prot · GY0983 · 2011-04-06 00:00:00 — En läkemedelsstrategi kommer att presenteras. En nationell patientöversikt håller på att införas där patientens sammanhållna läkemedelsinformation, , är en viktig del. Den kommer att göra att varje läkare vid patientmötet har tillgång till patientens samlade läkemedelshistorik oavsett var och av vem läkemedlet har ordinerats. En rad initiativ har också tagits inom EU-området som syftar just till en bättre läkemedelsanvändning. I betänkandet finns fyra reservationer. Den första lyfter fram problematiken med att saknar ett centralt läkemedelsregister. Självfallet är detta ett allvarligt problem, och det är just därför alliansregeringen har sett till att ett sådant införs . Den andra reservationen är en variant på den första, men där hänvisas till att apoteksomregleringen leder till större problem med att patienter kan få ut stora mängder läkemedel än om vi hade haft kvar monopolet. Jag vill hävda att det i har varit ett problem att vissa patienter genom att besöka olika läkare och olika apotek har kunnat få ut stora mängder av beroendeframkallande läkemedel. Det har varken blivit bättre eller sämre som ett resultat av att monopolet avskaffades. Däremot kommer problemet närmare sin lösning när den nationella patientöversikten är på plats. Den tredje reservationen berör ett område som ligger mig mycket varmt om hjärtat, nämligen bristen på barnstudier för läkemedel. har på ett föredömligt sätt redovisat problematiken med detta. För reservanten, , finns en enkel lösning, nämligen att man bara skulle låta trycka upp en barn-Fass. Så enkelt är det tyvärr inte. Ett viktigt steg mot att lösa problemet var när EU beslutade om barnförordningen som trädde i kraft . Den syftar till att förbättra hälsan hos barn genom förbättrad reglering av de läkemedel som används vid behandling av barn. Alla företag som har tillstånd att marknadsföra läkemedel fick tiden fram till på sig att rapportera in de läkemedel där det finns studier på användning för barn. De får sedan vissa förmåner i systemet. Tyvärr är det endast en liten del av de läkemedel som används för barn som är specifikt studerade på barn. Kännedomen om långtidskonsekvenser av läkemedel hos växande barn är därför mycket begränsad. är för övrigt inget som produceras av vare sig stat eller landsting utan en produkt som tas fram helt och hållet av läkemedelsindustrin via LIF. Den sista reservationen berör frågan om läkemedel och miljö. Det är en fråga som är mycket viktig och som fått en förnyad aktualitet med tanke på de skrämmande rapporter som har kommit från . Här är ett omfattande arbete på gång. Även här handlar det inte minst om att få överenskommelser inom EU. Om kan agera samlat och ställa krav på miljöhantering i förhållande till läkemedelsproduktion kommer det att ge resultat. Ett ensamt agerande från har inte den kraften gentemot den globala läkemedelsindustrin. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga motioner. 143 (KD): Jag vill inledningsvis instämma i de anföranden som mina kolleger inom Alliansen har hållit. Jag vill framför allt kommentera och understryka de kommentarer som har givits till olika delar av de reservationer som oppositionen har redovisat. Det gäller inte minst kommentarerna till det som rör barn och äldre som och här belyste. Vi kan se att vi med detta betänkande redovisar hur vi tar steg för steg framåt och verkligen belyser frågorna. Jag ser mycket positivt på de insatser som har gjorts i syfte att förtydliga och förstärka patientens ställning inom hälso- och sjukvården. Den lagändring som byggde på regeringens proposition om ökad kvalitet vid läkemedelsförskrivning och som genomfördes var ett led i detta arbete. I det betänkande vi nu har att ta ställning till här i framhåller socialutskottet att läkemedel är en viktig del av hälso- och sjukvården som tillför direkt patientnytta och som effektiviserar vården. Jag delar utskottets bedömning att det finns ett behov av att samordna, koordinera och prioritera det nationella arbetet inom läkemedelsområdet för att uppnå en mer effektiv förskrivning och en förbättrad användning av läkemedel. Jag är glad över att arbetet med den nationella läkemedelsstrategin nu har kommit så långt att vi kan se fram mot att det är klart under senare delen av innevarande år. Genom strategin kommer de statliga och landstingskommunala insatserna att bättre kunna samordnas och utvecklas så att man uppnår konkreta förbättringar vad gäller läkemedelsanvändningen. Detta är av stor betydelse för alla patientgrupper inom sjukvården. Men arbetet med den nationella läkemedelsstrategin har särskild betydelse för de äldre och de äldre multisjuka, som vi måste ta ett särskilt ansvar för. Jag gläds åt att vi nu kan sätta fokus på detta, och jag ser fram emot den nationella läkemedelsstrategin när den redovisas . Jag yrkar med dessa reflexioner bifall till socialutskottets förslag i betänkandet som jag yrkar avslag på de föreliggande reservationerna. De är ju också i princip på väg att genomföras, vilket påpekade. 144 FINN (M): I motionsbetänkande SoU15 om läkemedelsfrågor tas många olika, men vart och ett för sig viktiga, problem med läkemedel upp. Detta visar bland annat på den stora spännvidd av samhällsfrågor som rör läkemedel och som vi politiskt måste överväga att reglera när så är nödvändigt. Låt mig först med stor tillfredsställelse, herr talman, konstatera att utskottet noterar bristen på beslut om ställföreträdarskap för beslutsoförmögna personer till kliniska läkemedelsprövningar och annan behandlingsforskning på akut medvetslösa patienter i vårt land, som utgör ett internationellt undantag. Utskottet noterar också att denna brist medför den olyckliga följden att dessa patienter och den svenska medicinska forskningen i praktiken undandras möjligheter till att utveckla förbättrade behandlingsrutiner inom detta viktiga område. Utskottet förutsätter därför att frågan nu får en snabb lösning inom , vilket är mycket bra. Som har nämnts spänner läkemedelsfrågorna över många olika samhällsproblem. En rad sådana och förslag till lösningar beskrivs i några av de tyvärr avslagna motionerna i betänkandet. Låt mig peka på ett sådant viktigt exempel. I motion So564 sätts fokus på det ingalunda förminskade problemet med förfalskade läkemedel. Utskottet konstaterar här att insatser görs från för att bland annat upplysa befolkningen om de stora farorna förknippade med att handla läkemedel på nätet. Trots dessa insatser är denna handel fortfarande omfattande alltför omfattande. Sannolikheten är stor att man drabbas av att ungefär varannan produkt som levereras inte är det läkemedel man förväntas få. Detta utgör därmed ett bestående hot mot patientsäkerheten om inte ytterligare åtgärder vidtas på området. Kanske mer alarmerande är dock att internationell övervakning av var tillverkning och tillhandahållande av förfalskade läkemedel sker inom EU nu verkar peka ut som ett inte så obetydligt land som utgångspunkt för detta. Det är en fara både för vårt eget land och för övriga medlemsstater som kan bli potentiella marknader för sådana hälsovådliga produkter. Här rör det sig vanligen om organiserad brottslighet som förefaller trivas med denna verksamhet mot bakgrund av det mycket låga straffvärdet kombinerat med den obetydliga risken att bli upptäckt som hanteringen av falska läkemedel innebär i . Problemet här är att det krävs ett initiativ från för att öka den polisiära och domstolsrelaterade aktiviteten mot förfalskade läkemedel. Men kommer knappast att agera i frågan om är nöjt med den upplysningskampanj riktad till allmänheten om farorna som intag av förfalskade läkemedel innebär. Det krävs då, herr talman, att med stöd av socialutskottet motiverar en mer aktiv hållning i frågan från såväl justitiedepartement som justitieutskott. Jag noterar att några förslag i denna riktning står att finna i motion So564, som jag rekommenderar i utskottets fortsatta arbete med att bekämpa läkemedelsförfalskningar i vårt land och inom EU. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 19 § Allmänna kulturfrågor Föredrogs kulturutskottets betänkande 2010/11:KrU9 Allmänna kulturfrågor. 145 (S): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 2, 4 och 7. Jag har påbörjat en kulturpolitisk resa. Som ny kulturpolitiker har jag sedan valet ägnat mycket tid åt att sätta mig in i kulturfrågorna. Jag har läst, jag har besökt olika kulturinstitutioner och jag har haft samtal med kulturarbetare och medborgare. På min resa har jag fått många nya och viktiga insikter. Jag ser allt tydligare att kulturen är, och måste få vara, själva grunden, själva fundamentet, för hur vi bygger ett starkt samhälle tillsammans. Som socialdemokrat drivs jag av våra grundvärderingar. Jag vill ha ett samhälle som bygger på demokrati, jämlikhet och rättvisa. Jag vill ha ett samhälle som präglas av solidaritet och frihet. Som socialdemokrat vill jag också se ett demokratiskt samhälle där människor ses som medborgare och inte som kunder på en marknad. De ska ses som medborgare som har bred bildning och som ges möjlighet att delta i ett rikt kulturliv. Kulturen ska vara självständig och kritiskt tänkande, och ett demokratiserat kulturliv ska präglas av tillgänglighet och mångas delaktighet. Kulturen är inte, och får inte vara, någon sorts välfärdspolitiskt grädde på moset. Det får inte vara en politik som ligger vid sidan av alla andra politikområden skild från de värderingar och bedömningar som görs inom alla dessa andra områden. Kulturpolitiken är ofrånkomligen en ideologisk arena. Det är den av samma skäl som exempelvis arbetsmarknadspolitiken eller socialpolitiken är en ideologisk arena. Det handlar i grunden om makt och maktfördelning. Kultur har att göra med det latinska ordet cultivare som betyder odla eller förädla, och i enlighet med det skulle man kunna beskriva kulturpolitiken som det som har att göra med odling och förädling av tankar och känslor. Därmed blir kulturpolitikens inriktning en fråga om just makt. Det handlar om makten över tanken och hur den ska fördelas. Därför måste kulturen vara fri och obunden. Kommersiella krafter ska inte tillåtas styra utbudet. Inte heller ska politiker styra, men däremot måste det offentliga ge förutsättningarna för kulturlivets utveckling och garantera tillgänglighet för alla. En av grundförutsättningarna för ett rikt och levande kulturliv är att kulturskaparna har goda grundförutsättningar, möjligheter och villkor. När jag nu har varit runt och träffat olika kategorier konstutövare slås jag av att respekten för det konstnärliga arbetet i allmänhet är ganska låg i vårt samhälle, inte minst på den politiska nivån. Konstnärer mäts med andra mått än många andra yrkesgrupper. Det finns en underliggande misstro eller misstanke om att de egentligen är lata drönare som vill sko sig på samhällets bekostnad. Det är en borgerlig retorik vi känner igen även när det gäller andra grupper i samhället. Den nuvarande kulturministern använder sig av det när hon talar om att de, alltså kulturarbetarna, borde förtjäna sina pengar på eget arbete. Jag är övertygad om att det är just vad alla konstnärer och artister vill göra. Men hur ska detta vara möjligt när villkoren ständigt försämras? Villkoren har försämrats under en följd av år, framför allt genom att allt fler som varit anställda inom till exempel scenkonsten har pressats ut i en osäker frilanstillvaro. Försämringarna har skärpts under den borgerliga regeringen. A-kassans försämrade villkor har slagit hårt mot artister som tidigare kunnat lyfta a-kassa mellan olika engagemang. De olika alliansarrangemangen inom teater, dans och musik har bara delvis kunnat kompensera för detta. Vi ser också ett växande kompetensutvecklingsbehov för de visstidsanställda inom scen- och medieområdet. En allmän princip på arbetsmarknaden är att kompetensutveckling för de yrkesverksamma är arbetsgivarens ansvar, men det är inte realistiskt att förvänta sig att arbetsgivaren tar detta ansvar för tillfälligt anställda. Det är snarare så att de förväntas kunna gå direkt in i en produktion utan särskilda förberedelser. Därför anser vi att man ska kunna gå en annan väg som innebär att den offentliga kultur- och mediepolitiken kompletteras med en infrastruktur som erbjuder träning och utvecklingsmöjligheter för frilansarna. Kultur-, Arbetsmarknads- och Utbildningsdepartementen bör därför gemensamt se över möjligheten att stödja berörda arbetsgivare och fackliga organisationer genom att skapa en plattform för kompetensutveckling tillsammans med bland annat de konstnärliga högskolorna, och . Att skapa förutsättningar för kultur att blomstra är att skapa förutsättningar för ett levande demokratiskt samhälle. Det måste ges utrymme för konstnärer och för amatörer. Att uttrycka sig konstnärligt är berikande för ett kreativt samhälle. behöver mer, inte mindre, kreativitet för att lösa alla de komplicerade samhällsproblem som vi står inför. Arrangörs- och amatörföreningarna på kulturområdet är centrala aktörer inom Folkrörelsesverige och utgör viktiga inslag i den infrastruktur som krävs för att kulturen ska nå ut i hela landet och bidra till att alla ska känna sig delaktiga i kulturlivet. De ideella arrangörerna behöver allt stöd de kan få. Därför är det angeläget att få en grundlig översyn av deras stödbehov. Det bör vara en prioriterad fråga för samhället att ta vara på dessa krafter. (Applåder) I detta anförande instämde (S). 146 (MP): I det här betänkandet handlar huvuddelen av motionerna och förslagen om lokaler, strukturer och system. Något om villkoren för kulturskapare tas även upp. I det sammanhanget har ett gemensamt utskott yttrat sig om att regeringen skyndsamt ska återkomma med ett förslag på en lösning när det gäller anslag 1:5, Stöd till icke-statliga kulturlokaler, som innebär att medlen kan få användas till avsett ändamål. Vi är också överens om att det är ett viktigt steg i rätt riktning. En reservation handlar om kulturscener i hela landet. Vi i tror att ett sätt att minska tröskeln till kultur är att erbjuda möjligheter till spontana kulturyttringar. Plattformar i form av scener, arenor eller andra platser för att utöva kultur ökar möjligheterna till detta. Vi menar också att detta är viktigt för barns och ungdomars möjligheter att under mindre organiserade former kunna vara kulturellt aktiva på sin fritid. Vi vill inte att kulturen ska hindras av bristfällig infrastruktur. Därför vill vi rusta upp befintliga kulturhus, scener och liknande för att främja en likvärdig tillgänglighet till stora kulturupplevelser i hela landet. I den här reservationen föreslår vi att möjligheten för ett kulturellt stimulansbidrag utreds. Det ska användas för reparationer, ombyggnad, tillbyggnad eller nybyggnad av kommunala kulturscener. Vi tror att det kan ge arbetstillfällen inom byggbranschen och inte minst fler arbetstillfällen för professionella kulturutövare. I en annan reservation lyfter vi upp amatörkulturen. Den reservationen har . Enligt en undersökning som SCB gjorde beräknades kulturföreningarna ha 750 000 medlemmar. Det gäller exempelvis musikföreningar, dansföreningar, hemslöjdsföreningar, teatergrupper, körer och folkdanslag. Amatörkulturens samrådsgrupp kommer fram till ungefär samma siffra . Ungefär 679 000 medlemmar är organiserade i deras 18 amatörkulturförbund. Detta visar vilken stark ställning kulturutövandet har i landet. När man läser kulturvaneundersökningen ser man att där finns en massa procentsiffror på hur många som spelar instrument och hur många som gör det regelbundet, hur många som sjunger i kör, hur många som ägnar sig åt bildkonst och så vidare. Det är alltså en väldigt stor del av befolkningen som ägnar sig åt egen skapande verksamhet, men ser vi att den gruppen har minskat . Det är de siffror som vi har tittat på. Det visar sig att vi ägnar relativt sett mer tid åt att konsumera kultur och relativt sett mindre tid åt att själva skapa än vad som var fallet . Ur ett grönt perspektiv är kulturkonsumtionen och det egna skapandet två sidor av kulturen som är ömsesidigt stödjande och vitaliserande. De är båda väldigt viktiga för medborgarnas personliga utveckling och för samhället i stort tror vi. Det kan vara en motpol till den tempouppväxling som vårt samhälle genomgår. Där kan kulturen på många sätt vara befriande och läkande och hålla oss friska. Av det skälet är amatörkulturen som folkrörelse lika viktig som den professionella kulturen. Kulturen får aldrig bli enbart något som människor passivt konsumerar, utan den måste få vara en levande del av människors liv, något som både ger impulser och möjligheter till egna uttryck och till den egna utvecklingen. Amatörkulturens finansiering går främst via folkbildningen. Folkbildningens roll som forum för ideell kultur är viktig, men möjligheten till ett aktivt föreningsliv inriktat på kulturverksamheten försvåras också därigenom. Det är viktigt att, utöver folkbildningen, stötta amatörkulturens föreningsbildning. För att kunna göra det krävs en grundligare genomgång av amatörkulturen och av det stöd den kan behöva. Vi föreslår därför i reservationen att en parlamentarisk utredning tillsätts för att utreda ett samlat ansvar för amatörkulturen och dess behov. Men det är inte bara en skapande skola vi behöver. Vi behöver också en skapande fritid. Ytterligare en sak som vi tagit upp i betänkandet är jämställdheten inom kulturområdet. Det är en viktig fråga, en viktig sak, att kvinnor är underrepresenterade, särskilt på ledande positioner. Det kan sägas vara en spegel av vårt samhälle i stort och kan inte få passera revy utan aktiva åtgärder. Särskilt bör det ske genom utbildningsinsatser och uppmärksamhet i form av olika projekt. Detta uttrycker vi i ett gemensamt särskilt yttrande med och Socialdemokraterna. En fråga som också tas upp i betänkandet gäller den samiska kulturen. Vår syn på vissa delar av den samiska kulturen finns också i ett särskilt yttrande. Däri omnämns bland annat det sydsamiska kulturcentrumet Gaaltije. För dem som inte varit där kan jag rekommendera ett besök. Jag besökte det för , vilket var oerhört inspirerande. Som vi skrivit i det särskilda yttrandet förutsätter vi att man i det kommande budgetarbetet ser över anslaget till den samiska kulturen. Avslutningsvis vill jag berätta en liten samisk berättelse som handlar om renen och haren. var renen och haren kusiner och bodde båda hos människorna. Haren sade till renen: Min husmor är elak och slår mig med mjölkstävan. Men renen sade: Min husmor är snäll och slår mig aldrig. Då hoppade haren till skogs, men renen stannade kvar hos människan. Sådana berättelser är trevliga. Med det vill jag yrka bifall till reservation 4. 147 (SD): Jag vill börja med att yrka bifall till reservationerna 5 och 8. Vi ska behandla betänkande KrU9 om allmänna kulturfrågor. har valt att stödja två av de motioner som ingår i betänkandet, och jag tänkte i första hand uppehålla mig vid de ämnen som dessa motioner behandlar. Motion 307 angående översyn av det statliga stödet till de samiska kulturmedlen är den första av de motioner vi valt att bifalla. Det faktum att det statliga stödet till samisk kultur har legat på samma nivå är fullständigt oacceptabelt och innebär i praktiken, med hänsyn taget till pris- och löneökningar, att detta stöd har minskat kraftigt. engagemang i denna fråga förvånar kanske vissa av dem som gått på de grundfalska påståendena från våra politiska motståndare om att vi på något sätt skulle vara negativt inställda till den samiska kulturen och identiteten. De personer som framfört dessa felaktiga påståenden har som enda stöd för sin tes pekat på vårt motstånd mot de nuvarande skrivningarna i rennäringslagen. Detta motstånd har dock ingenting med vår syn på den samiska kulturen att göra utan grundar sig enbart i vår övertygelse att alla medborgare ska vara lika inför lagen. Att med denna utgångspunkt stödja en lag som rennäringslagen, som ger vissa grupper av medborgare långtgående privilegier framför andra, baserat på etnicitet och familjebakgrund, blir då omöjligt. Vi vill inte att medborgare av samisk börd boende i södra och ska ha mindre rättigheter än medborgare av svensk börd i dessa områden, och följaktligen vill vi därmed inte heller att medborgare av svensk, finsk eller annan börd ska ha mindre rättigheter än medborgare av samisk börd i norra . Det är naturligtvis fullt möjligt att kombinera en sådan uppfattning med en starkt positiv syn på samisk kultur och identitet. Och det är precis detta som vi sverigedemokrater gör. Genom att öka anslaget till Ájtte, Svenskt Fjäll- och Samemuseum, gjorde vi redan vid den senaste budgetbehandlingen en satsning på samisk kultur, men när vi nu till fullo fått klart för oss exakt hur illa ställt det faktiskt är, och har varit, med de samiska kulturmedlen kommer vi naturligtvis att föreslå en rejäl kompensation på detta område vid kommande budgetförhandlingar. Vi anser också att samernas och inflytande över hur dessa kulturmedel ska fördelas borde öka, och vi vill därför se en minskad statlig reglering på området. Redan i första partiprogram slog vi fast att samer, svenskar och tornedalingar utgör ursprungsbefolkning och att samtliga dessa grupper har en lika självklar rätt att bevara och stärka sin kultur och identitet inom den svenska statens ramar. Att arbeta för att bevara det samiska kulturarvet är alltså för oss lika viktigt som att bevara det svenska kulturarvet. Vi är konsekventa i vår hållning. Tyvärr kan inte samma konsekvens skönjas bland de övriga partierna i . Tvärtom uppvisar man från vänster till höger en närmast häpnadsväckande dubbelmoral och principlöshet när det gäller synen på den samiska respektive den svenska ursprungsbefolkningens kultur och identitet. som man förfasar sig över syn på vilka minimikriterier som bör uppfyllas för att någon ska kunna räknas som svensk betraktar man sametingslagens betydligt hårdare syn på vilka minimikriterier som ska uppfyllas för att någon ska kunna räknas som same som helt oproblematiska. som man säger sig stödja principen om alla medborgares likhet inför lagen accepterar man förekomsten av särrättigheter baserade på etnicitet och börd i inland. Visserligen finns det, som tidigare nämnts, mycket i övrigt att önska när det gäller det ekonomiska stödet till den samiska kulturen, men trots det skulle man från de övriga partierna aldrig drömma om att ständigt problematisera, nedvärdera och ifrågasätta den samiska kulturens existens på det sättet som man gör med den svenska. Det är fullständigt otänkbart att kulturministern under budgetdebatten skulle kunna stå i den här talarstolen och citera en text som säger att ursamiskt är blott barbari. Att säga detsamma om det svenska gick däremot alldeles utmärkt. Ministern fick till och med medhåll och applåder för detta. Jag kan bara dra två möjliga slutsatser av detta ojämlika och inkonsekventa förhållningssätt till landets ursprungsbefolkningar: Antingen har de övriga partierna inte på djupet satt sig in i frågorna och reflekterat över principerna bakom sitt ställningstagande, eller så anser de helt enkelt att det svenska folket och den svenska kulturen inte förtjänar samma rätt och samma respekt som andra. Den andra motionen som vi valt att bifalla är motion 275 som argumenterar för ett stärkande av det kristna kulturarvet. Detta är en intention som stöder till fullo. De kyrkliga kulturminnena utgör den största samlade delen av det materiella svenska kulturarvet. har varit ett kristet land . Ingen annan idé och institution har varit lika betydelsefull för formandet av den svenska kulturen som kristendomen och den . Även om det givetvis också är flera andra faktorer som påverkat den svenska kulturens karaktär är det ändå så att det i många fall är lika svårt att separera det kristna från det svenska som det är att separera äggen från sockerkakan. Bevarandet av det kristna kulturarvet är således en angelägenhet för alla svenskar, troende såväl som icke-troende.