prot · GY0979 · 2011-03-30 00:00:00 — Det borde den nya gymnasieskolan ta fasta på och utgå från, men i stället låter regeringen de som inte når behörighet vara en anledning att stänga dörren. Det handlar inte om att vi i tycker att alla ska bli akademiker. Alla vill inte det, och alla behöver inte det. Men alla som vill borde ha en chans att prova på en kurs på eller högskolan och på industrigolvet kanske läsa vidare till ingenjör. Att göra denna livsresa karriär, om ni vill blir svårare och kommer längre bort för många med regeringens politik. Det är den politiken som skapar det samhället. Tyvärr är det den politiken vi ser och som Alliansen bedriver. Det är i gymnasieskolan som vi ser flest fristående skolor. De blir en alltmer självklar del av svenskt skolväsen. inledde vi tillsammans med Socialdemokraterna överläggningar med regeringen om att se över villkoren för de fristående skolorna. Det handlade framför allt om vinstfrågan. Vi noterade att det fanns en samsyn om många av de frågor som vi hade väckt. Vi kom överens om att fram , det vill säga , försöka ta fram ett underlag som alla tre parter kunde se närmare på. Men snart hörde vår utbildningsminister av sig och ville ha en parlamentarisk utredning i stället. Det verkade som att han inte hade fått mandat av de övriga i Alliansen att slutföra de redan inledda överläggningarna med Socialdemokraterna och . Vi ansåg att det är helt okej med en parlamentarisk utredning, förutsatt en tidsplan som utgick från att direktiven kommer och att utredningen slutförs . Vi har även flaggat för att vi anser att det är rimligt att ska vara med i framtagandet av direktiven. Vi har än inte fått något svar. Än mindre finns det några direktiv till någon utredning. Här finns det risk för långbänk. Ett sådant tillvägagångssätt är inte förtroendeskapande. Avslutningsvis vill jag säga att jag självklart står bakom alla reservationer, men för tids vill jag yrka bifall endast till följande reservationer: reservationerna 2, 4 och 9. 115 (SD): Antalet elever som lämnar med ofullständiga betyg har blivit allt fler, vilket naturligtvis sätter stor press på såväl gymnasieskolan som hela det svenska samhället. meddelade Skolinspektionen att hälften av gymnasieeleverna inte får godkänt i alla kurser och att så många som en tredjedel inte når tillräckliga resultat för att studera vidare på högskolan en tredjedel! Vad gör vi då för att våra elever ska kunna ta sig igenom gymnasieskolan utan att tappa lusten? Att det finns många tappade lustar på vägen vet jag. Hur gör vi för att våra ungdomar ska ta sig igenom gymnasieskolan och erhålla fullständiga betyg och därigenom finna sin väg in i yrkeslivet? Att inte agera i en situation som denna skulle inte vara något annat än ett oerhört svek mot våra ungdomar men också mot hela det svenska samhället. Vi behöver inte gå tillbaka många årtionden för att hamna i då möjligheten att etablera sig på svensk arbetsmarknad var helt annorlunda än . Man kunde till och med lämna skolan och ändå hitta sin plats på arbetsmarknaden och därmed också i samhället. Så är det inte längre. Konkurrensen på arbetsmarknaden är stor, oerhört stor, och det krävs en genomförd gymnasieutbildning för att över huvud taget kunna erhålla ett arbete. Det finns undantag, men så är situationen. Jag tror att den nya gymnasiereformen kommer att lösa en del av problemen som vi har med avhopp från gymnasieskolan men också problemen med ofullständiga betyg. Jag har träffat många ungdomar som inte vill studera vidare efter gymnasieskolan. De har inte sett någon mening med att läsa de högskoleförberedande ämnena. De har velat få en yrkesutbildning och sedan hitta sin väg in i arbetslivet. De har efterlyst en yrkesinriktad gymnasieutbildning som ger det som de vill ha, inget annat. De åren som vi inte har haft den situationen har det lett till det som jag sade, tappade lustar. Jag känner till många elever i min hemkommun som har lämnat skolan därför att de har känt att pressen har varit för stor. De har inte känt att skolan har gett dem det som de vill ha. Därför välkomnar vi systemet med en tydligare uppdelning mellan dels yrkesinriktade dels studieförberedande program. Jag tror att det är helt rätt väg att gå. Men, och det finns ett stort men i sammanhanget, ett sådant system kräver naturligtvis också att man senare i livet ska kunna ångra sig. Man ska kunna välja en ny yrkeskarriär, och för att kunna göra det krävs det att man får möjlighet att läsa upp betyg och att läsa de ämnen som man har missat. Det är en förutsättning, annars är risken att det nya systemet får en ganska segregerande effekt. En person som i sin ungdom valde att läsa ett yrkesförberedande program, och kanske till och med var mycket nöjd med det och jobbade i ett yrke , kanske senare i livet kommer till insikt om att han eller hon vill läsa vidare. Då måste man kunna göra det, och för att göra det krävs ett väl utbyggt komvux. Det är min bestämda uppfattning. I min egen hemkommun har jag mött flera företrädare, tyvärr, för Alliansen som inte alls har förstått vikten av komvux, som tycks tro att komvux bara är ett sätt att läsa upp några betyg eller att det är dit man går för att lära sig ett nytt språk eller någonting. De har inte riktigt förstått vikten av komvux och den roll som komvux kan spela och måste spela för . Komvux kan vara ett redskap, och ska vara ett redskap, som hjälper oss att ge oss den arbetskraft vi behöver. Vi har en enormt stor arbetslöshet som vi har företag som inte hittar den arbetskraft de behöver. Det är ett enormt misslyckande. Komvux är viktigt. Vad som däremot gläder mig är att under det här halvåret i har jag mött flera alliansföreträdare som förstår vikten av komvux. Jag tycker mig se en förändring av attityden till komvux, och det är bra. Jag tror att många av de reformer som är på väg att genomföras i gymnasieskolan kommer att leda till en stor förändring. Jag tycker att de är bra. Jag har redan berört den tydliga uppdelningen mellan de olika programmen, men det finns så klart också mycket annat. Vi har ju här tidigare debatterat alltifrån det nya betygssystemet till införandet av lärarlegitimation. Det finns mycket. Men och kommer jag tillbaka till någonting som vi har diskuterat här tidigare för att verkligen komma till rätta med problemen i svensk gymnasieskola måste vi komma till rätta med problemen i svensk grundskola, för om inte klarar av att leva upp till sitt uppdrag, vilket den inte alltid gör, kommer inte heller gymnasieskolan att kunna fungera. Vi ser att en allt större andel elever lämnar utan fullständiga betyg, och så hamnar de rakt i knäet på gymnasieskolan. Det är inte bra. Jag tror att IV-programmet, eller vad det förberedande programmet nu kallas, till och med har varit det största programmet. Ni får gärna rätta mig om jag har fel. Det är ju ett enormt misslyckande. Det kostar tid och det kostar pengar. Så kan vi inte ha det. Jag står fast vid att problemen i svensk skola inte kommer att kunna åtgärdas om vi inte åtgärdar de grundläggande problem som finns i det svenska samhället. Det är ju inte de enskilda elevernas fel att de blir svikna eller att de lämnar med ofullständiga betyg. Egentligen är det vårt fel. Det är politikernas fel. Det är samhällets fel. Skolan är en spegelbild av vuxenvärlden. Vi kommer inte ifrån det. Den är en spegelbild av samhället. Och har samhället stora problem är det klart att det också kommer att synas i skolan. Vi kunde höra hur en skola i i , , fick stänga tillfälligt jag vet inte om den är stängd som en direkt följd av den totala anarkism som uppenbarligen råder på skolan. Elever och skolpersonal har enligt uppgift varit utsatta för trakasserier, hot och våld. Det berättas om sexuella trakasserier, stenkastning, knivhot, sparkar och slag. Man redde inte ut situationen och fick stänga skolan. Och det är inte första gången det här händer. Det har hänt tidigare. Det var inte som en av skolorna i fick stänga av samma anledning. Det är väl klart att om eleverna går i en sådan skola, hur ska de då kunna göra bra ifrån sig? Hur ska skolan kunna ge eleverna det som de behöver och det som de förtjänar? Detta är ett samhällsproblem, och detta samhällsproblem måste åtgärdas. Andelen elever som lämnar utan fullständiga betyg blir allt fler. ökar skillnaderna mellan infödda elever och elever med utländsk bakgrund. Det är klart att det också är ett problem. Det är ett enormt problem. Jag står fast vid att Alliansen har gjort och är på väg mot att göra mycket gott för svensk skola. Jag är glad för att vi har fått en alliansregering, för när ni har lagt fram era förslag om skolan har man märkt att också De rödgröna, i varje fall Socialdemokraterna, har valt att ändra en del av sin politik. Till och med inom S har man kunnat höra kritik mot den flumpolitik man själv har drivit. Det är bra. Det är mycket gott på gång. Jag tror också att det kommer att leda till en hel del förändringar. Men jag står också fast vid att detta inte kommer att räcka. Om vi inte åtgärdar samhällsproblemen kommer det att bli mer eller mindre omöjligt att göra något åt de problem svensk skola brottas med. Där hävdar jag att än så länge är ensamma, och det beklagar jag. 116 (V): Vi har talat en hel del om att man ska, kan eller vill bli akademiker. För mig handlar skolan om mer än om att man ska gå en högskoleutbildning. Skolan handlar också om bildning. Den ska förbereda för samhällslivet och arbetslivet. Den uppdelning av gymnasieskolan som vi nu ser och som ska börja på riktigt bygger till stor del på fördomar men också på okunskap om vilka krav som ställs i samhället och arbetslivet. räknade upp några exempel, och i min lokaltidning, TTELA, kunde man i går se en artikel om att tjänster på Nuntorps naturbruksgymnasium är hotade, för man tappar av eleverna. Det har kommit flera sådana rapporter inför ansökningarna till gymnasiet , där yrkesprogrammen står ut och eleverna sviker yrkesprogrammen. sitter inte här längre, men jag var på ett Arenaseminarium i går, där vi bland annat talade om just gymnasieskolan och arbetslivet. Där förklarade elevernas avhopp från lärlingsprogrammet med att de inte orkar gå upp kl. 7 . Jag tror att det ligger mer bakom att eleverna sviker den här typen av program. De är nämligen smartare. De är smartare än och regeringen. De vill ha en fullvärdig utbildning en utbildning som ger dem möjligheter att välja, möjligheter att delta i samhället och möjligheter att göra omval senare i livet. När regeringen presenterade den nya gymnasieskolan sade man att man nu förstärker yrkesprogrammen. Men talade man om yrkeseleverna som dem som var skoltrötta och omotiverade, som dem som inte ville. Varför gör man då skillnad på antalet ämnen man ska vara godkänd i på yrkesprogram och studieförberedande program? Är det inte så att man faktiskt inte tror mer om de elever som går på yrkesprogram? Jag tror att det är på yrkesprogrammen man hittar de mest motiverade eleverna. De har en ganska klar bild av vad de vill göra framöver, men även om de inte har det ska valmöjligheterna finnas. Vi ska inte tvinga någon 1516-åring att göra sitt livs största val vid just i livet. På i går var det också väldigt välkommet att höra att hade ändrat position om den uppdelade gymnasieskolan, från att tidigare ha välkomnat den nya gymnasieskolan till att nu se problemen, att detta inte kommer att räcka för eleverna när de kommer ut i arbetslivet. Jag begriper inte varför man ska göra det krångligare just för de här eleverna. Man säger: De kommer att kunna läsa in högskolebehörighet och få en fullvärdig gymnasiebehörighet. Problemet är bara att de ska läsa in utbildning . Varför ska de ha det svårare? I mitt förra inlägg talade jag om läsandet och den klyfta som ökar mellan dem som läser mycket och dem som läser lite. Kulturministern var väldigt orolig för detta, men kommer den regering hon tillhör att se till att de elever som går yrkesprogram bara har en tredjedel så mycket svenska som dem som går studieförberedande program. Tror vi att klyftan mellan dem som läser mycket och dem som läser lite då kommer att minska? Det som yrkeseleverna kommer att gå miste om är till stor del litteratur. Det är ett ansvar som den här regeringen sitter på. Varför är det mindre viktigt för till exempel snickare med matematik? De har bara hälften så mycket matte i sin utbildning, trots att det i ett sådant yrke ingår väldigt mycket matematik. Engelska är ett ämne som är lika viktigt som svenska. Det gäller att uttrycka sig i både tal och skrift. Men det tycker regeringen att yrkeseleverna inte behöver ha så mycket av. Yrkeseleverna får bara hälften så mycket. Det allra mest talande är ändå att de som går ett yrkesprogram bara ska ha 50 poäng samhällskunskap. Det är ett ganska märkligt beslut av en regering som man antar ändå ska ha intresse av att medborgarna också är delaktiga i samhället. Och dessa 50 poäng är i bästa fall hälften så mycket som man har på studieförberedande program, men vissa studieförberedande program kommer att ha 200 poäng samhällskunskap. En annan sak som vi tar upp i betänkandet är de estetiska verksamheterna. Det har varit väldigt populärt med entreprenöriellt lärande och entreprenöriella egenskaper. Det är också något som regeringen har lyft fram som man har tagit bort de estetiska verksamheterna. Entreprenöriellt lärande en hittepåkunskap! Det finns inget vetenskapligt med det ämnet whatsoever! Men kreativitet kan man ha genom de estetiska verksamheterna, och det tar man bort. Det tycker jag är ytterst beklagligt. Jag vill därmed yrka bifall till reservationerna 2 och 7. 117 (M): Jag hörde när jag kom in i att man ska försöka börja med ett leende och vara positiv när man kommer upp i talarstolen, för då är man mer övertygande och får människor att lyssna på vad man har att säga. Efter de domedagsprofetior som vi nu har fått höra från den rödgröna oppositionen om hur fruktansvärd den förda politiken är, är det kanske särskilt viktigt att börja med att försöka vara på gott humör. Jag tycker nämligen att det är väldigt roligt att ägna sig åt utbildningspolitik, och det av två skäl. Det första skälet är så klart att frågorna är viktiga och angelägna. Ska vi försvara roll i världen och bygga ett rimligt och rättvist samhälle är utbildningsfrågorna av fullständigt avgörande betydelse en av de stora framtidsfrågorna, som alla brukar säga, fast den här gången är det ingen överdrift. Det andra skälet är just att alla andra också tycker det. Det är klart att alla politiker som står i den här talarstolen tycker att man talar om de stora framtidsfrågorna. Vi som sitter i utbildningsutskottet har fördelen att alla andra också tycker det. Nästan oavsett vilken generation man tillhör tycker man att man får vara med och hantera ett område som alla har åsikter och idéer om och som alla tycker är viktigt. Naturligtvis, för alla har vi gått i skolan. Många av oss har barn som går i skolan. Vilken generation vi än tillhör har vi en egen relation till just skolområdet och skolpolitiken. Det gör de här debatterna roliga, spännande och viktiga. Detta blir särskilt tydligt när vi hanterar motionsbetänkanden. Det ser vi som sitter i utbildningsutskottet. Det finns väldigt många åsikter om skolans värld. I det förra betänkandet, som vi precis blev färdiga med, var det bortåt 130 motionsyrkanden, om jag minns rätt. I det betänkande som vi nu diskuterar om gymnasieskolan är det nästan 40 stycken. En hel del både i denna kammare och utanför tycker på något sätt att det nog var bättre . De hänvisar lite grann till hur skolan såg ut när det var bra. De kommer ihåg favoritstunderna med sina favoritlärare. Om det bara blev som det var förr kommer nog saker och ting att ordna sig. Så tror jag att det är i alla samhällen nästan vad man än diskuterar i sådana ämnen som man själv har en relation till. Man minns de positiva stunderna. Det som är problematiskt är att i har den typen av tillbakablickande blivit alltmer vanligt eftersom väldigt många har en krypande känsla av att allting inte står rätt till. Man har en känsla av att våra barn inte lär sig tillräckligt mycket i skolan. Vi får inte de resultat som vi nu har. Man ser i jämförelser med andra länder att vi inte ligger så långt fram som vi skulle vilja. Vi har, som många för all del har varit inne på, stora problem i den svenska skolan. Vi halkar efter andra länder och våra egna resultat om man jämför med hur det har sett ut tidigare. Det kanske allvarligaste av allting är att det som handlar om elevers sociala bakgrund spelar större roll för skolresultaten än vad det gjorde . Det är till och med så illa att man i den senaste PISA-undersökningen kunde se att social bakgrund spelar större roll efter de senaste 20 årens politik än i det genomsnittliga OECD-landet. Det är onekligen sådant som är värt att tänka på. Jag vill inte ägna min tid åt att på något sätt peka finger i debatten. Men det är klart att de som har burit ansvar för de senaste 20 årens skolpolitik har anledning att vara självkritiska. De som dessutom har motiverat de besluten med jämlikhetssträvanden bör vara extra självkritiska när vi nu ser svart på vitt och väldigt tydligt att i många stycken har resultatet blivit motsatt. Ingenstans blir de problemen så tydliga och våra utmaningar så stora som när det gäller gymnasieskolan, som vi debatterar just . När 30 000 elever hoppar av gymnasieskolan är det inte bara ett misslyckande för de eleverna. Det är ett misslyckande för hela samhället och i allra högsta grad ett misslyckande för oss som sitter i denna kammare och beslutar om ramarna för en sådan skola. När det individuella programmet, vars själva syfte var att hjälpa elever som saknar behörighet till ett nationellt program, blir ett av gymnasieskolans största är det ett bekymmer. När tre av fyra elever slutför sin treåriga gymnasieutbildning har vi ett problem. var det en av tio. Eller för all del, om man använder mer av dessa siffror: När en tredjedel av en ungdomsgeneration ska försöka ta sig ut i vuxenlivet och in i arbetslivet utan de kunskaper som vi här inne har sagt att man måste ha med sig, då måste man våga kalla saker vid dess rätta namn. Då har vi fått en gymnasieskola som har förvandlats till en utslagningsmaskin som släcker drömmar i stället för att utjämna livschanser. Det är dessutom helt i strid med de förutsättningar och de mål som de politiker som beslutat om det hade. Det är allvarligt. Det är klart att det finns många tusentals elever som både trivs väldigt bra och klarar sig väldigt väl i gymnasiet. De gör det tack vara många duktiga lärare, engagerade föräldrar eller för att de själva har höga ambitioner. Det finns massvis av sådana exempel. Men vi måste se till helheten. Vi som är ansvariga för detta måste ställa oss frågan: Hur stärker vi kvaliteten för alla elever? Hur vänder vi dessa resultat? Hur ser vi till att fler klarar sig igenom gymnasieskolan och får med sig de kunskaper som vi tror är nödvändiga för att kunna ta sig ut på arbetsmarknaden? Jag är övertygad om att svaren på många av de frågorna ligger i den nya gymnasieskola som drar i gång . I den gör vi precis detta. Vi stärker kvaliteten, vi höjer kraven och vi höjer förväntningarna. Ser man till helheten är det stora förändringar som träder i kraft. Vi får nya program som leder till mer kunskap i dagens gymnasieskola. Vi får ny struktur och nya ämnen. I ett läge där så många hoppat av är det viktigt att vi anpassar utbildningen efter elevernas önskemål och intressen. Flera av de högskoleförberedande programmen är nya och bättre anpassade till de önskemål som finns. Vi får yrkesprogram som på riktigt förbereder elever för ett yrke, erbjuder en mer gedigen yrkesutbildning och leder till att de kan påbörja en yrkesbana efter gymnasiet. I kombination med programråden säkerställer det att vi dessutom får utbildningar som håller hög kvalitet och är fyllda med det kunnande arbetsmarknaden behöver. Med dessa förändringar tar vi tydliga steg mot en gymnasieskola som är bättre anpassad till eleverna, rustar för framtiden på ett helt annat sätt och tydligare svarar upp mot de utmaningar som jag tror att de flesta av oss egentligen är överens om. Gymnasieskolan är central både för den enskilda individen och för hela samhället. Det är här vi lägger grunden för arbetslivet eller för den delen vidare studier. Den tidigare politiken innehöll förvisso många högtidstal om vikten av utbildning. Men den bortsåg helt från och det gör många av de debattörer som har varit uppe i debatten tidigare att så många valde att hoppa av och att var tredje elev lämnade gymnasieskolan utan fullständiga betyg. Jag noterar att även saknas beskeden från stora delar av den rödgröna oppositionen. Vad händer om vi inte ens är överens om problembilden? Om man efter en lång rad år kan se att målen inte uppnås, människors drömmar släcks och avhoppen fortsätter kan inte beskedet vara: Vi ska fortsätta precis som vi gjorde tidigare. Vi är emot alla förändringar, och vi tycker att det var bättre . Det är klart att det var en god utgångspunkt att alla elever ska få behörighet till högskolan. Men man måste också fundera på konsekvenserna av det beslutet. Om man sätter det som ambition, vad är slutsatsen? Den är väldigt tydlig. Det är alldeles för många som inte klarar sig och alldeles för många som inte är förberedda vare sig för arbetsliv eller fortsatta studier. Reservationerna i betänkandet innehåller i många stycken välkänd rödgrön politik. Det är samma utgångspunkter och samma värderingar som väljarna avfärdade för . Det som är mest anmärkningsvärt är de reservationer som inte finns där, det vill säga beskeden om vad som är alternativet. Om man nu surrar sig fast vid diskussionen om högskolebehörigheten: Vad är det gemensamma alternativet från den rödgröna oppositionen till dem som hoppar av, de 30 000 elever som vi talar om? Vi vet ingenting om det. Som jag var inne på inledningsvis finns det i detta betänkande uttryck för ett väldigt stort engagemang. Det är många motioner. Jag välkomnar det. Det rör allt från innehållet i enskilda kurser till mer övergripande frågor som rör grunderna för gymnasieskolan. Det är bra och jag är väldigt stolt över att vi äntligen får en diskussion som handlar om framtiden och hur vi bygger en starkare gymnasieskola där fler människor klarar sig. Vi ska komma ihåg att det inte bara gäller på detta område utan också på andra områden. Det är det största reformåret i modern tid i svensk historia. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet. (Applåder) I detta anförande instämde och (båda M) samt i (C) och (KD). 118 (V) replik: Jag vill börja med att påminna om den gymnasiereform som vi rödgröna hade tänkt skulle starta . Det var er utbildningsminister som stoppade den. Det var inte så att vi var så nöjda med den gymnasieskola som ni förlängde. Vi såg att det fanns problem och att det behövde göras någonting. säger här lite raljant att vi skulle stå för detta: Om det bara blir som förr så blir det bra. Det är exakt det som din regering sysslar med. Det är att gå tillbaka till hur det var förr när utbildning bara var till för en liten klick i samhället. Ni går ifrån idén om en skola för alla och en rättighet till utbildning för alla. Det är rätt intressant att Öholm lyfter fram att socioekonomisk bakgrund spelar så stor roll. Det pekas där på bland annat det fria skolvalet. Det är något som vi vill utreda och har en majoritet bakom oss för att utreda. Men ni vill inte utreda det. Det går att snacka, men det handlar också om att göra. Jag vill slutligen fråga vilken förklaring han har till varför allt fler elever ratar den blivande yrkesutbildningen. Vi har tagit upp ett par exempel här. 119 (M) replik: Jag tror att man kan se det på lite olika sätt. Jag har förståelse för att det i en debatt blir så att debattörerna är lite raljanta mot varandra och drar saker och ting till sin spets. Min poäng gäller att man är emot alla de förändringar som genomförs.