prot · GZ0930 · 2011-11-11 00:00:00 — Man jämförde de barn som hade fysisk aktivitet och de som hade normal skolundervisning ungefär . Efter ett till hade de elever som hade fysisk aktivitet bättre balans, bättre koordination och bättre motorik än eleverna i jämförelsegruppen. När det gällde eleverna i jämförelsegruppen kunde man se att det inte hänt någonting med de elever som hade motoriska brister. Motoriska svårigheter kvarstår om man inte går in aktivt och jobbar med dem. Det man också kunde se var en förbättrad koncentrationsförmåga framför allt hos de elever som innan projektet hade stora motoriska brister och också fick anpassad motorisk träning. De fick bättre möjligheter att koncentrera sig och presterade bättre i svenska och matematik i de undersökningar som gjordes. Detta är elever i de första årskurserna i skolan. Detta är viktiga mätdata. Vad tänker socialministern använda den kunskapen till? Vilka slutsatser drar socialministern? Han säger att man arbetar på många olika sätt. På verkar det vara ganska få sätt. 19 Socialminister (KD): Det som berättar från Bunkeflo är otroligt glädjande och uppmuntrande. Det visar att det inte är kört och omöjligt. Det går att åstadkomma förändringar som grundlägger sunda vanor som vi ofta tar med oss senare i livet. Vi är inte särskilt kloka om vi avstår från att använda de nya kunskaper som kommer och se till att det får spridning också på andra skolor i andra kommuner så att det kommer alla barn till del. Inom skolområdet är vi traditionellt rätt bundna till och det tror jag att håller med om att idrott utövas . Skolor som använder mer otraditionella metoder får in mer rörelser i också andra ämnen i skolan. När man har naturkunskap går man ut. När man har biologi kan man vara utomhus i vissa moment. Man får in det som en naturlig del i verksamheten. På det viset kan man utöka det som många av oss tycker det är alldeles för lite av på schemat, det som hette gympa. Det är någonting som vi behöver utveckla ytterligare. Det finns ett samband mellan föräldrar och barn. Föräldrar spelar en stor roll för att grundlägga goda vanor. Jag var i på en vårdcentral. Jag fick lära mig hur man i hade ett väldigt aktivt program när det gällde att få vårdcentralerna nu talar jag om hela med i ett ersättningssystem som också stimulerar motionsvanor, sunda kostvanor, att sluta röka och att minska alkoholmängden. Det låg inbyggt i ersättningssystemet till vårdcentralerna. Det är väldigt bra att man använder de tillfällena till att påverka föräldrarna. Vi har att tillsammans med utbildningsväsendet se till att vi använder den kunskap som redogör för och som det finns flera exempel på runt om i landet för att få det att inte vara isolerade öar utan bli någonting som används. Den exakta metoden för det är jag osäker på. Vi behöver samarbeta med Kommuner och Landsting. Det kan också behövas statliga åtgärder för att få det att lite fungera som starthjälp i arbetet. Det är otroligt betydelsefullt framför allt för enskilda personer men spelar också roll för vår framtida förmåga att möta utmaningar med en åldrande befolkning och stora krav på god vård för många människor. 20 (S): Socialministern har återkommit två gånger till tiden då socialministern och jag gick i skolan dock inte i samma skola men ungefär . Jag kan berätta att bestod skoldagen i de allra första årskurserna till av skolgymnastik, som det då hette, eller gympa. är det i allmänhet för de första årskurserna det finns frihet att lägga ut tiderna. Det har alltså skett en väsentlig förändring av möjligheten till den obligatoriska fysiska aktiviteten. Om man vill komma åt de systematiska skillnaderna är det detta det handlar om. Det måste vara så att alla deltar och att det är ett obligatoriskt inslag. Det är först då det får riktigt stor effekt på skillnaderna. Jag vill tacka för diskussionen och för de, som jag tycker, ganska positiva svar som ministern har gett. Jag skulle vilja avsluta med att ta upp vikten av att man samarbetar med de lokala idrottsföreningarna. Allt kan inte lösas inom ramen för lektionstiden i skolan; det tror jag är orealistiskt att tro. Det krävs ett nära samarbete med de lokala idrottsföreningarna. Eftersom jag har förmånen att vara ordförande för har jag mycket kontakt med de stora lokala idrottsföreningarna. Fotboll är den största barn- och ungdomsidrotten. Föreningarna vill inget hellre än att ha ett nära samarbete med skolorna i denna typ av frågor för att stärka just folkhälsa och rörelseglädje hos barn och ungdomar. Det handlar förstås också om att väcka intresset för att delta i idrott på ett mer organiserat sätt. Jag vill uppmana socialministern att sätta sig i ett möte tillsammans med utbildningsministern och idrottsministern. Uppdraget som folkhälsominister kommer aldrig att lyckas om du håller dig inom ditt område på . Man måste ut och göra skillnad också i skolpolitiken och i sättet att styra och stimulera idrottande. 21 Socialminister (KD): Jag är glad att i det sista inlägget tog upp det som är viktigt att stryka under: Vi kan göra mycket med politiska medel, men vi kommer inte att nå alla överallt. Inte minst idrottsrörelsen och andra frivilligorganisationer som scouter och andra spelar en jättestor roll inte bara för det fysiska utan också för det psykiska välbefinnandet hos barn och ungdomar. Det är jätteviktigt att samarbetet förstärks och utvecklas så att det når allt fler. Denna dialog är ofantligt viktig. Jag håller helt med också om det som säger om att vi inte kan lyckas ensamma. Som folkhälsominister, till exempel, kan man inte lyckas med sin uppgift om man bara håller sig inom de egna ramarna. Det fordras en samverkan från olika sektorer, på den nationella nivån, på den regionala nivån och på den lokala nivån för att detta ska få en positiv utveckling. Vi ser glädjande nog en del tecken på att det går åt rätt håll. Men vi ser också, som vi inledde diskussionen med att säga, betydande skillnader mellan olika socioekonomiska grupper. Detta är ett mycket stort bekymmer som en socialminister eller en utbildningsminister inte klarar av att hantera själva. Det fordras en bred satsning från hela samhället för att vi ska lyckas i den uppgiften. Tack, , för att du har tagit upp diskussionen! Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2011/12:82 om barn med funktionsnedsättning 22 Socialminister (KD): har frågat socialförsäkringsministern om statsrådet har för avsikt att se över regelverket för ersättning till föräldrar som har barn med funktionsnedsättning som inte ger möjlighet till vårdbidrag. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Samhällets stödsystem till barn med sjukdomar eller funktionsnedsättningar är som interpellanten nämner omfattande och syftar till att ge barn möjligheter till god hälsa och optimala förutsättningar att utvecklas rättigheter som bland annat nämns i . Gällande ekonomiska stöd till föräldrar kan tillfällig föräldrapenning och vårdbidrag nämnas särskilt. Vårdbidrag kan ges för de barn som på grund av sjukdom eller funktionshinder är i behov av särskild tillsyn och vård eller när det på grund av barnets sjukdom eller funktionshinder uppkommer merkostnader. Om omvårdnadsbehovet eller kostnaderna inte är så pass stora att rätt till vårdbidrag finns har den förälder som behöver avstå från förvärvsarbete för att vårda sitt barn i hemmet eller för att vara med på sjukhus rätt till sammantaget med tillfällig föräldrapenning per barn och år. Vid ersättning med tillfällig föräldrapenning får föräldrarna också möjlighet till ledighet från arbetet i enlighet med föräldraledighetslagen. För ett allvarligt sjukt barn som inte har fyllt kan tillfällig föräldrapenning betalas ut för ett obegränsat antal dagar. Utöver dessa ekonomiska stöd till föräldrarna kan landstingen erbjuda olika former av hjälpmedel för att möta de behov barnet kan ha. Regeringen har vidtagit åtgärder för att stärka stödet till föräldrar som vårdar närstående med funktionsnedsättning. En ny bestämmelse har införts i socialtjänstlagen för att förtydliga att socialnämnden ska erbjuda stöd för att underlätta för personer som vårdar en närstående som är långvarigt sjuk eller som stöder en person som har funktionsnedsättning. Stödet kan exempelvis bestå av insatser för avlastning, råd och möjlighet att delta i anhöriggrupper. Analyserna om stöd och samordning av insatser till barn och unga med funktionsnedsättning behöver fördjupas. I regeringens skrivelse till med anledning av om samordning av stöd till barn och unga med funktionsnedsättning anges att vi avser att påbörja ett internt arbete i frågan. 23 (S): Jag ber att få tacka för svaret. Detta är en fråga som från tid till annan kan komma upp just av anledningen att det handlar om grupper som hamnar nästan bokstavligen mellan stolarna. Man redogör i svaret för hur systemet fungerar. Det känner nog alla dessa föräldrar till. Det gäller också barnen, som ofta drabbas genom att de inte får vara med. De kanske har föräldrar som inte har råd att låta sina barn vara med i aktiviteter. Merkostnader som uppstår har de helt enkelt inte råd med. När man redogör för systemet kommer ofta argument och ord som mycket svårt sjuka, svårt sjuka, besvärliga handikapp och så vidare. Men det här är inte barn som har de allra besvärligaste handikappen. Det är inte de som de svårast sjuka. Det här är barn som kanske behöver särskilt stöd. De kanske inte är sjuka , utan . Därmed finns det två problem som kan inträffa. Det ena är att man inte får någon ersättning över huvud taget. Man får helt enkelt vara hemma med sitt barn och därmed avstå från inkomst. Alternativt får man försöka hitta någon släkting eller annan som kan ta hand om barnet. Det kanske inte är den lämpligaste lösningen. Det andra problemet är att man dessutom riskerar att bli ifrågasatt av sin arbetsgivare och därmed hotas av att inte kunna fullfölja sitt åtagande gentemot denne. Detta är komplicerade frågor. För att belysa det hela ska jag ta fram det som vi politiker älskar att göra och berätta om namn. Men jag ska inte ta namnen den här gången, utan jag ska ta upp två typfamiljer. Den ena familjen är en familj som man skulle kunna kalla för en medelklassfamilj. Det är två föräldrar med relativt goda inkomster som bor i ett radhus och har ett barn som har epilepsi och autism. Barnet kommer i skov att bli sjuk både i sin epilepsi och ibland i sin autism. Han måste då vara hemma. Han kan inte delta i förskolan. Han har så pass många epilepsianfall per dag att han helt enkelt inte kan vara där. Då måste föräldrarna vara hemma. I det fall jag refererar till nu reser den ena föräldern en del i sitt arbete, så det är den andra föräldern som får ta nästan . inträffar detta extra måste man ta ut. Det innebär just detta ifrågasättande: Kan man jobba kvar? Det andra ifrågasättandet är: Har man råd med detta? Detta har inneburit att denna medelklassfamilj inte vet om de har råd att bo kvar i sitt radhus, som det är bra för det här barnet med autism att växa upp i. Därmed har den här medelklassfamiljen hamnat i något slags fattigdomsfälla. Det andra fallet gäller en ensamstående mamma. Jag skulle kunna berätta den på samma sätt, men jag tror att socialministern förstår vad jag kommer att säga. Därför avstår jag från det i det här anförandet. Det här är grupper som hamnar emellan. Svaret jag får handlar om de svårt sjuka och dem med de besvärligaste handikappen, men detta gäller inte dem. Det här gäller en mellangrupp. Då är återigen min fråga: Vilka åtgärder har ni för avsikt att vidta för just den här mellangruppen? Det är trots allt en ganska liten grupp. 24 Socialminister (KD): Precis som säger talar vi säkert om en grupp som är relativt liten. Men för varje person och för varje familj det berör är detta naturligtvis en jättefråga. Därför går det inte att svepa bort den med hänvisning till att det gäller få personer. Det här är ofantligt viktigt. Föräldrar i allmänhet oroar sig för sina barn, men har man dessutom fått besked om att det egna barnet har epilepsi och, i det fall som nämner, dessutom autism får de här föräldrarna dra ett mycket tungt lass. De måste vara mycket starka för att arbeta med det här barnet gentemot skolan, förskolan i det här fallet, och gentemot olika institutioner där man ska få hjälp och stöd. De här föräldrarna behöver ha ett regelverk som är överblickbart och lättillämpligt. I mitt svar redovisar jag det nuvarande regelverket. Jag vet inte hur det är i de här fallen, men jag antar att man har prövat dem och kommit fram till att det inte gäller. Det finns ett regelverk som inte rör de allra svårast sjuka eller funktionsnedsatta som kan få vårdbidrag utan i stället kan få tillfällig föräldrapenning per barn och år och därutöver om barnet är och är allvarligt sjukt. Jag antar att det här är familjer där barnen inte betecknas som allvarligt sjuka, och därmed hamnar de mellan stolarna. Föräldrarna måste vara hemma, men det system som finns för att stödja föräldrar som måste vara hemma är inte tillämpligt i det här sammanhanget. Jag säger också i mitt svar att vi i vår skrivelse har redovisat att vi avser att påbörja ett internt arbete i den här frågan för att se vilka blottor och brister som kan finnas och se vad som möjligen kan göras. Det är ganska komplexa system. Det vet mer än de allra flesta. Vi ska se om vi kan göra något ytterligare i det här sammanhanget. Ett annat svårt problem som tar upp är arbetsgivarens attityder. Även om vi skulle ha system som gör att man kan vara hemma väldigt många dagar blir det också ett problem för arbetsgivaren. Vi kan förstå det. Kan man som arbetsgivare välja mellan två personer väljer man hellre den som är på jobbet än den som kan förväntas vara borta mer. Det är en mänsklig reaktion. vill vi ha ett samhälle där det finns utrymme för alla. Här har vi ett mycket viktigt arbete att göra för att påverka de här attityderna och med lagstiftningsmedel säkerställa detta. Men det är ett jättesvårt arbete där många behöver medverka för att ta reda på hur vi tillsammans kan arbeta för att arbetsgivare med glädje ska anställa personer som också har barn som är sjuka. Det finns förstås också många arbetsgivare som visar stor förståelse för det här, men det är en jätteuppgift för oss alla. 25 (S): Jag kan instämma i det sista. De två familjer som jag pratar om har all förståelse från sina arbetsgivare, men någonstans finns det en yttre gräns. Man tänjer och tänjer på tråden och till slut finns inte så mycket mer att tänja på, utan då går den tillbaka. Det är sant. Där måste man försöka hitta en lösning. Det kanske finns sådana lösningar, men det är naturligtvis svårt. Man skulle kunna hitta andra former för detta. Man ska kanske inte skriva in svårt i lagstiftningen. Man kanske ska skriva besvärlig, allvarlig eller något annat som gör att det finns en viss möjlighet att tänja på lagen i stället för att tänja på de här familjerna. Precis som socialministern säger är detta föräldrar som har en jobbig situation även om de kan låta sina barn vara i förskolan eller skolan . Låt mig ta ett exempel som jag också har från epilepsivärlden. Det finns barn som får nattliga anfall och inte klarar av sitt skolarbete eftersom de inte orkar. De är helt enkelt trötta. Dessutom kanske de får kognitiva problem när de har upplevt detta. De föräldrarna måste ju stödja sina barn inte bara genom läxläsning, som socialministern förmodligen har gjort, utan på ett sådant sätt att det tar . Detta är familjer som är utsatta och har en besvärlig situation. De kan dessutom ha andra handikapp som innebär att man har mer arbete. När de här situationerna uppstår borde vi kunna hitta lösningar. Man kanske ska ha avlastning i hemmet . Det förekommer inte i praktiken . Jag ska inte säga att vi ska gå tillbaka och ha hemsystrar som jag fick uppleva som barn. Det tror jag inte att jag vill uppleva igen, men det skulle kunna finnas stödfunktioner i hemmet och inte bara i förskolan och skolan. Därmed skulle man kunna underlätta för de här föräldrarna att kunna jobba åtminstone delar av dagen och slippa få dåligt rykte. Det är en liten grupp, och det är förmodligen en ganska billig åtgärd. kan man utreda och titta på ekonomin och få se att det skulle kosta några futtiga miljoner. Det är felräkningspengar för staten. Det förra interpellationssvaret handlade om att man har satsat på barns ohälsa, och i det här fallet skulle man kunna satsa väldigt lite pengar och få väldigt mycket ut av dem. Jag välkomnar också att man ser över detta. Det är en liten grupp som förmodligen skulle vara väldigt betjänt av en mindre förändring av den lagstiftning som finns på socialförsäkringsområdet. 26 Socialminister (KD): Vi kan behöva diskutera ekonomin och se hur man kan lösa sådana saker. tror jag att och jag kan enas om det faktum att vi har problem med att väldigt många barn och unga inte tar sig igenom skolan med godkända betyg. Vi vet att de som inte gör det riskerar att få en svår situation på arbetsmarknaden. Därför är det jätteviktigt att de här barnen får all hjälp och allt stöd de behöver för att kunna gå igenom skolan med de bästa resultat de kan få utifrån sina egna förutsättningar. Därför är det viktigt med väl fungerande support i alla olika avseenden. Barn föds med olika föräldrar. En del föräldrar har resurser, kanske både ekonomiskt och i andra avseenden, för att kunna driva sin sak väldigt hårt och täcka upp för sina barn fullt ut, medan andra föräldrar inte har tillräckligt med resurser för att klara det. Det tycker vi inte är tillfredsställande, utan vi tycker att alla barn, oavsett allt, ska ha goda villkor att kunna uppleva hälsa och klara av sitt skolarbete. Här har vi mycket viktiga saker att titta på. Jag lovar att ta med mig den här diskussionen och se vad vi kan göra. Det första vi gör är att kartlägga och titta på regelverk och vilka brister som kan finnas. Vi är naturligtvis angelägna om att lyssna på synpunkter från olika grupper som kan ha bidrag att lämna här. Vi behöver säkert också samarbeta med kommuner och landsting som har en väldigt viktig roll att spela i det här avseendet. 27 (S): Det är helt riktigt, och debatten för dagen handlar om barn och unga som förtidspensioneras. Vi kan vara ganska säkra på att i varje fall en del av dessa barn lär tillhöra den grupp som kommer att gå från en i princip hattig skolbakgrund direkt in i förtidspension. Det kan vi nog vara ganska så säkra på. Jag tackar för att socialministern tar med sig frågan. Den är angelägen. Låt mig dock påminna om en sak. Vi hade en besvärlig situation i med den ekonomiska krisen. Dåvarande finansminister och senare statsminister fick frågan om det var någonting han ångrade. Ja, svarade han. Det fanns nämligen en liten förstärkning av barnbidraget för just handikappade barn, och den drog han undan. Det ångrade han. Det rörde sig om väldigt lite pengar, men den förstärkningen av barnbidraget betydde mycket för de familjer som fick del av den. Jag kan inte hela historien, men man ska inte vara dumsnål i dessa sammanhang. Det handlar om att i stället hitta möjligheter för att kanske i slutändan få ut mycket mer. Där tror jag att vi kan lära oss en del av historien. Man gör vissa saker i situationer som den vi då befann oss i, och sedan ser man att det inte faller väl ut. Jag tackar så mycket för debatten. 28 Socialminister (KD): Jag vill tacka som tagit upp en viktig fråga. Jag tror att de exempel som gett handlar om barn som drabbats av epilepsi. Det här berör naturligtvis långt fler än de barnen, och vi får se vad vi tillsammans kan göra för att hitta vägar framåt och åstadkomma en så trygg och bra uppväxt för dessa barn som vi någonsin kan. Det har vi ett ansvar för. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2011/12:86 om svenskt snus som exportvara 29 Statsrådet (M): har bett mig att redovisa det underlag som jag baserat uttalanden kring möjligheterna att exportera svenskt snus inom EU på. Det pressmeddelande som hänvisar till grundar sig på resultatet av den offentliga konsultationsrunda som Europeiska kommissionen genomförde med anledning av den kommande översynen av tobaksproduktdirektivet. Vad gäller rökfria tobaksprodukter gav denna vid handen att vissa medlemsstater vill behålla den nuvarande ordningen, vissa vill att rökfri tobak ska tillåtas och vissa vill att all rökfri tobak ska förbjudas. Vid konkurrenskraftsrådet visade flera medlemsstater förståelse för den svenska visionen om en enhetlig och ansvarsfull produktreglering som omfattar samtliga tobaksprodukter, i stället för den nuvarande ordningen där en tobaksprodukt är förbjuden som andra, ofta mer farliga tobaksprodukter får florera fritt. 30 (S): Jag tackar statsrådet för svaret. Det är inte för att jag är en stor vän av snus som jag ställt en interpellation om det, utan för att jag är ganska irriterad över hur vissa frågor gällande hanteras, inte minst av kommissionen. Produkter som inte är så väldigt gångbara i de stora betydande länderna hanteras på ett sätt, och därmed blir det ett handelshinder för sådana varor som för svensk del är en ganska stor produkt. Det skapar en irritation som jag tycker att vi bör komma till rätta med. Som jag skriver i min interpellation har haft den uppfattningen just när det gäller näringsfrågor. Jag tolkar svaret från statsrådet som att det finns utrymme för viss optimism. Eller har jag förstått det fel, att kommissionen i princip stängt dörren för svenskt snus? Jag tolkar det inte så av det svar som statsrådet ger mig här, utan det tycks finnas någon sorts balans mellan dem som skulle vilja införa förbud och dem som inte vill det. Det jag kunnat komma fram till är att kommissionen varit ganska tydlig på den här punkten och på så sätt låst den svenska hållningen, att svenskt snus också skulle kunna exporteras till andra länder. Jag skulle därför vilja ha ett förtydligande från statsrådet av vad det egentligen är som gäller. Statsrådet var inledningsvis ganska optimistisk i den här frågan. Därefter har vi inte hört så mycket, inte . har statsrådet sagt, och säger också i dagens svar, att det finns flera länder som stöder den svenska uppfattningen. Jag skulle vilja att handelsministern redovisade vilka medlemsstater som stöder krav, kravet att exportförbudet hävs, samt utifrån vilka argument övriga stater inte är beredda att öppna den europeiska marknaden för svenskt snus. Det skulle vara intressant att höra om den argumentationen. Eftersom jag tolkar svaret så att statsrådet ger en viss öppning för en fortsättning i frågan undrar jag på vilka grunder hon gör det och vad man kan vänta sig framöver när det gäller den här frågan. 31 Statsrådet (M): Jag tackar för att han har ställt den här interpellationen. Jag ska börja med att säga att kommissionen inte har stängt dörren. Skulle man besluta sig för att stänga dörren kommer vi att fortsätta att knacka på. Jag är glad över att vi har ett starkt stöd. Vi har ett uppdrag från att driva frågan för att häva det exportförbud som finns mot snus. Det krävs nog lite bakgrund och ytterligare förklaring i frågan eftersom den är så tudelad. Jag deltar i konkurrenskraftsrådet som minister för inre marknaden och driver frågan utifrån konkurrensneutralitet. Dessutom hanteras frågan av socialministrarna som folkhälsofråga och lyder då under tobaksdirektivet. Jag har lyft fram frågan i konkurrenskraftsrådet med utgångspunkten att detta är diskriminerande eftersom konkurrensneutraliteten inte gäller för alla varor på EU:s inre marknad. Där är det svenska snuset, som jag sagt, mobbat. Det finns andra, betydligt farligare tobaksprodukter som får florera fritt. Utifrån det ställningstagandet är det flera länder som stöder oss. De som gick ut och öppet stödde oss under mötet var , och . Dessutom gav flera länder stöd i mötets marginal. Det finns alltså stater som stöder oss, absolut, men det är i konkurrenskraftsrådet. Parallellt med detta pågår en revidering av tobaksdirektivet. Det sker med jämna mellanrum.