på institution eller låta sterilisera sig. Transpersoner ställs också inför ett omöjligt val om de vill genomgå någon form av könskorrigering, nämligen tvångssterilisering eller att fortsätta att leva i fel kön. Det var inte värdigt och det är inte värdigt 2011. Det är synnerligen otidsenligt, och det är inte humant. har föreslagit att kraven på att vara ogift, steril och svensk medborgare bör tas bort och uttrycker att detta dramatiskt skulle förbättra livet för transpersoner i . Därför borde det skyndsamt bli verklighet. har precis samma åsikt: Ta bort kraven och låt människor göra sina egna val. Så till en annan fråga. Familjer består inte alltid av mamma, pappa, barn. Man kan vilja bli förälder även om man inte ingår i en traditionell familj. Lesbiska par har rätt till donationsinsemination, men den rätten gäller inte för ensamstående kvinnor. Det vill ändra på. förvägras alla de kvinnor som lever ensamma möjligheten och rätten att bli förälder. De får söka sig utomlands till länder som kommit ett steg längre, till exempel våra grannländer och samt , och . Barn som tillkommit genom assisterad befruktning av en ensamstående kvinna kommer inte att få sämre uppväxt än barn som adopteras av en ensamstående kvinna eller man eller som bor med endast en av sina föräldrar. Detta är ett ärende som har dragits i långbänk /07 då man skrev motioner om detta, och utskottet skrev i sitt betänkande att man förutsatte att regeringen noga skulle följa frågan och återkomma till om regeringen tyckte att det var motiverat. Tydligen tyckte inte regeringen det. Frågan fortsatte, och 2008/09 framhölls i betänkandet att regeringen borde se över frågan utifrån ett barnperspektiv och att utskottet utgick från att regeringen skulle återkomma till om det behövdes. Det behövdes tydligen inte. Regeringen har alltså inte återkommit i frågan, och därför återkommer vi med en motion om detta. Jag hoppas på rafflande debatt, skriver , förbundsordförande i . Det syftar på är dagens debatt. I gårdagens artikel i tidskriften skriver om debatter under valrörelsen om bland annat könstillhörighet och ensamstående kvinnors rätt till assisterad befruktning. Hon skriver att frågorna är genomdiskuterade och att det till och med finns en mycket sannolik majoritet bland ledamöter för att genomföra förändringar. Vidare skriver hon: Ändå kommer morgondagens debatt med allra största sannolikhet att sluta i en seger för utskottets förslag till beslut: avslag på samtliga motioner som handlar om förändringar av dessa lagar. Situationen är minst sagt otillfredsställande. Jag kan bara hålla med. Jag stöder alla reservationer, men för tids vinnande lyfter jag fram reservationerna 20 och 25. 91 (SD): Frågan om manlig könsstympning är högst kontroversiell. När det gäller kvinnor är vi alla, som väl är, överens om det oacceptabla med könsstympning. Manlig könsstympning är visserligen ofta ett mindre ingrepp än det kvinnliga, men för den skull inte en mindre kränkning av den personliga integriteten. Som sverigedemokrat värnar jag om barns och alla människors rätt till integritet. accepteras inga andra könsstympningar, så varför ska könsstympning av pojkars organ vara accepterad? Enligt rekommendationer från ska alla landsting tillhandahålla könsstympning av pojkar som en service för de föräldrar som så önskar. rekommendationer kom till efter att flera barn drabbats av infektioner efter olagligt utförda könsstympningar, så kallad köksbordskirurgi, av små gossar efter att föräldrar anlitat obehöriga till att utföra ingreppen. Problemen har blivit alltmer påtagliga genom den alltmer ökande muslimska befolkningen i och de svenska myndigheternas slapphänthet inför att ställa krav på utlänningar som kommer till att anpassa sig till det svenska samhället och de synsätt som råder här om barnens rättigheter. Genom att bistå med könsstympning som inte är av medicinska skäl bryter man mot såväl FN:s mänskliga rättigheter som och Nobabs kriterier för barnsjukvård. har skrivit under dessa dokument. Det fastslås att barn ska informeras och ha ett reellt medinflytande över den vård som ges och att barnens integritet ska respekteras. anser, enligt en artikel i , att icke-medicinsk omskärelse av små pojkar är svår att förena med respekten för barnens rätt till integritet och självbestämmande. Man menar också att omskärelse strider mot . Ordföranden i Svensk barnkirurgisk förening, överläkare , vill förbjuda omskärelse helt och hänvisar till just . Han säger i : Ingreppet utförs utan barnets medgivande och kan i vissa lägen jämställas både med övergrepp och kvinnlig könsstympning. Lagtexten borde skärpas åt andra hållet. Svensk barnkirurgisk förening har också gjort en enkät som visar att två av tre barnkirurger vägrar att utföra omskärelser. Av detta skäl har landsting och regioner runt om i landet beslutat att upphandla tjänsten på den privata marknaden, där det är lättare att få läkare att frångå sina principer i utbyte mot pengar. Det enda rimliga för att tillåta kulturell och religiös könsstympning torde i stället vara att det sker på vuxna män, som kan fatta egna beslut, till fullt självkostnadspris. Rätten till omskärelse kan bara vara individens egen rätt. Föräldrars önskemål måste stå tillbaka. Kollektiv stympning är inte heller etiskt försvarbart. Mycket tyder på att rädsla för att stöta sig med olika befolkningsgrupper, särskilt den muslimska, ligger bakom beslutet att ge könsstympning av gossebarn en legitim status i snarare än omsorg om barnens bästa. Det är viktigt att påpeka att mänskliga rättigheter ska vara universella och inte ta hänsyn till kultur, religion eller tradition. Jag vill yrka bifall till reservation 26. 92 (V): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 3 som handlar om sjukvård utifrån människors behov och inte efter privata vinstintressen, reservation 20 om ensamstående kvinnors rätt till insemination, reservation 22 om organdonation och reservation 25 om fastställande av könstillhörighet i vissa fall. har ett yttrande i den fråga som från lyfte fram. Vi var med och såg till att det var sjukvården som utförde omskärelse av pojkar, därför att vi tyckte att det var farligt för barnen när det gjordes av andra. Vi anser att det ska vara en åldersgräns och att man själv som vuxen ska ta ställning till om man ska bli omskuren. Jag kan inte låta bli att säga att mänskliga rättigheter och gäller hälso- och sjukvård för alla som lever i . Vi har en grupp människor som inte har rätt till det i . Det är gömda flyktingar som inte har fått asyl men som inte vågar och kan ta sig till sitt hemland igen, och det är papperslösa människor. Det här är ingen migrationsfråga. Det är en mänsklig rättighetsfråga och en hälso- och sjukvårdsfråga. Gravida kvinnor i ska naturligtvis ha rätt till mödravård och kunna föda sina barn på sjukhus under säkra förhållanden, och då inte få en räkning som de aldrig någonsin kommer att ha möjlighet att betala, för man är fattig som papperslös eller gömd. Alla barn och människor över huvud taget i ska självklart ha rätt till sjukvård och inte bara akutinsatser, för det är omänskligt och dyrt. Jag har själv varit på Rosengrenska i och på Läkarna i världens klinik. Man blir mycket arg och ledsen när man ser vilken situation många människor i lever i men glad över att så många människor engagerar sig på ideell basis i samarbete med Röda Korset. Där finns läkare, sjuksköterskor, undersköterskor, arbetsterapeuter, psykoterapeuter, optiker, studerande på de här områdena, tandläkare, och alla gör de ideella insatser för att tillgodose människors rätt till hälso- och sjukvård. Jag kan ta ett exempel på hur fel det blir när man inte får tillgång till hälso- och sjukvård. Till Rosengrenska i kom en man med tuberkulos. Han hade haft det ett bra tag men hade inte vågat gå till en vårdcentral. De fick snabbt som attan se till att han kom till sjukvården. Han blev inlagd på infektionskliniken på och har fått vara där . Det hade naturligtvis varit mycket bättre om han inte hade varit rädd för att vända sig till sjukvården, om han hade haft rätt till sjukvård och om hans sjukdom hade upptäckts i ett mycket tidigare stadium. Hälso- och sjukvårdspersonalen och deras organisationer säger unisont att de inte vill ställas inför situationen att de inte kan ha sin etik som yrkesgrupp utan ska fråga: Vem är du? Varifrån kommer du? Har du de sista fyra siffrorna i ditt personnummer? Jag tycker inte att vi i , som vill ha en hög svansföring när det gäller välfärd och mänskliga rättigheter, ska ligga i bottenligan i när det gäller människors rätt till hälso- och sjukvård. Jag vet att det är en utredning på gång och att det har varit diskussioner mellan regeringen och . Det är jag glad för, för det har tagit att komma hit. Jag hoppas också att vi nu löser frågan en gång för alla och att det inte blir så att man bara går en bit på vägen. Men det kanske ni som finns i regeringspartierna kan svara på. Allt fler kvinnor upptäcker att man inte behöver avstå från ett liv med barn bara för att man inte har någon partner. Ensamstående kvinnor har sedan ett tag tillbaka rätten och möjligheten att adoptera. Samma rättighet finns inte för ensamstående kvinnor som själva vill bära och föda sitt barn. De har inte rätt till insemination. Det tycker jag är ett väldigt konstigt sätt att se på kvinnors möjligheter att få barn. Det finns ingen anledning att tro att det barn som föds efter en assisterad befruktning av en ensamstående kvinna skulle växa upp under sämre förhållanden än det barn som är adopterat av en ensamstående kvinna eller man och inte heller att det barnet har det sämre än barn som av andra skäl har ensamstående föräldrar. Den här frågan har dragits i långbänk. De borgerliga partierna i socialutskottet har sagt att man följer frågan, att man ska återkomma när man finner det motiverat, men man finner det tydligen aldrig motiverat. Jag skulle gärna vilja ställa frågan till alla er från regeringspartierna: Kommer ensamstående kvinnor att få rätt till assisterad befruktning? Kommer man att slippa åka till om man som ensamstående kvinna vill bära och föda fram sitt barn? viktigaste fråga i valrörelsen, fru talman, var världens bästa välfärd utan privata vinstintressen. Just nu arbetar hela vårt parti med den frågan när det gäller hälso- och sjukvården. Grundläggande för oss är att hälso- och sjukvårdens resurser ska fördelas så att mest vård ges till dem som har de största behoven. Så står det också i hälso- och sjukvårdslagen. Man kan tycka att det är en självklar princip i , men vi ser att den principen flyttas allt längre bort. I stället för att behoven styr är det i högre grad vinstmöjligheterna som bestämmer vem som ges och får vård. Frågan kan nu ställas allt oftare: Vilka patienter är lönsammast att behandla? Och redogjorde väldigt tydligt för vad det innebär att öppna för privata sjukförsäkringar och gräddfiler i hälso- och sjukvården. Den borgerliga regeringen har avskaffat regleringar av vinst i sjukvården och säger att man vill ha mångfald. Men det har länge varit möjligt för ideella organisationer att driva sjukhus utan vinstintressen. Jag besökte här i som har funnits . Det är ett alldeles förträffligt sjukhus med många bra verksamheter. Men det som regeringen öppnat för är att bedriva sjukvård utifrån rent och skärt vinstintresse och att multinationella vårdbolag får möjlighet att driva sjukvård. Deras affärsidé utgår från att de ska gå med vinst. Deras affärsidé är icke att i första hand åstadkomma en bra vård för patienterna. Men sjukvård är inte vilken näring som helst på en fri marknad. När jag är sjuk och är orolig för vad jag har och jag går till läkaren för att diskutera vad det kan vara för fel på mig och läkaren ska undersöka och komma fram till vilken behandling jag ska ha och vad som sedan ska hända är det inte samma sak som att välja mellan olika schampon eller tvålar. Vi är väldigt beroende av personalen inom hälso- och sjukvården och av vad läkare och andra säger att vi behöver. Genom att släppa in vinsten som drivkraft i vården blir det svårare att styra vården till dem med de största behoven. I stället satsar vårdgivare på att styra vården till personer som är mest lönsamma, på att ge dessa vård på det mest lönsamma sättet. Det fungerar dåligt att ge vård efter marknadsmekanismer. Alltför ofta blir resultatet att de som har minst behov av vård får mest vård därför att vi har en ojämlik vård på grund av att rika och välutbildade grupper som är friskare efterfrågar vård mer än lågutbildade människor som är låginkomsttagare. De ställer större krav på vilken behandling de ska ha och, kan man kanske tro, känner sig mer på jämlik nivå i förhållande till läkaren. Att vi har vinstintressen i vården gäller inte bara de privata utförarna, utan man sätter de offentliga utförarna i delvis samma situation. Man befinner sig på en konkurrensutsatt marknad. För att få budgeten att gå ihop kan offentligt drivna vårdcentraler också tvingas prioritera på samma sätt. Man måste försöka prioritera lätta och snabba besök för att få budgeten att gå ihop. Det är svårt att konstruera ersättningssystem som gör det lönsamt att behandla dem med de största vårdbehoven ofta multisjuka, äldre som har många olika sjukdomar och människor som har kroniska sjukdomar. Sådana ambitioner finns långt ifrån alltid i ersättningssystemet. I till exempel har man inte med de socioekonomiska variablerna. Man ger inte mer resurser till områden med ohälsa och en befolkning som har större behov av vård. När en vårdcentral får en stor del av sin ersättning beräknad på antalet läkarbesök finns det naturligtvis ett incitament för att försöka få så många läkarbesök som möjligt. Patienter som kräver , som har de största behoven, är det inte lika lönsamt att satsa på. I stället försöker man hitta de lättbehandlade patienterna och hinna med så många som möjligt. Här finns också ett incitament för att inte jobba tvärprofessionellt. Får man mest betalt för läkare är det inte lika intressant att ha kuratorer och psykologer om man nu inte har avtal som tvingar en till det. Vårdcentraler väljer ofta att etablera sig i socioekonomiskt starka områden där vårdbehoven är minst. utanför har fortfarande kvar sina sex vårdcentraler. Men familjecentralerna passade inte in i vårdvalet, även om alla var mycket nöjda med dem och tyckte att det fungerade bra att på familjecentraler ha ett samarbete mellan sjukvård och kommun. På , där det bor ungefär lika många människor som i , har antalet vårdcentraler ökat från sex till elva. Jag har hört att två till är på gång. Systemet skapar alltså en direkt drivkraft att behandla nästan friska personer i stället för att behandla svårt sjuka. Personal ute på mottagningar har berättat att personer med enkla besvär som ringer för rådgivning kan uppmanas att komma till vårdcentralen fastän de inte behöver det, för då får man läkarbesöksersättningen. Med en sådan ersättningsmodell fördelas vården på ett felaktigt sätt, och varje enskild vårdinsats riskerar att få sämre kvalitet. I ett folkhälsoperspektiv och i det perspektiv som står för är ett förebyggande arbete väldigt viktigt ett folkhälsoarbete. Det är viktigt att redan från början satsa på hälsan. Men det här går stick i stäv med en vård som styrs av vårdintressen. Inom vård som drivs för att ge vinst kommer man att sträva efter att öka efterfrågan. Företag på en långt gången vårdmarknad beter sig inte annorlunda än företag inom andra näringsgrenar. Pengar som kunde ha gått till vård går i stället till marknadsföring. Marknadsmekanismerna innebär även att företagen ökar efterfrågan och vinsten genom att få människor att se på allt fler fenomen som sjukdomar i behov av behandling. Precis som schamporeklamen lovar ständigt bättre hårvårdsteknologier kan vi vänta oss att företagen på en utvecklad vårdmarknad har ett intresse av att erbjuda nya läkemedel och nya behandlingar, även om dessa inte gör oss nämnbart friskare sett till vad det kostar. Ett vinstdrivet vårdsystem måste naturligtvis ge ägarna utdelning. Riskkapitalister har insett att det finns stora pengar att tjäna på allas vårt behov av vård. Det är dessutom fråga om en stabil marknad, skattefinansierad. När det är lågkonjunktur är det inte som för bilbranschen, för även då behöver människor sjukvård. Avkastningstalen för företag inom vård och omsorg är betydligt högre än för näringslivet som helhet. har tagit fram att avkastningen på eget kapital uppgår till när det gäller hälso- och sjukvården att jämföra med näringslivet som helhet . Av de sex största vård- och omsorgsbolagen som är verksamma i är det numera bara ett enda som inte ägs av riskkapitalbolag. Vinsterna har skjutit i höjden. Den privata vården genererade i vinst. Det motsvarar ungefär kostnaden för 8 000 nya undersköterskor. För är målet en jämställd och jämlik hälso- och sjukvård fördelad efter behov.