prot · GY09120 · 2011-06-21 00:00:00 — Vi vill inte vänta med att ge regeringen uppdrag att göra ändringar. Därför har vi lagt fram ett utskottsinitiativ som kammaren får ta ställning till. Lägg ned prestigen och inse att detta är en nödbroms som vi nu uppdrar åt regeringen att dra i som ett litet första steg! Sjukförsäkringen behöver reformeras i grunden. En sjukförsäkring som man kan lita på och som både ger rehabilitering tillbaka till arbete och ekonomisk trygghet är inte bara bra för den enskilda individen. Den är också bra för samhällsutvecklingen. Vi måste våga tänka nytt. Det går inte att lappa och laga i ett i grunden sjukt system. ser att det är många människor som far illa i sjukförsäkringssystemet och som bollas mellan sjukförsäkring och a-kassa och mellan och Arbetsförmedlingen. har tagit fram ett förslag om moderniseringen av hela försäkringen. Vi kallar det arbetslivstrygghet. Vi vill ha ett samordnat system där arbetslöshetsförsäkringen, sjukförsäkringen och försörjningsstödet sköts av samma myndighet. Det innebär samma nivå på ersättning oavsett om man blir sjuk eller arbetslös, och fler omfattas. Det ska vara en dörr in och många vägar ut. Vi vill att arbete ska löna sig, men den som inte har möjlighet eller förmåga att arbeta ska aldrig någonsin få degraderas till en andra klassens medborgare. Ett av de allvarligaste felen med dagens trygghetssystem är att det inte är begripligt och inte heller rättssäkert. Det är inte begripligt ens för många politiker och tjänstemän. Först när en person hamnar i utsatta situationer får man klarhet i vad som gäller. Regelverket måste moderniseras, förenklas och göras mer överskådligt. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet med uppdrag till regeringen. Detta är en nödbroms för att vi ska kunna gå vidare och våga bygga ett nytt system som omfattar alla. 124 (KD) replik: Jag vet att precis som vi kristdemokrater har genomfört ett internt arbete när det gäller sjukförsäkringsfrågan. Bland annat tror jag att hade ett seminarium här i tidigare där frågorna belystes. Det jag undrar är om skulle kunna svara på frågan: Varför har det dröjt så här länge innan oppositionen kunde enas om några förslag? Det Alliansen gemensamt har kommit överens om är ute på remiss, som vi har hört tidigare. Det är en omfattande remiss med ett femtiotal remissinstanser som har gedigen tid på sig att sätta sig in i frågorna. Tänk om oppositionen hade kunnat presentera sina förslag lite tidigare! Våra förslag har varit kända ett tag. Eftersom jag vet att ni har genomfört ett internt arbete tror jag att ni åtminstone i ganska tidigt hade tankar och idéer om hur ni vill att vi ska lösa bristerna i det nuvarande systemet. Varför kunde ni inte enas tidigare? När ni såg våra förslag och inte var nöjda med dem kunde ni ha presenterat ett förslag ett par . Då hade vi haft de veckorna på oss för att också era förslag skulle kunna gå ut till de åtminstone sex sju närmast berörda remissinstanserna om inte alla 50. Då hade de haft åtminstone på sig kanske . Det är som finns kvar till dess att de ska komma med synpunkter på den stora skrivning som vi har skickat ut. Varför dröjde det så länge? Och varför, , var förslaget när ni väl presenterade det så skissartat och summariskt beskrivet att det har varit svårt för dem som har fått titta på det att säga något om det? De säger att det är alldeles för lite för att det egentligen ska gå att bedöma. 125 (MP) replik: Ja, det stämmer att har haft ett gediget internt arbete i partiet. Vi började med en arbetsgrupp som tog fram ett underlag med ett rådslagsmaterial som skickades ut till samtliga medlemmar. Vi kallade till möten runt om i landet för att diskutera hur vi vill att framtidens trygghetssystem ska se ut. Där diskuterades två alternativ till medborgarlön. Där diskuterades att gå vidare med sjukförsäkringen såsom den ser ut . Där diskuterades en modell som kallades arbetslivstrygghet. Utifrån hela detta arbete genomfördes en medlemsomröstning i partiet. Det förslag som då kallades för arbetslivstrygghet fick flest röster. Det skrev vi också en motion om som vi lade fram i efter det att vår kongress hade fattat beslut om förslaget. Vi har verkligen gjort ett gediget underlagsarbete. Jag har lyft fram detta förslag. Dels har vi haft en partimotion i ärendet, vilket borde vara bekant för , dels har vi lyft fram det i kommittémotioner, i interpellationer och i debattartiklar. När det gäller detta utskottsinitiativ var det först som regeringen presenterade sina förslag i departementsskrivelsen. var det i en artikel på som regeringen presenterade sina förslag. Vi lade då fram förslag på första möjliga utskottsmöte efter . 126 (KD) replik: Innehållet i våra förslag var känt . Det var åtminstone känt i den grad att det gick att debattera det. Ni hade kunnat konstatera att det inte var vad ni vill ha och inte vad ni anser behövs. Jag vet att har kommit med förslag. Men min fråga till är: Varför kunde ni inte tidigare presentera gemensamma oppositionsförslag? Det har förts fram synpunkter tidigare i utskottet på att vi skulle ha ett utskottsinitiativ. Men då har det handlat om att man vill att regeringen ska göra något och att man vill att regeringen ska bereda ärendet. Det är något som vi i allianspartierna kände ett ganska begränsat behov av eftersom vi visste att ett omfattande arbete redan pågick ett arbete som vi var djupt involverade i. Men när det väl kommer till någonting som ska föreställa ett konkret förslag är det någonting som får plats på betydligt mindre än två A4-sidor. Det är något som är så otroligt skissartat att de ytterst få som har fått titta på det konstaterar att detta är någonting som egentligen är alldeles för kortfattat och summariskt för att de över huvud taget ska kunna säga någonting om vad det kommer att innebära. De tvivlar på att förslaget kommer att innebära förbättringar och säger att det kanske till och med kommer att innebär försämringar för dem som berörs. Det kan bli lägre ersättningar, kanske , som det står i ett av de remissvar vi har fått. Jag upprepar mina frågor till : Varför dröjde det så länge? Och varför kunde ni inte presentera något mer konkret? Då hade ni gett de myndigheter som är närmast berörda möjligheten att i åtminstone kunna titta på förslagen, ta med dem och jämföra dem med de förslag som vi har. Våra förslag berör till stora delar samma brister, men de är betydligt mer omfattande och kommer att beröra fler personer. 127 (MP) replik: Jag vet inte om jag kan kalla det för mer omfattande att man ska få rätt till en ersättning som ligger i nivå med socialbidrag i stället för att man som vi föreslår ska få rätt att behålla den ersättning man tidigare hade när man hade sjukersättningen. Det är stor skillnad på förslagen. Men jag kan inte kalla det för ett mer omfattande eller bättre förslag att man som tycks tro inte skulle lägga till ett bostadsbidrag. Vi vet ju inte om regeringen kommer att lägga fram ett sådant förslag eller inte. Som jag sade i mitt förra inlägg var det först som vi visste vilka förslag regeringen kommer att lämna ut på remiss. Vad som sedan utifrån detta kommer fram i en proposition vet vi inte heller. Faktum är att , inte har en majoritetsregering. Om en proposition ska kunna gå igenom i vore det bra om man kunde lägga prestigen åt sidan och faktiskt diskutera. Här har vi gjort vad vi kan för att i alla fall få till ett utskottsinitiativ så att kan fatta beslut om att ge ett uppdrag till regeringen. Så kan regeringen få möjlighet att jobba vidare med dessa förslag. Det är två konkreta förslag som vi har att ta ställning till. Vi lade fram vårt förslag på det första utskottsmötet efter det att regeringen hade presenterat sin departementsskrivelse. 128 (SD): Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på minoritetens reservation. Det initiativ som ligger på bordet innebär förändringar och förbättringar för de så kallades nollklassade. Det innebär en förbättrad och mer realistisk prövning mot arbetsmarknaden. Det är inga jättestora regelförändringar som föreslås, men det är förändringar som är viktiga för enskilda grupper. Företrädare för minoritetsregeringen har redan varit uppe och kallat det här för ett hån mot och ett hån mot de ledamöter som har suttit här förut. Jag känner snarare att det är ett hån när företrädare för minoritetsregeringen använder sådana ordalag. Är det några som inte har visat att man har en förmåga att ta ansvar, söka brett stöd och förankra sina förslag hos majoriteten så är det just regeringspartierna, och anklagar man majoriteten för att inte göra det. Är det några som inte söker stöd för sina förslag är det regeringen. Under det här riksdagsåret har man gång på gång lagt fram egna förslag och lämnat till att bedöma dem. Man har inte vetat om de kommer att gå igenom eller inte. I vissa fall verkar det till och med som om man sparar förslag till budgeten för att kunna få igenom dem utan en majoritet bakom sig. Det är ett hån mot den demokratiska processen, och det är inte att ta ansvar. Är det några som ska ta ansvar är det framför allt regeringspartierna som har ett särskilt ansvar att söka stöd för sin politik. Att majoriteten i det här fallet driver igenom sin politik är inget konstigt. Det är helt naturligt. Jag tror att minoritetsregeringen bör bli påmind om och om igen om att det inte är den som bestämmer. Det är inte regeringen som bestämmer. Det är som bestämmer. Alliansen framställer det som att det ligger två förslag på bordet , ett förslag från regeringen som står i kontrast till ett förslag från oppositionen. Men det finns bara ett förslag, och det är oppositionens förslag. ska veta att vi har väntat på förslag från regeringen. Först hette det att de skulle komma strax , sedan skulle de komma framåt vårvintern och , men det finns fortfarande inga konkreta förslag från regeringen. Regeringen tycker att majoriteten i ska sitta och rulla tummarna och sluta bedriva politik i väntan på att regeringen kommer med ett förslag. Man har inte förstått hur det förhåller sig. Det är inte regeringen som bestämmer. Det är som bestämmer. Regeringen bestämmer inte själv. Det finns delar i departementspromemorian som ser väldigt bra ut, skulle jag som sverigedemokrat vilja säga. Var vi landar vet vi inte , men jag hoppas att regeringspartierna är beredda att söka stöd för de reformer man vill få igenom när den här promemorian blir ett konkret förslag och en proposition från regeringen. Jag hoppas att regeringspartierna då är beredda att samtala med oss i oppositionen. När vi har lyssnat på de rödgröna här har vi kunnat höra att det finns en stor skillnad i synen på sjukförsäkringen. De rödgröna vill återgå till ett system där man inte har en kontinuerlig och systematisk prövning mot arbetsmarknaden. Det är ett system som vi har sett passiviserar människor, stuvar in folk i sjukförsäkringen och får dem att stanna där. Där finns det en grundläggande samsyn mellan regeringen och . Jag hoppas att regeringen tar ansvar när det väl är dags att lägga fram propositionen och söker stöd hos oss. Då kanske man kan få igenom sina förslag den gången. Vi är beredda att ta ansvar. Vi väntar på regeringens förslag. Jag tycker egentligen att det här är två helt separata frågor. Hur vi ställer oss till de förslag som ligger på bordet har ingenting att göra med hur vi ställer oss till de förslag som eventuellt kommer . Det tar vi då. Vi tar en sak i taget. När ni i regeringspartierna vill få igenom era reformförslag, som ni har pratat om bra länge , får ni inte glömma att det inte är ni som bestämmer. Det är som bestämmer. Sök stöd för er politik om ni vill få igenom den, få en politisk stabilitet som regering och ta ansvar! Det har bollats mycket om hur det här förfarandet har gått till och vem som har ställt sig bakom vilka yrkanden i utskottet på vägen hit. Det har talats om ett samarbete mellan de rödgröna partierna och . Jag kan direkt, här och , dementera det. Vi skulle aldrig anpassa oss efter en socialistisk agenda. Försök inte klistra på det! Däremot fanns det en samsyn om ett par av de förslag som från början kom från de rödgröna. Då är det rimligt att man, som de rödgröna har gjort här och visat politisk mognad, ser vad det finns stöd för. Det finns stöd för två av tre reformförslag, och då är det dem man tillstyrker eftersom det är där man har en möjlighet att få igenom sin politik. Ni anklagar dem för det, men det är precis tvärtom. Väljarna vill så klart att de rödgröna partierna, precis som när det gäller alla andra partier, ska föra igenom sin politik. Det är ansvarslöst att inte rösta för de förslag man kan få igenom bara för att man inte kan tänka sig ett samarbete med någon annan som stöder dem. Där tycker jag som sagt att de rödgröna visar en politisk mognad som de inte har visat tidigare under den här mandatperioden. Det gäller till exempel a-kassan där Socialdemokraterna, valde att inte höja taket i a-kassan därför att man inte ville rösta med . De rödgröna har visat politisk mognad . De visar förmåga att se till den parlamentariska situationen. De visar ansvar mot sina väljare och vill genomföra sin politik. Dit har inte regeringen kommit . Vi väntar på regeringens förslag. Sök också stöd för dem! Visa politisk mognad! 129 (C) replik: sade att hafsiga och snabba förslag som vi presenterade och som tog att undersöka och komma fram till inte var bra. undrar jag om tycker att räcker för att göra ett väldigt bra och gediget arbete och att presentera ett mycket viktigt förslag. säger att de rödgröna lyssnar på vad tycker och tänker. säger i sitt inlägg att alliansregeringen måste söka stöd för att få igenom de förslag som man har presenterat i en departementspromemoria och som har gått ut på en bred remiss. säger att när de förslagen blir ett betänkande måste vi söka stöd hos för dem. Det betyder alltså att inte kommer att stödja våra förslag om vi inte frågar om lov först, även om de tycker att de är bra. Dessutom undrar jag om tror att de förslag som ligger på bordet kommer att genomföras fortare än de förslag som vi har ute på remiss . 130 (SD) replik: Jag tror att syftar på någonting som jag har sagt om att den stora reformen av sjukförsäkringen som gjordes i början av den förra mandatperioden hastades fram. Det står jag fast vid. Jag vet att det var angeläget med förändringar, men det gick väldigt fort. Det är också därför vi har kunnat se att många grupper har hamnat i kläm. Men det går inte att jämföra med två små modifikationer av regelverket, vilket det handlar om här . Det är två modifikationer där jag menar att det är ganska lätt att överblicka konsekvenserna. Det ena förslaget gäller de nollklassade. Det är rimligt att de får behålla en skälig ersättningsnivå. Jag har svårt att se vad som skulle kunna gå fel med en sådan reform. Det är helt uppenbart vad reformen leder till. Det andra reformförslaget handlar om att pröva arbetsförmågan mot jobb som finns på arbetsmarknaden. Det tycker jag också är alldeles självklart. Det är en princip som är så självklar att jag inte ser några konstigheter med det. När det gäller en eventuell samsyn kring alliansförslag om förändringar i sjukförsäkringen är det så klart så att vi Sverigedemokrater kommer att stödja de förslag som vi tycker är vettiga. Det är dock inte säkert att vi kommer att tycka att era förslag i deras helhet är vettiga; det kan finnas nyansskillnader i vad vi ser för behov. Då är det så klart nödvändigt att söka stöd för att få igenom ett bra helhetsförslag precis som ni inom Alliansen måste föra interna diskussioner partierna emellan. Jag tror inte att automatiskt sätter sig i knä vart han än pekar med handen. Jag tror eller hoppas i alla fall, för er skull att ni ibland även har egen politik som ni vill genomföra inom Alliansen. 131 (C) replik: tog direkt tillbaka att han bara skulle stödja förslag som vi hade bett om skulle gå igenom, inte att det var något förslag som var bra. Det var intressant att höra. Sedan säger att det är självklart att man ska prövas mot hela arbetsmarknaden om man har en arbetsförmåga. Var i det förslag i den departementspromemoria som är ute på remiss står inte det? Vi har också detta förslag. Har inte läst vår departementspromemoria och sett att vi har det förslaget? Jag har lyssnat på en intervju som finns att ta fram på nätet och som kommenterade efter att vi hade redovisat vårt förslag i början eller . Det var det jag hänvisade till när sade att det var hoprafsat och att det inte var seriöst. Det är alltså ingenting som är knutet till något annat än just de förslag som finns i departementspromemorian. Där kan alltså inte ha någon annan uppfattning. 132 (SD) replik: Det blir alltmer oklart vilka förslag talar om skulle vara hoprafsade. hänvisar hon till någon radiodebatt som jag inte minns men som jag är ganska övertygad om inte handlade om de reformförslag som ligger på bordet . Departementspromemorian är inget förslag vi har att ta ställning till, men om det är som säger, att den kommer att resultera i borgerliga politiska reformförslag som är identiska med ett av de två förslag som ligger på bordet är det väl alldeles ypperligt. Då förstår jag inte varför inte röstar för åtminstone ett av de reformförslag vi har att ta ställning till, om det nu är där hon hoppas kunna landa, fast . Varför inte genomföra denna förändring tidigare i sådana fall, om inte annat så av hänsyn till alla dem som befinner sig i sjukförsäkringen och är i behov av bra regelverk? Jag har sagt att vi är beredda att stödja de förslag, oavsett vilket block eller vilket parti de kommer ifrån, som vi tycker är vettiga. Det har vi också gjort . Vi har stöttat Alliansen i sjukförsäkringsfrågor vid ett flertal tillfällen. Jag konstaterar, som jag sade, att det finns en grundläggande samsyn på tidsgränsen och vikten av att man kontinuerligt och systematiskt faktiskt prövar arbetsförmågan för dem som befinner sig i försäkringen. Men det betyder inte att vi per automatik kommer att landa i exakt samma slutsatser om hur vi kan förbättra den processen. Det är där diskussionen måste ske för att man ska kunna komma fram till och landa i ett förslag som man kan få en politisk majoritet för. Det är det regeringen måste inse. När ni till exempel i denna fråga ser att det finns en regering som är för en viss linje och att ett annat parti är det är ju vi nyckeln till en majoritet. Då måste man inse att det inte är ni och regeringen som bestämmer i frågan, utan det är vi plus ni. Inser ni inte det riskerar ni att inte få igenom er politik för att vi inte tycker att förslaget är tillräckligt bra när det väl kommer upp på bordet. Då kanske vi kommer med ett motförslag, och sedan får vi se ifall ni stöder det. Det blir dock väldigt öppet, plötsligt. 133 (S) replik: Tillsammans med Alliansen, de borgerliga partierna, är ni sverigedemokrater emot vårt förslag om att stoppa utförsäkringarna. har ändå 50 000 personer utförsäkrats. Myndigheten spår att ytterligare tiotusentals kan komma att bli det. Kan man verkligen sätta en tidsgräns för sjukdom? Är det rimligt att personer som genomgår rehabilitering vid svåra sjukdomar helt plötsligt drabbas av en administrativ tidsgräns? Tidsgränser kan vara bra, säger många, och det tror jag också om de innebär att man får en tidsgräns som garanterar rätten till rehabilitering, rätten till stöd och att insatser görs. De enda tidsgränser som gäller är dock de som drabbar personer som är svårt utsatta. Det är de som är sjuka, som drabbas av dålig ekonomi och bollas runt mellan myndigheter. De får ett besked om att de blir av med sin ersättning. Varför är , tillsammans med de borgerliga partierna, så angelägna om att behålla den regel som innebär att vi får massiva utförsäkringar från våra trygghetssystem? Vi har också föreslagit i initiativet att man ska uppbära sjukpenning under arbetslivsintroduktionen. är det nämligen så att man när man kommer till 550-dagarsgränsen går över till arbetslivsintroduktion. Vid denna introduktion står man utan ersättning. Arbetsförmedlarna säger att detta gör att det inte blir någon vettig introduktion, utan att hela diskussionen upptas av försörjningsfrågor. Det säger , och det säger i en rapport som har kommit . Även detta förslag det ingår i vårt andra förslag stoppar tillsammans med de borgerliga partierna. Varför är ni så angelägna om att behålla det som har lett till massiva utförsäkringar? 134 (SD) replik: Jag vet inte riktigt vad talade om. Tidsgräns för sjukdom är mig veterligen inget förslag som vare sig vi eller, i ärlighetens namn, något borgerligt parti skulle ha lagt fram. Det låter snarare som ett rödgrönt hjärnspöke. Det vi talar om är tidsgränser för att kontinuerligt pröva en sjukskrivens förmåga att återgå till arbete. Det är väl snarare att jämföra med kontinuerliga kvartssamtal man har i skolan där man följer upp arbetet i skolan, tittar på hur det går och upprättar en plan för hur man ska kunna förbättra sig. Man kanske kan bli bättre inom några ämnen man studerar. I detta fall handlar det om hur man bättre ska kunna rehabiliteras och komma tillbaka till arbetsmarknaden. Jag ser det som någonting väldigt positivt att alla som är sjukskrivna har rätt till och per automatik får denna typ av uppföljning. Man följer upp det enskilda fallet, ser hur rehabiliteringen går och ser hur förmågan att jobba utvecklas . Man prövas även mot arbetsmarknaden. Problemet i systemet är inte att man har en uppföljning av de sjuka, utan problemet är givetvis att uppföljningen har varit för dålig. Det är där vi vill åstadkomma förbättringar, och där ser jag hur det finns en del tankar som är sunda även i departementspromemorian. Vi får se var det landar, men det är uppenbart så att det behövs fler undantagsregler för att folk inte ska hamna i kläm där och bli utförsäkrade fast de fortfarande egentligen är sjuka och för sjuka för att kunna arbeta. Det är vi helt överens om. Vi är dock inte beredda att se en återgång till ett system där uppföljningen i alltför många fall uteblev eller blev alldeles undermålig och folk i stället passiviserades och hamnade i ett långvarigt utanförskap genom sjukförsäkringen. 135 (S) replik: Jag tror att väldigt många som lyssnade på nu blev upprörda när han jämförde den tidsgräns som innebär att man blir av med sin ekonomiska ersättning och sin trygghet, i det läge där man är som skörast, med kvartssamtal i skolan. Om det hade varit kvartssamtal, och om det hade varit så att man man är sjuk erbjöds eller till och med garanterades rättigheter till rehabilitering och fick stöd och hjälp för att komma tillbaka habilitering, insatser från arbetsgivare eller medicinsk rehabilitering från sjukvården hade det varit väl. Denna typ av tidsgränser tror jag att många hade välkomnat. Den tidsgräns som tillsammans med de borgerliga partierna i riksdag försvarar är dock en tidsgräns som säger att du blir av med din ersättning oavsett om du är sjuk. Det är en bortre parentes för den ekonomiska tryggheten även om man inte har någon arbetsförmåga. Jag frågade retoriskt: Hur kan man sätta en tidsgräns för sjukdom? Det är nämligen vad det i realiteten innebär. Jag hörde heller inget argument från om det andra förslaget, att vi ska se till att dessa människor under arbetslivsintroduktionen uppbär sjukpenning. Är det verkligen rätt drivkraft när man har varit sjuk och går in i arbetslivsintroduktion att det första som händer är att man blir av med sin ersättning? Är det då man är som mest benägen att pröva om man orkar jobba, ta en praktik eller klara vissa arbetsmoment? Arbetsförmedlingen själv, och säger att det vore en poäng att man slapp ägna alla de här tre månaderna åt att diskutera försörjningsfrågor. Men den modell som försvarar tillsammans med regeringen innebär att man först måste bli av med sin ersättning innan man kan få möjligheten och rätten till arbetslivsintroduktion. Jag tycker att det är orimligt. 136 (SD) replik: