prot · GZ0951 · 2011-12-19 00:00:00 — Då har vi kritiserat regeringen. Den enskilt största satsningen i budgeten var en krogmomssänkning på när regeringen säger: Vi har inte riktigt råd och möjlighet att göra lika mycket för lärarna när det gäller fortbildning, och vi lägger ut en besparing på gymnasieskolan som vi inte riktigt vet hur kommunerna ska plocka hem, men det är nog rätt i alla fall. Då tror jag att man ger den nya gymnasieskolan en väldigt dålig start. Jag ska faktiskt återkomma till frågan om er målsättning för gymnasieexamen en gång till. har jag nämligen kollat i budgetpropositionen. Er målsättning handlar inte alls om 3034-åringar. Det är 2025-åringar. Menar ni, när det gäller de ungdomar som är , att andelen som har en fullständig gymnasieexamen ska minska från lite till till 2020? Är det en omöjlig uppgift? Jag fick svaret tidigare från att det är en realistisk målsättning. Men det är ju inte en realistisk målsättning för de här ungdomarna att klara arbetsmarknaden. 37 i (C) replik: Jag får tacka för de vänliga orden. När det gäller riskkapital och vinster i skolan är det en fråga som vi diskuterar i , där vi båda sitter. Det är klart att detta är en fråga där man verkligen funderar. Man plockar ut vinster och placerar dem någon annanstans. Däremot ser jag det som oerhört positivt att vi har företag som vill gå in och vara en del av Utbildningssverige. De vill satsa på att investera i den svenska skolan på olika sätt. Detta är alltså en ganska tricksig fråga. Men ett regelverk som handlar om att man bedriver en högkvalitativ utbildning ser jag som oerhört viktigt framöver. Sedan fick jag en fråga om statsbudgeten och de 5,4 miljarderna till restaurangmomsen. Ja, det är en stor satsning. En statsbudget handlar om hela politikområdet. Vi kan stå här inne och enbart vara skol- och utbildningspolitiker och tycka att man ska värna just det utgiftsområde som vi har lite större ansvar för. Jag tror att det är oerhört viktigt att se de utbildningar som vi pratar om. I debatten har det stora problemet med ungdomsarbetslösheten berörts. Därför känner jag att det är oroande om man i stället, som från Socialdemokraternas sida, vill ta bort den halvering av arbetsgivaravgiften som har gällt ungdomar upp till . Det är ingenting som säger att vi därmed skulle ta stora kliv uppåt i den tråkiga statistik som finns som handlar om att vi ligger dåligt till när det gäller ungdomsarbetslösheten. Snarare är det så att den sänkta restaurangmomsen vi vet att restaurangbranschen är en bransch där många ungdomar och många invandrare får sina första jobb och på så sätt får möjlighet att komma ut på arbetsmarknaden ses som en väldigt viktig satsning. Jag ska be att få återkomma till det här med kommunerna och målsättningen i min andra replik, för jag ser att tiden rinner ut. 38 (S) replik: Jag hoppas verkligen det, för jag har ställt frågan . Då kanske jag kan få ett svar på slutet, i alla fall om gymnasieexamen. Jag tror nämligen inte att det är realistiskt att tänka sig att av ungdomarna 2020 inte ska ha en gymnasieexamen. Det är inte en realistisk målsättning för , om vi tittar på hur de ungdomarna ska möta en arbetsmarknad. Vi ser på Arbetsförmedlingen att det är ett inträdeskrav på arbetsmarknaden. Det är absolut ett golv för unga människor att de har en gymnasieutbildning. Har de inte det får de inga jobb. För allt fler nya yrken som växer fram är det en högskoleutbildning eller en yrkeshögskoleutbildning som är inträdeskravet. Då kan det inte vara en realistisk målsättning att det ska vara alldeles som ska klara detta . Jag tror att det är en för låg målsättning. Det kanske också förklarar varför regeringen inte väljer att investera i utbildningssystemet på det sätt som vi gör. Vi har nämligen högre ambitioner om vad utbildningssystemet ska leverera. Jag kan återkomma till frågan om de 5,4 miljarderna. Det är faktiskt så att vi tar ansvar för helheten. I vår nationella budget väljer vi att prioritera utbildningsverksamheten ännu högre. Då väljer vi att lägga 5,4 miljarder på utbildningssatsningar i stället. Då får vi fler utbildningsplatser på universitet och högskolor. Vi får en kvalitetsreform. Vi får fler platser på . Vi får en stor satsning på lärarnas fortbildning, där regeringen drar ned. Och vi kan undvika att göra den besparing i den nya gymnasieskolan som innebär att den nya gymnasieskolan får en svår start. Ja, politik handlar om att göra en del prioriteringar och värna vissa saker. Det är smart att värna utbildningssystemet och att faktiskt investera för att bygga starkt. Det är en av huvudpoängerna i den socialdemokratiska alternativbudgeten. 39 i (C) replik: Jag får tacka som gav mig en sidhänvisning. När det gäller EU-målen står det på s. 26, som också har sett. kommer man att ändra sättet att mäta de här olika delarna. Men jag tror att vi är överens om målet. Det är att alla barn ska nå målen. Precis som Socialdemokraterna säger i sitt särskilda yttrande är det också målet för regeringens politik att vi ska vara en förstklassig kunskaps- och forskningsnation. Det handlar om att alla barn får chansen och att alla elever får chansen. När det gäller den nya gymnasieskolan är jag övertygad om att den på olika sätt kommer att gynna elever när det gäller att hitta nya vägar ut i livet. Det handlar om att gå stärkt med den kunskap som man tillgodogör sig, och det är fler vägar som öppnar sig ut i livet. När det gäller de 5,4 miljarderna så hittar jag åtminstone inte i den här propositionen att det är just 5,4 miljarder som Socialdemokraterna satsar på utbildning. Men det är ett antal miljarder som man har sockrat budgeten med. Däremot har man inte speciellt många nyheter, utan man väljer att göra den politik som regeringen presenterar fast med lite ytterligare satsningar. Låt oss därför fortsätta diskutera statistiken. Det långsiktiga målet är definitivt att alla elever i den svenska skolan ska nå målen. Det är en jätteviktig satsning, och har vi nu genomfört ett antal reformer som kommer att garantera att betydligt fler barn gör det. Det är också viktigt att kommunerna har goda målsättningar på det här området och inte ger sig. Det finns många goda exempel, men det finns också stora utmaningar. Jag tror därför att det är viktigt att framöver följa de reformer som vi har genomfört och på så sätt säkerställa att de gynnar kvaliteten i de svenska skolorna och kommer eleverna till godo. Men vi kan fortsätta diskutera s. 26 . 40 (KD): Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga motioner och reservationer. Aldrig har så mycket satsats på svensk skola och utbildning som just . Vi får gå till den allmänna folkskolans uppkomst för att historiskt hitta något jämförbart med det vi nu är med om. Aldrig har fått så många uppdrag som just , allt för att säkerställa kvaliteten och återigen få en skola som är bäst i klassen i jämförelse med andra länder. Det är smärtsamt att ta del av uppgifter om att svenska skolelevers resultat sjunker, som vi satsar så stort på skolan. Men alla som vet hur skolan fungerar förstår att alla de reformer som vi nu håller på att genomföra ännu inte fått avsedd effekt. gäller det att hålla i dessa reformer som vi tror så starkt på, exempelvis lärarlegitimationen för att höja läraryrkets status, de nya och tydligare kursplanerna och kriterierna och det nya betygssystemet, bara för att nämna några av reformerna. Skolans viktigaste uppgift är kunskapsuppdraget, och för att fullfölja den uppgiften krävs kompetenta lärare. En stimulerande arbetsmiljö och studiesocial trygghet är också viktigt. Läraren är huvudpersonen i det pedagogiska arbetet. Genom fortlöpande forskning får vi bekräftat att en kompetent lärare är den helt avgörande faktorn för om en elev ska lyckas i skolan. Läraren är alltså skolans viktigaste resurs, och vi ser nu hur en välbehövlig upprustning av läraryrket pågår. Lärarnas kompetens höjs och vi stärker läraryrkets status. Fortbildningssatsningen Lärarlyftet har gett lärare möjlighet att bredda och fördjupa sina ämnesteoretiska och ämnesdidaktiska kunskaper. Alliansregeringen går vidare i samma anda genom det så kallade Lärarlyftet II. Nya regler kommer att gälla för satsningen som inriktas på behörighetsgivande kurser för fritidspedagoger och legitimerade lärare. Totalt kommer regeringens satsning på kompetensutveckling för lärare, förskollärare, fritidspedagoger och rektorer att omfatta ca 2012, ca 2013 och 2014 och ca 2015. Detta är utmärkt och mycket välkommet, men ännu mer behöver göras för att öka yrkets status och för att fler av våra bästa studenter ska välja läraryrket. är det endast 1,2 sökande per plats till lärarutbildningen. Detta kan jämföras med sjuksköterskeutbildningen, där söktrycket är 2,5 per plats. Det är ett yrke som ligger i ungefär samma löneläge. Det är således inte endast lönen som gör att många väljer bort läraryrket, även om lönen är jätteviktig. Menar vi allvar med att kompetenta lärare är skolans viktigaste resurs för en god kvalitet måste vi jobba vidare med att göra läraryrket ännu mer attraktivt. Vi kan börja tillsammans genom att tänka på hur vi talar om den svenska skolan. Debatten har hamnat i ett dike, där allt är elände och ingen elev får den hjälp han eller hon behöver. Det är väl ganska naturligt att våra bästa studenter inte väljer en sådan tillvaro för sin framtid. Var finns alla de goda exemplen? Var finns berättelserna om de lärare som älskar sitt jobb? I svensk skola räddar lärare liv varenda dag genom sitt sätt att vara tillsammans med elever och genom att undervisa på ett bra sätt. Vem talar om detta? Vem talar om att lärare har världens viktigaste jobb för att säkra vårt lands framtida utveckling? Alliansregeringen är tydlig när det gäller skolans två viktigaste uppdrag: kunskapsuppdraget och förmedlandet av grundläggande värden. Det är bara i en trygg skolmiljö som eleverna har möjlighet att ta till sig kunskap för att nå uppsatta mål. Vi har tydligt skärpt stödet för de akuta situationer som kan uppstå i skolmiljön. Men vi kristdemokrater har alltid arbetat för att vi långsiktigt ska arbeta med värderingsfrågorna i skolan. Arbetet mot mobbning måste integreras i och vara en naturlig del av det dagliga pedagogiska arbetet. I utvärderingar och rapporter vet vi att jobbet mot mobbning och utformandet av likabehandlingsplaner är ett komplext arbete. har goda intentioner med ett ambitiöst antimobbningsprogram i slutändan visat sig vara kontraproduktivt. Det har visat sig att arbetet med att förhindra mobbning i vissa fall tvärtom har lett till att mobbning och trakasserier har ökat i omfattning. Nej, värdegrundsfrågorna måste arbetas med utefter lokala förutsättningar och lokala behov. Lärarutbildningarna måste också jobba med värdegrundsfrågor utifrån ett evidensbaserat forskningsperspektiv, och det ska vara en naturlig del av lärarutbildningen. Det är därför mycket bra och positivt att vi nu har gett ett förnyat uppdrag att jobba med värdegrundsfrågorna. Att ha duktiga lärare som stöder och stimulerar eleverna är en grundförutsättning för lärande, men för vissa elever är det inte tillräckligt. Stödet från en kurator, psykolog eller speciallärare är i vissa fall minst lika viktigt för att en elev ska må bra och nå goda resultat. Elevhälsans personal består av skolläkare, skolsköterska, kurator, psykolog samt speciallärare eller specialpedagog en sammansättning av olika specialiteter som alla arbetar för att stödja elevernas utveckling. Genom ett aktivt samarbete med skolans övriga personal kan de bidra med såväl kunskap som aktiva insatser för enskilda elever eller elevgrupper. Därmed kan de också avlasta de lärare som alltför ofta ensamma tvingas stödja elever med behov som sträcker sig långt utanför lärarens kompetensområde. En välfungerande elevhälsa är särskilt viktig i då den psykiska ohälsan bland barn och unga blir alltmer alarmerande. Allt fler ungdomar känner sig nere, har svårt att somna, har ont i magen eller i huvudet. Detta är en negativ utveckling som pågått . Svenska ungdomar mår sämre än sina jämnåriga i andra , och särskilt illa är det för unga flickor. Elevhälsan är ett viktigt skyddsnät för att tidigt observera och fånga upp barn och unga med psykisk ohälsa. Om problemen fångas upp kan det förhindra en långsiktig, negativ utveckling och därmed bidra till ett bättre liv för den enskilde eleven. har detta också betydelse för att minska belastningen inom barn- och ungdomspsykiatrin. Det är därför en god fortsättning på det påbörjade arbetet med elevhälsan att vi nu föreslår att sammanlagt satsas 20122015, varav , för att stärka elevhälsan. Jag hade tänkt sluta här, men min partikollega är tyvärr förhindrad att vara här för att framföra kristdemokratiska synpunkter på det område som gäller forskning och högre utbildning. Därför vill jag från henne lyfta fram några ställningstaganden för vår politik inom dessa områden redan här. välkomnar naturligtvis de satsningar som genomförs för att säkra kvaliteten inom högre utbildning. var starkt pådrivande för den största satsning på forskningen som har gjorts och som genomfördes i och med den förra forskningspolitiska propositionen. Vi välkomnar nu arbetet med en ny proposition om forskning och innovationer som ska komma 2012 och som innebär att nuvarande inriktning i allt väsentligt bibehålls. Därmed kommer att ligga starkt på den globala kunskapsmarknaden . Vi följer naturligtvis alla de inspel som kommer från olika aktörer, såväl i utskott som genom brev och muntligt. Vi kommer att överväga, analysera och söka hitta lösningar på eventuella problem som har uppkommit, allt för att finna bästa möjliga villkor för utveckling av forskning och innovationer. För oss kristdemokrater är det viktigt att se skola, utbildning, studiefinansiering och forskning som områden inom samma helhet. Och de berör över lag barn och unga, det vill säga den kommande generationen. Alla områden behöver ha hög kvalitet för att vi som nation ska finnas med på den internationella marknaden och . Med de orden vill jag tacka för mig och önska fru talmannen, kammarkansli, utskottskansli och utskottskamrater en riktigt skön jul. 41 (S): Varför lägger vi miljardbelopp på högre utbildning och forskning? Jag vet varför jag och mitt parti gör det. Vi har höga ambitioner för som en kunskapsbaserad ekonomi som kan konkurrera med välutbildad arbetskraft i stället för med låga löner och dåliga arbetsvillkor i en alltmer konkurrensutsatt och globaliserad värld. Men att reducera högre utbildning till enbart detta menar vi är alltför snävt. Det finns även demokratiska, bildningsmässiga, regionala, hälsorelaterade och frihetliga aspekter på högre utbildning och forskning. En bred, tillgänglig och väl utbyggd högre utbildning i hela landet utgör inte bara en enorm tillväxtmöjlighet utan den stärker också konkurrenskraften, den akademiska utvecklingen och välfärden för såväl invånare som nationen som helhet. Det har hänt mycket och det händer mycket i Högskolesverige just . Förändringarna handlar till exempel om ökad autonomi, större fokus på uppföljning av kvaliteten och tankar kring ett nytt svenskt högskolelandskap. En del aspekter av det här är bra, men en hel del är oroande. Med tanke på att varje student investerar tid och pengar i sin utbildning är det självklart att de har rätt till hög kvalitet vad de än läser. Men då vill det till att vi inte fastnar i att värdera bara det som är lättast att mäta i stället för att mäta det som är mest värdefullt. Ett kvalitetsutvärderingssystem måste ha trovärdighet i sektorn och ska inte utvärdera studenternas förutsättningar utan själva utbildningens kvalitet. Vilken högskola väljer annars att jobba med breddad rekrytering? Ökad autonomi är också bra, men då vill det till att det inte bara handlar om att öka rektorernas makt, och det gäller att se till att lärosätenas autonomi inte blir starkt beskuren på grund av att beroendet av externfinansieringen blir oproportionerligt eller att kraven på strategiska satsningar, excellenssträvanden och profilering ger långtgående låsningar. Det ökar inte friheten. Det är inte heller för alltid givet att dagens lärosäten och deras placeringar är det optimala. Men om högskolan ska förändras ska det ske på basis av underbyggda och väl avvägda beslut. Att högskolor tvingas reduceras till filialer till universitet kommer inte att leda till högre forskningskvalitet. Regeringens politik för högre utbildning må vara en logisk följd av regeringens syn på syftet med högre utbildning och regeringens syn på vad begreppet kunskap egentligen innebär. Men även om vi, som ett tankeexperiment, skulle reducera högskolor och universitet till utbildningsfabriker som så effektivt som möjligt ska rekrytera dem med den gynnsammaste studiebakgrunden för att på så som möjligt spotta ut dem på andra sidan för produktion eller som blivande Nobelpristagare slår regeringens politik för högre utbildning och forskning ändå fel, inte minst på . För det första är det knappast effektivt att bara nyttja en del av dem som vill och har behörighet att studera på högskolan. Som det är nu läcker vi studiebegåvningar på varje nivå i utbildningssystemet: med vårdnadsbidraget som gett vissa barn sämre förutsättningar redan när de börjar i förskoleklass, med meritämnessystemet som varje 11-åring måste ha järnkoll på, med en segregerande grundskola och en gymnasieskola med återvändsgränder, med starkt beskurna möjligheter att rätta till felvalen inom vuxenutbildningen, med ett antagningssystem så ogenomträngligt att ingen riktigt kan redogöra för det och med studerandevillkor och en uttalad svälta räv-strategi som ovillkorligen kommer att slå mot studenter som är lite äldre och kommer från mer studieovana miljöer. För det andra är upprepandet och citerandet av etablerade sanningar sällan det som för ett samhälle framåt. Det som betraktas som excellent forskning kan vara ointressant om . Vi har sett delas ut. Hade vi kunnat förutse inom precis vilka områden de här prisen skulle delas ut för 10, 20 eller ? Lägg därtill att faktiskt nästan ingen blir Nobelpristagare, medan en nytänkande och dynamisk forskningspolitik som även lyfter tillämpad, samhällsnyttig och företagsnära forskning i princip gynnar alla individer och regioner i vårt land. Därför måste det alltid råda balans mellan grundforskning och Nobelprisambitionerna. Kanske är det regeringens fokus på den så kallade arbetslinjen som gör att den blir så enögt fokuserad på att syftet med högre utbildning är att snabbt få ut individer i produktion respektive håva in . I så fall är det, precis som resten av regeringens utbildningspolitik, ett nostalgiskt tillbakablickande på svunna tider. En trovärdig arbetslinje är med nödvändighet en utbildningslinje för en kunskapsbaserad ekonomi. Fler välutbildade i vår omvärld mättar inte behovet av välutbildade. Det är precis tvärtom. Vi måste hålla minst samma takt, helst ligga i framkant. Det gjorde vi tidigare, men det gör vi inte längre. Tio har fler högutbildade 2534-åringar, och de har högre ambitioner än vi framöver. Vi är medelmåttor. Och det mål som regeringen har satt för den andel av befolkningen som ska påbörja högre utbildning är ett mål som vi redan uppnår. Snacka om visionslöst! Vi tycker att är värt en mycket bättre placering i OECD-ligan. Vi är värda 8 700 fler högskoleplatser, och vi vill placera dem främst vid de små och medelstora högskolorna, eftersom vi vet vilken betydelse det har för att bredda rekryteringen och eftersom vi vet att dessa högskolor ofta ligger i framkant när det gäller att interagera med omvärlden och koppla utbildningen till arbetsmarknaden. Ofta fungerar de som regionala tillväxtmotorer. Vi tycker att det är ett rimligt mål att av 3034-åringarna ska ha genomgått minst en tvåårig högre utbildning högskola eller yrkeshögskola . Då är det hög tid att dimensionera för det . Det är inte rimligt att man ska ha mindre chans att komma in på högskolan bara för att man råkar vara född som många andra. Med tanke på den rekordhöga ungdomsarbetslösheten är det vansinne att inte ta till vara det höga söktryck som råder . De studenter som läser tycker vi är värda bättre utbildningskvalitet, med fler lärarledda lektioner, mer tid med sina handledare, bättre arbetslivsanknytning och sjystare studerandevillkor. Vi tycker att vi är värda ett flexibelt system för livslångt lärande där det är lätt att komplettera och söka högre utbildning i livet, utan att straffas för att man inte växte upp med de bästa förutsättningarna. Hade vår budgetmotion gått igenom hade detta varit inte bara en vision utan verklighet, eftersom vi hade valt att använda 5 miljarder till en långsiktig investering i utbildning och kunskap i stället för kortsiktig konsumtion i form av sänkt krogmoms. Apropå syftet med högre utbildning läste jag ett inlägg av universitetskansler i något nummer av , där han utryckte det så här: Självklart ska utbildning vara nyttig för individen och för samhället. Yrkesutbildning är högskolans äldsta uppgift och kompetensförsörjningen är en av de största utmaningarna. Men högskolans uppdrag är bredare än så. Den högre utbildningen ska göra studenterna till kloka, bildade och aktiva medborgare som kritiskt kan analysera mänskliga och samhälleliga fenomen. Den kritiska och kreativa högskoleutbildningen utgör basen för framtidens samhälle. Detta är en vital uppgift inskriven i lag. Att högre utbildning fått så stort förtroende inom alla politikområden får inte medföra att den kritiska färdigheten och det bredare bildningsperspektivet i högre utbildning förminskas. Jag tycker att det uttalandet sätter fingret på de argument för högre utbildning som vida överstiger den krassa kärnan av ren kompetensförsörjning. En bredare syn på den högre utbildningens roll leder till högre ambitioner och mer vidsynt politik vår politik. Jag yrkar bifall till våra reservationer. I detta anförande instämde , , , och (alla S). 42 (M): inledde dagens debatt med att prata om utbildningsministerns bilkörande, att framrutan var något liten och att bakrutan var stor. Om vi ska fortsätta att måla i bilder ska jag säga att bilen är väl tankad, vi vet vart vi ska åka och sikten är fri. Men det är också viktigt att ha backspeglar om man ska köra bil, och det är viktigt att sätta saker och ting i sitt historiska perspektiv. hade vi fyra lärosäten i . har vi mellan 35 och 40 beroende på hur vi räknar. fanns 10 00012 000 högskolestuderande. var det 59 000 som tog examen. Det är en fantastisk utbyggnad av högskolan. Det får vi inte glömma bort. Men det har lett till vissa saker, även om vi fullt ut bejakar utvecklingen, nämligen att kvaliteten på våra universitet och högskolor inte är så bra som vi hade hoppats på och önskat. Det finns problem i systemen som är symtom på att vi har haft en utbildningspolitik som saknat ett tydligt målfokus. Därför är det omöjligt att bortse från regeringens politik även för de yngre eleverna när vi diskuterar högskolan. Högskolan blir inte bättre än vad gymnasieskolan är, och ett framgångsrikt gymnasium bygger på att barnen lär sig mycket i . Jag kan stå här och tala om siffror hit och dit och utbildningsplatser, men det tänker jag inte göra. Det viktiga är att alliansregeringen har återetablerat kunskapsfokuset i hela utbildningssystemet. Låt mig citera rapport lära av de bästa som gavs ut för sedan: Målet bör vara att höja kvaliteten på undervisningen. Och varför har tidigare reformer så ofta misslyckats? En del av problemet ligger i att skolans mål har utopiska drag och att de sinsemellan konkurrerar med varandra. I stället för att fokusera på konkreta kunskapsmål har tidigare regeringar och skolpolitiker ägnat sina år vid makten till att skriva vackra styrdokument som i slutändan, har det visat sig, ändå inte gör någon skillnad. har kvalitets- och behörighetskrav till högskolan sänkts på grund av Socialdemokraternas heliga mål att hälften av alla människor ska bli akademiker.