prot · GY0991 · 2011-04-26 00:00:00 — 1 § Anmälan om inkomna faktapromemorior om förslag från Europeiska kommissionen Förste vice talmannen anmälde att följande faktapromemorior om förslag från Europeiska kommissionen inkommit och överlämnats till utskott: 2010/11:FPM96 Direktiv om en gemensam konsoliderad bolagsskattebas () till skatteutskottet /11:FPM97 EU:s öppenhetsförordning nytt ändringsförslag KOM(2008)229, 2007/08:FPM117 och KOM(2011)137 till 2 § Meddelande om frågestund Förste vice talmannen meddelade att vid frågestunden skulle frågor besvaras av statsminister (M). 3 § Hänvisning av ärenden till utskott Föredrogs och hänvisades Propositioner 2010/11:119 till justitieutskottet /11:126 till försvarsutskottet Motioner 2010/11:N6 till näringsutskottet /11:Fi4Fi6 till finansutskottet EU-dokument KOM(2011)169 till skatteutskottet Åttaveckorsfristen för att avge ett motiverat yttrande skulle gå ut . 4 § Förnyad bordläggning Föredrogs och bordlades åter betänkande 2010/11:UbU14 betänkanden /11:NU14 och NU15 Miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2010/11:MJU20 betänkande 2010/11:FöU4 betänkande 2010/11:SfU7 betänkanden /11:SoU10 och SoU16 betänkande 2010/11:KU22 5 § Svar på interpellation 2010/11:266 om övergångsbestämmelser för barn med autism i den nya skollagen 1 Utbildningsminister (FP): har frågat mig om jag avser att ta initiativ till förslag om att införa övergångsbestämmelser för elever med autism som enligt den nya skollagen ska tas emot i . Särskolan är en mycket bra skolform för de elever som på grund av utvecklingsstörning eller hjärnskada inte kan nå upp till kunskapskrav. I särskolan kan dessa elever få den specialistkunskap och gemenskap som krävs för en utbildning som ger dem förutsättningar att uppnå särskolans kunskapskrav och en trygg studiegång. Men i särskolan ställs andra krav på elevernas kunskaper än i grund- och gymnasieskolan. Det gör att elever som har gått i särskolan inte har samma möjligheter till vidare utbildning. Vi vet också att elever som har gått i särskolan har svårare att få arbete efter utbildningen. Därför är det viktigt att bara de elever som på grund av utvecklingsstörning eller hjärnskada inte kan gå i tas emot i grundsärskolan. Elever med autism som inte har en utvecklingsstörning kan, med rätt stöd från skolan, nå kunskapskraven i . Kommuner och skolor har stora möjligheter att anpassa sin verksamhet så att övergången till blir så smidig som möjligt för dessa elever. Eleven kan till exempel läsa enligt kursplaner, men gå kvar i samma undervisningsgrupp som . Detta underlättas av att särskolan i många fall bedrivs integrerat med i samma lokaler och samma klassrum. Specialpedagogiska skolmyndigheten kan också med råd och stöd hjälpa skolan att utforma utbildningen för den enskilda eleven. 2 (S): Tack för svaret, ! Jag tycker att det är ett icke-svar som jag inte alls är nöjd med. Jag ställde en fråga till ministern om övergångsregler med anledning av den nya skollagen som säger att autistiska barn utan utvecklingsstörning inte längre hör till särskolan utan ska gå i vanlig skola. Jag har fått ett svar som inte alls svarar på min fråga. Ministern säger i sitt svar att barnen kan gå kvar i särskolans grupp men läsa enligt läroplan, att det är upp till skolorna att fixa detta så smidigt som möjligt och att om de behöver kan de ta hjälp av den specialpedagogiska myndigheten. Det är vad jag kallar för ett icke-svar. Jag vill ändå poängtera att jag tycker att det är bra att det blir tydliga regler och en uppstramning av vilka barn som ska gå i särskolan. Men jag tycker också att förändringar som rör barn och ungdomar inte kan hastas fram. Inga ändringar kan hastas fram, men när det gäller barn och ungdomar blir det mycket mer allvarligt om man ska rätta till misstagen eftersom barndomen inte går i repris. I min interpellation tydliggjorde jag vilka farhågor jag och många med mig har inför denna ändring i skollagen och att förändringen kräver övergångsregler för att inte barn och ungdomar ska fara illa av den här förändringen. Det är lågt räknat över 1 000 barn i som berörs av denna förändring. Jag vill ge ett exempel hämtat från verkligheten. , , från har alltid gått i särskolan. Man bedömer att han har kunskaper motsvarande en mellanstadieelev. ska han börja sitt viktigaste år, det nionde skolåret. Minister menar alltså att det är skolans ansvar att se till att under sitt sista skolår dels ska acklimatisera sig till en ny klass, dels ska ta igen de två av kunskaper som han saknar och dels ska se till att nå Godkänd i alla de ämnen som han behöver ha Godkänd i för att kunna ta sig vidare till gymnasiet. Alla dessa krav faller på sin egen orimlighet. Att låta gå kvar i särskoleklassen så att han åtminstone får vara i en trygg miljö och låta honom läsa enligt läroplan underlättar ju för rent trygghetsmässigt, men det kommer näppeligen att bidra till att han går ut nian med godkända betyg i alla de ämnen som han behöver ha det i. Det är näst intill en ren omöjlighet för barn utan funktionshinder att hämta hem studier . Vi måste komma ihåg att de barn som ska flyttas från särskolan till visserligen inte är utvecklingsstörda, men trots det har de ett allvarligt funktionshinder i och med sin autism som sannerligen inte är någonting som man stoppar bort i en låda. Det är någonting barnen, ungdomarna och föräldrarna lever med , året om, . För en autistisk person är rutiner det allra viktigaste i livet. Att ser likadan ut är A och O. Med förändringen i skollagen kommer vardagen för dessa barn att vändas helt upp och ned. och alla ungdomar i liknande situationer kommer att hamna i ett ingenmansland som de kommer att ha väldigt svårt att ta sig ur. Jag vill be ministern att svara på min fråga: Tänker han ta initiativ till att det skapas övergångsregler för dessa barn? 3 Utbildningsminister (FP): Hela mitt svar går ut på att säga att de regler som finns räcker för att skapa lösningar. Några nya bestämmelser planeras inte. Det har heller inte yrkats eller föreslagits från interpellantens parti. Interpellantens parti ville tvärtom avskaffa hela särskolan . Den är ju kvar, men reserverar vi den för barn som har utvecklingsstörning och hjärnskada. Alla partier i denna riksdag var överens om dessa förändringar och inget parti, inte heller interpellantens parti, har föreslagit några särskilda övergångsbestämmelser. anser inte heller att det behövs några andra övergångsbestämmelser än de som i praktiken finns med de möjligheter som finns. När interpellanten tar upp ett enskilt fall är det väldigt svårt för mig att bemöta det. Jag har också läst den här artikeln i om . Där säger som är chef för barn- och utbildningsförvaltningen i kommunen: Ingen ska behöva vara rädd för att deras barn hamnar mellan stolarna. För de barn med autism utan utvecklingsstörning som finns i särskolan kommer vi att söka lösningar för var och en. Det kommer att finnas olika lösningar, och en lösning kan vara att man går kvar i särskolan med de klasskamrater man har. säger att inga lärare kan lösa detta, men skolchefen i kommunen har ju redan löst det här fallet. Man måste naturligtvis föra en mer generell diskussion i stället för att diskutera ett enskilt fall, men eftersom interpellanten hänvisar till detta enskilda fall är det intressant att se att kommunens ledning tycker att det går att lösa, precis som alla partier. Jag vet inte om var ledamot av förra mandatperioden, men då röstade hela för de här bestämmelserna, inklusive Svantorps parti. Vi har varit överens om detta, och det är min uppfattning att det räcker. Jag håller helt med om att de elever som har autism behöver mycket extra stöd i skolan. Därför skärps nu den nya skollagen på rader av punkter. Man har tydligare rätt till stöd. Föräldrarna har rätt att överklaga om de tycker att stödet är otillräckligt. Men om en elev har autism men ingen utvecklingsstörning är det inte rätt att sätta den eleven i särskolan. Det resonemang som för om att det är lättare att få högt betyg i särskolan stämmer naturligtvis eftersom kraven är lägre där, men vi kan inte börja lösa problem i det allmänna skolväsendet genom att elever med olika svårigheter ska skickas till särskolan eftersom det är lättare att få bra betyg där. Det viktiga är väl vad eleverna kan när de kommer ut. Därför säger vi att elever som inte har hjärnskada eller utvecklingsstörning ska ha samma rättigheter som alla andra barn att få läsa enligt läroplan. De elever som befinner sig mitt i högstadiet, som i det exempel som interpellanten tar upp, kommer naturligtvis att behöva en del extra stöd. De kan också, precis som skolchefen i elevens hemkommun säger, få gå kvar i samma sociala grupp. Det är inte alls så att de slits upp, som interpellanten beskriver. De går kvar i samma grupp men måste få extra stöd för att nå de kunskapsmål som finns. Jag är glad att i stor enighet antagit en bra lagstiftning. är mycket nöjda med det och tycker inte att det behövs några särskilda bestämmelser av den typ som interpellanten efterfrågar. 4 (S): Utbildningsministern väljer att lägga allt ansvar på skolan och dess ledning. Jag har också talat med autismförbundet, och de är inte alls så nöjda som ministern ger sken av förmodligen för att de får fler och fler kontakter med människor runt om i som insett vad som kommer att hända och att det kommer att gå väldigt snabbt. Det är ju skolan som ska se till att allt flyter bra , trots att de haft orimligt på sig. Det måste man nämligen säga att de haft. Att bara lägga allt ansvar på skolan tycker jag är att springa ifrån sitt ansvar. Ja, jag har valt att ta några exempel ur verkligheten, och sedan får ministern naturligtvis tala generellt om dem. Det är alltid lättare att tala om fysiska personer, och därför går jag tillbaka till i . Jag har talat med hans mamma i telefon, som säger följande: Vi har alltid varit glada för att han inte har någon utvecklingsstörning, men i det här läget hade det kanske varit bättre. Jag måste säga att det då blev jobbigt för mig i telefon. Mina ord tog slut och jag blev väldigt, väldigt ledsen. När en mamma säger att det hade varit bättre om deras barn hade haft ytterligare ett funktionshinder till det funktionshinder som barnet redan har för att han bättre skulle passa in i en fyrkantig lag som vi politiker stiftat går det för långt. Då är det läge att tänka efter en gång till. Det är utbildningsminister som sitter på makten och jag ber honom därför att tänka efter en gång till. Måste det gå så förtvivlat fort? I lagen anges övergångsregler för de barn som har hunnit börja i gymnasiesärskolan, och det är mycket bra, men som vi hörde av ministern ser han inget behov av övergångsregler för barn i . Det är skolans ansvar att se till att förändringen går bra, menar han. Många remissvar inför den nya lagen påtalar just det som föräldrar runt om i landet nu upptäcker, att dessa barn kommer att hamna i ett ingenmansland och att ingen verkar ta ansvar för det. Jag måste därför fråga ministern varför det inte blir några övergångsregler. Varför ska allting gå så förtvivlat fort? Är det inte viktigare att vi tar hand om våra barn och ungdomar och ger dem de bästa möjliga chanserna i livet än att vi rusar på som skenande tåg och därmed tappar bort några barn på vägen? Sedan jag skrev interpellationen har jag haft kontakt med många förtvivlade föräldrar runt om i . Många har ringt, och jag tänkte därför dela med mig av ytterligare en mammas berättelse. Det är i som har en son som är 16 ½ år. Från andra till åttonde klass gick han i särskola, och från och med åttonde klass fick han en klasstillhörighet i en så kallad vanlig klass. Där har han utvecklats bra, och det är jättebra. Allt har varit så nära frid och fröjd det varit möjligt ända fram till gymnasievalet som de nu står inför. Föräldrarna har tillsammans med sin son rest runt och tittat på olika skolor och slutligen fastnat för en skola där han skulle kunna gå. Men det går inte. Varför inte det? Jo, för att det är en gymnasiesärskola, och där får pojke inte gå. Komplexiteten i detta är att son gått i en vanlig klass, men han har läst särskolans läroplan och uppfyller därmed inte de krav som ställs på honom för att han ska kunna gå i vanligt gymnasium. På grund av de nya reglerna får han, som hela sitt liv läst enligt särskolans läroplan, inte söka gymnasiesärskola. Även han hamnar alltså i ett ingenmansland. Därför vill jag fråga minister vad han skulle säga till eller till en mamma i en liknande sits när hon frågar varför det inte blir några övergångsregler. 5 Utbildningsminister (FP): Det är inte möjligt för mig att på basis av de uppgifter som interpellanten tar upp kommentera ett enskilt fall eller vad jag skulle säga till en viss person i ett visst fall. Jag känner inte till fallet, och vi kan inte gå in i de enskilda fallen och diskutera vad som är rätt och fel. Det är ingen tvekan om att det, när ett barn har autism, finns ett mycket stort stödbehov. Ofta är det förenat med att föräldrar har fått kämpa sig till stöd och hjälp i skolgången när de, då barnet växt upp, insett att barnet har autism. Det är emellertid inte ett skäl att placera dessa barn i särskola. Det faktum att man har autism innebär inte att man har en hjärnskada eller sänkt begåvning, sänkt intelligens. Om man däremot har det i kombination med autism ska man naturligtvis ha rätt att gå i särskola. resonerar i grova drag så att det är lättare att få bra betyg i särskolan och att elever med svårigheter därför borde få gå där, att de blir förtvivlade om de får underkänt i den riktiga skolan. Men det är väl inte riktigt det synsätt vi ska ha. Vi ska väl ge eleverna så mycket hjälp och stöd som möjligt för att de ska nå kunskapsmålen. Det måste väl vara målet. Att sänka kraven i skolan för att vi ska vara snälla innebär att eleverna blir ännu mer chanslösa när de blir vuxna eftersom de inte nått kunskapsmålen. Är det den vägen vi ska gå? Jag vill erinra om att de socialdemokratiska skolministrarna som jag efterträdde alla ville avskaffa särskolan helt och hållet. De ansåg att den var stigmatiserande på så sätt att den gav för lite kunskaper och för låga chanser. Jag menar att det var fel resonerat. För utvecklingsstörda och för personer med hjärnskada behövs särskolan, men att vi har elever som går i särskolan som inte har utvecklingsstörning eller hjärnskada menar jag är fel. Det har enhälligt, inklusive parti, ställt sig bakom. Vi har i enhälligt blivit överens om att ifall man inte har hjärnskada eller utvecklingsstörning har man samma rätt som alla andra barn att försöka nå kunskapsmålen i skolan. Sedan har skolan skyldighet att sätta in hjälp och stöd. Är man inte behörig att komma in på gymnasiets nationella program erbjuds en lång rad kompletteringskurser och introduktionsprogram så att man kan komplettera de kunskaperna. Det är skolans och kommunens skyldighet att se till att det sker. Vi ska inte möta detta genom att sänka kraven och ambitionerna för eleverna. 6 (S): Jag håller i princip med om det som utbildningsministern säger, att det är jätteviktigt att inga barn går i särskolan som inte ska gå där. Så tyckte hela , och även om jag inte var med då håller jag med om det. Men frågan handlar inte om det utan om varför det ska gå så fort, varför vi inte kan låta det ta den tid som faktiskt krävs och ha övergångsregler som gör att barnen och föräldrarna känner att de hinner med och att skolan kan arrangera den allra bästa utbildningen för barnen. ska allting gå så fort. Jag resonerar inte om betyg eller om sänkta krav på skolan. Jag resonerar om barnens framtid, om tryggheten för barnen när allt ska gå så fort. Jag talar inte alls om att sänka kraven. Det tycker inte heller jag att vi ska göra, men vi måste vara realistiska i våra krav. Det är klart att jag tar upp enskilda fall. Det måste jag göra eftersom jag måste ge exempel. Det är de enskilda fallen som man sedan grundar sina beslut på, när man har helheten. Det tycker jag alltså inte är ett dugg konstigt. Väldigt många runt om i funderar över varför det ska gå så fort och varför det finns övergångsregler när det gäller gymnasiesärskolan men inte när det gäller särskolan och den vanliga . Jag har fortfarande inte fått något svar på det. Jag har fått svar på en mängd andra saker men inte på det. 7 Utbildningsminister (FP): Jag tycker inte att det går för fort. föreslog den tidigare regeringen att särskolan skulle avskaffas helt och hållet. När jag tillträdde 2006 bestämde vi oss för att särskolan ska vara kvar men bara för de barn som har utvecklingsstörning eller hjärnskada. Jag tycker således inte att reformen har gått fort. Det har tagit att genomföra den, och genomförs den. Särskolan blir alltså kvar, men den är bara till för dessa elever. Det är klart att det som säger innebär att man sänker kraven. Hela resonemanget går ju ut på att dessa elever har svårt att nå målen, och alltså ska vi anpassa det så att de i stället har särskolans kunskapskrav; det gäller elever som inte är utvecklingsstörda. Jag tycker att det är fel. Vi ska ha samma höga ambitioner och förväntningar på dessa barn som på andra, och sedan ska vi ge dem mycket mer hjälp och stöd. Utbildningschefen i den elevens hemkommun, den elev som var ursprunget till interpellationen, säger klart och tydligt i tidningarna att man kommer att fixa detta från kommunens sida. Är inte det bra? Kan vi inte glädjas över det? Eller ska vi i stället gå in och säga att de ska sänka kraven och ambitionerna för eleverna? Jag förstår mycket väl att föräldrar är oroliga för förändringar, i synnerhet om man har barn som har olika svårigheter, men jag menar att dessa barn har rätt att få det stöd och den hjälp som krävs för att nå mål. Vi ska inte möta detta genom att sänka ambitionsnivån och kraven för dessa elever. Vi ska ha höga ambitioner och höga förväntningar men också ge mycket hjälp och stöd till de eleverna. Det tycker jag är lösningen, och jag är glad att en enig riksdag ställt sig bakom både lagstiftningen och den utformning av övergångsbestämmelserna som gäller. Överläggningen var härmed avslutad. 6 § Svar på interpellation 2010/11:307 om svenskt stöd till kärnkraftsforskning i 8 Utbildningsminister (FP): har frågat om miljöministern avser att arbeta för att det befintliga forskningsavtalet mellan och bryts och om det enligt miljöministerns kännedom finns fler hemliga avtal mellan och andra stater inom kärnkraftsforskningsområdet. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som svarar på interpellationer som rör forskningsfrågor. hänvisar till att rapporterade om ett avtal som har ingått med som sades vara hemligt och att det i avtalet skulle framgå att bidrar med till fransk kärnkraftsforskning. Först och främst vill jag klarlägga att avtalet som radion hänvisar till är en gemensam deklaration om svenskt-franskt forskningssamarbete som efter dess undertecknande lämnas ut till envar som efterfrågar den. Det finns inte heller enligt min kännedom några så kallade hemliga samarbetsavtal mellan och andra stater inom kärnkraftsforskningsområdet. Jag vill gärna förtydliga avsikten med deklarationen och innehållet i den. Deklarationen har undertecknats för att främja och underlätta forskningssamarbete mellan och som bland annat bygger på att den europeiska spallationskällan, European Spallation Source, ESS, konstrueras och byggs i . Deklarationen rör överenskommelser inom flera forskningsområden, neutronforskning, acceleratorteknik och klimatforskning. Det är således fråga om grundforskning, och i deklarationen anges bland annat att svenska och franska forskningsgrupper ska utveckla instrument till ESS och till i . Vidare anges att svenska forskningsgrupper deltar i klimatforskningen vid det franska laboratoriet för forskning inom klimat och miljö. Svenska forskare, doktorander och studenter ges enligt deklarationen tillträde till franska forskningslaboratorier för utbildning, forskning och gemensam utveckling av forskningsprojekt vid utbildnings- och forskningsreaktorer i . Det är angeläget att ha tillgång till sådana reaktorer för att kunna bedriva forskning och utbildning av hög kvalitet när det gäller bland annat reaktorteknik och reaktorsäkerhet. Internationella samarbeten är nödvändiga för att kunna bedriva högkvalitativ forskning, särskilt för ett litet land som . Samarbete med forskare i andra länder och tillgång till utländsk infrastruktur för forskning är därför oumbärligt när det gäller att stärka ställning som forskningsnation. Det är en stor framgång för att ESS förläggs i , eftersom det handlar om att bygga och driva en av världens största forskningsanläggningar. Vi kan redan nu notera ett ökat intresse från andra länder för ökat forskningssamarbete med vårt land. Jag ser positivt på deklarationen om forskningssamarbete mellan och och ser inget skäl att göra några förändringar i den. 9 (V): Jag tackar utbildningsministern för svaret. Det var klarläggande på vissa punkter, och det är jag också glad över. Bakgrunden var Ekoutsändningen om avtalet och satsningen på 70 miljoner gällande kärnkraftsforskningen. Det finns möjlighet att förtydliga vad det egentligen innebär. Det är lätt att dra slutsatsen att förutsättningen för att skulle få anläggningen till var deklarationen om forskningssamarbete mellan och där vi har gått in med . Det behövs ett klarläggande av om det var en förutsättning för att över huvud taget skulle rösta på det svenska förslaget att förlägga den till . Den andra aspekten är det faktum att vi i fattat beslut om att eventuellt kunna uppföra nya kärnkraftsanläggningar i . Vid det beslutet sades att regeringen skulle återkomma och förklara vad som menas med direkta eller indirekta subventioner till kärnkraftsforskningen. Min fråga och fundering blir: Är detta ett sätt att kringgå det beslutet? När kan vi förvänta oss att få en uttolkning av vad som menas med direkta och indirekta stöd till svensk kärnkraftsforskning, vilket regeringen ska återkomma med till ? Det är viktigt att klargöra de kopplingarna till de 70 miljoner som svenska staten går in med. Normalt sett finns det forskning mellan universiteten. Att har avtal med andra länder när det gäller forskning är helt naturligt och ska också så vara. Jag och har heller inte någonting emot att vi har ett samarbete med andra länder när det gäller forskning. Det ska vi ha. Vi är ett litet land och har ett behov av ett grundläggande utbyte med andra länder. Men om däremot förutsättningen för att få ESS-anläggningen till var samarbetet med om kärnkraftsforskningen där ställer jag mig frågande till om det inte är ett sätt att köpa sig en möjlighet att få en röst. 10 Utbildningsminister (FP): Den frågan kommer nog inte att fullt ut gå att besvara. Det förutsätter att man prövar avtalskonstruktioner. Forskningssamarbete mellan länder bygger på överenskommelser. Det är det helt normala. har forskningsöverenskommelser med en lång rad länder. Interpellanten tar upp just detta med , men vi har avtal med många andra länder. Varför har man det egentligen? Det är varken möjligt, rimligt eller ekonomiskt försvarbart att varje land för sig själv bygger upp alla forskningsanläggningar. Den ESS-anläggning som vi nu bygger i kommer att kosta 1520 miljarder. En sådan anläggning kan inte varje land bygga upp. Det bygger på att alla länder samsas om detta, och så byggs den i . Detta samarbete bygger på att dessa anläggningar sprids lite för alla länder. Ingen accepterar att alla anläggningar skulle byggas just i , utan de ligger i olika länder. och som är stora länder har många forskningsanläggningar. Det ingår i en sådan överenskommelse som sluts inför där ska få ESS i att gör åtaganden i forskningsanläggningar i andra länder, och kärnkraftsforskning ingår som en del i det. Det är naturligt. Det är så det alltid går till. Jag gläds åt att interpellanten sade att han inte har någonting emot detta. Det är möjligen att det handlar just om kärnkraft som gör att interpellanten är tveksam.