prot · GY09103 · 2011-05-17 00:00:00 — Då kan man ställa motfrågan: Med vilken rätt kan man opponera på ett sådant sätt mot regeringen att man hos den personal som berörs och de kunder, klienter och medborgare som berörs av verksamheten på något sätt ingjuter ett slags förtvivlan och kanske till och med oro för att man inte känner att någonting händer när det faktiskt händer och dessutom har hänt och kommer att hända i så måtto att regeringen inte bara har tagit ett beslut i frågan, och därmed skickat tillbaka frågeställningen till , och även så att säga frusit den avveckling av de viktiga tillfällena till personlig service, utan också kommer till utskottet för att noggrant redogöra för detta i närtid? Det är ett något oansvarigt sätt, som jag ser det, att bedriva oppositionspolitik när man skrämmer upp folk som redan är bekymrade och berörda när det faktiskt är så att denna fråga hanteras med synnerligen stor varsamhet inom , och får tillbaka frågan på sitt bord. 61 Statsrådet (M): Om vi tar ordningsfrågan först är det på följande sätt: När kom tillbaka med en handlingsplan om att komma i nivå med den budget som denna riksdag har beslutat om och som oppositionen inte har någon annan uppfattning om när det gäller volymer och ekonomi fattade regeringen strax därefter beslut om att ge Statskontoret ett uppdrag att se över den samlade statliga lokala närvaron. Regeringen ifrågasätter alltså inte alls rätt och skyldighet att självständigt fatta beslut om lokalisering om inte regeringen uttryckligen ger andra instruktioner. Men regeringen leder inte operativt. Inte ens utskottet, såvitt jag vet, leder geografiska arbete operativt. Regeringen valde i stället att ta det samlade offentliga statliga ansvaret: Hur ska den statliga närvaron totalt sett se ut, och, naturligtvis, vilka konsekvenser bör det få för regeringens eventuella synpunkter på agerande? Det är rimligt och logiskt. Detta gjorde vi . bekräftade därefter precis denna ståndpunkt. Det tycker jag var alldeles utmärkt. Eftersom det ändå alldeles uppenbart rådde osäkerhet och florerade olika uppfattningar om vad avsåg att göra, trots att regeringen till och med efter Statskontorets uppdrag kommunicerade om att det från och med nu gäller att inte ensidigt lägger ned omfattande lokala servicekontor, utan att lägga sig i den dagliga driften, och eftersom det likväl rådde osäkerhet om vad som gällde fattade regeringen det uttryckliga beslutet om att ge ett uppdrag om att man skulle avvakta med detta för att varje tveksamhet skulle skingras. Det är ordningen i själva ordningsfrågan. När det sedan gäller sakfrågan tror jag att man ändå ska vara ärlig och säga att man ska vara noggrann när man som regering eller riksdag intervenerar i en stor statlig myndighets lokala operativa arbete och antyder att man utan pengar nota bene utan ett enda extra öre vill topprida en myndighetsledning och tala om exakt hur den ska finnas lokalt, utan att ge några anvisningar om vad man annars skulle göra. Min grundläggande inställning är att framtiden i allt väsentligt kommer att vara mer digital när det gäller myndigheternas servicearbete men utan tvekan också med ett behov av ett lokalt fysiskt möte. Jag tror att det vore olyckligt om och regeringen detaljstyrde hur detta lokala möte mellan myndigheter och medborgare ska se ut i annat avseende än att det ska vara rationellt. Man ska samverka, och man ska naturligtvis dra nytta av synergifördelarna. Det ska också fungera speciellt för de medborgare som har extra stora behov av lokala möten. Har man sagt allt detta finns det väl en gräns för hur mycket man kan missförstå saker och ting i detta. Framför allt finns det väl en viss gräns för hur mycket man kan kräva utan att tillse att det finns en enda extra krona för detta omfattande arbete som man själv anser sig kunna utföra men som inte anser sig kunna utföra, alltså vad som är rimligt att begära utan dessa pengar. 62 (MP): När regeringen håller utbildning för nya ledamöter eller för ledamöter i insynsråd lär man ut att myndigheter arbetar på regeringens uppdrag, så jag håller med ministern om att det inte är utskotten som styr. Det är regeringen och därmed ministern som har möjligheter att styra myndighetens uppdrag. Turerna när det gäller besked i gjorde att ändå valde att fortsätta med planerna på sin nedläggning. Det har skapat en otydlighet. De här piruetterna är inte bra vare sig för människor som är i behov av tjänster eller för de anställda på servicekontor, servicecenter och lokalkontor. Jag har besökt ganska många kontor runt om i landet och då inte bara i utan även många andra kontor i , , och . En regering måste kunna ompröva tidigare budgetramar när man ser att verksamheten inte fungerar som det var tänkt. Här handlar det om en budgetram för , inte om den tilläggsbudget som vi snart ska besluta om här i kammaren. Regeringen visste om vad tänkte besluta att göra och att detta med tillgänglighet lokalt skulle dras in men valde att inte göra annat än att ge ett uppdrag till Statskontoret detta alltså trots att fortsatte med sina planer. Men när tillsammans med Socialdemokraterna och lade fram förslag i socialförsäkringsutskottet blev det ett helt enigt utskott. Jag är väldigt glad, Finn , över att vi kunde enas om det. Och när debatten om lokalkontoren och servicekontoren startade sade den moderate utskottsordföranden i att det är möjligt att nå via telefonkundtjänsten. Han försvarade regeringens sparkrav på . Att man inte direkt när redovisade sina planer för regeringen poängterade behovet av tillgänglighet har skapat ovisshet och osäkerhet. tog då tag i frågan. Det blev, som sagt, ett enhälligt riksdagsbeslut med ett uppdrag till regeringen. Men det dröjde innan gjorde någonting, och myndigheten jobbar enligt instruktionen på regeringens uppdrag. Så sent som betonade statsministern under frågestund i ett svar till mig att det är viktigt att vi har myndigheter som håller sina budgetar. Människors möjligheter till lokal service poängterades inte. Sammanfattningsvis kan man fundera på om regeringens beslut och det svar som här redovisats betyder att det är ministerns avsikt att orter som skulle ha uppnått detta med servicekontoren ska göra det även framöver alltså inte bara det här med att man inte ska dra sig ur där det finns servicekontor utan också att nu ska gå in på de ställen där man planerat att öppna servicekontor. Gäller detta även mindre kommuner? Tyvärr har oron och otydligheten lett till att en del av personalen valt att söka andra jobb. Då måste man dra ned på verksamheten. Jag menar inte att ministern ska gå in och detaljstyra myndigheten inte alls! Däremot är det viktigt med de signaler som både vi här i och regeringen ger när det gäller att lägga vikt vid personliga möten. I svaret står det om viss grad av fysiska personliga möten. Det väcker viss misstänksamhet. Jag hoppas att ministern kan reda ut vad ministerns ambition är. Ska människor ha möjlighet att göra besök hos utan att i förväg beställa tid? Ska man kunna gå in på och där få hjälp med att fylla i en blankett, eller måste man gå via Internet eller tidsbokningen? 63 FINN (M): En opposition ska så klart opponera. Med detta sagt är det också viktigt att oppositionen tar sitt ansvar. När här talar om en tröghet i regeringens hantering som gör att det har skapats oro och att folk på möjligtvis i förtvivlan sagt upp sig måste man ställa en motfråga om att piska upp en stämning och om att ingenting görs, om att ingenting händer. Men regeringen för förtroliga samtal med , och vi i utskottet har också samtal med . Processtiden är mindre än två och en halv månad från ax till limpa. Det är klart att interpellanten är irriterad över en sådan här blindgångare till interpellation som inte mynnar ut i annat än att problemet nu i princip är löst. Det innebär också att får en hemläxa att göra. Det kommer att rapporteras i den tidsordning som ministern i sitt svar och även i en muntlig kommentar redogjort för. Det är viktigt att hålla sig till verkligheten. I interpellationen skriver interpellanten: En avveckling av servicekontoren drabbar inte bara dem som är försäkrade hos . Eftersom kontoren drivs tillsammans med och tvingar regeringens besparingsbeslut även dessa myndigheter att försämra sin service till medborgarna. Om det som sägs i interpellationen stämmer tvingar också samma myndigheter att försämra sin service till medborgarna. Inte på någon punkt, vare sig i årets budget eller i tilläggsbudgeten, finns det någon yttring från om att tillskjuta de medel som ska förhindra dessa besparingar eftersom vi är rörande överens. Precis som ministern här sagt är det att koka soppa på en spik att säga att allt ska hända utan att medel tillsätts. Dessutom förnekas det att processen från regeringens sida gått både rättssäkert och väldigt fort för att vara en mycket viktig process gentemot en av våra största myndigheter. 64 Statsrådet (M): För det första väljer jag att ta fasta på det vi uppenbart är eniga om. var otydlig i sin kommunikation om konsekvenserna av statskontorsuppdraget och konsekvenserna av påpekandet och beslutet i utskottet. Det är alldeles uppenbart, därav regeringens mycket uttryckliga förtydligande av vad detta innebär alltså ingen förändring i sak, bara det ganska självklara påpekandet om hur det kommer att gå till. För det andra är det klart att en budget ska hållas. Det finns väl ingen seriös regering i någon seriös regeringskonstellation som säger: Ja, ja, kan ni inte göra det inom given budget får ni göra det inom en annan budget. En budget ska hållas självklart! För det tredje har staten ett ansvar att se till att man kan möta ett legitimt krav också på fysisk service runt om i . Men det betyder inte att vare sig regeringen eller riksdagsutskottet har goda skäl att gå in och detaljreglera, att reglera exakt hur och var det ska ske. Att det ska ske samlat, att det ska vara god ekonomi och god service och framför allt att det ska möta de lokala behoven, som kan variera, har varit regeringens utgångspunkt när vi gett uppdraget till Statskontoret. 65 (MP): Det är bra att ministern poängterar att det ska finnas möjligheter till fysiska möten. Men ministern talar också om legitimt krav på fysiska möten. Vad betyder det? Dessutom har jag fortfarande inte fått svar på min fråga om viss grad i regeringens beslut. Diskussionen om möjlighet till personliga möten kan säkert grundas i att det finns en konflikt i att man tycker att man har en för liten budget. har gjort en mycket stor omorganisation och varslat personal. Mitt uppe i omorganisationen fick man nya uppdrag och nya regler att ta hänsyn till när det gäller sjukförsäkringen, så jag har full förståelse för att kassan kan ha ett behov av att redovisa konsekvenserna av olika förändringar. när vi lade vår budget var vi överens med regeringen om ramen. Finn , läs gärna budget! I vårt alternativ, som ska diskuteras här i , har vi en skrivning om att det behöver skjutas till medel för när det gäller möjligheten till personliga möten detta för att kunna upprätthålla god tillgänglighet och god service. Det finns alltså med i budgetförslag som vi snart ska debattera. Vikten av tillgänglighet är en förutsättning för att kunna ha ett socialt försäkringssystem som fungerar. Det är bättre att redan från början fylla i en blankett rätt än att i efterhand ska ägna tid och pengar åt någonting som redan i början kunde ha blivit rätt. Jag vill fortfarande ha ett förtydligande. Vad är ministerns ambition när det gäller fysiska personliga möten och vad betyder legitimt och viss? 66 Statsrådet (M): Det är smickrande att jag förväntas veta precis det vi till och med har givit i uppdrag till människor som arbetar med sådana här saker att försöka klarlägga, nämligen: Hur ser dessa legitima, rimliga behov ut? Det är klart att jag inte vet det. Däremot är jag ganska övertygad om att vi sakta men säkert går i en riktning där mer och mer av både enkel service och rätt kvalificerad service sker över telefoni, e-post och webbaserade lösningar. Det finns rådgivning per telefon och, naturligtvis, fysiska möten. Det är en helt självklar utveckling. Hade vi varit emot den hade vi tvingat landets samtliga deklaranter att fysiskt åka till ett lokalt skattekontor och överlämna sin pappersdeklaration , för att det fysiska mötet är så viktigt. Jag säger inte detta för att raljera utan för att säga att många tjänster går utmärkt att lösa på ett annat sätt. Det är bra att teknologin hjälper fler människor att enkelt få kontakt med myndigheters service. är det tvärtom rent olämpligt. Jag tror att det kräver en ganska avancerad analys av exakt vilka grupper som på vilket sätt, var, när och hur ska mötas fysiskt. Hur kan vi göra de kvalificerade mötena med en försäkrad i en komplex situation så bra som möjligt och göra den enkla informationsgivningen så snabb, tillgänglig och digital som möjligt? Det skulle vara min amatörmässiga hypotes. Jag arbetar inte med att klarlägga exakt vilka kanaler som är bäst lämpade för vad. Jag är dock övertygad om att en orsak till att svensk statsförvaltning ofta uppfattas som bra, proffsig, tillgänglig och serviceinriktad jämfört med många länder är att vi inte har väjt för att också använda modern teknologi i vårt möte med svenska medborgare. Den skutan ska vi inte vända just här. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2010/11:343 om utvärdering av pensionssystemet 67 Statsrådet (M): har frågat mig om jag är beredd att ta initiativ till en bred utvärdering av pensionssystemet. Pensionssystem är viktiga åtaganden, och vi ska därför ha ett bra pensionssystem. Det är vi överens om. Det som skiljer oss åt är att jag menar att vi i grunden har ett bra system som vi har anledning att värna om när det gäller dess grundläggande principer. Den synen delar fem av partier, och vi har också en särskild pensionsgrupp som enligt sina direktiv har till uppgift att vårda systemet. Med det menas att sköta om systemet så att det fungerar bra och göra justeringar om så krävs. Pensionssystem är emellertid mycket långsiktiga åtaganden där förtroendet är viktigt. En viktig egenskap är därför stabila spelregler så att även dagens unga kan känna sig trygga med att vi har ett pensionssystem som fungerar även när de lämnar arbetslivet. Vi behöver därför vara mycket varsamma med förändringar. Det tar tid att bygga förtroende, och en stabil politisk enighet är en bra grund. Pensionssystemet utlovar inte en viss procentsats i pension helt enkelt för att det inte ansvarsfullt går att utlova det utan att riskera att skjuta en skuld till kommande generationer. Det som utlovas är en pension som motsvarar vad man betalat in i avgifter fördelat på en förväntad livslängd. Vi lever allt längre, och ökningstakten är snabbare än vad vi trott. har medellivslängden ökat . Det är trevliga besked, men pensionen måste då också räcka längre, vilket innebär att det blir en lägre årlig pension. Pensionssystemet klarar detta, men det blir ett problem för både individ och samhälle. Vi har därför tillsatt en utredning inte bara för att se över de pensionsrelaterade åldrarna utan också för att analysera möjligheterna för ett längre arbetsliv och därmed en möjlighet för fler att förbättra sin pension. Det är en del av det vi menar med vård av det svenska pensionssystemet: att värna om att de grundläggande principerna ligger fast men också att löpande följa upp hur det fungerar. 68 (V): Som vi brukar säga i oppositionen: Jag tackar för svaret, men jag är inte så nöjd med innehållet. Detta var i alla fall ett svar i vilket man kunde tydligt utläsa att det inte kommer att bli någon bred utvärdering av pensionssystemet där bland annat pensionärsorganisationer och till exempel LO och deras rapport i halvtid kommer att utgöra något underlag. Det beklagar jag. uppvaktades vi på socialförsäkringsutskottet av företrädare för sex olika pensionärsorganisationer. Deras rapport, som presenterades med titeln , blev det som tänkt?, visar att nej, det blev det inte. Pensionärsorganisationerna pekar på AP-fondens höga administrationskostnader, att premiepensionssystemet är för dyrt, att det är för dålig avkastning, att det är för stor risk utan garantier och att det är svåröverskådligt med över 800 fonder att välja på. Intresset hos oss att ägna oss åt fonderna är väldigt litet; av oss ägnar oss åt dem utan hjälp av fondförvaltare, och det är de som gynnas mest av att förvalta fonderna. Det är inte pensionärerna, vare sig eller . Enligt pensionärsorganisationerna bör AP-fonden stärkas och PPM-avgifterna överföras till inkomstpensioner. Då kan också den automatiska balanseringen avskaffas. Den brukar också kallas bromsen eller backen eftersom pensionerna backar i värde. I delar vi i huvudsak dessa synpunkter och tycker att det finns mycket goda skäl att tillsätta en verkligt parlamentarisk utredning för att se över de brister vi alla nog bör vara medvetna om finns. Inte heller LO litar på systemet. Det sade i alla fall LO:s ordförande när LO presenterade sin rapport om pensionssystemet . Bakgrunden är att det som förespeglades när det nya systemet sjösattes inte alls stämmer med den verklighet vi har . Den underfinansierade inkomstpensionen ger nu för en industriarbetare av slutlönen, mot i diskussionerna utlovade . LO var då och är också nu motståndare till det osäkra PPM-systemet. Det är dyrt, och det är dåligt för pensionärerna. Ministern säger att pensionssystemet inte utlovar en viss procentsats i pension. Nej, det står kanske inte så i skrift, men jag undrar om inte ministern ser något problem med att det är färre och färre som får mindre och mindre i ålderspension jämfört med dem som arbetar och får lön, både och . Det är nämligen inte självklart att det måste vara så. I och har man en klart bättre prognos. Det såg bättre ut där 2007 än det gjorde i , och prognosen för hur det ska se ut är mycket bättre. Det visar Ålderspensionssystemet i ; det är deras beräkningar. I kommer man att få och i av genomsnittslönen 2017. I har vi alltså krupit ned till . Sex pensionärsorganisationer och LO är alltså väldigt missnöjda med hur det fungerar, och det är en massa hål som regeringen nu genom pensionsgruppen där bara fem av partier finns företrädda sitter och diskuterar. De ska täppa till den sil som läcker. Jag undrar: Varför är det så svårt att tänka sig att tillsätta en utvärdering? Med det inte sagt att vi ska göra om hela systemet, men vi vill ha en grundlig utvärdering som är verkligt parlamentarisk och där man tar hänsyn till pensionärsorganisationer och fackliga organisationer, bland annat LO. Kammaren beslutade på förslag av förste vice talmannen att ajournera förhandlingarna till . 12 § (forts.) Svar på interpellation 2010/11:343 om utvärdering av pensionssystemet 69 FINN (M): Det här är en intressant interpellation från ett av de partier som står utanför fempartiöverenskommelsen om pensionssystemets förändring sedan en bra tid tillbaka. Jag tackar för den. Jag tackar också för det svar som avgivits av det ansvariga statsrådet socialförsäkringsminister som förtydligar hur man ser på den pensionsöverenskommelse som fem partier i denna kammare står bakom. Interpellationen är intressant, herr talman, även av den anledningen att den berör ett viktigt område där man ska värna pensionärernas goda villkor och ha ett ansvar för att det finns en budget och en ekonomi bakom det som man utfäster att man vill uppnå. Låt oss till att börja med konstatera att vi har den glädjande situationen att man prognostiserat att vartannat barn som föds i kommer att uppleva sin hundraårsdag. Med detta sagt står vi naturligtvis inför väldiga utmaningar beträffande hur dessa unga människor, när de uppnår den imponerande åldern i så stor mängd, kommer att kunna tillgodogöra sig den välfärd som vi vill skapa inom ramen för socialpolitiken i vid mening. Det inbegriper givetvis pensionerna, men också sjukvård, sjukförsäkringar och annat som man alltmer är i behov av ju äldre man blir. Då måste det finnas en ansvarsfull politik, en ekonomisk politik som kan backa upp det hela. Det är här jag tycker att jag ser en diskrepans mellan de önskemål som lyfts fram av interpellanten om att man ska göra det bättre, starkare och så vidare för pensionärerna och att i grunden vara skeptisk till den pensionsöverenskommelse som fem partier i denna kammare står bakom. Den överenskommelsen har framkommit eftersom man velat ta ansvar för att det ska finnas resurser till den åldrande befolkningen, att den ska kunna utnyttja sin pension på ett bra sätt, och för att detta system inte så att säga ska drabbas av konkurs. Därför känns detta, herr talman, förvånande när jag ska försöka lägga ihop hemvist i vänsterideologierna som aldrig någonsin har förstått att marknadsekonomin är överlägsen när det gäller att garantera just ekonomiska resurser. Det har visat sig världen över att det är så man bäst skapar resurser. Man kan naturligtvis utfästa att pensionerna bör stärkas på vänsterideologisk grund och då säga att vi när det gäller sjukförsäkringen ska låta den hamna i de väldiga utgiftstak vi hade och som gjorde att reformeringen av sjukförsäkringen var helt nödvändig. Om vi tittar på sjukvårdssidan ser vi att är det parti som tycker att i princip all sjukvård ska bedrivas i offentlig regi. Det har visat sig vara ineffektivt. Det har inneburit en kostsam och ineffektiv process i de samhällen som haft den typen av sjukvård. Frågan hänger lite grann i luften vad beträffar hur interpellanten tänker sig att för dagens och morgondagens pensionärer kunna hitta en finansiering inom ramen för någon form av trovärdigt vänsterbudgetförslag, en på alla sätt behjärtansvärd tanke, som ska backa upp att detta går att genomföra. Därför kvarstår frågan. När man läser statsrådets svar tycker jag att det visar på övervägandet och balansen mellan att ha denna ekonomi och att inte ha den samt på att göra det trovärdigt att pensionärerna får det tillräckligt bra. Om vi jämför detta med förslag, att alla ska få det bättre, fattas svaret på frågan hur detta tryggt och trovärdigt ska finansieras framöver. 70 Statsrådet (M): Jag har läst den rapport som interpellanten tog upp i sitt första inlägg, och jag har träffat företrädare för nästan alla de organisationer som står bakom rapporten. Jag har också läst LO:s som jag tycker mycket intressanta rapport om pensionssystemet i halvtid, som de uttrycker det. Till del tycker jag att det är precis rätt frågor som ställs i dessa rapporter. Det är processer som är stora och viktiga och, vågar jag påstå utan att vara hundraprocentigt säker, väl täcks av just de översyner och utredningar som har aviserats och till och med redan startats inom . Vi talar om AP-fondernas ställning, om organisation, om den finansiella ställningen i hela pensionssystemet. Och vi talar om den enskilt kanske största frågan, nämligen alla åldersgränser inom hela pensionssystemet med sikte på det som Finn var inne på. Vi talar också om arbetsmiljöfrågan för de människor som fortfarande tvingas lämna arbetslivet innan de uppnått någon pensionsålder över huvud taget. Dessutom talar vi om den mest uppmärksammade men alls inte största frågan, det vill säga funktionaliteten i premiepensionssystemet med massbyten och sådant. Allt detta är , eller håller på att bli, föremål för formaliserade utvärderingar, analyser och utredningar inom ramen för Pensionsgruppens arbete. Annat i dessa rapporter, framför allt i pensionärsorganisationernas rapport, är inte föremål för någon prövning av det enkla skälet att det ifrågasätter hela pensionsöverenskommelsen. Att bryta ut delar och föreslå sådant som man en gång uttryckligen kommit överens om i samband med pensionsöverenskommelsen är inte aktuellt, alltså att nu säga att vi river upp överenskommelsen och börjar om från början. Det har vi varit mycket tydliga med. Det grundläggande värdet i att ha en överenskommelse är oerhört starkt.