prot · GY0971 · 2011-03-11 00:00:00 — Med gymnasiereformen, lärlingsutbildningar och den lärlingsprovanställning som vi också ska sjösätta är jag helt övertygad om att just de grupper, som ungdomar tillhör, som har väldigt svårt att komma in kommer att få bättre verktyg och bättre möjligheter att faktiskt ta sig in. Återigen är det intressant att granska: Vad är alternativet? Är det högre skatt på arbete, utbildningsvikariat eller friår, eller vad de nu väljer att kalla det, mer arbetsförmedling, färre externa aktörer och mindre matchning till de här jobben? Jag är övertygad om att den väg vi har valt är helt rätt. Vi ska lyssna in och se till att skärpa kraven och bli ännu bättre. Men med den arbetsmarknadsutveckling som vi nu ser har vi en god medspelare, för inget av det här kommer att ske om vi inte har arbetsmarknadsutvecklingen med oss i rätt spår. Företagen går stärkta ur krisen och kan nu anställa igen. 7 (SD): Låt mig börja med att säga att jag håller med om att fas 3 inte skapar några jobb. Det gör inte heller jobbcoacherna. Jag håller med om att jobbcoacherna är ett skämt. har varit emot jobbcoacherna från första början. Men ALU skapade inte heller jobb. Det gjorde inte plusjobben heller. Jag tror att vi måste konstatera att det kanske inte spelar någon jättestor roll vilka åtgärder och modeller vi har för att få in folk från utanförskap på arbetsmarknaden så länge det saknas jobb. Grundproblemet består av en diskrepans mellan utbud på arbete och utbud på arbetskraft. Den diskrepansen är både kvantitativ det vill säga antalet jobb ökar inte, fast befolkningen ökar och efterfrågan på jobb ökar och kvalitativ. Matchningen har inte fungerat tillfredsställande. Det här är inte ett problem som har uppstått med alliansregeringen . Det här är ett problem som vi har sett i . Inte minst Socialdemokraterna är ansvariga för en utbildningspolitik där man under ett par decenniers tid eller tre decenniers tid, till och med, har prioriterat att alla ska tycka att det är kul i skolan och kunna gå ut med fullständiga betyg före att eleverna faktiskt lär sig någonting i skolan. Vi kan också se att inte minst alliansregeringen inte riktigt har drivit en politik för att stimulera industrin. Den svenska industrin har haft en väldigt dålig produktivitetsutveckling internationellt sett. Och vi har sett en energipolitik även under alliansregeringen som inte heller den är bra för industrin. Kärnan i den svenska exporten består ändå av processindustrin, som är väldigt energiintensiv. Vi borde för länge sedan ha satsat på kärnkraft för att få en stabil och billig tillgång på el. har vi höga elpriser. satsar vi på energialternativ som kommer att kräva reglerkraft, vilket gör att det blir både opålitligt och dyrt i längden. Om vi tittar på arbetslösheten, som den ser ut, kan vi se några strukturella fenomen. Vi kan se att ungdomar är en grupp som har väldigt svårt att ta sig in på arbetsmarknaden. Det beror så klart bland annat på att vi är dåliga på att skapa nya arbetstillfällen i , men det beror också på systemfel. Det beror på att det finns höga inbyggda trösklar i den svenska arbetsmarknadsmodellen. var det första partiet i den här församlingen som förespråkade just en ny anställningsform för lärlingar. Vi är tacksamma över att regeringen tog till sig vårt förslag och implementerade det i sitt valmanifest i slutet av valrörelsen. Det kan komma att göra skillnad på lite sikt. Ett annat stort problem som ett par personer redan har adresserat är att det finns ett stort utanförskap bland dem med utländsk bakgrund. Det är svårt att få in invandrare på arbetsmarknaden. Det är svårt för invandrare att komma in på arbetsmarknaden. I grunden är det här framför allt en konsekvens av en vidlyftig massinvandring. Vi har inte förmått skapa nya jobb. Självklart blir det då problem när man har en väldigt stor invandring av människor som av naturliga skäl saknar nätverk, sociala kontakter och kontakter inom näringslivet. Det blir svårt att få jobb, helt enkelt. Man försöker tackla det här problemet från regeringens sida bland annat genom att diskriminera svenskar med modeller som instegsjobben, som gör det dyrare att anställa någon som har svensk bakgrund än någon som har kommit hit . har man även aviserat nystartszonerna, som gör att de förorter, framför allt, i storstäderna i där det bor lägst andel svenskar ska få stora skattelättnader. Alliansen talar gärna om sysselsättningsutvecklingen i absoluta tal. Man talar om att det är 100 000 fler personer sysselsätta nu än . Det må stämma. Men det intressanta vore kanske att ställa sig frågan: Hur ser det ut med sysselsättningsgraden? Hur hög andel är sysselsatta av dem som är i arbetsför ålder? Där ser det inte lika ljust ut, och det beror just på det problem som jag adresserade. När vi har en befolkning som har ökat med 200 000 , som en konsekvens av en hög invandring, duger det inte att 100 000 fler är sysselsatta . För det innebär fortfarande en minskning av sysselsättningen, procentuellt sätt. Det här är ett fenomen som vi också har sett . har sysselsättningsgraden sjunkit, från till nu . Det är en ökning av icke sysselsatta med uppåt . En sverigedemokratisk politik hade lett till en högre sysselsättningsgrad, inte minst vår invandringspolitik. Regeringen har valt en väg. Man har valt väg. Man söker stöd från . senast gällde det nya regelverk för arbetskraftsinvandring där man slopade behovsprövningen. Man söker stöd för diskriminering av svenskar genom modeller som ska kvotera in invandrare. Jag tror att regeringen borde fråga sina egna väljare: Är det den här vägen man vill gå? Eller hade man hellre sett en väg för jobben, en väg där man kanske hade kombinerat detta med en ansvarsfull invandringspolitik? Om man är intresserad av det senare alternativet är i alla fall vår hand fortfarande utsträckt. 8 (V): Det kan vara på sin plats att påminna om hur det lät inför valet . Då gjorde allianspartierna ett stort nummer av att man skulle bryta utanförskapet. hade gömt undan de arbetslösa i förtidspensioner och Amsåtgärder. Folk levde på bidrag, och folk hade låtsasjobb. skulle människor i stället få riktiga jobb, fick vi höra. När vi hör på arbetsmarknadsministern och de andra borgerliga företrädarna kan man nästan få intrycket att den här politiken har varit lyckad och framgångsrik. Därför skulle jag vilja kolla lite på hur facit ser ut . Vi kan börja med förtidspensioneringarna. Antalet förtidspensionerade unga har ökat sedan den borgerliga regeringen tillträdde. Betydligt fler unga sorteras alltså ut från arbetsmarknaden genom förtidspensioneringar än 2006. Sedan gäller det bidragen. Försämringarna i a-kassan har lett till att av de arbetslösa över huvud taget får a-kasseersättning . Det är en halvering jämfört med . Det innebär att betydligt fler arbetslösa är hänvisade till bidrag för sin försörjning. Långtidsarbetslösheten är nästan dubbelt så hög som 2006. Om vi tittar på sysselsättningen ser vi att den har sjunkit kraftigt. Särskilt allvarligt är det att gapet mellan kvinnors och mäns sysselsättning har ökat så att det är det största , vilket är ett väldigt stort bakslag för jämställdheten. Om vi tittar på de så kallade Amsåtgärderna kan vi konstatera att antalet deltagare i arbetsmarknadspolitiska program har fördubblats . I stället för att ta bort Amsåtgärderna har regeringen låtit dem explodera i antal. Men det är inte bara det, utan åtgärderna har också ändrat karaktär. De gamla åtgärderna har ersatts med nya så kallade jobbgarantier. Dessa garantier har redan hunnit granskats av flera oberoende instanser. Slutsatserna är entydiga och ganska nedslående: De här programmen har väldigt lite meningsfullt innehåll för deltagarna. Inte ens hälften så många arbetslösa erbjuds arbetsmarknadsutbildning om man jämför med 2006. Regeringens mångmiljardsatsning på jobbcoacher har visat sig vara helt bortkastad. Det har till och med visat sig att de som har haft en jobbcoach har haft lite sämre chans att få ett jobb än de som inte har haft någon alls. Det kanske i och för sig inte är så förvånande med tanke på vad vi har hört om hur det ser ut hos vissa av de här jobbcoacherna, där det handlar om rena kvacksalveriet i många fall. Det är ytterst tvivelaktigt om de här personerna över huvud taget har någon kompetens att hjälpa arbetslösa. För en stor och växande grupp har inskrivningen hos Arbetsförmedlingen bara blivit en lång väntan på att hamna i regeringens slutstation, den så kallade fas 3. Jag vågar påstå att det är den i särklass sämsta arbetsmarknadsåtgärden som vi haft i i modern tid. I Alliansens tvingas ungefär 25 000 personer arbeta heltid bara för att få behålla sitt arbetslöshetsunderstöd. Det är en typ av oavlönat tvångsarbete som vi inte har haft i . Men det finns naturligtvis vinnare på den här politiken. Jobbcoachföretagen med allehanda schamaner och healare har kunnat tjäna bra med pengar på de uppdrag man har fått. Ett antal uppenbart oseriösa arbetsgivare har lockats att ta emot fas 3-deltagare, eftersom de får i ersättning för varje deltagare de tar emot. Så gott som hör vi vittnesmål om människor i fas 3 som upplever hur de blir utnyttjade som gratis arbetskraft, att de borde ha haft en anställning i stället. sitter de i stället bara av tiden, medan pengarna tickar in hos företaget. Vilka dessa företag är, hur många personer de får betalt för och hur mycket pengar de därmed tjänar får vi inte veta, för de uppgifterna har sekretessbelagts av Arbetsförmedlingen. Några av dem känner vi ändå till, eftersom en del deltagare i fas 3 har varit modiga nog att berätta om missförhållandena i medierna och kritiserat dem. Då har de i sin tur drabbats av bestraffningar av företagen och ibland också av Arbetsförmedlingen. De har utestängts från sina platser och belagts med munkavle. Man kan konstatera att de långtidsarbetslösas medborgerliga rättigheter inte är särskilt mycket värda i Alliansens . Sammanfattningsvis kan vi alltså konstatera att regeringens arbetslinje har lett till fler, inte färre, förtidspensionerade unga. Den har lett till fler, inte färre, långtidsarbetslösa och till mindre effektiv hjälp från Arbetsförmedlingen. Det är fler personer i arbetsmarknadspolitiska program men med väldigt lite innehåll, och vi har fått en helt ny kategori oavlönade låtsasjobb. De arbetslösa har blivit fler, de har blivit fattigare och betydligt fler är beroende av bidrag för sin försörjning. Man frågar sig om detta facit är i linje med vad Alliansen hade tänkt sig, och det är lite så det låter här . Eller tycker regeringen att det kanske finns anledning att tänka om och vara lite självkritisk på någon punkt? (Applåder) I detta anförande instämde och (båda V). 9 (KD): Att ha ett arbete är viktigt, både ur försörjningssynpunkt och för självkänslan och egenmakten att styra över sitt eget liv. Att ha ett arbete är en viktig del i människors välbefinnande. Arbetslösheten innebär en riskfaktor för såväl den psykiska som den fysiska hälsan. Arbetslöshet är slöseri med mänskliga resurser, och därför är full sysselsättning ett viktigt politiskt mål för oss kristdemokrater. Ett rimligt synsätt är att människor ska kunna arbeta av sin förmåga. Regeringens mål är därför också full sysselsättning och ett fortsatt minskat utanförskap. Det som är viktigast när det gäller att skapa jobb är att det finns de som startar företag, som driver företag, som utvecklar företag och anställer människor och betalar skatt. Det är faktiskt det enda sättet att finansiera välfärden. Utan fungerande företag och utan fungerande näringspolitik som gör det möjligt för sunda och växande företag blir det bara nedskärningar att fördela. Dagens stora framgångsrika företag har en gång varit små, men de har vågat växa, och de har också getts förutsättningar att växa. Det privata näringslivet är förutsättningen för den viktiga offentliga sektorn och för en framgångsrik arbetsmarknadspolitik. Studerar man Arbetsförmedlingens rapport över arbetsmarknadspolitiska program och insatser finner man att det finns drygt 20 olika åtgärder. Det handlar om olika program med aktivitetsstöd. Det finns olika möjligheter till arbete med stödformer. Tillsammans är det drygt 20 åtgärder som finns för att sänka trösklarna och för att hjälpa människor in på den svenska arbetsmarknaden. Jobbskatteavdraget som alliansregeringen införde tillsammans med flera viktiga näringspolitiska åtgärder har varit framgångsrikt i kampen för fler jobb. Arbetslinjen är viktig. Det ska löna sig att arbeta, som också mycket klokt utryckte det i ett tal efter valet. Trots detta vill Socialdemokraterna och oppositionen höja skatterna för alla som arbetar och återinföra plusjobben. Detta är ingenting annat än att gå in i en återvändsgränd. Plusjobben var ingen höjdare. De gav ingen rätt till a-kassa eller LAS, och det var dessutom bara två veckors uppsägningstid. Sammanlagt ledde de fram till 20 000 jobb. Lägg därtill Socialdemokraternas negativa inställning till RUT-reformen som varit så framgångsrik, där tre fjärdedelar av de anställda kom direkt från arbetslöshet. Det är lite märkligt att ha en så negativ inställning till åtgärder som har varit så framgångsrika. Regeringens jobb- och utvecklingsgaranti har varit och är viktig för många som ett viktigt steg ut i det öppna arbetslivet. Vi gläder oss naturligtvis åt att lämnar jobb- och utvecklingsgarantin innan fas 3 och att av deltagarna har kunnat lämna fas 3. Vi gläder oss över Arbetsförmedlingens februarisiffror, men självfallet är vi inte nöjda. Vi vill mer. Vi ser positivt på Arbetsförmedlingens utvecklingsarbete som avser jobb- och utvecklingsgarantin i syfte att förbättra kvaliteten på aktiviteterna inom programmen och att öka möjligheterna att erbjuda fler personer arbetsplatsförlagda aktiviteter. Ett generellt problem med att utvärdera jobb- och utvecklingsgarantin är att det inte finns någon kontrollgrupp att jämföra med. Vi kan inte experimentera med en grupp långtidsarbetslösa som inte får någon hjälp alls för att mäta mot. Det går inte. Det vore etiskt oförsvarbart. Det vi dock vet och har sett av utvärderingen av deltagarnas egen bild av programmen är att är mycket eller ganska nöjda med innehållet i åtgärden. visar undersökningar att knappt hälften av deltagarna anser att tiden i jobb- och utvecklingsgarantin inneburit att deras chanser att hitta ett arbete har ökat. Även här finns det skäl att lyfta fram de kompletterande aktörerna. Deltagare som har varit hänvisade till kompletterande aktörer har en högre aktivitetsgrad, har sökt fler arbeten och har en tätare kontakt med sin handledare jämfört med deltagare som har befunnit sig i Arbetsförmedlingens egen regi. Det är en viktig bild att dela med sig av. Dessutom ska vi naturligtvis säga att medierna har visat på att det finns aktörer som har gått över gränsen för vad som är acceptabelt. Sådant ska naturligtvis stävjas. (Applåder) I detta anförande instämde (KD). 10 Arbetsmarknadsminister (M): Jag är glad att håller med mig och regeringen om att det går bra för . Det förbryllar mig att det inte finns någon form av insikt i att det kanske har att göra med att regeringens politik på det här området har varit framgångsrik och avgörande, vågar jag säga. Jag tror att även kanske kan hålla med om det innerst inne. Med detta sagt vill jag också säga att vi är långt ifrån nöjda. Som jag sade i mitt inledningsanförande är jag inte nöjd förrän alla som kan arbeta också har möjlighet att göra det, framför allt de grupper som är extra problematiska, där vi måste göra ännu mer. Det är de som är långtidsarbetslösa, funktionshindrade personer med nedsatt arbetsförmåga, ungdomar och utrikes födda. Resultatet av regeringens politik talar också sitt tydliga språk när arbetslösheten sjunker i och när sysselsättningen ökar. Vi har färre långtidsarbetslösa än , 23 000 färre personer. Men det finns många utmaningar kvar. Vi har en bred jobbpolitik med jobbskatteavdrag, med satsning på forskning och utveckling, med en reformerad skola som kommer att förbättra förutsättningarna för varje barn och ungdom, med en bra näringspolitik och med stabila socialförsäkringar. När vi pratar om gruppen unga kan jag säga att jag tror att det är viktigt med den halvering av arbetsgivaravgifter som regeringen har infört. Det blir billigare att anställa ungdomar som har liten erfarenhet. Vi har höjt studiemedlen för de ungdomar som har lämnat skolan utan godkända betyg. Vi satsar på folkhögskola. Vi satsar på ett lärlingssystem inom skolan och i arbetslivet. Vi förbättrar länken mellan skola och arbetsliv. Även yrkeshögskola och yrkesvux är viktiga satsningar. Det är också viktigt att poängtera att reformerna när det gäller kompletterande aktörer har haft effekt. Jag vågar hävda att jobbcoachning i Arbetsförmedlingens regi och externt har haft betydelse. Jag vet inte hur många av er som har varit arbetslös eller stått mellan jobb, som vet hur pass liten man kan känna sig när man har sökt många jobb och fått nej, när självförtroendet sjunker ned i skorna, när ingen tror på en, när man själv tror att man ingenting har att tillföra. Då är det oerhört betydelsefullt att få prata med någon, att få stöd av någon som kan se ens förtjänster och möjligheter. Jag tror att alla de personer som har varit i den situationen kan känna igen sig i att man behöver mycket stöd och hjälp. Det är också viktigt, som har poängterats, att de insatser vi gör ska ha hög kvalitet. Varenda satsad skattekrona ska hjälpa människor att komma i jobb. Vi ska ha skärpta kontroller på alla aktörer, även på Arbetsförmedlingen, så att de använder resurserna på ett klokt sätt. Där kan vi göra mer. Det har jag också varit tydlig med. Men det är inte så som oppositionen hävdar att one size fix all, det vill säga att den enda lösningen är en statlig arbetsförmedling. Jag tror att det behövs en mängd olika aktörer i samhället för att hjälpa de många arbetslösa som finns. Vi har tittat på de omställningsavtal som parterna har använt framgångsrikt, där man inom systemet mellan och LO har upphandlat kompletterande aktörer, externa företag. Det har varit oerhört framgångsrikt. Det är en modell som används här i och som används i många andra länder. Det ska vara seriösa aktörer. Det ska vara bra kontroll. Det ska vara sanktioner för dem som inte sköter sig. Men de 26 000 personer som har fått ett jobb genom den hjälpen tror jag har bara positivt att säga. Mina frågor till Socialdemokraterna är: Vad vill ni? Vad är er arbetslinje? Ni vill höja skatterna på arbete. Ni vill ta bort matchningsstödet när det behövs som allra mest. Ni är nu kritiska mot nystartsjobben också, där 40 000 har fått ett riktigt jobb. Ni vill höja skatterna för vanligt folk. Vad är er arbetslinje? Vad är ert recept för att komma ännu längre? Det vill jag gärna lyssna mer på. 11 (S): Vår arbetsmarknadspolitik är inte one size fix all och det är inte heller one coach fix all. Vår arbetsmarknadspolitik och jobbpolitik kan sammanfattas i tre prioriteringar. Det är utbildning, utbildning och utbildning. Men det är olika former av utbildning. Det handlar i första hand om en höjd kvalitet i undervisningen i och gymnasieskolan. Kvaliteten i undervisningen sjunker just nu dramatiskt i svensk skola. Allt fler barn och ungdomar får inte de kunskaper de behöver. Även den generella kunskapsnivån sjunker i skolan. Det är oerhört allvarligt och måste prioriteras. I andra hand handlar utbildning om omställning och utveckling. Det handlar om vuxenutbildning, om yrkesutbildning, om kompetensutveckling i arbetslivet, om utbildningsvikariat och om andra former för att komma vidare i sitt yrkesliv, kanske också till ett annat jobb eller en annan bransch. I tredje hand handlar utbildning om spetsutbildning, forskning och utveckling. är för litet för att ha den beröringsskräck mellan staten och näringslivet när det gäller kvalificerad forskning och utveckling som regeringen har. Det är huvuddelarna i vår jobbpolitik. Men vi kräver också att man gör förändringar i den arbetsmarknadspolitik som gäller. Då handlar det om att investera i utbildning, som jag har sagt, men det handlar också om att ändra reglerna i fas 3 så att man tillåter människor att gå en utbildning och att få ha kontakt med sin arbetsförmedlare. Kontrollera alla arbetsgivare i fas 3 så att vi får stopp på missbruket av människor och resurser. Sätt stopp för utnyttjandet av nystartsjobb för dem som redan är fast anställda på arbetsplatsen. Det är väl självklart att det ska ändras. Ställ krav och certifiera jobbcoacherna för att sätta stopp för det geschäft som vi har sett. Ersätt fas 3 med plusjobb och utbildningsvikariat så att människor får en riktig lön och avtalsenliga villkor. Stoppa den lönedumpning och det skamlösa utnyttjande som kan ske av utländsk arbetskraft genom att göra jobberbjudandet bindande, genom att ha kontroll av de arbetsgivare som finns och genom att ha en vandelsprövning av arbetsgivarna. Och ge Arbetsförmedlingen resurser så att den anställda personalen kan göra det jobb som de vill göra för att hjälpa arbetslösa in på arbetsmarknaden och till de jobb som faktiskt finns, där man nu frågar och ropar efter arbetskraft. Regeringen har förvandlat arbetsmarknadspolitiken till en lekstuga. Jag ser det som en del av regeringens konsekventa linje att gå mot lägre löner och otryggare anställningsvillkor. När man genom arbetsmarknadspolitiken ser till att 25 000 personer ska ut och jobba gratis, många också göra reguljära arbetsuppgifter, är det klart att det påverkar villkoren på arbetsmarknaden och leder till en lönepress nedåt också för andra på arbetsmarknaden. Jag tyckte att det sade tidigare var väldigt bra, att arbetslösheten, , inte är något slags karaktärsfel hos individen som man kan coacha bort. Arbetslösheten är ett samhällsproblem och det är du och regeringen som är ansvariga för att lösa det. Jag tycker att det är förskräckligt att höra hur du beskriver de arbetslösa som grupper med stora svårigheter. De som är arbetslösa är kvinnor och män precis som du och jag. Det är kvinnor och män som har barn, som har ansvar, som har resurser och som inget hellre vill än att arbeta och försörja sig med eget arbete. Det är din uppgift att genom arbetsmarknadspolitiken ge dem de förutsättningarna. 12 (MP): Om vi tittar närmare på vad som har sagts från talarstolen från företrädare för Alliansen låter det nästan som den andra delen av devisen som börjar med att man är stolt men inte nöjd. Den börjar krypa fram här. Jag förstår inte riktigt vad det är man är så glad över. Man redovisar ett antal siffror, och man gläder sig åt att skulle lämna fas 3. Jag vet inte om det var rätt siffra jag hörde; det låter väldigt lite. ser vi ett annat problem. Hur är det, finns det några alternativa utvecklingslinjer eller är detta en naturlag? Är detta någonting vi måste vänja oss vid? Det har tidigare talats om två-tredjedels-samhället. Tack och lov är arbetslösheten nere på . Precis som vi från oppositionens sida inte skyllde de extremt höga arbetslöshetssiffrorna med grund i lågkonjunkturen i världsekonomin enbart på Alliansen tycker inte jag att Alliansen ska ta åt sig hela äran av det som har hänt när det gäller den relativa uppgång som har skett. såg vi att några ungdomar hade anordnat en manifestation mot ungdomsarbetslösheten, denna viktiga ingång till långtidsarbetslöshet, här utanför . Det var en tjej som hade blivit väldigt illa behandlad av en snabbmatskedja. Jag ska inte uppge namnet på den. Hon hade en tandborste i handen, och flera ungdomar hade slutit upp. Tjejen hade jobbat på snabbmatskedjan , och när hon en gång valde att säga emot kraven på att stämpla ut och inte få betalt fastän hon var på jobbet fick hon gå och rengöra herrtoaletten med en tandborste. Är det inte denna typ av frågor arbetsmarknadsministern borde titta närmare på? Är det inte detta som gör att många faktiskt känner en misstro mot det som har blivit ett samhälle där det vi kallar utanförskap faktiskt skrämmer väldigt mycket?