prot · GZ0942 · 2011-12-06 00:00:00 — Då har man funderat på om man ska ha en enda länsstyrelse eller om man ska ha sju, som det nu finns förslag om. Man har i all sin vishet, tycker jag, valt sju länsstyrelser som har alla de goda ingredienser som jag nämnde i inledningen av mitt inlägg kring varför det är så viktigt att inte sprida ut uppgifter. Man kan inte i första hand värna länsstyrelser. Man måste i första hand värna länets medborgare. Det är de som har rätt att få en rättssäker och effektiv bedömning. 45 Statsrådet (KD): Jag kan försäkra och att det kommer att bli fler landshövdingar i än de 50 som varit. Det kommer att lysa i residenset. Jag vill också understryka att det finns en chef för i . Det är länsrådet som är tillförordnad landshövding. I den meningen finns det en chef som fungerar. Men jag beklagar självklart att vi ännu inte har löst landshövdingefrågan. Det har inte varit vare sig min eller regeringens avsikt att det skulle dra ut , men ett antal olyckliga och oturliga omständligheter har lett till att det har blivit försenat. Vi jobbar hårt med att lösa frågan, och jag försäkrar er att vi kommer att få fler än de 50 som har varit landshövdingar i att flytta in i residenset. Jag vill betona att det inte finns något samband mellan den diskussionen och propositionen om koncentration av viss länsstyrelseverksamhet. Jag vill också understryka att regeringen har reformerat utnämningspolitiken. Men vi har också varit tydliga med att säga att när det gäller just landshövdingeämbetet anser vi inte att det bör hanteras på samma sätt som andra generaldirektörstillsättningar. Det beror på att vi bedömer att landshövdingeämbetet är en annan typ av tjänst. Man har ett länsråd som är mer operativt ansvarig för den direkta löpande verksamheten. Landshövdingen har en roll att vara ett slags chef över myndigheten men också en aktör i ett län. De kanske också spelar lite olika roller i olika län. Det engagemang som ni visar för landshövdingefrågorna i län är ett bra exempel på det stora engagemang som finns, särskilt om man kommer utanför exempelvis storstadsområdena. Det finns ett oerhört stort engagemang kring landshövdingeämbetet. Det är någonting mycket positivt, men det ställs också speciella krav på att vara landshövding i de delarna av . Vi söker alltså efter en bra lösning på landshövdingefrågan, och vi jobbar för högtryck för att lösa den . När det gäller koncentration av viss länsstyrelseverksamhet omfattas inte av koncentrationen i det här fallet, utan vi samlar ett antal i arbetstid mindre krävande juridiska tjänster på ett färre antal orter, detta för att få en kritisk massa men också för att vi har fått kritik från exempelvis för att tillsynen av överförmyndarverksamheten inte har fungerat tillfredsställande. Ett sätt att lösa den kritiken är bland annat att göra den här typen av åtgärder. Det är överförmyndarverksamhet, tillsyn av begravningsombud och en rad sådana i arbetstid mindre omfattande tjänster som koncentreras på färre enheter. Sedan kan vi också notera att i budgetpropositionen ser vi till att exempelvis får mer resurser för att kunna öka och förbättra sitt arbete med beredskap i händelse av incidenter i kärnkraftverk. Det är en åtgärd som stärker länsstyrelserna i , och län. Där har man kärnkraftsverksamhet, och vi har utifrån de övningar vi har genomfört dragit slutsatsen att vi behöver förstärka på vissa punkter. Det gör vi, och det skapar också ökade resurser till läns länsstyrelse. Den här propositionen har som sagt inget samband med tillsättningen av landshövding i län. Vi för över verksamhet på andra områden också och har exempelvis skapat en havsmyndighet av delar av det nu nedlagda gamla och också delar av enheter. En del av verksamheterna ute i landet, till exempel penningtvättstillsyn, förs över till tre länsstyrelser. Det pågår olika typer av aktiviteter för att samla verksamhet där de kan göra bra insatser och där vi kan få en effektiv hantering av skattebetalarnas pengar men också en rättssäker tillämpning. Det är viktigt att fortlöpande göra dessa överväganden. 46 (S): har vi kommit så långt att vi har fått reda på att det handlar om olyckliga omständigheter. Vi får lite information undan för undan. Jag vill dock börja med att bemöta Finn . Om det nu är så att man inte upplevde frånvaron av en landshövding i på något särskilt sätt så må det vara hänt. Men vi i län upplever att för oss är det något negativt. Vi förutsätter att oavsett om personen anställs snabbt eller om det går långsamt så är det alltid en kompetent person som kommer dit. Vi har ett kompetent länsråd, men vi upplever också att hon, för det är en hon i det här fallet, har fullt upp med sina ordinarie arbetsuppgifter. ska hon göra två personers arbetsuppgifter, vilket vi upplever som olyckligt. Vi vill ha full kompetens och full bemanning så att de arbetsuppgifter som är ålagd att göra också kan göras på bästa möjliga sätt. När det sedan kommer till situationen i län borde det inte vara obekant för någon i det här huset att län tillhör de län som har det minsta antalet statsanställda. Vi i län är alltså måna om varje arbetstillfälle som kan beredas från staten och även från företag. Vi behöver dem! Därför lägger vi märke även till små förändringar inom ramen för de statliga arbetstillfällen som försvinner från län. Det kanske inte är jättedramatiskt, men vi lägger i alla fall märke till det, för när man tar någonting från något som redan är litet känns det relativt stort. Om det nu är så som statsrådet säger, att det flyttas verksamheter både till och från, ser vi gärna att det flyttas lite till oss. Från oss är vi allt för vana vid. Jag är tacksam för att regeringen placerar resurser som är specifika för kärnkraftverken till de län som har kärnkraftverk. Det verkar rimligt. Där finns det ett större behov och en större kompetens. Det köper jag alltså, men om det är andra saker på gång vill vi gärna se lite mer om det nu är möjligt. Vi skulle bli mycket lugnare, måste jag också erkänna, om vi i en sådan här situation när vi saknar landshövdingen såg att vi fick mer. Vi tror också att om vi får en landshövding så kommer han eller hon att hjälpa oss i det här arbetet och tala om vilka kompetenser som behövs. Vi behöver en landshövding som är med och utvecklar den länsstyrelse som vi redan har och som, utifrån vår situation, kan visa för regeringen hur vi har det, vilka behov som finns och vad vi är kapabla att bidra med. Vi känner oss inte i underläge på något sätt, men vi känner att vi hamnar i bakvatten när vi inte får de personer och de företrädare som vi anser oss ha behov av. sade statsrådet att han jobbar för högtryck. Jag skulle gärna vilja se att detta högtryck också medförde solsken över län i form av en landshövding och gärna fler statliga arbetstillfällen. 47 (S): Statsrådet , ansvarig för landshövdingetillsättningen, har lämnat den ena bortförklaringen efter den andra till varför ingen ny landshövding i län har sett dagens ljus. Vid ett litet axplock av dessa svepskäl kan nämnas att sommaren kom i vägen och att en tidskrävande budgetprocess satte käppar i hjulet. Statsrådet fortsätter i kammare att med en dåres envishet hävda att frågan är prioriterad och att regeringen jobbar för högtryck för att lösa frågan. Men man behöver inte vara någon för att räkna ut att det gör regeringen inte alls, för då hade frågan redan varit löst punkt. Från kristdemokratiskt håll muttras det om det orättvisa i att klaga på det kristdemokratiska statsrådet när det i själva verket, enligt dem, är den moderata statsministern som förhindrar tillsättningen. Men vad som än ligger till grund för denna senfärdiga hantering, dessa olyckliga omständigheter, kvarstår statsrådet ansvar för en fråga som borde ha fått en lösning för länge sedan. kom de senaste befolkningssiffrorna för landet. För läns del ser det ohyggligt dystert ut. län är svar på med i stort sett bara röda siffror i protokollet. Den typen av fakta, om något, borde få regeringen att vakna till och agera snabbt för sydöstra och räkning. Men skriver vi december. Första snön lyser vit på fur och gran. Snön lyser vit på taken. Vi har fortfarande ingen landshövding i län. Uppenbarligen, fru talman, är det endast tomten som är nyktert vaken. 48 FINN (M): Det högstämda tonläget i den här interpellationsdebatten från Socialdemokraterna i kan möjligtvis bero på att man har en konspirationsteori som går ut på att regeringen försakar möjligheten att tillsätta en landshövding. Dessutom är man inte delaktig i på det sättet man hade önskat, eller koncentrationspropositionen baserad på , ska jag säga för korrekthetens skull. Jag kan försäkra att det inte är så, trots att jag inte sitter i . Erfarenheterna från har varit väldigt goda. Vi har haft mycket diskussioner. Jag sitter i insynsråd kring hur länsstyrelser runt om i landet arbetar och ser värdet av koncentrationer av verksamheten i linje med det som utredaren har föreslagit. Här är det väldigt viktigt att påpeka, och jag nämnde det i mitt förra inlägg, att utredaren alltså har ett antal kriterier för hur man väljer ut var en viss verksamhet ska koncentreras så att den sprids på ett rimligt antal länsstyrelser där kompetensen är tillräckligt stor för att detta ska kunna garantera den bästa, mest rättssäkra och mest kostnadseffektiva process för samhället och för medborgarna. Problemet är att det har kommit in en motion i samband med regeringens avgivande av den koncentrationsproposition som alltså baserar sig på utredarens, som jag tycker, omdömesgilla förslag. I den säger de socialdemokraterna precis samma sak som de från län, vilket gör mig mer bekymrad. Jag förstår den affekt man kan ha i ett läge där man väntar på en landshövding. Men de här socialdemokraterna väntar uppenbarligen inte på en landshövding utan tycker precis som socialdemokraterna i kammaren att man framför allt ska se till att länsstyrelserna har det bra och har sina arbetsuppgifter, inte hur medborgarna i landet bäst betjänas av rättssäkra och kostnadseffektiva hanteringsprocesser. Det är beklagligt att man intar en så traditionell position i användningen av skattemedel hos socialdemokratin. 49 Statsrådet (KD): Det är trevligt med lite julpoesi så här . säger att vi borde ha fått en lösning på den här frågan för länge sedan. Jag håller med. Jag beklagar att vi inte fått en lösning. På den punkten är vi överens. Som sagt jobbar jag och regeringen hårt för att finna en så snabb lösning som möjligt på detta. Men ibland tar saker och ting än man tror. En tröst i bedrövelsen, förutom det exempel som Finn tar upp om , där det också drog ut , är att storstadslänet för också var utan landshövding innan kom dit. Det finns tyvärr exempel där liknande situationer har inträffat, men i regioner som är betydligt större än län. Det finns ingen anledning att tro att det finns någon riktad illvilja mot län. När det gäller diskussionen om att koncentrera statlig verksamhet inte bara från utan till nämnde jag exemplet med förstärkning av resurser till kärnkraftsberedskap. Det finns också andra frågor som diskuteras som jag tror kan uppfattas som att det kommer resurser till . Det här är en diskussion som förs utifrån olika sakfrågor. Det viktiga är inte vem som får vad det vill jag gärna understryka. Det viktiga är att vi får en rättssäker och ekonomiskt effektiv hantering av medborgarnas frågor och problem och företagens behov. Exempelvis: Ska vi få en bra tillsyn av överförmyndarverksamheten, vilket har kritiserat regeringen och för att vi inte haft, måste vi se till att vi koncentrerar verksamhet, så att det finns en kompetens kring hur man ska hantera dessa frågor. Det sker i den här propositionen, och det finns en rad olika områden som personellt inte tar så mycket resurser, men där man måste vara några stycken, så att man kan bygga upp en kompetens och ha inte bara en person utan några stycken som hanterar frågorna och har kompetens. Då behöver man ibland samla verksamheterna på ett mindre antal ställen. Det grundar sig som Finn påpekade på en utredning som har remissbehandlats. Vi har i stora drag följt den utredningens förslag. På andra områden pågår som sagt diskussioner i andra led. Länsstyrelserna själva har också omfördelat viss verksamhet sinsemellan, exempelvis ekonomiadministration, it-lösningar och sådana saker, som de själva har bestämt att fördela. Vi behöver ha rättssäkerhet och en ekonomiskt effektiv hantering av frågor. Därför måste vi också ibland koncentrera olika verksamheter, så att inte alla håller på med allt. Vad gäller antalet tjänster är det en oerhört begränsad överflyttning som sker från till andra länsstyrelser. På andra områden tilldelas resurser. Jag nämnde kärnkraften. Det finns andra områden som diskuteras just . Vi beklagar att vi inte har löst landshövdingefrågan i län. Jag kan försäkra alla aktiva i den här debatten att jag gör allt för att lösa den frågan så snart det är möjligt. 50 (S): Nej, Finn , det är ingen konspirationsteori. Jag frågade om det var en tillfällighet. Jag tycker inte att man ska tolka interpellationer. Det räcker med att man håller sig till de frågeställningar som dyker upp. Sedan får statsrådet möjlighet att besvara dem. Det finns ingen konspirationsteori. Jag hoppas att det heller inte finns någon anledning till att det skulle finnas någon. Däremot finns det en faktisk situation som vi vill ha en lösning på. Om de två sakerna råkar sammanfalla är det olyckligt. Men det skulle kunna vara så att det finns ett sätt som man arbetar emot och som vi inte känner till. Om det är så att man tänker invänta ett tillfälle där man har för avsikt att minska antalet länsstyrelser finns det också ett skäl till att man inte tillsätter folk. Om det finns en sådan strategi finns det också skäl till att man flyttar arbetsuppgifter. Det är precis på samma sätt man resonerar när man tittar på ett sådant här förslag. Man kan använda orden rättssäkerhet och ekonomiskt säkerställt. Staten kanske anser sig kunna spara pengar på det sättet. Det kan finnas en sådan strategi. Jag tycker inte att det är speciellt konstigt, men i så fall vore det bra att få veta det. har vi fått svaret att det är tillfälligheter. Men då vill jag än en gång bara hävda att om man vill säkerställa detta och få till en rättssäkerhet lovar jag att man kan få det även i län. Genom att flytta arbetstillfällen dit kan man också få de andra behoven tillgodosedda. 51 Statsrådet (KD): Hur statens organisation på länsnivå och framtida utformning långsiktigt ska lösas utreds av . Han blir klar . Därefter blir det en sedvanlig remissomgång och breda diskussioner, där jag hoppas att vi också kan skapa en bred partipolitisk enighet om de långsiktiga spelreglerna för statens regionala närvaro och verksamhet. Exakt hur det ska sluta och hur det ska utformas är för tidigt att säga. Vi vet inte vad kommer fram till. Vi vet inte heller vad beredningsprocessen efter det kommer fram till. De olika diskussionerna om koncentration av viss länsstyrelseverksamhet påverkas inte av detta. Dem måste vi hantera löpande; frågornas karaktär kräver detta. Vi vet som sagt inte hur den slutliga lösningen kommer att se ut efter utredning och de förslag han kommer med. Därför kan vi inte låta den påverka oss. Vi vet inte vad det ska bli. Det kan dra ut och bli olika ambitionsnivåer. Som sagt måste vi också kunna hitta en bred överenskommelse i den typen av frågor för att det ska vara långsiktigt hållbart. Det är därför det inte finns färdiga mallar som man försöker stoppa in allting i. Jag kan avfärda alla sådana spekulationer. Jag vill tacka för det engagemang som visas i denna fråga. Jag kommer själv ursprungligen från och känner igen denna typ av engagemang kring landshövdingerollen. Landshövdingen spelar en viktig roll som en koordinator som kan skapa diskussionsforum och samlingspunkter för möten både över myndighetsgränser och över partipolitiska gränser. Därför är det viktigt att lösa landshövdingefrågan. Vi har som sagt en tillförordnad chef, men det är självklart att vi inte har full kapacitet och full fart på länsstyrelseverksamheten när vi inte har en landshövding på plats. Därför är det så viktigt att vi löser detta. Jag kan försäkra er om att jag gör allt jag kan för att vi ska lösa den här frågan så snabbt som möjligt. Överläggningen var härmed avslutad. 15 § Svar på interpellation 2011/12:98 om körförbud vid epilepsi 52 Statsrådet (M): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att personer som får epilepsi ska kunna ta sig till arbete eller studier. Kollektivtrafik är viktigt för många människors möjlighet att resa till såväl arbete och studier som andra resmål. Det gäller bland annat för dem som av någon anledning inte kan eller vill köra bil. För vissa personer med funktionsnedsättning är det dock inte heller möjligt att resa med den allmänna kollektivtrafiken. För dem finns möjlighet att få tillstånd till färdtjänst. Enligt lagen om färdtjänst ska tillstånd till färdtjänst meddelas för dem som på grund av funktionshinder, som endast inte är tillfälligt, har väsentliga svårigheter att förflytta sig på egen hand eller att resa med allmänna kommunikationsmedel. Kommuner är behöriga myndigheter att besluta om tillstånd för färdtjänst. Lagen är allmänt hållen på så sätt att den inte nämner olika sorters funktionshinder. Tillståndsgivarens beslut får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Tanken bakom lagen om färdtjänst är att nackdelen med att ha en funktionsnedsättning, i form av minskad rörlighet, ska reduceras. På vissa glest bebyggda platser kan dock tillgängligheten med kollektivtrafik vara relativt sämre jämfört med tätbebyggda områden oavsett om personerna som bor där har funktionsnedsättning eller ej. Färdtjänstlagstiftningen är emellertid inte till för att utjämna skillnader mellan olika platser i landet. Det ankommer i stället på kommuner och landsting att via trafikhuvudmännen i länet bestämma vilken tillgänglighet med allmän kollektivtrafik de önskar ha i olika delar av länet, inklusive i länets landsbygder. Trafikhuvudmännen ersätts av regionala kollektivtrafikmyndigheter. Senast lagen om färdtjänst behandlades av var 2006. Regeringen har inte för avsikt att utreda lagen om färdtjänst. 53 (S): Jag ber att få tacka statsrådet för svaret just för att det är ett svar. Det är ju inte alltid man får svar när man ställer frågor till statsråden i interpellationer eller på annat sätt. Jag har här fått ett klart och tydligt svar. Jag tycker att det är beklagligt med den inställning som regeringen har. Det är ungefär 60 0000 personer som har epilepsi i . Uppskattningsvis kan det röra sig om några hundra, i bästa fall, som berörs av det min interpellation gäller. Det bor en del i glesbygd och landsbygd också, men väldigt många av dem har löst det här på annat sätt, till exempel de som har en välmedicinerad epilepsi och därmed också får köra bil. Jag tar epilepsi som exempel, men det finns också andra funktionshinder som innebär exakt samma sak. Det skulle väl vara förmätet av mig om jag som stockholmare skulle säga att det här var ett stort problem i . Det finns många problem med epilepsi i , men just detta problem finns inte. Det är kuratorer som har hört av sig till mig eftersom jag är förbundsordförande i och sagt att det finns ett problem. Det gäller dem som har fått diagnosen men som ännu inte har kunnat ställa in medicineringen. Det kan ta eller innan man har ställt in den, och under den tiden vet man inte riktigt vad man ska göra. Man kan inte vara sjukskriven det är man oftast i akutläge men man kan inte heller köra bil. Det kan handla om personer som har långt till busshållplatser och som inte kan använda sig av kollektivtrafik. Den möjligheten finns helt enkelt inte. Statsrådet säger att färdtjänstlagen inte är till för att utjämna dessa skillnader. Jag kan förstå det resonemanget. Då återstår ändå frågan: Hur ska man lösa det hela för dem som är i den här situationen? De som fortsätter att få många anfall och verkligen är sjuka får ju färdtjänst, men detta handlar om mellangruppen som kanske hamnar emellan . Där finns det ett problem. De vill arbeta men kan kanske inte arbeta. Den som är sjukskriven har rätt till arbetsresor genom socialförsäkringssystemet, vilket är utmärkt, men om man inte är sjukskriven kan man inte få några sådana resor. De människorna hamnar i ett läge där de undrar hur de ska lösa sin vardagliga situation. Det ger faktiskt regeringen inte något svar på. Man måste ta sig an detta. Jag har jobbat med trafikfrågor väldigt länge, liksom med frågor om epilepsi. Jag har inte fått de här signalerna . Jag tycker att det är dags att ta itu med att göra något för den här gruppen, som vill arbeta och kan arbeta men som inte kan ta sig till jobbet. Det finns andra problem i bilden, till exempel det som gäller yrkeschaufförer, men det är en helt annan fråga som den här debatten inte handlar om. Den här debatten handlar om människor som fortsatt kan arbeta men inte kan ta sig till jobbet. 54 FINN (M): Jag vill börja med att tacka för en mycket viktig interpellation, och jag vill också tacka statsrådet för svaret. Den här interpellationen är viktig och berör, som också nämnde, ett område som kan vidgas utanför epilepsiområdet även om det är stort nog. Det berör också många andra diagnosgrupper. Som exempel kan vi ta individer som har allvarlig sockersjuka som är svårreglerad och där man riskerar att bli medvetslös. Det är klart att det då inte är lämpligt att man framför fordon. Det kan vara allvarlig psykisk sjukdom som är av sådan karaktär att man inte heller är lämplig som bilförare. Det finns ett tillstånd som heter narkolepsi, ofrivillig lust att insomna, där man måste medicinera med centralstimulerande läkemedel som vi normalt förbjuder i samband med bilframförande. Här finns ett stort behov av individualisering, som också nämner i interpellationen och ger exempel på hur man successivt har försökt anpassa regelverket till detta. När det gäller kollektivtrafikfrågan är det klart att jag håller med statsrådet om att färdtjänstlagstiftningen har blivit utredd och att man har landat hyfsat bra i den diskussionen. Som statsrådet också nämner i sitt svar har vi nu en övergång från de tidigare trafikhuvudmännen till de regionala kolletivtrafikmyndigheterna. Här kommer man förhoppningsvis att ta upp också en sådan här viktig fråga till diskussion, även om det inte är så tydligt uttryckt i det nya uppdraget. Anledningen till jag gick upp i debatten var egentligen att jag ville betona en del av det som skriver i sin interpellation och som det kan vara väl värt för regeringen att fundera på att föra vidare i någon form. Det handlar om den som har att bedöma hur den sjuke ska agera. Den sjuke har ett behov och intresse av att ha rättighet att framföra fordon, och det finns en risk för att den drabbade drabbas onödigt hårt om man börjar en diskussion om sjukdom med att se till att alla de nödvändiga intyg man har för att få framföra ett fordon dras tillbaka. Som läkare vet jag av erfarenhet att detta är en väldigt svår situation. Det är svårt att behandla någon med epilepsi, svår sockersjuka eller för den delen psykiatriska tillstånd där man har en skyldighet att rapportera att i deras fall inget körkort får finnas. Jag tycker att det är viktigare att betona att sjukvården måste ha ett förtroendefullt samarbete med patienten och säga: , i detta läge, ska du inte framföra ett fordon, men vi ska sedan se till att på alla sätt försöka göra det möjligt för dig att få göra det igen. Om detta inte är möjligt bör det naturligtvis vara en strävan för samhället att så långt det är möjligt ordna möjligheter för sådana individer att röra sig så fritt som möjligt. Detta är en konflikt som är svårlöst, bland annat eftersom man inte kan använda färdtjänstlagen för att skapa regional rättvisa.