prot · GY09120 · 2011-06-21 00:00:00 — Att man hamnar mellan stolarna, blir utförsäkrad och kommer till Arbetsförmedlingen och inte kan få jobb är ett av problemen med dagens regelverk. Det kan vi delvis komma åt genom en bättre samordning. Men i grunden syftar inte tidsgränserna till att utförsäkra folk som är sjuka. Det finns tydliga regelverk för hur man fortsatt kan få sjukpenning efter den prövning som sker vid tidsgränserna. Problemet är att de inte har fungerat tillräckligt väl. Det finns människor som blir utförsäkrade fast de är för sjuka för jobb. Ett sätt att komma åt den problematiken är det som vi är på väg att rösta igenom tillsammans, nämligen att vi får en mer skälig prövning mot arbetsmarknaden. Men det kommer uppenbarligen att krävas fler undantag. Det finns alltför stora grupper som hamnar mellan stolarna. De rödgröna har bara kritik mot att det finns brister i systemet, de har ingen vettig egen lösning. Det är ingen lösning att sluta pröva folks arbetsförmåga, att ge upp hoppet om att kunna få människor från sjukdom till att återgå till arbetslivet. Att ge upp hoppet om den drivkraften är ingen lösning, som jag ser det. 137 (V): Det går bra för sjukförsäkringen, det går till och med mycket bra. Sjukförsäkringen är en ren vinstmaskin som ger staten ett överskott på miljarder , vissa år så mycket som 10 miljarder. beräknas överskotten bli hela . Det kan vara bra att ha med sig i debatten eftersom sjukpenning ofta beskrivs som en stor kostnad för staten. För dem som är sjuka går det inte så bra. Ungefär 50 000 har åkt ur försäkringen, och mer än hälften har åkt in igen. har lyckats bli så friska att de kunnat få ett vanligt jobb, ett jobb utan stöd. 75 000 ska de utförsäkrade bli enligt dystra prognoser. har vi fått höra att minst 700 personer står helt utan skydd. Det är väldigt dystert. Så här säger några av dem i kommentarer på min blogg: Själv utförsäkrad , gått på knäna då frugan måste till och ta hand om sina åldriga föräldrar , och socialen vägrar ge mig ett öre då de anser att hon är försörjningsansvarig för mig. Men hon kan inte jobba i då hon på heltid ska ta hand om två sjuka åldringar! Och hon kan inte vara här hos mig och vara arbetssökande. Enligt soc är det inte hennes sak att ta hand om föräldrarna. Nej, säger jag. Men enligt samma soc och enligt regeringen är det hennes och andra giftas eller sambos skyldighet att försörja en utförsäkrad. Han fortsätter, och jag citerar: fick jag från Alfakassan, fick 2 000 från . Det är allt jag hade att leva på. Fick låna till hyran och räkningarna och mat. fick jag från Alfa och lånade till mat för att kunna betala räkningar. Soc värderade min gamla rosthög till bil till (!) så att jag inte skulle kunna få någonting. Man blir ju tokig. Jag är trött och har dåliga nerver och orkar inte kämpa med allt detta. En annan drabbad skriver så här: Blev utförsäkrad och lever på försörjningsstöd, kämpar förtvivlat för att kunna behålla min hund, försörjningsstödet täcker ju inte sådana utgifter, känns lagom förtvivlat då hunden är min bästa vän och är en enorm hjälp då jag mår som sämst. Det är bara två exempel av många om hur folk har det i Alliansens . Men den här historiska förändringen i sjukförsäkringssystemet har blivit en riktig succé, säger moderater och folkpartister i Alliansen i kör. Sjuktalen har gått ned, och det finns faktiskt de som har fått jobb. Ja, det gör det, det finns några enstaka procent som har fått jobb. av de ungefär 50 000 utförsäkrade har fått jobb 1 2001 400 personer, och det är gott för dem. Men de andra ska valsa runt i systemet. Vad sker med dem? Jo, de inte bara jagas av sin sjukdom utan också piskas av fattigdomens björkris. Men det är väl så det ska vara i det borgerligt styrda . Det är väl det som kallas arbetslinjen. Och för att arbetslinjen ska gälla gäller det att skapa drivkrafter, drivkrafter för sjuka och arbetslösa för att de ska komma igen, för att de ska skaffa sig ett arbete, för att de ska bli friska, friska som tjänstemän och ministrar tänkt ut. En majoritet här i har sett till att sänka sjukersättningen och har gjort det svårare att kvalificera sig för en sjukpenningrundande inkomst som det går att leva på, sänkt ersättningen i föräldraförsäkringen och skurit ned på a-kassan. Det är drivkrafter för sjuka, handikappade och arbetslösa. För vanliga löntagare, som snickare, chaufförer, undersköterskor och handelsanställda, gäller sänkta ersättningar i vårt trygghetssystem som drivkraft. Det ska löna sig att arbeta och straffa sig att vara sjuk. Det ska självklart löna sig att arbeta, och med regeringens arbetslinje kommer för vanliga löntagare snart alla andra ersättningar att vara omöjliga att leva på. När blev minister tog han fram förstoringsglaset för att kolla om det fanns några sprickor i sjukförsäkringen. Han har tittat länge nu och lovat att det ska komma förslag för att täta de värsta sprickorna. skulle det komma förslag, skulle det komma förslag. Sedan blev det vårvinter, och vi hade fortfarande inga förslag om några förändringar lagda på bordet här i , och det har vi inte fått . Vad som finns är en departementspromemoria som ännu är långt från och som har förslag som är långtifrån tillräckliga för att täta sprickorna. Därför, herr talman, tog vi rödgröna initiativ i utskottet för att försöka se till att de allra värsta sprickorna tätas. Vi rödgröna vill att så kallade nollklassade ska få tillbaka sin tidigare sjukpenningrundande inkomst, och de kan få bostadstillägg om det behövs. Vi vill att den som är sjuk även ska få sjukpenning och att det ska gälla även för den som deltar i arbetslivsintroduktion, . Det är orimligt som det är att den som tvingas, sjuk eller frisk, in i arbetslivsintroduktion förlorar ungefär hälften av sina tusenlappar för att arbetslivsintroduceras. Hur rimmar det med regeringens arbetslinje? Den sjuke blir inte friskare, bara ännu fattigare. Vi vill att den som varit sjuk ska prövas mot en arbetsmarknad som finns i verkligheten, inte bara i en önskedröm. I praktiken kan det innebära att arbetsgivare kan förlora värdefulla medarbetare efter bara ett halvårs sjukskrivning därför att den som är sjuk och kan jobba heltid ser sig tvingad av dagens regler att ta ett annat arbete. I praktiken innebär det att man redan efter ett halvårs ohälsa kan runda anställningstryggheten. I teorin innebär det att om du så bara kan lyfta ett finger och knacka på en dator har du en viss arbetsförmåga och ska kunna ta ett jobb. Ja, vem som helst utom Alliansen och regeringen inser att det bara är i teorin man då kan få ett jobb. Det är bra att vi har en majoritet för att nollklassade ska få tillbaka sin sjukpenningrundande inkomst och att prövningen mot en teoretisk arbetsmarknad ska bort. Men vi och alla utförsäkrade är bestörta och besvikna över att Alliansen och inte vill stoppa utförsäkringarna, inte vill ta bort stupstocken. Men vi är inte förvånade. Man kan undra hur det blev så här, hur det blev möjligt att jaga sjuka med tidsgränser satta av byråkrater och politiker. Hur blev det möjligt att nonchalera läkarintyg och strunta i att se att många svårt sjuka inte var friska ? Hur var det egentligen med den så kallade sjukskrivningsexplosion som inträffade och som i sin förlängning lett till dagens omänskliga sjukskrivningsregler? LO pekar i sitt remissvar på regeringens departementsskrivelse på några viktiga punkter. Både arbetsmiljöforskaren och sociologen har visat att ökade kraven på de anställda som deras kontroll över arbetstider och arbetsvillkor minskade. Resultatet blev en psykisk anspänning och försämrad psykosocial arbetsmiljö ute på många arbetsplatser. Det handlar framför allt om kvinnodominerade arbetsplatser, ofta i den offentligt finansierade sektorn som var med och sanerade ekonomin efter 90-talskrisen. av ökningen förklaras av att sjukskrivningarna blev längre. Anledningen till det var flera politiska beslut som gjorde att rehabiliteringen försämrades. Regeringen skar ned på statsbidraget till företagshälsovården. och Arbetsförmedlingens uppgifter renodlades sedan, och anpassningsgrupperna ute på många arbetsplatser försvann nästan helt. Det blev allt svårare för arbetsgivare att få hjälp med att rehabilitera tillbaka anställda helt eller delvis. Därför ökade antalet långtidssjukskrivna, och det talades om en sjukskrivningsexplosion. Det blev inte så många fler sjukskrivna, men de som var sjuka var kvar i sjukskrivning . Och det började i debatten att talas om attitydproblem och bristande arbetsvilja, så nu skulle tumskruvarna dras åt på dem som inte gick upp och jobbade och bidrog till samhället. Ute på arbetsplatserna har i stället kraven på utbildning ökat, och hundraprocentig prestation är ett måste . I stället för att noggrant studera anledningarna till den ökade långtidsfrånvaron på grund av ohälsa har det varit misstro och krav på den enskilde som präglat den historiska sjukförsäkringen av modell. En rapport, också från LO, visar att det är betydligt vanligare att den som utförsäkras från sjukförsäkringen har jobbat inom hotell och restaurang, städbranschen, handeln eller som kommunalanställd innan man blev långtidssjukskriven. Framför allt är det kvinnor och låginkomsttagare med tunga jobb som drabbas. I klartext innebär regeringens politik en utslagning av arbetarklassens kvinnor, som skatterna har sänkts mest för dem som tjänar mest i samhället, av vilka majoriteten är män. Det är samma gamla klasspolitik som högern alltid har ägnat sig åt. Jag hoppas att den sittande gör denna historiska analys och också gör en jämställdhetsanalys. Jag hoppas att utredningen lägger tonvikt på förslag som innebär stöd för den enskilde för att komma tillbaka till arbetslivet efter rehabilitering i lugn och ro. Jag hoppas att piskan läggs undan och att misstron mot sjuka begravs för alltid. debatterar vi några akuta förändringar för de sjuka. Många, många fler förändringar krävs, det är vi medvetna om. Och vi hoppas få majoritet också för att stoppa utförsäkringarna . Tyvärr blir det inte så nu eftersom Alliansen och är motståndare till att ta bort stupstocken, och jag beklagar det. Jag beklagar också att ni i Alliansen ojar er över att ni inte får tid att hämta in remissvar om budgetramar och ramanslag. Men till detta säger jag: Om det skulle kosta någon miljard, vilket inget pekar på, finns det pengar att hämta för dessa de allra mest utsatta människor vi har, de som är sjuka och som är sjuka . Det kommer att finnas ett överskott på 63 miljarder i sjukförsäkringen . Men då använder vi naturligtvis det överskottet till vad det är tänkt, nämligen till de sjuka. Vad tror ni inte att det kostar alla sjuka, som ni hanterar dem? De må vara 770 000 eller 7. Jag säger bara ett, två, tre, fyra, och snart ett femte jobbskatteavdrag, och det finns 63 miljarder i överskott i sjukförsäkringen. Vi behöver inte knussla med pengar för de här svaga grupperna. Jag förstår inte att inte ni i Alliansen skäms över att ni har åstadkommit alla dessa tragiska historier som vi har tvingats höra berättas om människor som tvingas leva i fattigdom. Man har inte bara blivit sjuk utan också fattig. Med detta vill jag yrka bifall till förslagen i betänkandet. 138 (FP) replik: Jag förstår inte att inte skäms över att hennes föregångare i här i har underlåtit att reformera ett sjukförsäkringssystem som har hållit människor borta från arbetsmarknaden och förpassat människor till passivitet och deprimerande tillvaro i utanförskap. Jag tror att det är dags att fråga oppositionen och i det här fallet vad ni egentligen vill. Vad är det för reformer som och hennes parti vill införa för att vi inte ska komma tillbaka till de långtidssjukskrivningar som vi hade tidigare, till de rutinmässiga förtidspensioneringar vi hade tidigare och till att människor rutinmässigt hålls utanför arbetsmarknaden med hjälp av en låg men dock ersättning? Det är den första frågan. Jag skulle också vilja ställa en fråga om vart och ett av förslagen som ni nu har presenterat. Den första frågan gäller normalt förekommande arbeten och förslaget att ändra definitionen på arbeten som man ska prövas mot. Remissinstanserna Inspektionen för socialförsäkringen och säger att det är oklart om det blir någon skillnad eller om det möjligen blir en skillnad som gör att det blir fler sjukfall. Om det inte blir någon skillnad i den riktning som ni menar, kommer ni då att komma tillbaka och ändra förslaget? Den andra frågan gäller förslaget om ersättningen till dem som lämnar den tidsbegränsade sjukersättningen. Om det blir som en del remissinstanser befarar, att det blir en lägre ersättning än i Alliansens liggande förslag, kommer ni då att ändra förslaget? 139 (V) replik: Jag kan försäkra att vi har en politik som inte går ut på att vi bara passivt vill säga: Var sjuk, och ingen tänker bry sig om rehabilitering. Vi menar att det inte är på den enskilde som man ska lägga skulden och bördan, utan det är på det som vi som politiker kan styra över, nämligen rehabiliteringsinsatser. Vi kan också ställa mycket högre krav på hur det ska se ut ute på arbetsplatser så att vi har en bättre arbetsmiljö och färre blir sjuka. Det är där vi tycker att man ska sätta in åtgärderna. Man ska inte bara säga att efter si eller så många dagar måste du vara frisk, annars åker du ut ur försäkringen. Det är fullständigt horribelt. Och vad vill ni göra åt detta? När det gäller normalt förekommande arbeten på arbetsmarknaden finns det helt andra rättsprinciper som vi har prövat i stället för de som och företräder. Det har blivit så absurt och är, som jag sade i mitt anförande, att om det är så att man kan peka med ett finger på en dator anses man kunna utföra ett arbete. Jag har sett sådana exempel. Jag har mött människor som inte har kunnat röra någonting mer än en arm, och de har på fullt allvar blivit hänvisade till att jobba i en reception. De kan i och för sig tala, men de har dessutom värk. Det är sådant som vi vill komma bort ifrån. Jag undrar: Vad vill ni göra? Det finns inte på vår karta att de nollklassade skulle få det sämre än att leva under existensminimum, som är vad ni erbjuder de nollklassade. 140 (FP) replik: När det gäller de nollklassade måste ha missförstått någonting. Det handlar om dem som varit i det gamla systemet fram till nu och haft tillfällig sjukersättning. De har aldrig haft någon sjukpenninggrundande inkomst, någon SGI, utan de har varit nollklassade tidigare. En nyhet som Alliansen inför är att de som lämnar tillfällig sjukersättning får en särskild sjukpenning som de inte har haft förut. Det är fel att säga att vi ska ge tillbaka den, för det är en nyhet. Dessutom får de ett bostadsstöd. När det gäller att prövas mot hela arbetsmarknaden och att det är hårt och hänsynslöst system kan vi titta på de 55 000 människor som också har sett i statistiken och som prövas . Där är det som får sin sjukpeng indragen. Många har slutat med sjukpeng tidigare för att de har blivit friska men får sin sjukpeng indragen. Flertalet av dem överklagar inte beslutet. Det är väl en rimlig summa att av 55 000 är så pass friska så att de kan prövas mot hela arbetsmarknaden. Som vi har hört tidigare finns det i regeringens förslag, som är på väg till , ytterligare förtydliganden, särskilt när det gäller den sista tidsgränsen. Den har aldrig varit definitiv, som säger, utan ett sätt att pröva mot arbetsmarknaden. Här blir det nu förtydliganden med ytterligare undantag. Min fråga är fortfarande: Om det visar sig, som Inspektionen för socialförsäkringen och säger, att er ersättning till dem som går från sjukersättning blir lägre än Alliansens, är ni då beredda att riva upp det förslag som ni försöker driva igenom i ett utskottsinitiativ här? Vidare: Om prövningen mot arbetsmarknaden enligt er modell inte medför någon i ert tycke positiv förändring, är ni då beredda att riva upp detta? 141 (V) replik: Till vill jag säga: Det finns nog nästan ingenting som kan bli sämre än den historiska sjukförsäkringsreform som ni genomdrev under förra mandatperioden. Visst är det jättebra om det bara är som blir av med sin sjukersättning. Det är dock inte säkert att de är kvar på sin gamla arbetsplats. Det är många, särskilt små, arbetsgivare som har förlorat sina anställda eftersom de inte har kunnat gå tillbaka och jobba heltid. Med de regler som stöder har de varit tvungna att ta ett annat jobb någon annanstans. De försvinner i statistiken, men de försvinner inte som människor. säger att det inte är en definitiv tidsgräns, men för många har det blivit det. Ser, hör och träffar ni inte alla dem som lider alla helvetets kval, inte minst ekonomiskt, för att de har blivit utförsäkrade? Det är orimligt att ni inte lyssnar till dem utan slår dövörat till. Tidsgränsen är definitiv för många. Man kan komma tillbaka in i försäkringen, men först har man kanske tvingats låna pengar eller fått annan försörjning. Jag kan försäkra att vi inte har en tanke på att lämna dessa människor utan rehabilitering. Tyvärr fungerar inte rehabiliteringskedjan . och säger att det skapar stress hos dem som är sjuka att snabbt komma igenom innan fällorna slår igen. Det blir också en stress för dem som arbetar med de sjuka. 142 FINN (M): I bästa fall händer just ingenting av den samlade oppositionens lagstiftningshetsande. Men om detta vet ingen någonting säkert. kommer att fatta ett beslut som ingen vet vad det kommer att kosta eller vad det kommer att leda till. Och det i en fråga där det just nu pågår en stor översyn. Detta är inte mina egna ord, även om det mycket väl skulle kunna vara såväl mina som mina allianskollegers i båda riksdag och regering. Citatet är ordagrant hämtat ur Dagens Nyheters huvudledare i går och återfanns under . hänvisar till en ännu så länge fiktiv opinionsstorm och kräver därför snabba riksdagsinitiativ där rättssäker beredning, reflekterande och tänkande är en underordnad process i seriös lagstiftning. Låt mig ifrågasätta denna seriösa opinionsstorms närvaro och fortsätta ledarsticket från i går: Regeringen har med rätta blivit kritiserad för att alltför ofta snäva av remisstiden. En god beredning är en förutsättning för ett gott beslutsfattande. Att stifta lagar är viktigt och ingenting man gör genom att skjuta från höften, kolla hur kulan tog och sedan skjuta av några salvor till. För att riktigt inskärpa allvaret i situationen avrundar Dagens Nyheters ledarskribent i går med en rejäl och berättigad salva själv och skriver: Men om regeringen kan kritiseras för kort remissförfarande är detta oppositionsutspel ändå något helt annat. Det är en parodi på remissbehandling. Om reformeringen av sjukförsäkringen ska ses som ett bristfälligt berett förslag, måste man konstatera att den i så fall håller på att ersättas av ett väldigt mycket mer bristfälligt berett förslag. Man kan tycka att svenska folket förtjänar bättre än ett vilda västern i kammaren. Detta är ord och inga visor av mycket erfarna politiska bedömare inom Dagens Nyheters ledarredaktion. Beklagansvärt är att man bara kan hålla med dessa journalister tillsammans med de få remissinstanser som oppositionen tillåtit få yttra sig och ett djupt skeptiskt men enigt finansutskottsyttrande om att detta riskerar att äventyra svenska folkets tilltro till som institution och till oss förtroendevalda politikers seriositet i vårt uppdrag att stifta svensk lag. Vi har så här långt i debatten hört en rad problem med oppositionens förslag till utskottsinitiativ i både form och sak. Normalt brukar vi moderater och Alliansen betona vikten av att fokusera på sakfrågor i politiken utifrån de samhällsproblem som medborgarna och vi gemensamt ser och vill lösa på politisk nivå. I det aktuella fallet handlar det om ett av våra kanske viktigaste trygghetssystem inom socialförsäkringarna, nämligen sjukförsäkringen. Det är en obligatorisk försäkring för att trygga försörjningen när man blir sjuk och arbetsoförmögen. Det är en försäkring mot förlorad arbetsinkomst när man inte är arbetsför. Det är för denna diskussion viktigt att slå fast att behovet av att utnyttja försäkringen kan drabba oss alla och att behovet för den enskilde kan gälla tillfälligt, återkommande eller i värsta fall permanent över livet. Eftersom vi alla är olika som individer och har olika förutsättningar både i arbetslivet och när vi drabbas av sjukdom måste bedömningen av hur försäkringen ska appliceras i enskilda fall individualiseras. Å andra sidan, herr talman, måste varje försäkrad, det vill säga varje människa som kan komma att behöva utnyttja den, veta att försäkringens tillämpning sker på ett rättssäkert sätt som i grunden är förutsägbart. Därtill utgör omkostnaderna för denna generösa sjukförsäkring, som vi alla värnar, en omfattande del av statens samlade utgifter. Då en sådan lagreglering har att finna rätt i den komplicerade uppgiften att vara högst individuell och så pass enkel att dess utfall i de allra flesta fall är möjliga att hantera på mest rättssäkra sätt för den ansvariga myndighetens, , handläggande personal kräver den politiska sakfrågan att ta fram bästa tänkbara lagstiftning för sjukförsäkringen att också formfrågan i processen med lagstiftningsarbetet från regeringens förslag till beslut blir så detaljerat och grannlaga som ett så viktigt gemensamt skattefinansierat trygghetssystem motiverar. I korthet innebär detta att förändringarna i sjukförsäkringen måste få ta tid, något som oppositionen upprepade gånger förvägrat utskottets stora minoritet, trots att det av riksdagsordningen framgår att en sådan vägran måste motiveras med varför skyndsamhet i hanteringen är bättre än noggrannhet, ty det förra skulle i sådant aktuellt fall allvarligt kontrastera mot ett brådskande och viktigt beslut som leder till att avsevärt men uppstår. Enligt min bedömning föreligger ingen sådan motivationsgrund angiven i det aktuella betänkandet om ett utskottsinitiativ, varför jag finner det helt obegripligt hur oppositionen förbehåller sig rätten att helt enkelt köra över en stor minoritet i utskottet med endast en röst mindre än samgåendet av socialdemokrater, sverigedemokrater, miljöpartister och vänsterpartister, trots att riksdagsordningen och tolkning av hur utskottsinitiativ bör ske trycker på värdet av att trygga såväl minoritetsskyddet som att söka så stor enighet i utskottet som möjligt. Det är särskilt glädjande att konstatera att vice ordföranden i har anslutit sig till den här debatten i kammaren och förhoppningsvis kommer med ett klokt inlägg för oss i utskottet att betänka. I sin iver att sarga regeringsunderlaget och därmed regeringens möjlighet att styra mot en förbättrad sjukförsäkring förhindrar man med berått mod att de konstitutionella säkerhetsregler som utformats av en enhällig riksdag gör sig gällande. Snacka om populistisk politik, som jag hade på känn kunde levereras från och . Med sorg konstaterar jag att även Socialdemokraterna och nu frestats ansluta sig till den. Låt oss, med anledning av det sistnämnda hemfallandet åt en populistisk politik i en ohelig samverkan bestående av socialdemokrater, sverigedemokrater, miljöpartister och vänsterpartister se lite mer i detalj på hur samarbetet har utformats för att försätta alla ledamöter i den här prekära situationen. Aldrig, aldrig hörde vi den förra partiledaren skandera under valrörelsen om Socialdemokraternas relation till de främlingsfientliga . Hon menade att Socialdemokraterna aldrig för att inskärpa detta upprepade hon aldrig två gånger till skulle göra sig beroende av för att få igenom sina förslag i . Man avkrävde andra partier att inte ta i dem med tång. Så sent som i partiledardebatten bekräftade den nye partiledaren att denna inställning fortfarande skulle gälla. Hör och häpna det som aldrig aldrig skulle ske hände framför våra ögon i socialförsäkringsutskottet. Man skäms å Socialdemokraternas vägnar för hur löften av det tyngsta slaget, att inte samarbeta med främlingsfientliga krafter, så lättvindigt och kan överges på den politiska populismens altare.