prot · GY0948 · 2011-01-26 00:00:00 — I samarbetet i den frågan är dock heller inte med. Där tyckte nog både utskottet och regeringen att EU lade näsan lite för mycket i blöt, men frågan berör alltså inte oss särskilt mycket eftersom vi inte är med i det samarbetet. I ett av de andra fallen finns det en reservation från en miljöpartist. Den gäller ett ärende i justitieutskottet som handlar om EU:s yttre gränser. Frontex heter den byrå som EU har inrättat, och man har regler om hur man gemensamt ska hantera EU:s yttre gränser. Där hade en avvikande mening. I övrigt har det inte funnits några avvikande meningar i de olika utskotten. Det kommer framöver att vara viktigt att se hur det här ska hanteras. Detta är ju första gången, och vi ser tydligt att om de nationella parlamenten ska kunna använda detta verktyg måste man få bättre information och kommunikation mellan parlamenten. Man måste se över rutinerna så att denna hantering blir en naturlig del av det svenska parlamentets och andra parlaments praxis. Det är man har på sig. Enligt Lissabonfördraget har man på sig att få till ett beslut i tillräckligt många nationella parlament om man tycker att en ny förordning är att lägga näsan för mycket i blöt. Detta är egentligen vår slutsats denna första gång. Man behöver se över det hela så att vi får en bra kommunikation mellan de olika parlamenten så att man kan utnyttja det verktyg som Lissabonfördraget ger, och vi måste se lite vidare på hur det ska hanteras . 60 (S): Enligt riksdagsordningen ska följa subsidiaritetsprincipens tillämpning inom och i ett betänkande meddela kammaren vilka iakttagelser som har gjorts, och det är vad det här betänkandet handlar om. Som påpekade är detta första gången efter att antog det så kallade Lissabonfördraget som KU lämnar sin redogörelse. För mig handlar detta om både mål och medel. Dels är det ett mål att där det finns delad befogenhet mellan unionen och medlemsstaterna ska en åtgärd vidtas av unionen endast om målen med den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna själva. Detta var närmast ett försök till citat ur fördragstexten, och den behöver väl översättas. Med andra ord skulle man kunna säga att målet är att beslut om åtgärder ska tas så nära medlemsstaterna och dess medborgare som det är ändamålsenligt möjligt. Beslut ska inte tas längre bort än vad som är nödvändigt. Dels är det ett medel. Det handlar om att vi i utnyttjar de möjligheter som Lissabonfördraget ger att tillsammans med andra parlament antingen påverka innehållet i ett förslag eller till och med förhindra att förslaget antas. Det handlar alltså om att den svenska tillsammans med andra parlament utifrån fördragstexten har ett verktyg att agera för att stoppa ett förslag som skulle hamna för långt bort från medlemsstaterna och deras medborgare. Som framhöll kan detta vara abstrakt och tråkigt. Det här betänkandet kommer kanske inte att bli någon kioskvältare. Men jag menar att detta är oerhört viktigt och intressant. I diskussionen inför att antog Lissabonfördraget var ett av våra grundargument just att vi ökade de nationella parlamentens inflytande. Om vi menade något med det måste vi ju använda verktygen och också veta att vi använder dem på ett ändamålsenligt sätt. Därför tycker jag att det är tråkigt att vi inte är fler som vill delta i diskussionen. Möjligen kan det ha att göra med att detta är första gången som vi ger en mer sammantagen redovisning. Vi är ense i utskottet om de iakttagelser som vi har gjort, men trots det kan det väl finnas anledning att ha en diskussion och komma med reflexioner. Jag kan tycka att det är synd att inte fler deltar, för detta var ju ett av grundargumenten när vi diskuterade Lissabonfördraget. Jag skulle vilja kommentera några delar i detta eniga betänkande. Inför utvidgade roll i arbetet med att granska de förslag som kommer från kommissionen med avseende på subsidiaritet man borde hitta på ett enklare ord, egentligen tog ju KU fram ett förslag till modell för hur utskottens prövning skulle gå till. Den kom att kallas för tvåstegsmodellen. Av uppföljningen går det inte att dra några bestämda slutsatser om hur tvåstegsmodellen har använts. För min del skulle jag gärna vilja slå fast att jag tror att det är både nödvändigt och önskvärt att själva prövningen formmässigt går så lika till i de olika utskotten som det är möjligt, så att vi får en formmässigt likvärdig hantering oavsett vilket utskott det gäller. Mot den bakgrunden vore det värdefullt om utskotten hittar sin egen tillämpning av tvåstegsmodellen. var också inne på att vi har tittat på hur den så kallade proportionalitetsprincipen ska kunna vägas in. Det är lite intressant att återigen åberopa fördragstext, för det var den vi tittade på från KU:s sida. Där står det att besluten ska kunna prövas endast om och i den mån etcetera. Vi har kommit fram till att det är för utskotten oförhindrat att ett proportionalitetstest också sker inom ramen för subsidiaritetsprövningen. Det är vad lite träffande kallade för att skjuta mygg med kanoner. Det ska jag ta med mig. Det är en ganska bra liknelse. Det är viktigt att utskotten uppmärksammar att det också finns den aspekten att titta på den så kallade proportionalitetsprincipen. Under rubriken av gjorda subsidiaritetskontroller konstaterar utskottet att underlaget är lite väl litet för att göra några bestämda uttalanden. Men för egen del skulle jag vilja göra följande reflexion. När man granskar utfall av någonting finns det två dimensioner. Det ena är en rent kvantitativ dimension, och det andra är en kvalitativ dimension. Den kvantitativa är relativt enkel, men den kvalitativa är mer grannlaga. Det är viktigt att understryka det som utskottet skriver. Vi måste utveckla metoder som gör det möjligt att bedöma genomförda kontroller ur ett helhetsperspektiv. Jag ska också ta upp något som vi ser som en brist. Vi har kunnat konstatera att kommissionens motiveringar för sina förslag inte håller tillräcklig kvalitet eller till och med saknas i en del av ärendena. För mig är det mycket anmärkningsvärt. Den rättsliga grunden för subsidiaritetsprövningen gäller att pröva hur den planerade åtgärden ska beslutas i förhållande till de mål man vill uppnå. För mig är det ett mycket nära samband mellan mål och motiveringar för en åtgärd. Undermåliga eller till och med uteblivna motiveringar gör det mycket svårare eller rent utav omöjligt att göra en subsidiaritetsprövning. Den här granskningen innehåller förvisso ganska få ärenden. Men det är ett oroväckande tecken som vi har kunnat konstatera. Om det inte blir någon bättring måste som medlemsstat agera. Jag ska ta upp en sak till. Det förefaller som att inga kontakter har förevarit med andra parlament i de ärenden vi har tittat på. Bortsett från att det inte alltid finns behov av kontakter mellan parlamenten tycker jag att vi i den svenska bör observera anledningen till de uteblivna kontakterna. Det är bland annat att informationssystemet Ipex inte har innehållit behövlig information. Det har berott på bristande uppdatering av systemet. Det har lagts ned mycket pengar på att utveckla Ipex som ett verktyg för att stärka medlemsstaterna utifrån det nya fördraget. Det är viktigt att tar ett ansvar för att kvalitetsinriktade åtgärder vidtas så att informationssystem och kontakter mellan parlamenten kan utvecklas på det sätt som det var tänkt. Med detta ber jag om överseende med att jag har överskridit talartiden med och och yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet. 61 (M): Jag vill börja med att dela uppfattning att ordförande gjorde ärendet lite väl abstrakt i sin redovisning. Det är en ganska praktisk fråga som i hög grad berör vårt interna arbete och inte bara behöver ses utifrån abstrakt och politisk utgångspunkt. En del av det som både och utskottets ordförande anförde var ganska konkret när det gäller hur handlägger dessa frågor. Jag tänkte försöka vara lite abstrakt jag också och i första hand försöka fokusera på vilken roll subsidiaritetsprövningen har politiskt i vårt arbete här men också i det gemensamma arbetet i de nationella parlamenten och i relationerna mellan de nationella parlamenten och EU:s olika organ. En stor del av den politiska debatten om vårt medlemskap i unionen handlar och har handlat om hur den politiska makten ska fördelas mellan den nationella och den europeiska nivån. I vulgärdebatten och då inspireras jag inte i det uttalandet av något av de tidigare anförandena framställs ibland medlemskapet i EU som att unionen är överordnad de nationella parlamenten och att nationella, regionala och lokala organ numera enbart fungerar som verkställare av beslut som fattas på den europeiska nivån. Vissa frågor kräver överstatlighet för att besluten ska vara verkningsfulla. Ett sätt att beskriva det är att gränsöverskridande problem kräver överstatliga beslut. Enligt Lissabonfördraget har unionen genom sina organ ensam beslutanderätt inom vissa områden. Det gäller till exempel tullunionen, vissa konkurrensregler och den gemensamma handelspolitiken. För övriga områden är befogenheten delad mellan EU och medlemsländerna. Det gäller den inre marknaden, miljö, konsumentskydd, transport, energi och området med frihet, säkerhet och rättvisa. Det gemensamma för dessa områden är att samarbetet framför allt syftar till att harmonisera och samordna lagstiftningen och regelverk för att underlätta den fria rörligheten och integrationen mellan de enskilda medlemsländerna och medborgarna. Det europeiska samarbetet sker i första hand genom samarbete mellan medlemsländernas regeringar. Det yttersta ansvaret för att föra talan i EU ligger hos regeringen genom och indirekt kommissionen. Det gäller framför allt på de områden där EU har exklusiv beslutanderätt. Genom Lissabonfördraget har de nationella parlamentens möjligheter att direkt påverka förslag inom de områden där befogenheten är delad kunnat tillgodoses genom införandet av den så kallade subsidiaritetsprincipen. Unionens institutioner ska tillämpa principen i enlighet med det protokoll som hänvisade till tidigare, det vill säga protokollet om tillämpning av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. Kommissionen ska skicka över sina utkast till lagstiftningsakter och ändrade utkast till de nationella parlamenten som de översänds till unionens lagstiftare. Även och rådet ska översända utkast till lagstiftningsakter som kommer från parlamentet eller från en grupp av medlemsstater, , eller Europeiska investeringsbanken. De ska motiveras avseende subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. Subsidiaritetsprincipen, som vi ibland brukar översätta som närhetsprincipen, utgår från att synen på samhällsgemenskapen byggs underifrån och uppåt. Makten kommer underifrån. Det är bara i de fall där gemenskapen inte på ett ändamålsenligtsätt kan besluta om en uppgift som den ska flyttas till en högre nivå. I de fall en överordnad gemenskap övertar en uppgift ligger bevisbördan på denna att visa att uppgiften sköts på ett mer ändamålsenligt sätt på den högre nivån. Om den överordnade gemenskapen skulle överta en uppgift trots att så inte är fallet innebär det en kränkning av den underordnade gemenskapens rätt. Det är från den utgångspunkten som de nationella parlamenten har att pröva att förslag från unionen följer principen. I betänkandet redovisas hur utskott har genomfört prövningen av de ärenden som har anmälts för subsidiaritetsprövning , då fördraget trädde i kraft, till . Fortsättningsvis kommer redovisningen att omfatta kalenderår. Redovisningen omfattar bland annat underlag för föredragning av ärendena, användandet av metod för prövningen den så kallade tvåstegsmetoden som har föreslagit kommissionens motiveringar eller avsaknad av motiveringar avseende subsidiaritetsprincipen, förekomst eller avsaknad av information från regeringen och den samlade utvecklingen på de olika politikområdena vad gäller lagstiftning på EU-nivå. Redovisningen gäller bara . Det är det första halva året av det nya fördragets verksamhet. Självfallet kommer antalet ärenden att öka i kommande prövningar. Subsidiaritetsprövning är och kommer att bli en levande process som kommer att påverka och övriga medlemsstaters arbete med de gemensamma frågorna. Det kräver ett proaktivt arbetssätt och förutsätter ett ökat samarbete mellan de nationella parlamenten och de gemensamma EU-organen. Det är bra, vilket också har påpekats här tidigare. I en alltmer globaliserad värld kommer allt fler frågor att bli och definieras som gränsöverskridande. Inte minst kan vi notera i debatterna i det europeiska parlamentet att olika partier och ledamöter har olika uppfattningar om var gränsen går mellan den överstatliga, den nationella och den regionala nivån. Möjligheten till subsidiaritetsprövning i de nationella parlamenten blir en viktig kanal för parlamenten och för de lokala nationella folkvalda parlamentsledamöterna när det gäller att fungera som en kontrollstation i utvecklingen. Förhoppningsvis innebär detta också att balansen mellan det nationella och det överstatliga i det europeiska samarbetet kan upprätthållas. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet. 62 (MP) replik: pratade tidigare om att detta är en fråga som hade stor betydelse i debatten inför Lissabonfördraget. Det är en viktig fråga. Också pratar nu om att detta kan vara en fråga som har stor betydelse och som kan göra att de nationella parlamenten kan påverka direkt och upprätthålla balansen inom EU-systemet. Jag vill bara säga: Än så länge vet vi inte det. Än så länge har det inte haft någon vidare påverkan över huvud taget. Det har gått och så vidare. Reglerna för möjligheterna för de nationella parlamenten att påverka ger begränsat hopp, måste man nog ändå säga, om att detta ska ha någon stor betydelse för framtiden och effekt på förordningar och regler och de beslut som fattas på EU-nivå. Ska de enskilda parlamenten kunna ha den kommunikationen och den snabba handläggningen så att detta verkligen har effekt? Jag vill bara göra en viss reservation inför möjligheterna, men jag tycker att vi ska göra vårt allra bästa. Vi ska verkligen försöka se till att detta har en betydelse. Det goda som det kan föra med sig är framför allt, som jag ser det, att vi i den svenska och andra parlament får större intresse och fler möjligheter att lägga oss i och se vad som händer inom EU-systemet. har det ofta varit lite för långt borta. 63 (M) replik: Inte heller jag kan vara bestämd när det gäller vilken utveckling detta kommer att leda till och vilken roll subsidiaritetsprövningen kommer att få. Jag vill bara konstatera att redan tillkomsten av denna möjlighet att i förväg pröva förslag till lagstiftning kommer att påverka också handläggning av lagstiftningsförslag nere i . Jag tror att detta institut som de nationella parlamenten nu har fått tillgång till kommer att ställa krav på oss, men det kommer också att ställa krav på dem som hanterar ärendena i de europeiska institutionerna. På samma sätt som övervakningen av trafiken har påverkat hastigheten på våra vägar är jag övertygad om att den övervakning av subsidiaritetsprincipen som de nationella parlamenten har också kan påverka hastigheten, omfattningen och inriktningen på de beslut som föreslås nedifrån . 64 (MP) replik: Jag håller med om det; det kan vara så. Jag tror att den viktigaste effekten handlar om att vi i , i , sätter oss in lite mer i vad som händer och tvingas ta ställning. Det kommer säkerligen att ha en viss betydelse, men jag tycker att man ska vänta med att överdriva betydelsen. 65 (M) replik: Vi återkommer vid nästa års granskning. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 19 §.) 15 § Underhåll av järnvägar Föredrogs trafikutskottets betänkande 2010/11:TU8 Underhåll av järnvägar (redog. 2010/11:RRS7). 66 (C): I betänkande nr 8 från trafikutskottet som ska behandlas här hanteras och redogörelse över underhåll av järnvägar. Det gäller också en följdmotion som är inlämnad med anledning av detta. Från ingår som en del i det nya . informerades trafikutskottet om innehållet i granskningsrapporten av riksrevisor med medarbetare. anordnade trafikutskottet en offentlig utfrågning här i om vinterberedskapen inom järnvägstrafiken. I det betänkande som ska debatteras framhåller trafikutskottet betydelsen av att järnvägstrafikens infrastruktur granskas för att främja en god resursanvändning och en effektiv förvaltning av landets järnvägar. Riksrevisorns initiativ till granskning välkomnas därför av utskottet. Utskottet konstaterar att granskningen klargör att tillräckliga och tillförlitliga underlag saknas för att på ett effektivt sätt kunna styra underhållet av järnvägarna i vårt land. anser självfallet att detta är allvarligt såväl ur transportpolitisk som statsfinansiell synpunkt. Utskottet delar därför överväganden om behovet av förändringar och förutsätter att revisorernas rekommendationer till regering och trafikverk kommer att utgöra ett värdefullt underlag i det fortsatta utvecklingsarbetet för att trygga att underhållet av landets järnvägar sker på ett effektivt och ändamålsenligt sätt. Utskottet avstyrker den motion som har avlämnats med anledning av rapporten, bland annat med hänvisning till att regeringen har uppmärksammat och tagit initiativ i syfte att förbättra effektiviteten och styrningen av järnvägsunderhållet. En reservation finns inlämnad från Socialdemokraterna, och . Den återfinns i betänkandet. 67 (S): Regeringen är passiv. Regeringens styrning av järnvägsunderhåll är svag. Detta hävdar i sin kritiska . Det är svårt att inte instämma i kritiken. Den fråga som överskuggar allt annat i rapporten är: Hur effektiv är styrningen av de skattemiljarder som avsätts till underhåll av vårt svenska järnvägsnät? Svaret är: Inte alls. är inte det minsta imponerad, utan riktar i stället svidande kritik mot regeringen och ger den underkänt. Regeringen har inte ens efterlyst någon analys trots att man har haft möjligheter till det. Någon utvärdering av har inte heller gjorts. Syftet med granskning har varit att undersöka vilka brister som har funnits i underlagen för bedömning av underhållsbehov och att föreslå förändringar som kan underlätta framtida planeringar. Utgångspunkten har varit de transportpolitiska målen och budgetlagen som säger att statlig verksamhet ska bedrivas effektivt och att redovisningen ska vara tillförlitlig, och det är just de tillförlitliga underlagen som saknas. Informationen om järnvägarnas tillstånd och händelser som påverkar tillståndet har brister som gör att det finns risk för att de resurser som satsas inte används på ett optimalt sätt. Bedömningarna av vilka underhållsåtgärder som bör genomföras är osäkra. Det saknas centrala riktlinjer för hur prioriteringar ska gå till. Det råder osäkerhet om storleken på det eftersläpande underhållet. Det beror på ofullständiga redovisningar av järnvägarnas tillstånd, men brister i den underliggande verksamhetsstatistiken är också en bov i dramat. Den kanske mest uppseendeväckande slutsatsen från är att kunskaperna om sambanden mellan åtgärder och effekter för resenärerna är så knapphändiga. Allt detta sammantaget minskar förutsättningarna för att använda underhållsresurserna på bästa sätt. Regeringen har inte säkerställt att den fått tillräckliga beslutsunderlag, och den har inte heller lämnat tillräckliga underlag i enlighet med de krav som budgetlagen ställer. Regeringens styrning av järnvägsunderhållet är svag, summerar slutligen. Hur har då Alliansen reagerat på avhyvling? Jo, med ett artigt välkomnande och ett torrt konstaterande att den nog kan utgöra ett värdefullt underlag i det fortsatta utvecklingsarbetet. Men det sägs inte ett ord om att utveckla analyser och beskrivningar av järnvägarnas tillstånd och underhållsbehov, inte ett ord om att utveckla modeller och metoder för att se vilka effekterna av underhållsåtgärderna blir för resenärerna och inte ett ord om att ta fram metoder som säkerställer att underhållet nyttjas på ett mer effektivt sätt. Det sägs inte ett ord mer än att rapporten läggs till handlingarna. Desto fler ord och mer energi ägnas åt att avstyrka förslagen i vår motion där vi med kraft hävdar vikten av att så snabbt som möjligt tillmötesgå revisionens rekommendationer. Detta yrkande avstyrks. Man påstår att regeringen redan har tagit initiativ till en grundlig genomlysning av järnvägsunderhållet och att arbete pågår. Vad intressant det skulle vara, inte minst för alla tågresenärer och tågoperatörer, om företrädare för Alliansen här och skulle vilja redogöra för hur detta arbete fortgår, vad man mer precist vill åstadkomma och när förslag till åtgärder kommer att läggas fram. Vore inte det intressant, herr talman? I vår motion föreslår vi vidare att det ska göras en skyndsam översyn av hur järnvägsunderhållet organiseras. Det finns onekligen skäl att överväga om det löpande underhållet ska återföras till eftersom det ställs extrema krav på samordning mellan utövare och spårhållare. Alliansens inställning är precis den motsatta: staten ska inte lägga sin näsa i blöt utan koncentrera sig på, som man skriver, kärnuppgifter. I Alliansens värld är järnvägsunderhåll inte en statlig kärnuppgift hör och häpna och det märks. Ständiga förseningar och inställda avgångar är ett kärnproblem för resenärer, för transportörer, för näringslivet och för hela men ingen kärnuppgift för staten så länge Alliansen styr . Detta överlåts i stället med varm hand till marknaden att hantera, och vi ser ju hur bra det går. Unisont sjunger Alliansen bolagiseringens lovsång. Det är dunderkuren som kommer att leda till en gynnsammare utveckling av järnvägsunderhållet. Man kan fråga: Gynnsammare för vem eller vilka? Är det gynnsammare för resenärerna, för godstransportörerna eller kanske för banarbetarna? Statistik visar att ju mer tågtrafiken har ökat, desto färre har banarbetarna och bemanningen i trafikutövningen blivit. Det är ohållbart och definitivt inte gynnsamt för någon. Alliansen är inte ens beredd att se över frågan om skötseln. När hela Järnvägssverige är i uppror och kräver kraftfulla och snabba insatser passar regeringen och lägger ansvaret i marknadens händer. Den ideologiska förblindelsen är total. I stället nås vi gång på gång av bulletiner från om hur ansvarstagande regeringen är som har gjort denna historiska satsning på järnvägsunderhållet. Jag kan bara nämna att för det här året, 2011, är 5,2 miljarder avsatta. Det är mindre än . Men det mest anmärkningsvärda är att regeringen inte har kontroll över hur dessa skattemiljarder används. Man vet helt enkelt inte om de anslagna resurserna får avsedd effekt för resenärer och transportörer. Några sådana klara samband finns inte. Man skjuter från höften och hoppas på träff, och så kommer det sannolikt att fortsätta så länge regeringen hävdar att järnvägsunderhåll inte är en statlig kärnuppgift. riktar nu svidande kritik mot regeringens passivitet och föreslår en rad åtgärder som inte bemöts med en enda kommentar. Regeringsarbete pågår, sägs det, men det sägs inte en rad om ambitionsnivå eller syfte. Det enda vi med bestämdhet får veta är att regeringen inte anser att järnvägsunderhåll är en statlig kärnuppgift. Men kritiken är hård inte bara från och från oss, utan regeringens egen utredare har i sin vinterutredning påtalat en rad brister och SJ:s styrelseordförande likaså. Det är dags för Alliansen att nu gå från passivitet till aktivitet och lyssna in kritiken. Det är dags att agera och göra det nu för resenärernas, för transportörernas och för järnvägssystemets trovärdighets skull. Jag yrkar bifall till reservationen. (Applåder) I detta anförande instämde i , och (alla S) samt (V). (forts. 17 §) Kammaren beslutade på förslag av talmannen att ajournera förhandlingarna till , då en aktuell debatt om svenska elevers skolresultat skulle äga rum. 16 § Aktuell debatt: Svenska elevers skolresultat 68 (S): fortsätter att sjunka kunskapsmässigt enligt den stora PISA-undersökning som presenterades.