prot · GY09113 · 2011-06-10 00:00:00 — föreslog att man skulle få i uppdrag att ta fram en SRHR-strategi för dessa frågor så att det blir mer jämlikt över landet. Jag anser att detta behov är väldigt stort. Det är fantastiskt många bra saker som ministern berättar om i sitt svar på min interpellation, men han svarar egentligen inte på frågan om han har för avsikt att lägga fram en nationell SRHR-strategi. Ministern rabblar upp en massa saker i svaret i stället för att säga att han inte tänker lägga fram en sådan här strategi. Jag tycker att det är ganska tråkigt, inte minst när , som är väldigt engagerad i dessa frågor, ställer de här kraven och tydligt ser olikheterna över landet. Om ministern menar att han inte tänker lägga fram någon strategi är det bättre att han säger det så att vi vet hur regeringen jobbar och vilka avsikter ni har. 84 Socialminister (KD): Genom den indelning vi har i har vi alltid ett problem genom att det är många olika huvudmän. Hur man än skär tillvaron kommer det att finnas gränser och olika huvudmannaskap av olika slag. Här är det tydligt att det fordras mångas medverkan för att lyckas väl. Vi har till exempel kommunernas ansvar när det gäller skolan. Skolan är det som möter barn och ungdomar obligatoriskt, vilket gör att skolan har goda möjligheter att inom en väl fungerande sex- och samlevnadsundervisning förmedla kunskap men också skapa en plattform för viktiga samtal med och mellan ungdomar omkring de här viktiga frågorna. Vi har landstingens roll, och vi har ungdomsmottagningarna, som är nycklar i sammanhanget. Vi vet att det finns ett bekymmer det är inte ett problem att många tjejer går dit, men det är problem att alltför få killar går till ungdomsmottagningarna. är det stor skillnad mellan könen när det gäller närvaro där. Det kan i värsta fall spegla ansvarsfördelningen mellan parterna i ett förhållande, vilket i så fall är dystert. Vi måste bli bättre på att nå killar eller män i det här sammanhanget. Jag ska påminna om det som vi har startat i form av , det vill säga ungdomsmottagning på nätet, som är en möjlighet för den som kan ha långt till en ungdomsmottagning men också för den som kan tycka att det är lite genant att öga mot öga möta en annan människa. Via nätets verktyg kan man ställa frågor och, om det krävs, slussas vidare till kunnig personal som man kan möta. ställer två konkreta frågor. Den första är om jag har för avsikt att lägga fram en nationell SRHR-strategi. Vi har inte sagt att vi ska publicera en strategi på det sättet. Däremot har vi vidtagit många åtgärder som tillsammans bildar en strategi, ett sätt att ta sig an problematiken. Vi försöker åstadkomma ett samarbete över de olika befogenhetsgränserna, så att vi också kan samarbeta med kommuner och landsting och använda ny teknik, som jag nämnde, för att kunna ta oss an de här frågorna. Den andra frågan i interpellationen var: På vilket sätt säkerställer socialministern att alla i har samma tillgång till sexuell och reproduktiv hälsa och där tillhörande hälso- och sjukvård? Jag har försökt beskriva det genom det jag sade nu och det som finns i svaret. Detta är väl ett område där vi aldrig kan säga att vi gör nog. Det kommer alltid att kunna göras mer. Genom jämförande studier kan vi se ganska stora skillnader mellan till exempel olika landsting eller olika kommuner och därmed skillnader i vad som erbjuds invånarna, inte minst de unga invånarna. Vi kan behöva förstärka i de sammanhang där man inte har prioriterat detta tillräckligt. Detta är i första hand en fråga som rör sådant som kan leda till sjukdomar, som är viktiga att förebygga ur mänsklig synvinkel. Men det finns också en ekonomisk aspekt. Den är underordnad men spelar naturligtvis en roll. Det finns pengar att spara på att arbeta förebyggande. Jag tror också att det visar sig i de sammanhang där man har jobbat mer målmedvetet i förhållande till dem som har haft en mindre dedikerad attityd. 85 (S): Ministern lyfter själv fram problemen på området, att det egentligen inte finns ett sammanhållet politikområde. Men jag anser att sex är politik och att vi borde ha ett politikområde som vi kallar sexualpolitik. är det splittrat på olika departement, olika ministrar och olika utskott. Precis som ministern säger är skolans ansvar jätteviktigt, men skolan kan inte ta det enhetliga ansvaret för sexualundervisningen gentemot gruppen ungdomar till exempel, eftersom skolan inte klarar av det. Jag vet inte om ministern själv har varit med på någon sexualundervisning. Jag har varit det, och mina barn har också varit det. De kan berätta om precis samma upplevelser som jag hade, hur pinsamt det var när samhällskunskapsläraren skulle stå där och berätta om hur det går till när man föder barn och så vidare. Därför behövs det proffs på det här området. En nationell strategi skulle kunna vara något som faktiskt ger skolorna möjlighet att använda proffs på det området, till exempel ungdomsmottagningarna. Jag är också glad för att ministern nämner , den ungdomsmottagning som finns på nätet. Om man söker lite där kan man konstatera att om man bor i kommun måste man åka till kommun för att kunna besöka en ungdomsmottagning. Det är inte så himla lätt om man är och har behov av p-piller, till exempel. Beträffande kan man, om man genom försöker boka tid på en ungdomsmottagning, se att det är många veckor fram i tiden. Ganska generellt över landet har ungdomsmottagningarna öppet bara dagtid, alltså inte de tider då unga har möjlighet att besöka en ungdomsmottagning. Det gör att det blir väldigt svårt. Att besöka en gynekolog eller få preventivmedel utskrivet för en ung person som aldrig har gjort det förut är ett stort steg att ta in i vuxenlivet. Om man då ska behöva transportera sig eller om man inte får just när man behöver den är det inte helt lätt. En nationell strategi skulle kunna ge unga människor rättigheterna att faktiskt få möjligheter genom att kommuner och landsting, framför allt landstingen, jobbar med att prioritera tillgängligheten för unga människor. Som det ser ut finns det enorm svarthandel av p-piller. Det är absolut inte bra. Unga människor köper och säljer av varandra, de beställer svart på nätet, de beställer kopior och så vidare. Här behövs det verkligen kontroll. Detta om något är ju en hälsofråga, där unga människor redan från början hamnar snett på grund av pinsamheten eller svårigheten att få på en ungdomsmottagning. Det är jätteviktiga frågor där det borde finnas en form av nationell likabehandling som inte finns . Jag tycker att regeringen och ministern har ett stort ansvar. En nationell strategi för detta skulle verkligen kunna underlätta också för unga människor och de intressegrupper som finns runt omkring att ställa krav på likabehandling. 86 Socialminister (KD): Jag önskar att jag delade oerhört starka tro på att nationella strategier löser avståndsproblem och att det blir kvällsöppet på ungdomsmottagningar av det skälet. Vi har i något som man i den här rollen ibland kan beklaga, nämligen något som vi kallar kommunalt självstyre. Det innebär att det ansvar som ligger på kommuner och landsting ska de ta. Vi ska inte lösa problemen åt dem, utan de har ansvar och befogenheter. Det finns alltid ett grått fält där man kan landa på både det ena och det andra. arbetar fram till exempel riktlinjer till hjälp när det gäller sjukdomsgrupper eller annat. Men det är inte självklart att vi ska ta över alla dessa verksamheter, till exempel när det gäller skolan. Jag har gissningsvis samma erfarenheter som av skolan. Det var inte där man lärde sig något, om man säger så. Det berodde bland annat på att lärarna var väldigt dåligt förberedda och rustade för den uppgift som de hade. Jag hoppas att vi genom åtgärder kan åstadkomma förbättringar framöver, så att man får en större del av lärarutbildningen som ligger på det här. Men jag tycker också att det är en bra poäng om inte lärarna är perfekta på det här området att ta in till exempel erfarna barnmorskor för att bedriva den här undervisningen. De är ofta oerhört kunniga och blir inte så generade som lärarna ofta blir inför den här situationen. De kan göra ett väldigt bra jobb, och det kommer in ytterligare en person i skolans värld, vilket jag tror är bra. Beträffande kvällsöppet på ungdomsmottagningar är min erfarenhet att man på många håll jobbar med det alltmer. Det tror jag är väldigt bra, för det gäller naturligtvis att kunna nå ungdomar när de finns tillgängliga. Har man långa skoldagar och kanske långa resor är det klart att det underlättar om det kan vara öppet även . Den som behöver p-piller behöver i regel inte åka för att få det det kan man få ordnat på en vårdcentral. Men för att få det bemötande och den behandling som finns på en ungdomsmottagning ska det naturligtvis vara en ungdomsmottagning, som är specialiserad. Sammantaget kan jag säga att vi jobbar brett med detta. Vi har ett samarbete som säkert går att utveckla med landsting och kommuner för att bättre använda skolans resurser och för att ännu bättre använda ungdomsmottagningarna och driva på för att de ska bli fler. Här skulle jag vilja passa på att uppmana alla landsting att tänka igenom hur det ser ut, inventera behov och arbeta mer aktivt på det här området, för här ser det väldigt olika ut över landet. Med det sagt ställer jag mig ändå lite tveksam till om ytterligare ett dokument kommer att lösa de här problemen. Jag tror att det handlar om konkreta åtgärder, om hårt arbete, om att få med landstingen ännu bättre på det här tåget och om fortsatta förändringar i skolans värld för att skolan, som ju möter alla barn och ungdomar på obligatorisk basis, ska utnyttja den positionen bättre än vad man har gjort. 87 (S): Det är behjärtansvärt att ministern uppmanar landstingen att göra mer. Men det är just detta frågan handlar om. Det handlar om att visa politisk vilja. Det är det regeringen kan göra, har möjlighet att göra och borde göra, enligt min åsikt. Att göra ingenting ger inga resultat alls. Och att uppmana lite grann i en talarstol tror jag faktiskt inte resulterar i någonting. Det är därför en strategi behövs. Att, som i ditt svar, hänvisa till den nationella handlingsplanen för klamydiaprevention känns direkt främmande. Jag har till exempel svårt att se att skulle tycka att det är ett bra dokument att använda för att jobba mer med ungdomsmottagningar. Jag tycker att det är lite tråkigt, och det känns verkligen att ministern inte har någon politisk vilja här. Om man till exempel skulle få ned antalet oönskade graviditeter skulle det leda till stora samhällsekonomiska vinster. Vi har alltså mycket att vinna på det här området om det bara visas lite mer politisk vilja. 88 Socialminister (KD): Beskrivningen, att göra ingenting, är naturligtvis alldeles felaktig. Hela mitt svar och det som vi har resonerat om handlar om en bred palett av åtgärder som faktiskt görs, och mycket görs ute i Kommun- och landstingssverige omkring de här frågorna. Mer behöver göras, men jag är långt ifrån säker på att det behövs ytterligare ett papper för att åstadkomma den skillnaden. Jag tror att det behövs mer av attityd och mer av idogt arbete för att se till att genomföra detta. Det handlar också om ekonomiska prioriteringar ute i landstingen. Vi kan inte göra dem åt landstingen. De gör dem själva. Det här är ett område som jag tycker att man ska titta väldigt noga på för att se vad man kan göra för att möta den okunskap som ibland finns och bristen på plattformar för att samtala. Det gäller inte minst plattformar för unga personer där de kan samtala med någon annan vuxen än de egna föräldrarna omkring frågor som kan vara lite genanta och lite besvärliga att prata om. Det behövs fler sådana. Överläggningen var härmed avslutad. 17 § Svar på interpellation 2010/11:416 om cancervården 89 Socialminister (KD): har frågat mig om jag kommer att överväga en tydligare implementering av de nationella riktlinjerna och koppla detta till framtagande av nationella vårdprogram för de vanligaste cancersjukdomarna. Utredningen nationell cancerstrategi lämnade i betänkandet En nationell cancerstrategi för framtiden (SOU 2009:11) förslag till en strategi för den framtida cancervården med inriktning på bland annat förebyggande arbete, tidig upptäckt, diagnostik, behandling, palliativ vård, kunskapsbildning och kunskapsspridning. Mot bakgrund av förslagen i betänkandet har regeringen vidtagit flera åtgärder för att möta de framtida behoven och utmaningarna inom cancerområdet. har vi avsatt totalt för arbetet med cancerstrategin. Regeringen har bland annat genom överenskommelser med SKL kommit överens om ett flertal utvecklingsarbeten, exempelvis försöksverksamhet för en patientfokuserad och sammanhållen cancervård, insatser för att minska tobaksrökningen och kartläggning av de olika screeningverksamheterna. Våra myndigheter har också ett flertal uppdrag inom strategin. kartlägger till exempel väntetider i cancervården och arbetar fram en patientenkät som ska användas för att utveckla cancervården. En av de viktigaste beståndsdelarna i den nationella cancerstrategin är utvecklandet av regionala cancercentrum, RCC. Utvecklingen av RCC är det strategiskt och långsiktigt viktigaste förslaget för cancervården i ett framtidsperspektiv eftersom det på ett konkret sätt avser att stärka kunskapsbildning och kunskapsspridning i cancervården. Regeringens målsättning är att strategin som helhet, och särskilt de nya RCC som utvecklas, ska leda till att de omotiverade stora skillnader i behandlingsresultat och överlevnad som finns i den svenska cancersjukvården ska minska väsentligt. Nationella riktlinjer, vårdprogram och öppna jämförelser är betydelsefulla instrument för verksamhetsutveckling och kvalitetssäkring av cancervården. De är också viktiga beståndsdelar i arbetet med att minska skillnaderna i vården. har utarbetat nationella riktlinjer för de fyra största cancergrupperna, bröst-, prostata-, kolorektal- och lungcancer. håller just nu på att uppdatera de tre förstnämnda riktlinjerna. Riktlinjerna för lungcancervården är nya . I dessa riktlinjer har valt att redovisa ett pilotprojekt med målnivåer till indikatorerna. Med målsatta indikatorer får hälso- och sjukvården tydliga och mätbara mål för kvalitet att arbeta mot. Vi har förhoppningar om att ska fortsätta arbetet med att ta fram målnivåer inom fler cancerområden. kommer en särskild utgåva av Öppna jämförelser för cancersjukvården att presenteras. Målsättningen är att de öppna jämförelserna ska bidra till att regioner och landsting kan göra fördjupade analyser för att förbättra sina verksamhetsområden samt att stimulera regioner, landsting och verksamheter att lära av varandra. Tio cancersjukdomar kommer att ingå i den särskilda utgåvan. arbetar även med att ta fram en fördjupad uppföljning med utgångspunkt i riktlinjerna för områdena bröst-, kolorektal-, prostata- och lungcancer. Rapporten ska kunna användas som underlag för analys och vid bedömning av hur riktlinjerna tillämpas och dess effekter på delar av den svenska cancersjukvårdens processer och resultat. Behovet av att utarbeta inte bara regionala utan också nationella vårdprogram har blivit alltmer uppenbart. Regeringen har därför gett ett bidrag till SKL för ett arbete med att uppdatera och utveckla nationella vårdprogram på cancerområdet. Det gäller cancer i lever, gallvägar och gallblåsa, cancer i matstrupe och magsäck, maligna hjärntumörer, äggstockscancer, malignt melanom, psykosocialt omhändertagande av personer med cancer och palliativ vård. När det gäller den palliativa vården har fått i uppdrag att utforma ett nationellt kunskapsstöd för god palliativ vård. I uppdraget ingår det bland annat att uppdatera och ta fram nationella riktlinjer och/eller annan vägledning för den palliativa vården i syfte att ge stöd för regionala och lokala vårdprogram och att utforma nationella indikatorer. Det är angeläget att det nationella kunskapsstödet utformas så att det stöder vårdgivarna i deras arbete med att tillämpa de nationella riktlinjerna, att det bland annat underlättar kunskapsstyrning, kunskapsspridning och kunskapsinhämtning. Det är dock till syvende och sist huvudmännen som har ansvaret för att riktlinjerna implementeras. Jag vill avsluta med att nämna den utredning som regeringen tillsatte som har i uppdrag att se över hur patientens ställning inom och inflytande över hälso- och sjukvården kan stärkas. Utredningen ska även ge förslag på hur regionala skillnader i vårdinnehåll och vårdresultat kan uppmärksammas och hanteras så att kvinnor och män i alla åldrar i hela befolkningen erbjuds en likvärdig och jämlik tillgång till vård av god kvalitet. Jag kommer att följa utredningens arbete med stort intresse. Då , som framställt interpellationen, anmält att hon var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav förste vice talmannen att i stället fick delta i överläggningen. 90 (S): Tack för svaret, socialministern! Det var ett långt svar, men det är en allvarlig fråga. Att stödja utvecklingen av svensk cancervård är oerhört viktigt för framtiden. Det är en av de stora utmaningarna för svensk sjukvård. Cancer är det värsta man kan drabbas av, åtminstone av de här vanliga sjukdomarna. Besked om cancer är svårt både för den som drabbas och för anhöriga. Jag tror att jag har sett någonstans att man, när man får beskedet att man har cancer, inom en minut hinner tänka: När kommer jag att dö? Hur kommer jag att klara mig? är det nog viktigt att man kan känna att man har en trygg sjukvård, en sjukvård som man kan lita på. Oavsett vad man heter, var man kommer ifrån och var man bor måste man känna att man är i de bästa händer och att man får en vård på lika villkor. Vi kan vara överens om att den nationella cancerstrategin har gett och ger värdefulla bidrag för att stärka likvärdigheten i svensk cancervård. Ministern konstaterar att regeringen har gett ett flertal nya uppdrag om nationella vårdprogram på cancerområdet. kvarstår att det för bröstcancer finns ett nationellt vårdprogram medan det för prostatacancer, som är den vanligaste cancern och som skördar 2 500 människoliv , inte finns något nationellt vårdprogram. När kommer regeringen att ta initiativ för att få fram detta? presenterade en rapport som visar att dödligheten i cancer, bland annat bröstcancer och prostatacancer, är kopplad till bostadsort och faktiskt i än högre grad till socioekonomiska faktorer. Detta kostar människoliv. Det är alltså patientens utbildnings- och inkomstnivå som avgör dödligheten snarare än den medicinska diagnosen. Det kan knappast anses vara i linje med en nationell likvärdighet. Detta visar på behovet av till exempel vårdprogram som garanterar att patienten får tillgång till livsförlängande behandling till gagn för patientens livskvalitet och livslängd. Men flera av de initiativ som ministern beskriver är steg på vägen. Frågan är om regeringen också är beredd att ta helhetsgreppet kring de vanligaste cancersjukdomarna i befolkningen. Kan vi räkna med att regeringen kommer att verka för att implementeringen av riktlinjer och tillgång till livsförlängande behandling blir likvärdig och inte beroende av bostadsort och samhällsklass? 91 Socialminister (KD): Det finns all anledning att stryka under det sade inledningsvis. är ett cancerbesked för många förknippat med en dödsmärkning. Glädjande nog är utvecklingen fantastisk på området. Man kan nästan läsa om nya fantastiska framsteg som sker. kom nya besked när det gäller framgångsrika behandlingsmetoder för just prostatacancer, en möjlighet att behandla på annat sätt med hjälp av läkemedel i stället för strålning som kan ge minst lika bra resultat. Det är glädjande. Vi har ändå en situation där om jag minns siffrorna rätt 19 kvinnor nås av beskedet att de har bröstcancer. nås någonstans mellan 25 och 30 män av beskedet att de har prostatacancer. Det här påverkar inte bara dem själva utan även många runt omkring. Det här är också en följd av något bra, nämligen att vi lever allt längre och att allt fler hinner få cancer innan vi avslutar våra dagar. Vi har valt ett unikt grepp med cancerstrategin. Det har varit ett arbete som har varit kantat med en del bekymmer. Först var det fråga om att få en bred uppslutning. Det har ifrågasatts varför just det här området och varför inte andra viktiga områden. Men någonstans måste man börja. Vi har fått en god uppslutning. De senaste besluten handlar bland annat om en överenskommelse med Kommuner och Landsting om ett arbete som syftar till att klargöra på vilka nivåer som olika discipliner eller olika allvarliga sjukdomssituationer ska hanteras. Den ska vara färdig 2013. Den blir otroligt viktig. Vi har fått något som liknar konsensus om idén att vi faktiskt inte kommer att klara av att upprätthålla världsklass på cancervården vid varje liten enhet i landet, utan vi kommer att tvingas koncentrera resurserna till färre platser för att där kunna erbjuda toppkvalitet. Sedan ska de fungera som kunskapsspridare i sina respektive regioner för att få en riktig spetskompetens där. Vi har fattat beslut om att förbättra tillgången till patologer. Det har tillsatts en utredning. Det är ett område där vi annars kommer att möta en bristsituation framöver. Vi har alldeles beslutat om en kurs i kommunikation för läkare och annan sjukvårdspersonal. Det handlar om att överföra tuffa besked, som man som läkare måste göra, på ett sådant sätt att mottagaren förstår och att överföringen sker på ett empatiskt och väl fungerande sätt. Där finns ett stort behov. Vi kommer att fortsätta att arbeta metodiskt på området. Jag är glad att jag kan säga vad jag sade tidigare om de nationella riktlinjerna när det gäller de fyra största grupperna. De är beslutade, vilket gör att vi har den modernaste kunskapen i riktlinjerna. I nästa steg av vårdprogrammet kommer ett stort antal grupper av cancerdiagnoser att tas med. Arbetet är ingalunda avslutat. Implementeringen ska ske hela vägen. Också där kommer dessa RCC att spela en viktig roll. 92 (S): Tack, socialministern! Det är alldeles riktigt att vi botar allt fler cancerarter och att fler drabbas av cancer beroende på att de lever . När man drabbas är det viktigt att så snabbt som möjligt få åka till de ställen där det finns en professionell kunskap om olika cancersorter. Vi läser och hör alltför ofta att de som inte är nog påstridiga får vänta alldeles för . Det går åt ett håll. När vi jämför olika cancrar är det tydligt att vården av flera av dem, till exempel prostatacancer, har mycket att lära av bröstcancervården. Trots att dessa cancrar har samma prioriteringsgrad i nationella riktlinjer och patienterna har samma rätt till livsförlängande behandling skiljer sig till exempel förekomsten och uppdateringen av nationella och regionala vårdprogram åt. Det visar att riktlinjer inte är nog. Är ministern beredd att göra riktlinjerna obligatoriska att följa och att styra vården och sjukvårdshuvudmännen så att likvärdig rätt till livsförlängande behandling faktiskt blir möjlig? 93 Socialminister (KD): Det är naturligtvis obligatoriskt att följa riktlinjerna. Men ska sägas att riktlinjer är just riktlinjer. Det gäller att möta en enskild patient där varje enskilt fall är unikt. Riktlinjer innebär vad som görs i normalfallet, men det gäller också att läkaren har den egna hjärnan påkopplad och gör bedömningar utifrån de individuella skillnader som kan finnas. Riktlinjerna ska absolut gälla. De finns till för att de utgör bästa möjliga kunskap som finns. De ska användas som en ledstång i arbetet. Sedan ska den professionella bedömningen göras utifrån läkarens kunskaper om den enskilda patienten. Överläggningen var härmed avslutad. 18 § Svar på interpellation 2010/11:417 om diabetikernas vård i vårdvalet 94 Socialminister (KD): har frågat mig följande: Hur avser jag att stärka diabetikernas situation i primärvården så att de får optimal vård? På vilket sätt avser jag att säkerställa att vården rapporterar diabetikernas vårdresultat till det ?