prot · GY0982 · 2011-04-05 00:00:00 — Då undrar jag: Kommer den nya strategin att innehålla tydliga och specificerade åtgärder? Är ministern beredd att satsa alla de åtgärder och resurser som kan behövas för att alla unga som har någon form av funktionsproblematik ska kunna få en egen försörjning och en plats på arbetsmarknaden? Jag vill lyfta fram några specifika problem. Först gäller det kopplingen och övergången mellan skola och Arbetsförmedlingen. Vid mina kontakter med arbetsförmedlare som har till uppgift att arbeta just med denna övergång har jag fått vetskap om att det trots riktlinjer inte fungerar i samspelet mellan skola och Arbetsförmedlingen. Det verkar som att det finns ett antal gymnasieskolor som inte har anammat värdet av en tidig kontakt med Arbetsförmedlingen för att underlätta för den unge. Har den unge då inte föräldrar som är ettriga och påstridiga kan det bli en väldigt försenad planering. Det är viktigt för dessa ungdomar att det finns en röd tråd och att en plan finns klar före skolavslutningen. Åtgärder som till exempel arbetspraktik ska kunna sättas i gång direkt efter terminens slut, i stället för som kanske långt in . Här går dyrbar tid till spillo. När jag pratar om dyrbar tid tänker jag på den enskildes möjlighet till en egen inkomst och på värden som självförtroende, stolthet och styrka. Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att samspelet mellan skola och Arbetsförmedlingen ska fungera i hela landet? 81 Arbetsmarknadsminister (M): Tack så mycket för kloka synpunkter! Jag delar interpellantens synpunkt att det här är ett område som behöver förbättras ytterligare. Ansvarig minister för funktionshinderspolitiken är . Planeringen är att den här strategin ska kunna antas av regeringen , så den kommer inom ganska . 17 myndigheter har varit delaktiga och tagit fram förslag till delmål i processen. Handisam, myndigheten, har erbjudit ett aktivt processtöd och inbjudit till gemensamma samlingar för att försöka att verkligen göra något mer konkret. Det här är väldigt viktiga och svåra frågor, och jag har stor respekt för dem därmed inte sagt att jag är någon expert. Men en viktig uppgift för mig är att säkerställa att samarbetet mellan Arbetsförmedlingen och skolan fungerar i hela landet, precis som interpellanten påpekar. Det är oerhört väsentligt att den här kritiska tiden för en ung person verkligen kan leda till att den unge kommer vidare och inte hamnar i ett utanförskap. Det vi också aviserar att göra är att tillsätta en utredning för att se över alla de stöd som finns. har det blivit många olika stöd med olika inriktningar. Det kan också behöva göras förändringar. Vi håller just nu på att bereda direktiv till en utredning och ska utse en utredare som ska titta på det här. Det är klart att unga är en särskilt prioriterad grupp som måste få mer hjälp att komma vidare i arbetet. Handisam har fått ett uppdrag av regeringen att jobba med attityder och påverkan, som jag också tror är en viktig del. Återigen: Det är en viktig och svår fråga, och här behöver flera politikområden samverka med skolan, funktionshinderspolitiken, arbetsmarknadspolitiken och socialpolitiken. 82 (S): Nästa problem jag vill ta upp är det antal resurser och förmedlare som Arbetsförmedlingen har i sitt arbete med unga som har funktionsnedsättningar. Även här ser det väldigt olika ut när det gäller kontakterna mellan den sökande och Arbetsförmedlingen. När det dröjer är den vanligaste orsaken att förmedlarna har för många sökande och för splittrade arbetsuppgifter för att kunna upprätthålla en kontinuerlig kontakt. Trots att dessa duktiga handläggare på Arbetsförmedlingen gör sitt yttersta hinner de inte med. När tidigare skrev avtal med Arbetsförmedlingen om fördjupad samverkan säkrades det att respektive förmedlare inte fick ha mer än 30 klienter åt gången, detta för att säkerställa att det kunde ske ett aktivt arbete med täta kontakter och uppföljande besök ute i arbetsträning och andra åtgärder. I Arbetsförmedlingens interna verksamhet när det gäller arbetet med personer med funktionsnedsättning är klientantalet på sina håll betydligt större. Då går det inte att etablera den regelbundna och djupare kontakt som kan behövas för att hjälpa den enskilde på bästa sätt. Här undrar jag vilka åtgärder ministern avser att vidta för att säkerställa att de unga sökande inte kommer bort i administrativ väntetid och att de handläggare på Arbetsförmedlingen som ska arbeta med dessa unga också har reella möjligheter att göra detta. En annan fundering är vilka arbetsinriktade åtgärder de unga som har behov av extra stöd faktiskt erbjuds. Att erbjuda deltagande eller placeringar för att fylla lediga platser eller kvoter av det som finns till buds utan att individanpassa det för den enskildes behov kan inte anses som annat än ett slöseri. Det är slöseri med den enskildes och med samhällets både tid och resurser. Alla vinner på att rätt åtgärder vidtas från början. På vad sätt avser ministern att säkerställa att de medel som tillförs Arbetsförmedlingen i dess arbete för denna grupp verkligen används rätt och riktigt och på ett för individen skräddarsytt sätt? 83 (S): Ministern säger att hon inte är någon expert, och vi tror henne. Men hon är ansvarig minister. har frågat, inom ditt ansvarsområde, : På vilket sätt tänker du säkra att Arbetsförmedlingen verkligen har möjlighet att ge sina klienter med funktionshinder relevant stöd? Jag skulle vilja fylla på med två frågor inom ditt ansvarsområde. Är du beredd att ge en möjlighet till utvecklingsanställning inom för unga funktionshindrade? är det så att den som får chansen till en tjänst inom oftast är äldre, och man får det först när alla andra möjligheter är uttömda. Jag vet att själv har tagit upp frågan om att kunna erbjuda tidsbegränsade utvecklingsanställningar. Är du beredd att pröva den möjligheten? Det andra gäller kompletterande aktörer inom Arbetsförmedlingen. Det har varit ett stort nummer för regeringen att släppa in kompletterande aktörer, och man har stolt redovisat hur många de har varit. Såvitt jag har fått uppgift om rätta mig om jag har fel är det noll av dessa aktörer som är specialiserade på att hjälpa människor med funktionshinder in på arbetsmarknaden. Tänker ministern göra någonting åt det? Är det aktuellt att se till att utnyttja de kompletterande aktörer som verkligen skulle kunna bidra med den specialistkompetens som behövs för att vissa grupper av funktionshindrade ska få relevant stöd och hjälp in på arbetsmarknaden? Svara på dessa frågor, tack! 84 Arbetsmarknadsminister (M): Det gläder mig, , att Socialdemokraterna verkar ha ändrat inställning lite grann och ser mer positivt på kompletterande aktörer. Jag tror att detta är viktigt. Vi fattade i beslut om en lagstiftning för valfrihetssystem i arbetsförmedlingstjänster. Jag ser framför mig jag hoppas att fler personer ska kunna välja en arbetsförmedlingstjänst som är lite mer specialiserad på just det som individen behöver. Jag tror att det är rätt väg att gå. Det kan handla om att man har en speciell yrkesbakgrund. Man kanske har speciella svårigheter. Man kanske har en speciell bakgrund att man kommer från ett annat land eller så. Man får då möjlighet att välja den arbetsförmedlingstjänst som passar en bäst och som man tror kan hjälpa en vidare på bästa sätt. Det är mycket som görs för unga personer med funktionsnedsättning. Men ännu mer kan göras. Detta är en oerhört viktig fråga för mig att följa noga hur arbetsförmedlingsresurserna för unga med funktionshinder ser ut. Jag har i mina samtal med Arbetsförmedlingens ledning hitintills inte fått några signaler om önskemål om ytterligare resurser för denna grupp; det vill jag vara tydlig med att påpeka. frågar mig om utvecklingsanställning inom . Det är någonting som vi överväger, men där jag inte kan lämna något besked . Denna grupp unga är en grupp som är prioriterad och som har varit prioriterad hos Arbetsförmedlingen . Därför är det väsentligt att man ägnar denna grupp stor möda och kraft. Detta är viktigt också av skälet att man inte kan göra allt åt alla. Det är också av detta skäl som vi hade en interpellationsdebatt tidigare om ungdomar. Eftersom ungdomar tidigt kommer i jobb skulle det vara fel att lägga resurserna på dem som lättare kan få ett jobb på egen hand. Resurserna ska i första hand gå till de prioriterade grupperna. Det är personer med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga. Det är personer som är utrikes födda och personer som saknar en bra skolunderbyggnad. Det är dem vi måste prioritera först och främst. Denna grupp är en grupp som ligger mig oerhört varmt om hjärtat. Här kan vi definitivt göra mer. Jag nämnde i mitt interpellationssvar några av de frågor och förslag som är på gång. Men ännu mer kommer att göras för denna grupp. 85 (S): Jag tror nästan att svarade på de flesta av mina frågor, men kanske inte riktigt på det sätt som jag hade önskat. har tidigare talat om att det är viktigt att gå ut i verksamheterna och träffa företagare och sökande på alla sätt. Men då undrar jag om inte har pratat med de arbetsförmedlare som beskriver en annan verklighet än den som generaldirektören beskriver när vi får hennes synpunkter. 86 (S): Det är bra att ministern säger att människor ska kunna välja en specifik tjänst med den typ av kompetens de behöver för att få hjälp ut på arbetsmarknaden. Men för att det ska vara möjligt måste aktörer med denna specifika kompetens vara upphandlade och kontrakterade. Såvitt jag vet är det inte så. Såvitt jag vet är det noll aktörer säg emot mig om jag har fel som har specifik kompetens inom något område som gäller funktionshinder. Då ska vi komma ihåg att det också krävs flera olika typer av kompetens gentemot människor med olika typer av funktionshinder. Vi har en situation där antalet unga med funktionshinder som hänvisas till förtidspension har ökat med . Socialförsäkringsministern har beskrivit detta som en katastrof. Det är klart att det måste leda till åtgärder om denna situation är en katastrof. Jag kan försäkra ministern om att det är många funktionshindrade som är rätt trötta på välvillighet och som inte nöjer sig med att ligga varmt vid ministerns hjärta. De vill ha ett eget riktigt jobb. De vill försörja sig med eget arbete, och de vill att arbetsmarknadsministern vidtar de åtgärder som hon kan göra för att det ska vara möjligt. Överläggningen var härmed avslutad. 15 § Svar på interpellation 2010/11:286 om regeringens agerande i EU 87 Arbetsmarknadsminister (M): har ställt tre frågor till mig om regeringens agerande i EU. har frågat mig om jag i fortsättningen avser att följa de beslut som fattas i . har också frågat mig om jag avser att ta initiativ till att bryta den tystnad och passivitet som kännetecknar den agerande när det gäller arbetsmarknadsfrågor i EU. har slutligen frågat mig om jag avser att ta några initiativ för att skydda den svenska arbetsmarknadsmodellen genom att verka för att arbetsmarknadens parters autonomi och ingångna avtal på arbetsmarknaden respekteras och att alla former av social dumpning motverkas. Vad gäller första fråga är mitt svar att jag har agerat i enlighet med utfallet av samrådet med . Vid EU-nämndens sammanträde var jag i söka stöd i frågan om antagande av rådets slutsatser. Slutsatserna innehåller politisk vägledning på sysselsättningsområdet inom ramen för 2020-strategins genomförande. En majoritet i var av följande uppfattning: För att regeringen ska kunna acceptera rådets slutsatser måste dessa innehålla tydliga skrivningar som klargör att arbetsmarknadens parters autonomi och ingångna avtal på arbetsmarknaden respekteras och att alla former av social dumpning ska motverkas. Mot bakgrund av samrådet i tog jag på rådsmötet upp vikten av att motverka alla former av så kallad social dumpning. Jag betonade också i sammanhanget arbetsmarknadens parters autonomi och att ingångna avtal på arbetsmarknaden ska respekteras. Eftersom rådets slutsatser saknade skrivningar om vikten av att motverka så kallad social dumpning och tillräckligt tydliga skrivningar gällande arbetsmarknadens parters autonomi, inklusive respekten för ingångna avtal, valde jag att markera den inställning som var följden av samrådet i genom att lägga ned röst. Vad gäller andra fråga delar jag inte hans uppfattning. Regeringens utgångspunkt i alla EU-förhandlingar är att värna om den svenska arbetsmarknadsmodellen, och regeringen driver aktivt denna ståndpunkt. Rådets slutsatser, som alltså inte ställde sig bakom, ligger inom ramen för det europeiska sysselsättningspolitiska samarbetet. Inom detta samarbete har och kommer regeringen fortsättningsvis att betona vikten av att arbetet sker med respekt för medlemsländernas olika utgångspunkter och nationell praxis, i synnerhet vad gäller arbetsmarknadens parters roll. EU:s samarbete på sysselsättningsområdet är viktigt och värdefullt. Den så kallade öppna samordningsmetoden är central i detta arbete. liksom andra medlemsstater ska leva upp till sina åtaganden att genom sin nationella politik bidra till bästa och se till att de gemensamma målsättningar som är med att utforma uppnås. Regeringen välkomnar detta arbetssätt och har deltagit och kommer fortsatt aktivt att delta i samarbetet. Syftet är att medlemsstaterna ska utbyta erfarenheter för att stimulera ökad sysselsättning och ett ökat arbetskraftsutbud. Regeringen ser ingen anledning att ändra denna hållning. Det är den öppna samordningsmetoden som är och ska vara det främsta instrument som vi har för att uppmuntra medlemsländerna att genomföra nödvändiga reformer för ett ökat deltagande bland kvinnor och män och ett minskat utanförskap. Jag vill därför att även fortsättningsvis ska vara en stark röst när det gäller frågor som är viktiga för oss, såsom arbetslinjen och frågor som rör parternas roll och den svenska modellen. Vad gäller tredje och sista fråga vill jag på nytt understryka att regeringens utgångspunkt i alla EU-förhandlingar är att värna om den svenska arbetsmarknadsmodellen. Detta kommer vi fortsatt att driva kraftfullt i alla relevanta sammanhang. Den svenska modellen innebär bland annat att riksdag och regering har överlämnat åt parterna på arbetsmarknaden att i kollektivavtal reglera villkor och löner. Det betyder också att parternas självständighet och ingångna avtal ska respekteras. fråga förvånar mig. Eftersom vi värnar om den svenska arbetsmarknadsmodellen respekterar vi också parternas självständighet och ingångna avtal. Vad gäller frågan om så kallad social dumpning, vilken kopplas till gränsöverskridande arbete, vill jag först slå fast att det är självklart att arbetstagare som arbetar i ska ha rimliga arbetsvillkor, men vi vet att det inte alltid ser ut så i verkligheten. Det är bra med rörlighet inom EU, men det får självklart inte leda till att oseriösa aktörer bryter mot lagar och kollektivavtal. Vi stöder därför arbete som syftar till att förbättra tillämpningen av utstationeringsdirektivet för att förhindra att oseriösa aktörer missbrukar regelverket. Med detta sagt, vill jag understryka att regeringen anser att rörlighet över gränserna och öppenhet är viktiga drivkrafter för ekonomisk utveckling. Kvinnor och män måste därför ges möjlighet att röra sig fritt på arbetsmarknader. 88 (S): Tack för svaret, arbetsmarknadsministern! Låt mig ge en kort bakgrund till detta. Under har vi på den svenska arbetsmarknaden sett hur det ena hotet efter det andra har avlöst varandra när det gäller att sätta svensk arbetsmarknadsmodell och anställningsvillkor för svenska arbetstagare på spel. Det har också utsatt seriösa svenska företagare för en illojal och allvarlig konkurrens som riskerar att skada svenskt näringsliv och svenskt samhälle allvarligt och därmed naturligtvis också, fru talman, den svenska välfärdsmodellen och det moderna såsom vi känner det. Det här är inte vilken fråga som helst som man kan vifta bort eller låtsas som om den är någon sorts bagatell. Vi har en allvarlig och akut situation på den svenska arbetsmarknaden som åskådliggörs i våra medier. Det kan vara byggnadsarbetare som bor under slavliknande förhållanden, arbetar för väldigt låga löner och under farliga arbetsvillkor. Det kan vara åkare på våra vägar som inte bara utgör en trafikfara utan också utgör en illojal konkurrens för alla de hederliga företagare och deras anställda som slås ut från marknaden. Det är mot den bakgrunden som vi i överläggningar i arbetsmarknadsutskottet försökte få regeringen att ta de här frågorna på allvar. Vi hade en förhandling med regeringen där regeringen vägrade att godta krav på att man skulle motverka social dumpning och verka för den svenska arbetsmarknadsmodellen och att svenska kollektivavtal skulle gälla. Det ville inte regeringen gå med på. Vid de överläggningarna vägrade regeringen att uppmärksamma de här allvarliga problemen. Sedan kom arbetsmarknadsministern till , och det är starten till den här frågan. Vid förhandlingar i vägrade ministern att se det här allvarliga problemet för svenskt samhälle, svensk arbetsmarknad, svenska företagare och svenska löntagare. Ministern vägrade att gå med på detta men blev ändå nedröstad i och tvingades, mot sin vilja, att föra fram, som hon säger i svaret här, i EU att man vill motverka social dumpning. Det här är oerhört allvarligt. Vi får rapporter från EU-världen om att regeringen inte agerar utan är just så passiv och tyst som jag säger. Men även om det är så att arbetsmarknadsministern har slagits med näbbar och klor mot social dumpning och för ett skydd för de svenska kollektivavtalen och hederliga svenska företagare, kan vän av ordning fundera på varför hon i så fall gjorde det så motvilligt och om motviljan att agera i de här frågorna också kan vara ett svar på frågan varför resultatet är så klent. Om det är så som ministern säger, att ministern har agerat och att regeringen inte är tyst och passiv, kan man fråga sig varför det inte någonstans finns några resultat från regeringens agerande i att visa upp. Det är noll och ingenting. Det är ett allvarligt problem. Jag skulle vilja ha svar från ministern på frågan om varför man inte kan få några resultat. Är det motviljan mot att se det här allvarliga samhällsproblemet som gör att regeringen inte kan leverera ett enda resultat en enda gång vid något sammanträde i ? 89 Arbetsmarknadsminister (M): Tack för frågan! Det råder ingen åsiktsskillnad mellan regeringen och oppositionen när det gäller vikten av att värna den svenska arbetsmarknadsmodellen. Vår bedömning är att Lissabonfördraget också ytterligare förstärker arbetsmarknadsparternas roll och medlemsstaternas primära ansvar för arbetsmarknadsfrågor. Denna åsikt har även LO givit uttryck för i sitt remissvar när det gäller Lissabonfördraget. Vi delar därmed inte oppositionens oro för att de initiativ som har tagits på EU-nivå för att bekämpa den ekonomiska krisen skulle kunna inverka på vår rätt att organisera arbetsmarknaden efter svensk modell. Detta har också statsministern redogjort för i . Regeringens utgångspunkt i alla EU-förhandlingar är att värna om den svenska arbetsmarknadsmodellen, och regeringen driver aktivt denna ståndpunkt. Förhandlingarna om rådets slutsatser var inget undantag. Regeringen fick under förhandlingen gehör för många av sina viktiga synpunkter som efter vad jag förstår också delas av oppositionen. Att tydliga skrivningar skrevs in om främjandet av kvinnors deltagande på arbetsmarknaden liksom behovet av satsningar på utbildningar var därför positivt. Dessutom framgår det tydligt att parternas roll ska respekteras. Men det var en förhandling, och i en förhandling är det ett givande och tagande. Jag vill i det här sammanhanget också understryka att regeringen anser att de olika lönebildningsmodellerna inte får missbrukas så att de leder till social dumpning. Våra önskemål har inte i alla delar kunnat tillgodoses i förhandlingarna om slutsatserna som förs mellan 27 medlemsstater. Rådets slutsatser, som jag och mina kolleger skulle ta ställning till på rådsmötet, var alltså ett resultat av kompromisser från alla inblandade parter. I enlighet med samrådet med tog ställning för tydliga skrivningar till skydd för den svenska modellen, och följaktligen kunde inte stödja rådets slutsatser eftersom de saknade skrivningar om vikten av att motverka så kallad social dumpning och tillräckligt tydliga skrivningar gällande arbetsmarknadens parters autonomi inklusive respekten för ingångna avtal. 90 (S): Jag tyckte att ministern var mig svaret skyldig på min fråga. Om jag har fel och arbetsmarknadsministern uttrycker regeringens stora, kraftfulla agerande i de här frågorna, var finns då resultaten? Varför kan man aldrig leverera någonting när man kommer tillbaka från ? Eller är det så, som vi hör från EU-systemet, att den inte agerar över huvud taget när den kommer ned till ? Faktum är att den misstanken inte är särskilt långsökt. Först i arbetsmarknadsutskottet och sedan i var man tvungen att förtydliga för ministern att för att vi ska kunna acceptera rådsslutsatserna måste dessa innehålla tydliga skrivningar som klargör att arbetsmarknadens parters autonomi och ingångna avtal på arbetsmarknaden ska respekteras och att alla former av social dumpning ska motverkas. Om vi är överens om att detta är viktigt, varför uppstod det först en konflikt på hemmaplan där arbetsmarknadsministern och regeringen vägrade att gå med på de här skrivningarna? Det är fakta. Om man sedan följde utslag och slogs för de här skrivningarna, varför blir det då aldrig några resultat? Jag tycker att det är viktigt att bena upp de här frågorna. Det finns naturligtvis en stark misstänksamhet från den svenska arbetsmarknadens parter att regeringen pratar med dubbel tunga och inte är riktigt ärlig på den här punkten. Det finns anledning att reda ut det. lyfter arbetsmarknadsministern upp det samråd som varit med statsministern. Då vill jag påpeka att det är oerhört viktigt det kan arbetsmarknadsministern ta med till regeringen att regeringen kommer till en ny ståndpunkt, en annan än den man tidigare haft i den här debatten, och att vi från Socialdemokraterna och övriga oppositionen förväntar oss ett tydligt ställningstagande av regeringen och när man kommer till samråda inför Ekofin. Vi förväntar oss att få ett tydligt ställningstagande från regeringen att det inte finns någon som helst möjlighet att skulle kunna drabbas av ingrepp i den svenska lönebildningen med tanke på det lagpaket som ska antas. Man har från regeringens sida sagt att man inte tror att det finns någon sådan risk, men man vägrar ändå att ha som ståndpunkt att hävda tydliga undantag och se till att vi får garantier för att inte ska drabbas av någon inblandning i lönebildningen. Det skulle kunna vara ett besked från arbetsmarknadsministern här att regeringen nu lite grann går från ord till handling och är beredd att stödja oss socialdemokrater när vi vill slå vakt om svensk lönebildning, svensk arbetsmarknadsmodell, hederliga företagare, svenska löntagare. Då skulle man inte behöva släpas till beslut, som man blev i det andra fallet som vi diskuterat med arbetsmarknadsministern då man inte ville gå med på att social dumpning var ett problem. skulle regeringen faktiskt kunna vara med på banan och själv ta initiativ till att få garantier, inför det möte som ska ha med Ekofin. Om regeringen nu slåss så hårt i , var finns då resultaten? Jag tycker att det vore spännande att få en redogörelse av hur arbetsmarknadsministern har flyttat fram dessa frågor bland sina kolleger i . 91 Arbetsmarknadsminister (M): Som jag tidigare nämnde har våra önskemål inte i alla delar kunnat tillgodoses i förhandlingen mellan EU:s 27 medlemsstater. Jag delar inte påstående att regeringen skulle vara passiv i arbetsmarknadsfrågor i EU. Tvärtom vill jag med bestämdhet understryka att vi har samma uppfattning när det gäller parternas autonomi och den svenska modellen, att värna den inom EU.