prot · GY09112 · 2011-06-09 00:00:00 — I mitt anförande, herr talman, kommer jag att ta upp mål och inriktning för MR-politiken, fokusera på SRHR-frågor och kvinnors rättigheter samt även beröra hbt-frågorna. Mina partikamrater kommer senare under debatten att ta upp frågor rörande dödsstraff och tortyr samt barnets rättigheter. Jag vill redan nu inledningsvis påpeka att vi socialdemokrater givetvis står bakom samtliga våra reservationer, som vi för övrigt har lämnat tillsammans med och . Jag vill yrka bifall till reservationerna 1 och 3. blir ca 210 miljoner kvinnor och flickor runt om i världen gravida. En mycket stor del är tyvärr oönskade graviditeter och dessutom en följd av våldtäkter och incest. I runda tal 8 miljoner kvinnor drabbas av komplikationer som ofta ger både fysisk och psykisk ohälsa och till och med invaliditet. Mer än 500 000 kvinnor och det, herr talman, innebär en kvinna dör till följd av komplikationer i samband med graviditeten och barnafödandet. Dessutom dör fem sex spädbarn . av dödsfallen, som tämligen enkelt skulle kunna förhindras om kvinnorna fick rätt vård , sker i utvecklingsländerna, alltmedan merparten av världens makthavare väljer att prioritera andra frågor än just mödradödligheten. Några av orsakerna till den helt oacceptabla mödradödligheten är att unga flickor jag skulle vilja säga barn tvingas in i tidiga och olagliga äktenskap där familjeplanering och preventivmedel inte är någonting man pratar om, än mindre använder. Utbildning och information saknas, och komplikationer uppstår efter otaliga osäkra aborter. Allt det jag nu har räknat upp, herr talman, såg jag själv och fick grundlig information om i samband med ett studiebesök på Fistulasjukhuset i i . Det är ett exempel på ett land där mödradödligheten är mycket hög och kvinnors och barns situation synnerligen utsatt. Våld och våldtäkter hör till vardagen. Det är visserligen i lag förbjudet, men vem bryr sig. Dessutom är könsstympning å det grövsta fortfarande allmänt förekommande i flera länder. Fistulasjukhuset, som jag besökte tillsammans med ytterligare några riksdagskolleger, har man verkat i gjort fantastiska och berömvärda insatser för tusentals förlossningsskadade kvinnor och flickor, men verksamheten är ändå något av en droppe i havet med tanke på alla de kvinnor enbart i det här landet som får omfattande förlossningsskador. I har av alla kvinnor tillgång till en barnmorska i samband med graviditet och förlossning. De flesta kvinnor föder hemma ensamma eller på grund av tradition utomhus i bushen helt enkelt. De är undernärda, och många är alldeles för unga och outvecklade för att över huvud taget kunna föda fram ett levande barn. Eller så kan det vara en kvinna som redan är mor till fem, sex, sju barn, trött, sliten och misshandlad. Detta handlar bara om ett land med problem, även om de är stora och ofattbara. Många, bland annat Amnesty och , har kallat mödradödligheten en av vår tids största skandaler, och jag håller med. Alldeles tydligt är det, herr talman, att oändligt många kvinnor och barn dör inte på grund av att vi inte kan behandla, bota eller rädda utan för att världen inte har bestämt sig för att deras liv ska räddas. Som vi alla vet beslutade världssamfundet att mödradödligheten skulle minskas , med siffror som utgångspunkt. Jag pratar alltså om FN:s femte millenniemål. Tyvärr kan vi konstatera att detta millenniemål är det mål där framgången mest tydligt lyser med sin frånvaro. Det är med andra ord ett klart misslyckande. I , däremot, är vi allra bäst när det gäller mödrars och nyfödda barns överlevnad. Enligt statistiken dör en kvinna på 4 000 om vi ser till den industrialiserade världen som helhet, medan var åttonde kvinna dör i samband med graviditet eller förlossning i , var tolfte i , var trettonde i och så vidare. Att bara konstatera att vi har det bra och välordnat i räcker inte. Vi måste, herr talman, i alla tänkbara sammanhang och på alla internationella nivåer inom bland annat EU och i FN:s olika organ lyfta fram frågan om mödradödligheten och kvinnors rättigheter över huvud taget. Ett parti i opposition kan uträtta mycket, men ett parti eller partier i majoritet sätter i olika sammanhang dagordningen. Det är därför oerhört viktigt och centralt, herr talman, att SRHR-frågorna och kvinnors rättigheter över huvud taget, i och i andra länder tas på största allvar av den borgerliga regeringen, av regeringspartiernas representanter i departement och riksdag och inte minst av vår utrikesminister, som ofta i internationella sammanhang skulle kunna göra mer för att uppmärksamma SRHR-frågorna och kvinnors rättigheter. När det gäller just kvinnors rättigheter är det ofrånkomligt att ta upp abortfrågan. I har vi fri abort. Kvinnan kan själv bestämma intill den om hon vill föda barnet eller ej. Det tycker jag är bra. Kvinnan har rätt att bestämma över sin egen kropp. Den diametrala motsatsen till fri abort hittar vi bland annat i . Det kanske mest avskräckande exemplet är , där man 2006 efter starka påtryckningar från inte minst den katolska kyrkan införde ett totalförbud mot abort. Den nu gällande lagen innebär att till och med straffriheten i samband med terapeutisk abort, det vill säga då en graviditet innebär fara för kvinnans eller flickans liv, har tagits bort. Inte ens då unga flickor barn blivit gravida efter våldtäkt eller incest är en abort tillåten. Det innebär att otaliga illegala aborter genomförs, ofta med stora skador och även dödsfall som följd. Dessutom stadgar lagen att såväl kvinnan som den läkare eller annan person som utför aborten ska dömas till fängelsestraff. Här kan man verkligen fråga sig, herr talman, vem som bestämmer över kvinnans kropp. Svaret torde bli att kvinnokroppen i allra högsta grad är en politisk fråga, och en fråga präglad och styrd av machokulturen. Men den hårda abortlagstiftningen finns inte enbart i utan även i och inom EU-kretsen. På och och i förvägras kvinnan också rätten att bestämma över sin egen kropp. Det är helt oacceptabelt enligt mitt och Socialdemokraternas sätt att se på denna fråga denna mänskliga rättighet. I alltför många länder hör våld mot kvinnor och barn liksom diskriminering av hbt-personer till vardagen, vilket vi som försvarar och står upp för de mänskliga rättigheterna aldrig kan och får acceptera. Vi måste klart och tydligt ta avstånd från traditioner och lagstiftning som förbjuder två kvinnor eller två män att leva tillsammans. Det är inget brott att älska en annan person, oavsett om det handlar om en enkönad eller tvåkönad relation. En förutsättning för demokrati och ett fundamentalt uttryck för socialdemokratins grundläggande värderingar är respekten för de mänskliga rättigheterna. De mänskliga rättigheterna så som de kommer till uttryck i FN:s allmänna förklaring och en rad andra konventioner utgör en okränkbar helhet. Vi socialdemokrater ser med oro på hur den borgerliga regeringen vid ett flertal tillfällen har marginaliserat frågan om mänskliga rättigheter. Omsorgen om och försvaret av de mänskliga rättigheterna utgör en central del av vår socialdemokratiska utrikespolitik. Engagemanget för de mänskliga rättigheterna speglar våra förhoppningar om en värld där människor kan leva fria, utan fruktan och nöd. Det är viktigt att vi står upp för de mänskliga rättigheterna varhelst i världen de kränks. Vår röst ska vara lika skarp mot oförrätter oavsett om de begås av en stormakt eller i en diktatur. Kampen mot diskriminering på grund av kön, etnicitet, sexuell läggning, funktionshinder och religion måste föras både nationellt och internationellt. De fackliga rättigheterna behöver också stärkas, inte minst i . Kvinnor utgör en majoritet av jordens befolkning, men kvinnors rättigheter kränks ständigt. Det gäller också barnen. Varför får inte flickor samma möjligheter som pojkar att gå i skolan? Varför bestämmer fäder, män, bröder eller andra manliga släktingar över kvinnors och flickors liv? Varför utser fäder äkta män till sina döttrar? Och varför är fortfarande, , månggifte accepterat och till och med tillåtet i vissa länder? Varför får inte kvinnor den sjukvård de har rätt till? Varför får inte kvinnor ha en egen ekonomi? Ja, listan kan göras lång, herr talman, och visar att vi fortfarande har lång väg att vandra innan vi kan prata om jämställdhet och jämlika förhållanden mellan män och kvinnor. Till detta ska läggas alla andra områden i samhället och i världen där mänskliga rättigheter är mer eller mindre obefintliga. Avslutningsvis, herr talman, vill jag säga att det inte räcker med att bara prata eller tycka. Vi måste fortsätta agera, och vi måste agera på många olika sätt: som opinionsbildare, som kravställare och som en stark och klok röst i världen i EU, i FN, via bistånd och i andra former av samarbete. Vi har alla ett ansvar, och ansvaret ligger alltid tyngst på sittande regering. Där finns dock också de största möjligheterna. Det vill vi socialdemokrater att den borgerliga regeringen och den borgerliga majoriteten ska tänka på och ta på största allvar. I detta anförande instämde och (båda S) samt (V). 139 (MP): Det är oroväckande att regeringen gör skillnad på folk och folk, eller snarare land och land, när det handlar om mänskliga rättigheter. Med vissa talar vi klarspråk, men när det gäller andra håller vi tyst för att inte störa relationerna, utgår jag ifrån. De mänskliga rättigheterna gäller alla. De är odelbara, och de är universella. De politiska, medborgerliga och ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna är delar i ett större sammanhang, det vill säga förutsättningar för att man ska kunna leva i ett demokratiskt samhälle. Det räcker inte med att ha två partier att rösta på om man inte har mat för dagen till sina barn, och näringslivssatsningar kan inte fixa kränkningarna av de mänskliga rättigheterna i diktaturer runt om i världen, inte heller i . Det är annars mycket i utrikespolitiken som vi är överens om, eller nästan överens om, här i kammaren. Utrikespolitik handlar om sådant som händer någon annanstans, långt bort, och som inte påverkar vår vardag i samma utsträckning som frågor om skolan, sjukvården, kollektivtrafiken och annat som vi brukar träta om här. Mänskliga rättigheter är för oss en självklarhet, särskilt om det handlar om någon annans mänskliga rättigheter i något annat land. Då är vi i ord väldigt eniga men inte alltid i handling. Regeringen talar mycket om mänskliga rättigheter i utrikespolitiken, men när det kommer till praktisk handling går ofta politiska eller handelsmässiga överväganden före. Det är uppenbart att de rödgröna och regeringen har olika syn på vad mänskliga rättigheter innebär. Vi använder samma ord, men tolkningen är inte densamma. Jag yrkar därför bifall till reservation 1. Vi fick bland annat höra om den senaste utvecklingen i förhandlingarna om framtida status. Jag å min sida berättade om den resa jag och min kollega gjorde till El-Aaiún, där vi fick möjlighet att träffa både regimtrogna och de som drabbats av regimen. Bland annat träffade vi människor som ingående berättade om den tortyr de utsatts för i marockanska fängelser efter det att de gripits när de försökt hjälpa gamla tanter och barn att ta sig ur lägret då den marockanska militären jämnade lägret med marken. De släpptes sedan, eftersom de inte hade begått några brott. Men är just ett sådant land som EU och särbehandlar, precis som man särbehandlat andra länder i trots att de flagrant brutit mot de mänskliga rättigheterna. är ett exempel, likaså. Det är bra med morötter för att få fart på demokratiutveckling i länder, men man får inte vara blind för vad som faktiskt pågår. lämnade in en kommittémotion där vi påtalade vikten av att regeringen inte ska göra skillnad i dialogen om dödsstraff med länder beroende på om det handlar om diktaturer eller demokratier. Anledningen är naturligtvis uppenbar. Det görs skillnad. Med vissa länder tas frågan om dödsstraff och brott mot mänskliga rättigheter upp som en självklarhet, medan regeringen i andra fall är mer tystlåten. I är vi dock överens. Jag har därför valt att inte reservera mig till förmån för vår egen motion. Det är viktigt att vi i kan stå enade i denna viktiga fråga. I talar vi ofta med en gemensam röst gentemot omvärlden, medan regeringen i stället hänvisar till . Kampen mot dödsstraffet är en sådan fråga där vi i är eniga över partigränserna. Det tar sig uttryck på olika sätt, i utrikesutskottets betänkanden, i olika tvärpolitiska nätverk som engagerar sig i olika regioner eller länder i världen och inte minst i grupp för mänskliga rättigheter som träffas en gång för att skriva brev till olika länders regeringar och myndigheter och protestera mot bland annat utdömda dödsstraff. Mottagarna av de brev som vi skickar finns både i demokratiska stater och i diktaturer. I MR-gruppen tar vi inte politiska hänsyn beroende på var i världen brottet begås, utan vi ser till dödsstraffet eller brottet mot mänskliga rättigheter i sig. Det är viktigt att den åtskillnaden inte görs. Dödsstraffet är lika vidrigt om det verkställs i , eller . Att dödsstraff fortfarande utdöms och att avrättningar faktiskt genomförs är något som vi i med kraft tar avstånd från, så också i utskottets betänkande. Trenden när det gäller dödsstraff är till övervägande delen positiv, enligt Amnesty. har antalet av organisationen bekräftade avrättningar minskat från 714 till 527. Då räknas naturligtvis inte in, eftersom ingen vet hur många som avrättas där. Det vi vet är att antalet brukar vara större än i resten av världens länder tillsammans. Positivt är att antalet länder som avskaffat dödsstraffet fortsätter att öka. Däremot är det inte positivt att antalet länder som genomförde avrättningar ökade till 2010, i jämförelse med 2009, då det var 19, och att antalet länder som avkunnade dödsdomar ökade till 2010, i jämförelse med 2009. var det som vanligt fem länder som stod för de flesta avrättningarna. Och det var inte bara diktaturer. I avrättades tusentals, i minst 252, i minst 60, i minst 53 och i 46. När det gäller är siffrorna väldigt osäkra, eftersom det finns indikationer på att det kan vara omkring 300 till. benådade 20 länder dödsdömda fångar eller omvandlade dödsdomar. Bland annat fick de tre sista dödsdömda i sina straff omvandlade . Men det fanns fortfarande, enligt Amnestys siffror, vid slut minst 17 833 dödsdömda runt om i världen. En av de frågor som diskuterades flitigt av den svenska representationen var resolutionen om dödsstraff, eftersom vissa länder ville mjuka upp den i stället för att skärpa den, medan våra utsända diplomater arbetade för en skärpning. Det såg då ut som om uppfattningarna i världen om dödsstraffet var på väg åt helt fel håll. Det är därför glädjande att FN:s generalförsamlings årliga dödsstraffsresolution den verkar ju komma som uppmanar stater med dödsstraff att införa ett moratorium mot avrättningar fick starkare stöd 2010 än . När det gäller antalet länder som avskaffat respektive hade kvar dödsstraffet ser det ut så här: Det är 96 länder som har avskaffat dödsstraffet för alla brott. Det är 9 länder som har avskaffat dödsstraffet i fredstid. Det är 34 länder som har avskaffat dödsstraffet i praktiken. Sammanlagt är det nu 139 länder som har avskaffat dödsstraffet i sin lagstiftning eller i praktiken. 58 länder har det kvar i lagstiftningen, och de har också verkställt dödsdomar . Om man tittar på frågan om genomförda avrättningar 2010 regionalt ser det ut så här: I genomförde fyra länder avrättningar . Det var , , och . I var det , , , , , , och . I och var det bara som gjorde det. I och var det , , , , , , palestinska myndigheten, och . Och i alla pågår, som vi vet, den arabiska våren med större eller mindre intensitet. I Nord- och var det enda land som genomförde avrättningar, men antalet dödsdomar i minskar stadigt. Det är väl också vad vi förväntar oss av ett land som utåt sett står för demokrati och mänskliga rättigheter. Det är ett land som vi också förväntar oss att vår regering diskuterar frågan om dödsstraffet med, likaväl som vi förväntar oss att frågan diskuteras med . På regeringens hemsida kan vi läsa: Ingen får utsättas för tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Förbudet mot tortyr kan sägas vara en folkrättslig regel som staterna inte kan avtala bort. arbetar aktivt mot alla former av tortyr och kroppsstraff. Att förbudet inte kan avtalas bort, eller outsourcas, verkar vissa länder ta lätt på, likaså att konventionen förbjuder överlämning av fångar till andra staters myndigheter om det finns risk för tortyr. Jag har påtalat hur lättvindigt brukar ta på risken att återvändande asylsökande utsätts för tortyr vid hemkomsten, men just det är inte föremål för det här betänkandet. Däremot hanteras en motion om vikten av att lyfta frågan om att leva upp till tortyrkonventionen i dialogen med och med efter Wikileaks tidigare avslöjanden om att lämnat över fångar som sedan torterats av irakiska myndigheter. Överlämningarna av tusentals fångar pågick till enligt just ett avtal mellan och . Det är inte särskilt troligt att var ovetande om att tortyr användes. Det torde vara ett uppenbart brott mot folkrätten, så som den beskrivs på regeringens hemsida, att i det här fallet överlämnar fångar enligt ett avtal som inte ens innehöll några villkor för att garantera en korrekt behandling av fångarna eller skydd av deras mänskliga rättigheter. Om arbetar aktivt mot alla former av tortyr och dödsstraff kan vi inte backa från uppgiften att ta den diskussionen också med . Är det någon man kan tala med borde det väl ändå vara med vänländer, andra demokratier. borde absolut också tala med om att tortyr inte är acceptabelt under några omständigheter. Det är inte utan att man måste ifrågasätta avtalet om Camp , som slöt med , med tanke på hur nu har agerat i lägret. Mänskliga rättigheter gäller alla, oavsett vad man har ägnat sig åt. Mänskliga rättigheter brukar vara honnörsord i regeringens utrikesdeklarationer. Det är dags att visa det i praktisk handling och utan att göra åtskillnad beroende på vilket land det är som bryter mot dem. Därmed yrkar jag också bifall till reservation 2. 140 (SD): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 4. Mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik är ett stort och omfattande och mycket viktigt arbete. FN:s deklaration om mänskliga rättigheter är ett grundläggande rättesnöre i detta arbete. Det finns många viktiga områden att prata om, men jag väljer att uppehålla mig vid dödsstraff, rättigheter för kvinnor och barn, samt sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter. I FN:s deklaration om mänskliga rättigheter utgör rätten till liv själva grunden för samtliga mänskliga rättigheter. instämmer med utskottet att dödsstraff strider mot de mest grundläggande humanitära principerna, eftersom man ger någon rätten att ta livet av en annan människa. Att verka för att fler länder avskaffar dödsstraffet och för att miniminormer och rättssäkerhet följs i de länder som ännu inte avskaffat dödsstraffet är ett viktigt arbete i försvaret av allas grundläggande rätt till liv. Att avrättningar fortfarande sker av barn, mentalt sjuka och funktionsnedsatta och att avrättningar kan ske med grymma och barbariska metoder är särskilt oacceptabelt och något som måste motverkas. I många länder saknar barn möjligheter till god hälsovård, omvårdnad och utbildning. Jag har själv jag arbetade i bevittnat det fruktansvärda i att barn dör därför att det saknas tillräcklig sjukvård. Många barn är offer för de värsta formerna av barnarbete, sexuellt utnyttjande, olika former av våld och diskriminering, barnäktenskap och könsstympning. Att barn ska behöva utsättas för sådan behandling är ofattbart och något som måste motverkas. instämmer med utskottet att de grundläggande principerna i om barnets rätt till liv och utveckling och att barnets bästa ska vara vägledande i alla beslut som rör barn ska vara centrala i arbetet för mänskliga rättigheter i andra länder. Kvinnors situation är i många länder svår med verklig diskriminering av kvinnor på många områden. Viktiga steg för att stärka kvinnors ställning är att verka för kvinnors demokratiska rättigheter så att de kan få rätten att tala fritt och delta i politiskt och offentligt liv. Andra viktiga områden är att kvinnor ska ha rätt att säga nej till sex, inte bli utsatta för sexuella övergrepp, könsrelaterat eller hedersrelaterat våld samt att kvinnor ska ha samma rättsäkerhet som män och likhet inför lagen. Det borde vara en självklarhet. instämmer i att det inom området sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter finns många viktiga frågor såsom insatser för att minska mödradödligheten genom god sjukvård och ökad säkerhet under graviditet och förlossning, arbete mot könsstympning samt information och upplysning om preventivmedel för god familjeplanering och för att minska spridning av hiv/aids. Vi ställer oss dock kritiska till regeringens framställning av hur dialoger med andra länder ska föras i frågor som rör sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter, främst när det gäller abortfrågan. anser att i frågor som inte faller inom ramen för vad som är grundläggande mänskliga rättigheter måste ha en mer ödmjuk inställning och inte ställa orimliga krav på att andra länder måste acceptera svenska värderingar, exempelvis i utbyte mot bistånd. anser att materialet Dialog för förändring som används för att utbilda ambassadörer i att föra dialog om sexuell och reproduktiv hälsa har en för enkelriktad och onyanserad bild av abort. I en sann och öppen dialog med andra länder måste det finnas rum för utbyte av erfarenheter och kunskap och en förståelse för att alla länder inte har samma synsätt som . instämmer i vikten av att verka för mänskliga rättigheter i andra länder, men abort är inte en mänsklig rättighet enligt internationella konventioner. Detta är därför ett tydligt exempel på när går över gränsen och inte respekterar andra länders synsätt. allmänna hållning är en grundläggande respekt för varje lands suveränitet och för den kultur och värdegrund som finns. Däremot fördömer vi enskilda handlingar, lagar, kulturer och regimer som strider mot grundläggande mänskliga rättigheter. I reservation 3 av Socialdemokraterna, och framhålls det att abort borde räknas som en mänsklig rättighet internationellt. I utskottets förslag stöder man regeringens arbete med SRHR-frågor sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter där det också uttalats att abort ryms inom ramen för mänskliga rättigheter. Abort är en komplex och svår fråga. menar att det finns många aspekter som måste lyftas fram och problematiseras. Om man menar att abort ska räknas som en mänsklig rättighet glömmer man helt bort att det finns flera parter involverade i abortfrågan, framför allt kvinnan och fostret. Inom EU, i och i andra länder i världen finns skilda åsikter och inga självklara svar i den mycket svåra frågan om när det ofödda fostret eller barnet ska räknas som ett liv värt att skyddas. Har riksdag rätt att avgöra när mänskligt liv ska skyddas eller inte skyddas i andra länder? En grundläggande mänsklig rättighet är rätten till liv, och om ska verka för att det blir en mänsklig rättighet att släcka liv kommer de mänskliga rättigheterna i så fall att bli mycket motsägelsefulla. Rätten till liv bör fortsätta att vara själva grunden för alla mänskliga rättigheter. instämmer i att situationen är problematisk i länder där aborter är helt förbjudet och man inte ens tillåter abort om kvinnans liv är i fara eller om kvinnan blivit gravid efter ett sexuellt övergrepp. Det verkar dock som om övriga partiers syfte med att påverka andra länders abortpolitik inte bara handlar om att föra dialog med länder där aborter är förbjudet, utan det verkar också handla om att ställa krav på länder att göra aborter fria och överföra den svenska synen i abortfrågan som bland annat innebär att det endast handlar om kvinnans kropp. Man vill inte prata om fostret. Man förringar och fördömer dem som menar att även fostret har rätt till liv.