prot · GZ0946 · 2011-12-12 00:00:00 — Däremot har vi från samhällets sida ett ansvar att förändra, inte bara förvalta. Vi vill naturligtvis gå framåt. Det är klart att om man som och inte tycker att det är bra att vi till exempel har en jämställd arbetsmarknad där män och kvinnor behandlas lika förstår jag att man tycker att det är helt ointressant om vi har en individualiserad föräldraförsäkring. Föräldraförsäkringen är mycket generös i vårt land, och det är jättebra. Ingen vill göra den mindre generös. Med det sagt finns det också en rimlighet i att man delar den mellan sig, att det är en individualiserad försäkring, så att båda har samma möjlighet att vara hemma och känslomässigt binda sig till barnet. säger att kvinnorna är de som kanske är mindre intresserade av att dela. Det är mycket möjligt att det är så, för de sitter på makten. I det här fallet är det ju fråga om makt, att vara den som har förmånen att vara hemma. Det är ingen som gärna släpper ifrån sig den, men om vi nu har ett så förmånligt system finns det ingenting som säger att vi som politiker inte vill gå före och säga att detta erbjuder vi. Sedan måste man naturligtvis ta del av det på det sätt som man själv önskar. 177 (SD) replik: Jag förstår fortfarande inte vem talar för. Det är väl även möjligt för den familj som vill att dela dagarna lika mellan föräldrarna. Varför ska bestämma hur familjerna ska fördela föräldradagarna? Jag tror att själv kan tala med sin man om hur de ska fördela dagarna. Jag tror att det gäller de flesta familjer. För att uppfostra sina barn krävs naturligtvis att man spenderar tid med barnen. Min poäng är att hur man spenderar tid med sina barn borde vara upp till varje familj. Det är inte upp till i första hand, som jag ser det. När det gäller ansvar att förändra framåt undrar jag vem som har gett ansvaret att ha synpunkter på hur andra familjer väljer att spendera tid med varandra. Vem har gett i uppdrag att förhindra dem att spendera tid på det sätt de vill? På vilket sätt skulle det vara framåt att man tvingar familjer i att spendera tid med varandra på ett sätt som man inte själv vill utan som vill? Jag tycker att det är bra att folk får leva som de vill så länge det inte går ut över andra. Jag ser ingen anledning till att politiker ska gå in i folks hem och styra och ställa när det handlar om hur de ska spendera tid med varandra. För mig är det verklighetsfrånvänt. Jag förstår inte vem som har gett det ansvar som hon anser sig ha, vem som har gett henne uppdraget att mot människors vilja bestämma hur de ska leva sina liv. Jag har inte fått svar på frågan. 178 (V) replik: Det är naturligtvis svårt att argumentera med varandra när man står så långt ifrån varandra som och gör också när det gäller familjepolitiken. undrar vem som har givit mig och andra politiker ett ansvar. Jag är en av 349 i riksdag. Vi fattar en massa beslut som inkräktar på familjers liv. Det gäller till exempel sjukförsäkringen och utförsäkringarna som står bakom. Vi får ibland stryk när vi vill förbättra a-kassan till exempel. Det är väl också beslut som går in i varje familjs hem. Vi fattar också beslut, även om jag inte tycker att det är något bra beslut, om att betala ut ett vårdnadsbidrag för att konservera att kvinnor stannar hemma och tar hand om barnen. De måste då ha någon som försörjer sig; ingen kan ju leva på och försörja sina barn. Vem ska ta ansvar för att kvinnor på arbetsmarknaden ska behandlas på samma sätt som män? Vem ska ta ansvar för att en man som blir förälder ska kunna ta föräldraledigt utan att bli motarbetad på sin arbetsplats? Vem ska ta ansvar för att det ska vara fullständigt självklart? Det gör man bra genom att ha en individualiserad föräldraförsäkring. Då behöver ingen ta hela striden. Det enda som har visat sig fungera ganska bra när det gäller att ta steg framåt är pappamånaderna. När politiken ingriper, vilket politiken och politikerna ska göra, för det saken framåt. Jag förstår att inte är intresserad av att man ska ha ett jämställt familjeliv. 179 (M): Jag börjar med att yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. Målet för utgiftsområde 12, ekonomisk trygghet för familjer och barn, är att ge förutsättningar för en god ekonomisk standard. Som några har varit inne på har hushåll med barn generellt lägre ekonomisk standard än hushåll utan barn. De som har det sämst ställt är ensamstående föräldrar med barn, i synnerhet med flera barn i hushållet. Ett annat mål med regeringens familjepolitik är att underlätta för föräldrar att kombinera yrkesliv med familjeliv. Ett tredje mål är att förbättra förutsättningarna för jämställdhet mellan män och kvinnor. Ett fjärde mål är ökad valfrihet och stärkt makt över sin egen livssituation. Där kan vi ta in vårdnadsbidraget som ni resonerade om . Frågan är vem som ska bestämma om man vill vara hemma med sina barn . Jag kan konstatera att har fattat beslut om en höjning av flerbarnstillägget från . Man har även beslutat om en förenkling av jämställdhetsbonusen. hoppas vi att fler kan tänka sig att använda jämställdhetsbonusen eftersom den har blivit väldigt mycket enklare att använda. har också beslutat att föräldrar ska kunna vara hemma under barnets första levnadsår. Utgiftsområdet innehåller som bekant barnbidrag, föräldraförsäkring, underhållsstöd som jag återkommer till bidrag till adoptioner, barnpensioner och efterlevandestöd. Det är ett stort och brett område. Budgeten på detta område är på nästan . Den ekonomiska familjepolitiken är ett av många utgiftsområden som påverkar hushåll med barn, till exempel hög subvention av förskola och fritidshem, sjukvård med mera. En central del av den ekonomiska familjepolitiken är barnbidragen inklusive flerbarnstillägen. De utgör av de totala kostnaderna. Den ekonomiska familjepolitiken bidrar på så sätt till att höja den disponibla inkomsten. Barnbidragen är generella bidrag, och de behovsprövade förmånerna går och ska gå främst till familjer med låga inkomster eller stor försörjningsbörda. Barnfamiljernas inkomster kommer främst från arbete, vilket gör att konjunkturer påverkar i högsta grad. Den största inkomsten handlar om att komma i arbete. Den reala ekonomiska standarden har ökat , men förändringarna har varit olika. Sammanboende familjer med barn har en högre ekonomisk standard än ensamstående hushåll med barn. Betydelsen av familjepolitiken ökar ju fler barn som finns i hushållen. Regeringen anser därför att det är särskilt viktigt att följa utvecklingen för hushåll med låg ekonomisk standard, och denna tanke återfinns ju också i de förslag som föreligger här , till exempel särskilt bostadsbidrag till barnfamiljer samt till unga utan barn. Det är en tydlig fördelningspolitisk inriktning. I förslagen till höjda bostadsbidrag ligger tyngdpunkten på de personer som behöver höjda bostadsbidrag mest, så den fördelningspolitiska inriktningen är tydlig. Det finns också problem. av ensamstående hushåll med ett barn och av svenskt ursprung har relativt låg ekonomisk standard medan siffran är för motsvarande hushåll med utländsk härkomst. Då förvärvsarbete är den största inkomstkällan för alla hushåll är det viktigt att på alla sätt ge dessa människor chans till egen försörjning. Det är alltså större risk att hamna i en låg ekonomisk standard i ensamstående hushåll, och dessa ökar i antal. lever nästan 500 000 barn med särlevande föräldrar. Därför är utredningen om villkor med mera för särlevande föräldrar så viktig. Den syftar bland annat till att anpassa dagens regelverk till hur många av dagens familjer lever sina vardagsliv. Bland annat tas underhållsstödet upp. Det visar sig att skulle få ett högre underhållsstöd om man skrev avtal och inte gick på miniminivån. I de lägsta inkomstklasserna handlar det om så mycket som . Det finns således mycket att fortsätta att arbeta med inom familjepolitiken för att göra den ännu bättre. Vi kommer att få anledning att återkomma i dessa frågor framöver förutom till utredningen om särlevande föräldrar till de uppdrag som är givna till och . Man pratar där om överlåtelserätt av tillfällig föräldrapeng till annan om man är ensam och fördelning av alla föräldradagar om man i praktiken är ensam. Man ska titta på borttagande av vab-intyg. Man ska titta på om studerande ska kunna överlåta tillfällig föräldrapeng till någon annan. Sist men inte minst ska man titta på frågan om graviditetspenning. Där behövs det uppenbarligen förbättringar, det vill säga en anpassning till dagens arbetsmarknad. Vi har varit inne på barnfattigdom också. Det är ett område som diskuteras. Där finns det också en utredning. Man kan också konstatera att det finns mellan 10 och 13 olika sätt att räkna på barnfattigdom. Men vad vi ser är att ju fler barn man har, desto större är risken att man hamnar i barnfattigdom. Men den absoluta fattigdomen har varit någorlunda . Man kan också konstatera när det gäller relativ barnfattigdom att om alla i ett land får det bättre men vissa får och vissa får har den relativa barnfattigdomen ökat, vilket är lite märkligt. Jag ska inte förlänga debatten utan yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna. (Applåder) I detta anförande instämde Finn , , (alla M), (FP) och (C). 180 (SD) replik: Jag noterar att skiljelinjen i syn på familjen i denna församling numera går mellan och de sju övriga partierna. Mellan och finns det inte längre någon större skillnad i synen på familjen, utan skillnaden kan mätas i grader, eller rättare sagt i detta fall. Man får inte reda på skillnaden genom att ställa frågan om svenska familjer själva ska få bestämma hur många dagar de vill spendera med sina barn. I stället får man ställa frågan: Hur många dagar ska staten tillåta att svenska föräldrar själva får bestämma fördelningen av när det gäller att vara med sina barn? Då får man svaret på skillnaden mellan och . Svaret är en siffra. Jag bara undrar: Hur blev det så här? skulle jag tro att detta hade varit otänkbart hos den dåvarande borgerliga majoriteten. Varför blev det så här? Det är samma resonemang när talar om något slags ansvar att leda utvecklingen framåt genom att tvinga föräldrarna att fördela dagarna med sina barn på ett sätt de inte vill. Det ser hon som framsteg. , du beskriver det med samma ord. Du ser det som en framgång. Hur blev det så här? Det är min korta och enkla fråga. 181 (M) replik: Vi har inte lagt fram några förslag om att öka detta antal dagar i föräldraförsäkringen. De som inte kan överlåtas ligger fast. Vi har inga andra förslag. Jag kan tycka att det är lagom. Därför förstår jag inte riktigt resonemanget. vill dela 5050 i fråga om . Det har vi inte sagt någonting om. Det är möjligt att du har missuppfattat mig, , eller också har jag uttryckt mig luddigt. Men det är svaret på din enkla fråga. Vi är också för vårdnadsbidrag för att vi vill att människor ska kunna välja denna form om de vill. Vi tycker inte att vårdnadsbidraget behöver utökas för tillfället som ni vill. Men vi vill inte ta bort det, tvärtom. 182 (SD) replik: förstår inte frågan men bekräftar frågeställningen eftersom svaret blir just en siffra för henne. Ni förespråkar , och förespråkar fler dagar. Utöver det har ni, ska jag nämna, infört en jämställdhetsbonus som gör att även om ni inte tvingar familjer att dela per förälder tar ni pengar från alla barnfamiljer via skatt och fördelar dem genom en extra bonus till dem som utöver dessa fördelar så nära önskemål som möjligt. Om målsättningen är att uppnå det som vill uppnå genom att införa bonusar för dem som närmar sig uppfattning om hur familjen ska fördela sina dagar, varför löper man då inte bara linan fullt ut och förespråkar samma politik som ? Å andra sidan, vad vet jag? Det är väl det som är på väg. Det är ditåt det har barkat . Då är min följdfråga: När står på samma sida som i fråga om antalet dagar? När har ni kommit fram till samma siffror? Hur långt har vi dit? 183 (M) replik: I min värld tror jag aldrig att vi möts. Vi kan tycka att det är lagom med de som gäller och som har gällt ett tag, långt innan både du och jag hamnade i denna församling. Jag är inte säker på att håller med dig, , om att vi är så lika. När det gäller jämställdhetsbonus finns det de som uppskattar att båda föräldrarna kan vara hemma . Då tycker vi att de ska få lov att välja det. De tar ju från sina vanliga dagar. Det är egentligen bara fråga om att de gör den prioriteringen att de vill vara hemma tillsammans under den första kanske lite oroliga tiden då det kanske inte blir så mycket sömn och så vidare. Men de får inte fler föräldradagar då, utan de väljer att ta ut dem . Som svar på din fråga tror jag inte att vare sig moderater eller vänsterpartister kommer att mötas i fråga om detta. 184 (S) replik: talade om god ekonomisk standard, och vi talade om barnfattigdom. Jag blir lite nyfiken när du säger att det naturligtvis krävs en utredning för att man ska kunna bestämma var ska ligga, och man talar om absolut och relativ barnfattigdom. Då vill jag fråga dig, : Vad tycker du? När är man tillräckligt fattig för att falla inom ramen för barnfattigdom? Min andra fråga är: Tror du, , att det spelar någon roll att människor har trillat ur sjukförsäkringen och att människor inte kvalificerar sig till någon arbetslöshetsersättning och att det hänger ihop med den ökade barnfattigdomen? Tycker du att det är fel siffra som används när man talar om 220 000 barn som faller inom begreppet barnfattigdom och att man har gjort beräkningen på fel sätt? Är de inte tillräckligt fattiga? 185 (M) replik: När det gäller underhållsstöd tar man till den här miniminivån på . Däremot skulle man kunna skriva avtal och komma överens. Det visar sig att fler barn då skulle få mer. Det är det som denna utredning tittar på. Detta har blivit normgivande, men tanken var att detta skulle vara ett lägsta belopp. Ni lägger fram förslag om att ni vill höja denna norm, medan vi kanske tycker att det vore bättre om man kunde få avtal mellan föräldrarna i stället. När är man fattig? Det är fullständigt omöjligt för mig att säga det. tog själv upp detta med att inte kunna följa med på utflykter och så vidare. Siffran 220 000 stämmer. Man kan säga att samhället så att säga inte har godkänt att något barn ska leva i barnfattigdom. Men när det gäller relativ och absolut barnfattigdom tittade jag hur det är i min egen lilla kommun. Där var antalet omkring 320. Men bland många familjer jobbade bägge föräldrarna i och på . Deras barn räknades in i denna barnfattigdom. Det kunde handla om piloter och alla möjliga människor som tjänar hur mycket som helst. Men ingen av föräldrarna deklarerade en inkomst i . Här fanns felkällor också. Därför menar jag att även om alla i ett land får det bättre ökar barnfattigdomen. Det blir lite konstigt. Men 220 000 är ett absolut tal. Jag tror man kan säga att ingen av oss här vill att det ska finnas någon barnfattigdom. Där tror jag att vi har ett gemensamt mål. 186 (S) replik: Jag är ganska övertygad om att majoriteten av de 220 000 barnen vi talar om inte har föräldrar som är piloter. Jag är också ganska övertygad om att det är ganska ointressant för dessa familjer att höra oss säga i debatten att vi ska utreda om de är tillräckligt fattiga. Jag tycker att det är ganska osmakligt, när vi vet att barn inte får vinterjackor och vinterskor när kylan kommer, att vi nu talar om att vi ska utreda om de är tillräckligt fattiga. Vi jämför dessa barn med barn som bor någon helt annanstans. Ni har fört en politik som har sett till att vissa har blivit fattigare och att vissa har blivit rikare. Men det är fortfarande så att några barn inte kan hänga med på skolresan, inte kan få sina vinterskor och inte kan få sin vinterjacka. Är det inte nog för när vi säger att det inte är okej i välfärdslandet att barn har blivit fattiga? Jag frågar en gång till, eftersom du inte svarade på frågan: Tror du att urholkningen av trygghetssystemen vad gäller bland annat sjukförsäkring och arbetslöshetsförsäkring hänger ihop med att vi har fått fler fattiga barn? Jag har en sista fundering. Det lät på dig, , som om vi skulle kunna bli överens om att vi ska se till att få en översyn av underhållsstödet. Skulle vi kunna bli överens om det eftersom det är en del i våra yrkanden att vi vill ha en översyn av underhållsstödet? 187 (M) replik: Komma överens det finns en utredning, och låt oss titta på den när den kommer. Det är ett problem att så många kommer överens på miniminivån i stället för att teckna ett avtal. Det är mycket möjligt att vi kan komma överens, men det är för tidigt att säga det innan vi har fått in alla remissvar. Arbetslös ja, jag var inne på det, att i och med att du är arbetslös minskar dina möjligheter. När det gäller barnfattigdomen var den på all time low, eller hur man ska säga, 2007 och det var en liten ökning 2008. Jag kan mycket väl tänka mig att den ökade 2009 också i och med finanskrisen. Det får vi se när de siffrorna kommer. Men det är inga enorma förändringar. Det blev en väldigt stor debatt om någonting som var en ganska liten ökning i procent från en väldigt låg nivå, om man jämför med 1991 och framåt. Sedan kan jag tycka jag tror att vi är överens om det att det är tråkigt med varje barn som är fattigt. Då är frågan: Hur löser man det? Arbete är naturligtvis det första och att man har ett underhållsstöd som fungerar vid särlevnad. När det gäller skolresor får skolan inte längre ta betalt. De skolor som gör det kan bli anmälda till Skolinspektionen. Det står klart och tydligt i skollagen att skolan, inklusive resor och utflykter, ska vara gratis. Någon var inne på att vi har en generös föräldraförsäkring. Det har vi, men man kan göra allting bättre. Den är generös i i jämförelse med många andra länder. Vi var tillsammans i när det var val, och i det landet är folk väldigt fattiga. Man inser att vi har det ganska bra i detta land, men vi ska alltid sträva efter att bli bättre. 188 (FP): De flesta barnfamiljer som jag känner begär av tillvaron ekonomisk trygghet, barnvänlig bostad, bra förskola, bra skola, möjlighet att vara hemma en del med sina barn och så vidare. De vill ordna vardagen så att det blir tid över både för barn och familj och för karriär. Väldigt sällan träffar jag några mammor och pappor som har en bestämd politisk åsikt om kvotering eller individuell försäkring och så vidare. De flesta jag pratar med säger att situationen ser väldigt olika ut . När det första barnet föddes var kanske mamman hemma mest, och när det andra föddes var kanske pappan hemma mest . Vi vet alla att uttaget ur föräldraförsäkringen är väldigt ojämställt, även om det har bättrats . Jämställdhet är av tradition en viktig fråga för oss liberaler. Det ska inte vara så att strukturer i samhälle och arbetsliv gör att kvinnor och män har olika förutsättningar för att kombinera arbete och barn. Det är också viktigt för barnen att de har tillgång till båda föräldrarna. måste vi inse att vi talar om flera olika mål, som ibland går emot varandra. Det handlar om ekonomi, jämställdhet, kvalitet i förskola och så vidare. Vi har i dragit slutsatsen att det är bra med en viss balansering, med de reserverade månader som vi har varit med om att införa, men det är inte aktuellt att göra fler kvoteringar eller individualisering av föräldraförsäkringen. Jag tror att jämställdhetsbonusen är en bra avvägning mellan att uppmuntra jämställdhet och att inte låsa föräldrarna vid en stenhård kvotering. Den har utnyttjats väldigt dåligt, och det beror på att det har varit krångligt. Det är bra att regeringen nu har tagit steg för att det ska vara enkelt att få jämställdhetsbonusen utbetalad som man får föräldrapengen. Om man delar det lika kan det bli max . Sedan har kommunerna också fått rätt att införa vårdnadsbidrag. Det är ingen hemlighet att inte har drömt om vårdnadsbidraget, men vi tycker att i kombination med jämställdhetsbonusen är det ett bra inslag för dem som vill ytterligare dryga ut sin barnledighet lite grann. Ofta tar folk ut det i anslutning till övrig föräldraledighet, ofta i skarven mellan förskola och skola. Familjer kan, som sagt var, se väldigt olika ut. glömmer man bort att det finns många ensamstående föräldrar. Som flera har sagt är det de som ofta har särskilt behov av samhällets stöd. Det är 135 000 barn i som har ensamstående föräldrar, oftast mammor. Visst lever många barn i ekonomiskt utsatta miljöer. Vi kallar det barnfattigdom, men det är egentligen familjen, de vuxna, som är fattiga. Men det drabbar barnen. Vad vi däremot inte ska glömma bort och det är inte att försöka sopa problemen under mattan är att barnfattigdomen har minskat. Den är mycket lägre nu i absoluta tal räknat än vad den var . Det är viktigt att komma ihåg det. Men finns det alldeles för många barn som lever i miljöer som på många sätt är utsatta, men även rent ekonomiskt. Regeringen har gjort en hel del. Det är så många saker som påverkar det vi kallar barnfattigdom. Det är viktigt med arbete och egen försörjning. Tack vare regeringens politik där har vi, som vi har sagt tidigare, klarat oss väldigt bra i den europeiska kris som tyvärr har kommit och gått och har kommit igen. Man har fått mer att leva på av sin lön, vilket också är väldigt bra både för ensamstående föräldrar och för föräldrar med låg inkomst. Satsningar på snabbare integration av nyanlända flyktingar och invandrare så att de kommer in i arbetslivet är viktigt för deras barn. Sedan är det rena socialförsäkringsreformer. Höjda flerbarnstillägg infördes . införs en kraftig höjning av bostadsbidraget så att en ensamstående mamma eller pappa med tre barn kan få mer i bostadsbidrag. Det är viktiga insatser. Sedan finns det en hel del som vi diskuterar och som vi i tycker är viktigt att genomföra. Det är bland annat det som finns nämnt i budgeten här: jobbstimulans i försörjningsstödet så att man inte förlorar på att börja arbeta utan under en övergångstid får behålla en del av försörjningsstödet. Det tycker vi är viktigt, och vi tycker att det är roligt att regeringen har börjat titta på det. Vi vill också förbättra underhållsstödet. Som nämndes tidigare vore det väldigt bra om det inte blev bara en norm utan snarare blev ett förskott på det som man har avtalat mellan två parter när det gäller underhåll. Jag har haft en ovanlig fart på pratandet, beroende på den sena timmen. Jag får bara avsluta med att säga att det är barnen som är huvudmålet för hela familjepolitiken. Målet är att alla ska få en trygg och stimulerande uppväxt. Viktiga förutsättningar är jobb och inkomst som räcker, naturligtvis, men också trygga socialförsäkringar som skydd. En liberal familjepolitik vill skapa möjligheter, men ska vi passa oss för för mycket låsningar i stela regelverk. I stället ska politiken underlätta för familjer att bestämma över vardagen som det är bäst just för dem. Politiken ska helt enkelt syfta till att barnen har goda utvecklingsmöjligheter och att barn ska ha det bra i . Med det yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet, herr talman. (Applåder) I detta anförande instämde Finn , , och (alla M). 189 (C): gäller det familjepolitiken och tryggheten för våra barn. Vem är det som bäst bestämmer hur våra barn ska ha det? Jo, det är naturligtvis vi föräldrar som ska göra det. I verklighet är det inte vi i som ska bestämma hur föräldradagarna ska tas ut. Nej, men det finns de i denna kammare som tycker att det är lika viktigt att förbjuda föräldrarna att bestämma över föräldradagarna som att förbjuda barnaga. Vi vet att det är föräldradagar som brinner inne, som inte nyttjas. Vems fel är det? Inte är det barnens fel i alla fall, utan det är systemets. Det är därför vi borde se till att förändra systemet. En del i det har vi hört om. Det är att kvinnor tjänar mindre än vad män gör och att det därför är kvinnorna som stannar hemma. Det innebär att de som förhandlar löner har ett stort ansvar för att se till att kvinnolönerna höjs. Barnfattigdomen har vi pratat om här i kammaren. Då ska vi veta att den absoluta barnfattigdomen har minskat .