prot · GZ0947 · 2011-12-13 00:00:00 — Det är egentligen inte ett ifrågasättande av att de 17 behöver fördjupa sig och ha bättre ordning i sina offentliga finanser. Det är därför jag begär lite tålamod. Det finns ett behov av att analysera, för det gick som sagt inte att exakt förutsätta var de olika länderna skulle landa. ställer en väldigt viktig fråga: Är det som åstadkoms tillräckligt? Detta hänger väldigt mycket ihop med vad som sker i och . Det är de två stora ekonomier som har ögonen på sig när det handlar om deras förmåga att skapa bättre ordning i sina egna offentliga finanser. Väldigt mycket av den skuldhanteringsförmåga som har byggts upp har ju visat sig vara till fyllest för att hantera problem i , och , men det är klart att det finns en oro när två stora ekonomier kommer till. Det bygger upp räntorna. Det kan man också se. Negativa räntereaktioner i och följer på en känsla av att detta inte är tillräckligt. Det kommer vi säkert att behöva återkomma till , men återigen, det avgörs oerhört mycket av vad i och Rajoy i de facto gör i sina nationella parlament för att förbättra den egna situationen. Det är rätt fråga, men till svaret kommer vi att behöva återkomma. 14 (FP): Utfallet av det här toppmötet handlar egentligen inte alls om euron i . Jag vill försöka lyfta blicken något och peka på de risker som den splittring som de facto har uppstått i innebär. Det är en historisk förändring i hur det försvagar Europasamarbetets framtid. Är det till exempel slut på ? Ja, det är en stor risk för det. Ökar risken för att högerextrema värderingar breder ut sig i länder som och andra länder? Ja, risken ökar för detta. Blir EU en svagare aktör globalt för minskade koldioxidutsläpp? Det är oerhört mycket som står på spel efter detta beslut som splittrar i två delar. Vi vet ännu inte riktigt delarnas storlek, men vi vet något om konsekvenserna. För att ska kunna påverka EU:s framtid tror jag att det nu är väldigt viktigt att vi inte stänger några dörrar utan att vi kan vara en effektiv och engagerad förhandlare som förestår fram till marstoppmötet och naturligtvis även därefter. För mig är det självklart att man under den förhandlingsprocessen ska vara öppen för synpunkter även från oppositionen i hur man från svensk sida agerar och tar till vara intressen. Det står i grundlagen om , om jag inte minns fel, att vi som riksdagsledamöter inte får eftersätta intressen. Ska vi leva upp till det måste vi också vara beredda att med full kraft delta i de förhandlingar som förestår. 15 Statsminister (M): Som jag angav i inledningen av mitt anförande beskrev jag detta som ett mycket viktigt toppmöte. Det säger man inte om alla toppmöten, men låt mig understryka att den här gången var det ett mycket viktigt toppmöte. Jag angav också att anmälde att de inte fullt ut kunde gå med på en lösning som byggde på att ansluta sig till ett mellanstatligt avtal, även om jag tror att det fanns en öppning för den tidigare lösningen som även jag kom med mandat att via protokoll eller på annat sätt försöka skapa grund för hos de 27 för att låta 17 fördjupa sitt samarbete. Jag följer också den brittiska debatten och tycker att det är viktigt att understryka att vi bör ha attityden att vi ska hålla ihop alla 27, inklusive , för framtiden och att det är en hel del arbete kvar att göra. Där tycker jag att vi ska fortsätta ha en öppen attityd, annars finns det naturligtvis en risk för mer splittring. Jag vill understryka att ifrågasättande av utvidgningen har vi jobbat med . kunde vi nu välkomna det 28:e medlemslandet. Vi öppnade för förhandlingar med ytterligare ett land, och vi har ställt i utsikt en kandidatstatus för ytterligare ett som vi ska återkomma till , detta trots att miljön väldigt ofta har varit ifrågasättande när det gäller en vidare utvidgning. Men så är det europeiska samarbetet. Här finns de som är för mer av utvidgning och de som definitivt är emot. Jag tror att det kommer att finnas all möjlighet att tillvarata svenska intressen genom att fördjupa vår analys och föra dialog med våra många vänner runt om i för att kunna klarlägga vad det är för typ av mellanstatligt avtal som ska byggas upp och vad det ställer för typ av krav på de länder som inte har euron men som ändå önskar ett inflytande. Detta förmodar jag nämligen att vi är brett överens om, oavsett hur vi ser på euron eller inte i : att vi ändå vill att det svenska inflytandet ska säkras. Det är också min utgångspunkt. 16 (FP): Tack, statsministern, för det! Jag skulle särskilt vilja framhålla risken för att vi får ett mindre inflytande över inremarknadsfrågorna. Sådana frågor är väldigt centrala för företag, för löntagare och för jobben i . Det finns en uppenbar risk för att de här 17, eller hur många de nu blir, när de träffas på sina månatliga möten på egen hand kommer överens just i de frågor som rör handel, konkurrensrätt och finansmarknadsfrågor. De kommer att vara så många och ha en sådan röststyrka att de redan från början kan säga sig att de har en kvalificerad majoritet. När de sedan lämnar det mellanstatliga sammanhanget och går över till EU-besluten i , då är det redan klappat och klart. Hamnar vi i den situationen att helt skulle sakna inflytande över inremarknadsfrågorna, då har vår strategi havererat att alltid vara så nära integrerade som möjligt ekonomiskt med övriga . 17 Statsminister (M): De 17 har sagt sig vilja ha toppmöten också på stats- och regeringschefsnivå . Det talas också i en del slutsatser om att de under krisförlopp kan komma att träffas månatligen. Vår attityd till detta är att känna respekt för att de 17 länder som har euron anser sig behöva ha egna möten för koordinering, men vi ser också risker för en sorts egen dynamik i utvecklandet av det sättet att träffas som kan sätta i fråga gemensamma intressen för alla 27 medlemsländer. Den inre marknaden är ett typexempel på detta. Därför har vi varit väldigt konstruktiva och pådrivande i att säga att även om vi respekterar svenska folkets beslut om att ska förbli utanför euron tycker vi att vi ska försöka komma närmare också de 17 ländernas samarbete för att kunna följa vad de gör, detta för att få en riktig återrapportering och kunna säkerställa att det som är EU-27-gemensamt också respekteras för att vara just det. Det är väldigt många frågor, till exempel banker, inre marknad, gemensamma institutioner och budgeten. Detta är en mycket viktig fråga som vi har i fokus när vi fortsatt analyserar hur det mellanstatliga avtalet ska komma att uppfattas. Min uppfattning är, återigen, att vi ska säkerställa svenskt inflytande som vi respekterar det utslag vi har från svenska folket. Det är min uppfattning att detta är samma signaler som jag får även från andra länder. I den delen fortsätter analysen. Vi kommer att återkomma inför kommande toppmöte för att förankra vad våra slutsatser är och hur , grundat på detta, ska agera. 18 PER ÅSLING (C): Från sida välkomnar vi toppmötets ställningstagande att ta fram tydligare ställningstaganden när det gäller det ekonomiska samarbetet på Europanivå. måste vara med när EU reformeras. Vi står inför många viktiga beslut som kommer att ha stor betydelse för den inre marknaden . Från svensk sida önskar vi att alla 27 EU-länderna skulle vara med i en uppgörelse, men har vi några hektiska månader på oss att ta fram den svenska positionen, och jag tycker att det är angeläget och av stor betydelse att, som statsministern gör på ett ödmjukt sätt, lyfta upp frågan till riksdag. Min fråga till statsministern är: Hur skulle ett svenskt deltagande i ett europeiskt finanspolitiskt samarbete kunna se ut? 19 Statsminister (M): Jag tror att utgångspunkten är att de ramverk som byggs upp för att skarpt fungera, som när det gäller automatiska sanktioner, så kallad skuldbroms och andra delar, i realiteten ges legal verkan för de 17, det vill säga inte för de länder som inte har euron. Återigen: har ett eget budgetpolitiskt ramverk. Det är inte utformat på exakt samma sätt men ungefär med samma inriktning. Vi följer det dessutom. Det ser inte alltid ut på det sättet när det gäller en del andra länder, vilket är ett problem. Tanken skulle då vara att länder utöver de 17 också får närvara och vara med i samarbetet men utan att det får legal, alltså styrande, verkan på ett land som när det gäller de här olika delarna. Det är väl så diskussionen kommer att föras, och det är på det sättet vi ställer frågan till legala experter i och här hemma i : att det verkligen är så man förutsätter att det ska se ut. Den analysen är inte färdig, och den analysen vill åtminstone jag ha tid att hinna gå igenom och naturligtvis också återförankra hos de riksdagspartier som känner att den redovisningen är till fyllest. Vilka slutsatser vi i så fall ska dra kommer vi att återkomma till. 20 PER ÅSLING (C): Tack för det svaret! Får jag gå in på ett sidospår. En annan viktig fråga som diskuterades på toppmötet var energipolitiken. Där gjordes ett ställningstagande, att den inre marknaden på energiområdet ska vara genomförd till 2014, bland annat för att skapa energieffektivisering men också för att bygga infrastruktur på det här området. Från sida tycker vi att det är angeläget att energipolitiken reformeras. Jag skulle vilja fråga statsministern: Hur bedömer statsministern att bäst kan driva utvecklingen på det här området, inte minst i ljuset av att , som avser att satsa på just gröna frågor, är inkommande ordförandenation i EU? 21 Statsminister (M): För att komplicera saken kan jag säga att vi både har ett mål 2014 och ett 2015, men visst är det bra att detta ändå utpekas tydligt. Vi menar att energifrågorna också är intimt förknippade med klimatambitionerna, det vill säga att här måste tryckas på för högre klimatambitioner och ökad energieffektivitet. Det är i ljuset av detta som vi måste se mycket av energifrågorna. Varför nämner jag det? Vi befinner oss ibland i diskussioner där energipolitiken det får också påverkan på klimatpolitiken blir för mycket av en fråga om att fortsätta att skapa transportvägar för fossila bränslen, gärna med skattestöd av någon annan, det vill säga av gemensamma europeiska pengar. Det är ju inte vår utgångspunkt. Vi vill ha omställning. Vi vill ha mer av förnybart. Vi vill ha ökad energieffektivisering. Det är därför som energi- och klimatpolitiken hänger så nära ihop. Väldigt mycket av diskussionerna handlar helt enkelt om tillgång till gemensamma europeiska resurser och insatser för att bygga ut infrastruktur. Men diskussionerna, och det vet jag också är viktigt för , kommer att handla om att under utformandet av detta också säkerställa just energieffektivisering och bättre klimatpolitik. 22 (SD): Låt oss här påminna oss om att finansminister 2009 sade att det för del inte är en fördel att vara utanför EMU i krisen. , , ska via IMF, trots att vi inte tillhör valutaunionen, bidra till att finansiera EMU:s skuldbörda, och det utan att ens känna till villkoren för svenskt deltagande. Argumenten för ett deltagande är enligt finansministern inte heller ekonomiska utan politiska. Det får mig genast att tänka på den tyske ekonomen och förre Centralbankschefen varning att asymmetriska störningar av den typ som just bevittnar och har bevittnat skulle leda till ett ekonomiskt kaos och social misär. Det får mig även att tänka på Tietmeyers varning när jag hör regeringens hållning i fråga om att euroexperimentet innebär att makten över hela nationer skjuts över från folken till den finansiella marknaden och EU. sker exakt detta, och det är vad den politiska delen av EMU också handlar om, att stärka EU:s makt. lovar regeringen här att ställa ut krediter ingen kan garantera att vi ens får tillbaka. Varför står vi inte på demokratins och de fria nationernas sida? 23 Statsminister (M): Vår erfarenhet är att nationalstater frikopplade från varandra, utan inbördes solidaritet eller förmåga att stödja varandra, hamnar i problem. De hamnar antingen i konflikter till följd av aggressiv nationalism eller också hamnar de i problem när ett lands ekonomiska problem, som möjligen till och med kan övergå i ren statsbankrutt, i okontrollerade förlopp inte bara påverkar det enskilda landet utan får påverkan på hela dess omvärld. IMF, , är därför det ramverk och den institution vi har byggt upp för att kunna hantera den här typen av skuldproblem. Ett tag trodde vi att det var för den rika världens stöd till utvecklingsländer. Vi har sett IMF agera rätt mycket i till exempel . IMF har som huvudmarknad tiderna har förändrats. Men idén är trots allt densamma, det vill säga att IMF ska kunna gå in med reformprogram och lånestöd för att säkerställa att länder bättre skapar egen ordning och också säkerställa att problem som finns i ett land inte automatiskt leder till arbetslöshet och okontrollerad utveckling i andra länder. Jag är då av uppfattningen att när anmäler intresse av att bidra med ytterligare resurser till IMF görs det i bästa omtanke om de svenska skattebetalarna. Jo, de resurser man ställer till IMF:s förfogande får man bra betalt för. Det handlar om lån. Vi får tillbaka pengarna. IMF säkerställer att man inte behöver ta några förluster. Jag skulle säga att det är de bästa villkor man kan hitta. ger man IMF muskler att kunna bistå länder. Bara vetskapen om att IMF har muskler leder oftast till att oroliga marknader lugnar ned sig. Merparten av de lånefaciliteter vi säger oss vilja bidra till används i realiteten inte. Det är som att tänka sig att någon ser så stor och stark ut att man tänker att den där ska man inte bråka med, och så går man någon annanstans. Det är det som är tanken. På det sättet säkerställer IMF ett lugn på finansiella marknader. När med goda förutsättningar detta görs av vår riksbank med stöd i så fall av riksdag utökar dessa resurser är det för att lugna den oro som finns. Det görs med bästa omtanke om svenska skattebetalare och, menar jag, är förmodligen det bästa sättet för att också visa att vi förstår att gränsöverskridande problem måste hanteras med gränsöverskridande lösningar. I realiteten handlar det till slut om att säkerställa jobb och bra utveckling här i . 24 (SD): Jag måste påminna statsministern om att innan starten av EMU var det bara tre länder som klarade konvergenskriterierna. har samtliga euroländer brutit mot den pakten. Det skapar en väldigt instabil union. Det är därför vi har de här stora problemen. Problemen är ju också gigantiska. Om det vore så enkelt att man bara via IMF kunde tillskjuta medel för att lösa problemen förstår jag inte varför vi inte har gjort det tidigare. Sedan skulle jag också vilja fråga statsministern: statsministern verkligen garantera att svenska skattebetalare kommer att stå helt skadeslösa genom den här IMF-förstärkningen? 25 Statsminister (M): Det är just detta som eurozonens länder har insett, att de hade en som de inte har efterlevt. De problem som finns i en lång rad av länderna är av sådan stor omfattning att det i sin tur får återverkningar på euron som valuta. Det är inte euron som är själva problemet. Problemet är en omfattande skuldsättning, stora underskott. Det man nu försöker göra genom detta mellanstatliga avtal är att ytterligare inskärpa och förstärka just budgetdisciplinen. Det är ju det som det syftar till, att man verkligen ska hålla sig inom dessa 3 procents budgetunderskott. Länder med statsskulder som ligger av bnp ska alltså genomgå en skuldsanering och gradvis sänka sin skuld ned mot de uppsatta . I en del länder kommer detta att bli utomordentligt tufft. Vi har ett vars skuld rör sig någonstans på nivån av bnp, på . Många följer tätt därefter. Det som kommer att krävas av eurozonens länder är utomordentligt tufft. är inte i närheten av detta. Vi har en statsskuld på av bnp. Vi ligger med god marginal under, men vi är tillsammans med några få andra det lyckliga undantaget. Kan jag säkerställa att IMF-resurser används på bästa sätt? Ja, de har den gedigna erfarenheten och de lånevillkor som säkerställer att man kan medverka till att skapa lugn och ordning i världen utan att äventyra skattebetalarnas pengar. Skälet till att vi inte kan anmäla den exakta siffran det har i slutsatserna talats om ett samlat åtagande om är att vi inte är ensamma om detta. Det finns länder som kommer att bidra med resurser, andra kommer inte att göra det. Jag vill se hur den fördelningen ser ut. Jag tycker att det ska vara en jämn bördefördelning. ska ta sin givna andel. När det är klart och det står att det ska anmälas återkommer vi. Vi kan inte gå in med en sådan ökad svensk resursandel med mindre än att vi har stöd av riksdag. Även kring detta kommer vi att återkomma när vi vet och kan jämföra med vad andra tar på sig för typ av åtagande. 26 (V): Tack, statsministern, för återrapporten! När vi röstade nej till att delta i EU:s valutaunion röstade vi inte bara nej till att få en gemensam valuta som skulle gälla i , utan vi röstade också nej till en gemensam ekonomisk politik som skulle styras från . Min och mening är att det är just detta vi skulle få med det här avtalet, nämligen en delvis mer långtgående gemensamt styrd ekonomisk politik än den vi sade nej till . Därför vore det ett tydligt brott mot folkomröstningens resultat att godta ett avtal som binder oss till den ekonomiska politiken. En del av avtalet finns med i punkt 15, nämligen vad som händer när skulder skrivs av. Där lovar man att vad som hände i det grekiska fallet, att de privata långivarna fick betala, inte ska upprepas. Det innebär i praktiken att man lovar att bankerna inte ska gå med förlust när de köper statsobligationer. De ska bara kunna gå med vinst. Marknadsekonomin gäller inte bankerna, utan det är skattebetalarna som får betala. öser ut lån till bankerna i EU till 1 procents ränta. De kan sedan låna ut pengarna till 6 eller 7 procents ränta till eller . Det här är en direkt subvention till de banker som delvis har orsakat krisen. Är det inte alldeles orimligt att skattebetalarna ska ta hela risken och att bankerna som tar ut hög ränta inte tar någon risk? 27 Statsminister (M): Jag vill understryka att jag i flera fall har angett att den fulla legala verkan på innebär att vi ska fortsätta att bedriva ett analysarbete. Jag har också antytt att regelsystemen sätts upp för eurozonens länder. var redan före folkomröstningen en del av den så kallade ekonomiska och monetära unionen. Den fråga som ställdes till svenska folket var om vi också skulle gå över i det så kallade tredje steget, det vill säga den gemensamma valutan. lever också i enlighet med stabilitets- och tillväxtpaktens krav men har inte den gemensamma valutan. Vi respekterar beslutet, och vi har skapat ett eget finanspolitiskt ramverk. Det tycker inte om, men några andra av oss tycker att det är bra. Vi efterlever detta finanspolitiska ramverk som självt satte på plats . I den delen känner jag mig trygg i att analysen även i fortsättningen kommer att visa att vi visst vet att hedra folkomröstningsresultatet innan vi är beredda att dra våra slutgiltiga slutsatser. Det är viktigt att hålla ordning på oss så att bankers fallissemang inte leder till att skattebetalarna får täcka förluster. Detta har jag återkommit till . Det spelar otroligt stor roll hur man sköter hanteringen av de risker som finns i banker och finansiell sektor. Jag håller inte med om beskrivningen av skälet till att vi skriver att vi inte ska återkomma till så kallade haircuts, att man i överenskommelser i Europeiska unionen, utan att exakt säga hur, pekar ut risker för skuldavskrivningar för privata tillgångar. Varför gör man det? Jo, därför att det blir finansiell oro. Marknaden måste prissätta en risk som man inte vet hur den ser ut. Då tycker vi att det är bättre att säkerställa att det finns regelsystem som innebär att banker som hamnar i problem får täcka sina egna förluster. Vi ställer krav på att de ska öka sitt eget kapitaltäckningskrav. Vi inför avgifter så att de ska bygga upp egen motståndskraft. Vi säkerställer att om de ber om offentligt stöd för att överleva tas aktier från dem. Så har vi gjort i i vår särskilda bankakut. Vi förordar att andra också ska införa detta. Här säkerställer vi en bankkrishantering på så sätt att ägare och ledning bär ansvaret och att notan inte hamnar hos skattebetalarna. Det är därför som svenska skattebetalare inte har belastats i samband med hanteringen av banker i kris. Det spelar naturligtvis stor roll att andra europeiska länder följer vårt exempel. Det försöker vi tala om på alla möten, det vill säga att alla dessa delar måste införas. 28 (V): Jag är helt överens i den senaste delen om vilka principer som ska gälla om banker fallerar. Men det var inte riktigt det frågan handlade om. Frågan gällde punkten 15 om att de aldrig ska tvingas ta en del av en skuldnedskrivning som sannolikt blir nödvändig. Då läggs hela bördan på skattebetalarna. Är det rimligt? Om bankerna inte behöver bära förluster fortsätter de att ta orimliga risker. Jag har en fråga om lånet via IMF. är inte principiellt emot att låna ut pengar via IMF. är inte heller emot bilaterala lån. Vi har sagt ja till det , till exempel i det lettiska fallet och det isländska fallet. Här stod vi i en unik situation. Vi visste inte om det var fråga om 10, 5, 20, 40 eller 50 miljarder. Vi visste inte vilka länder som skulle vara med eller inte vara med. Vi visste inte heller vilka villkor som ställdes för lånet. Vi ombads att skriva under en in blanko-check med i slutändan svenska skattebetalares pengar. Jag menar att det är orimligt att göra så. Kan statsministern nu ge svar på hur stora belopp det i runda tal handlar om? Vilka länder kommer att vara med, inte vara med, och hur kommer villkoren att se ut? 29 Statsminister (M): I fråga om skuldnedskrivning ska det tolkas som att det var unika förutsättningar i i den meningen att ingen annan har så hög skuldnivå som . I en del fall blir det mycket tufft, men alla andra bedöms kunna sköta sin egen situation. I den meningen sade man att det här var en engångsföreteelse. Utpekandet av att prata om skuldnedskrivningar i privat sektor, utan att vara klar över hur, skapade större finansiell oro än det löste problem. Det var slutsatsen. Engångsföreteelsen är att vi nu förutsätter att andra länder inte kommer att möta den typen av skuldnedskrivningar. Även mycket skuldtyngda länder som förutsätts nu göra stora egna insatser, bland annat skuldbromsen som skrivs in i dokumentet kommer att lägga ett tryck på att minska sin skuldexponering. Vi har skrivit i ett slutsatsdokument att vi har en målnivå om 200 miljarder som ska tillföras i kapacitet för lån till IMF. Jag säger återigen att det finns ingen annan institution som har samma förtroende och som också erbjuder tydliga och bra villkor för länder som sätter resurser till möjliga lånefaciliteter. Man får avkastning på marknadsmässiga villkor, och de säkerställer att man inte behöver bära förluster. Därför är detta ett tryggare sätt än att bilateralt gå in i åtaganden, som vi har gjort i en del andra fall. Varför kan vi inte exakt precisera summan? Vi säger att det borde nå upp till 200 miljarder, men det är enskilda länder som sedan måste fatta sina individuella beslut. kan inte göra detta med mindre än att jag har stöd i riksdag. Därför måste jag förankra ett belopp här när vi är klara över vad andra är redo att ta på sig för att sedan summera om vi når upp till de 200. Det är helt enkelt demokrati i arbete. Det kommer att finnas möjlighet för ledamöter att rösta ja eller nej till vad som i så fall blir andel av detta. Jag vill påpeka följande om inte är med i detta. Om alla länder säger att de inte behöver göra några extra insatser är vi tillbaka i beskrivningen av vad som sker i länder som inte kan hantera sin egen situation, där arbetslöshet skenar, där det är stora problem. Ska det leda till statsbankrutt och totalt okontrollerad utveckling? Tror vi att det blir ett bra att leva i? Min slutsats är att det blir det inte, att det är till och med farligt.