prot · GZ0950 · 2011-12-16 00:00:00 — Konkurrenskraften i på grund av alltför mycket regelbörda, konkurrenshinder, bristande utbildningssystem, eftersatt infrastruktur, alltför liten utrikeshandel etcetera har gjort att man i dessa länder har ett kostnadsläge som är utomordentligt besvärligt. Det är i många fall mer besvärligt än det upplevde . De implicita växelkurserna är kraftigt övervärderade eftersom man inte har haft en produktivitet som svarat mot löneökningarna. I flera av dessa länder har man en mycket besvärlig arbetsmarknadssituation i termer av att man långsiktigt haft alldeles för få på arbetsmarknaden, i synnerhet alldeles för få kvinnor. har en förvärvsfrekvens på snäppet generellt, och den är avsevärt mycket lägre för kvinnor. Det är grundproblemet. Man måste få ordning på konkurrenskraften. Man måste ha offentliga utgifter som är inriktade på tillväxt och som är av den omfattningen att man kan få in skatteintäkter för att täcka dem. Man måste vidare få ut människor på arbetsmarknaden. Detta är grundproblemen. Euron har inte underlättat problemen, för systemen har inte gett den styrning och stabilitet som varit nödvändig. Det är dock viktigt att konstatera att många andra länder, allt från , , , och till nu och , har genomgått likartade kriser alldeles utan vare sig fast växelkurs eller euromedlemskap. Vansköter man en ekonomi och bygger upp för stor skuldsättning, eftersätter sin konkurrenskraft och har en dåligt fungerande arbetsmarknad får man stora ekonomiska bekymmer. Då måste man göra något åt det långsiktigt. Det är inte aktuellt med ett svenskt euromedlemskap i närtid. Har jag läst opinionsmätningarna korrekt stöder av svenska folket ett euromedlemskap medan säger nej till det. Vi har haft som hållning att det är en fråga som ska hanteras i folkomröstning och brett över blockgränserna. Det finns inga förutsättningar för ett svenskt euromedlemskap även om man givetvis kan hävda att det långsiktigt finns en del fördelar för med att vara med i ett sådant system. När det gäller stabiliteten i har vi ansträngt oss för att bygga fortifikationer därmed inte sagt att vi inte kommer att påverkas av en allvarlig europeisk kris, oavsett om den blir allvarlig i ekonomisk mening eller i den politiska valutakursmening som och är ute efter. Vi har bättre offentliga finanser. Vi har starkare stabilitetsfonder. Vi har en centralbank som har en penningpolitik som kan nyttjas, och vi har hårdare kapitaltäckningskrav. Vi har huset i god ordning, men det är klart att en global internationell kris också kommer att skaka . 74 (V): Jag tycker att inlägg utgör en god illustration av att man inte vill se att det finns en väldigt sammansatt bakgrund till krisen. Det är självklart att höga budgetunderskott och statsskulder gör länder utsatta. Till hade dock och statsskulden under god kontroll och låga budgetunderskott. Där är krisen framför allt en bankkris, en finanskris. Den har eldats på av de låga euroräntorna. I vissa perioder har de haft negativ realränta. En avreglerad och alltför våghalsig banksektor har bidragit kraftigt till krisen. Vidare blundar man för att euron är med och skapar krisen. Det är uppenbart att länder betalar en mycket högre ränta eftersom man inte har en egen centralbank . Euron är en del av problemet, inte av själva lösningen. Så länge man inte kan se att problemet har flera orsaker är det svårt att göra något åt det. EU:s politik går dock ensidigt ut på att rädda euron och bankerna till vilket pris som helst och priset är väldigt högt för vanligt folk. Visst kan länder hamna i ekonomisk kris utan euron; det förnekar ingen. Men exemplen är kanske inte helt väl valda. kom tillbaka från sin kris eftersom man har en rörlig växelkurs förutom att man har en vänsterpartist som finansminister. hamnade i sin kris delvis för att man hade en fast växelkurs gentemot euron och i den meningen fungerade som ett euroland. vill inte riktigt beröra frågan vad som händer om det värsta händer. Är vi förberedda för det eller behöver vi göra något mer? Är vi helt redo om det värsta skulle hända? Jag ska också ta upp insättningsgarantin. Vore det inte klokt att uttrycka den i svenska kronor? Det är ändå en svensk lagstiftning vi talar om. Britterna har ju lyckats uttrycka den i pund. Det som görs på EU-nivå är delvis fel saker och delvis otillräckligt. Det är mycket symbolpolitik i Europeiska unionen. Lite panikartat försöker man skjuta krisen framför sig. Det mest bekymmersamma i den senaste överenskommelsen är att man lovar att bankerna ska gå skadeslösa. Det som hände i det grekiska fallet, att även det privata får ta en del av kostnaderna för en skuldnedskrivning, ska inte hända igen. Som finansministern nämnde i sitt svar öser ut lån till bankerna till 1 procents ränta på 36 månaders löptid. Bankerna kan sedan låna ut pengarna till andra länder till 6 eller 7 procents ränta. Detta är ett sätt att rädda bankerna till varje pris. De ska inte behöva ta någon risk utan kan bara tjäna pengar. Hela risken hamnar hos skattebetalarna. För man ett resonemang om moral hazard, om att bankerna också måste kunna gå med förlust ibland, är då detta en klok politik? Är det rimligt att skydda bankerna så att de går skadeslösa som hela risken vältras över på skattebetalarna? Jag tycker att man ska ha med det perspektivet när man talar om att låna ut svenska pengar, , till den europeiska unionens krishantering. Vilka blir villkoren för bankerna? Kommer de att hållas skadeslösa igen eller kommer ägarna att vara med och bidra? Jag återkommer till interpellationens huvudfråga. Menar finansministern att vi är så förberedda som vi rimligen kan vara om eurosystemet kollapsar och länder börja träda ut ur den gemensamma valutan? 75 (FP): Jag såg inledningen av debatten på min monitor och insåg att detta var ett lämpligt tillfälle att ställa en fråga till . Vid hearingen i finansutskottet i går ställde riksbankschefen i utsikt att kunde vara ett lämpligt belopp för att bidra med via IMF för stabilisering av den europeiska ekonomin. Socialdemokraterna och har instämt i att denna inriktning är acceptabel, och de stöder den i princip i avvaktan på det exakta beloppet. Storleksordningen förefaller alla på allianssidan, Socialdemokraterna och tycka är rimlig. Vad är position i denna fråga? Kommer ni även att gå emot att via IMF solidariskt hjälpa de andra europeiska länderna och med ökade lånemöjligheter från resten av världen hjälpa människor i som ser sin pension hotad, sina inkomster hotade, sina jobb hotade? Ska ni vara osolidariska? Ska ni fortsätta att hylla solidariteten på era möten och sjunga Internationalen på första maj, men när det kommer till faktiskt genomförd solidaritetspolitik stoppa plånboken så nära kroppen som möjligt och inte vilja bidra? Hur hjälper det människor i övriga som befinner sig i dessa utsatta situationer att säger nej till att deras regeringar hjälper dessa länder att få ökade resurser för att komma igenom situationen och komma i ett långsiktigt mer tillfredsställande utvecklingsförlopp? 76 Finansminister (M): Låt oss vara klara över att det är den sammansatta bakgrunden till eurokrisen som jag har försökt beskriva. Den påminner om det vi har upplevt i många andra länder. Det är en skuldkris i den meningen att man har fått en för hög privat skuldsättning uppdriven av fastighetspriser, huspriser och andra tillgångspriser. Eftersom man har haft en för svag offentlig balansräkning har man, när man har hanterat den krisen, dragit på sig stora underskott och stor skuldsättning. Det varierar mellan länderna. Det har kombinerats med en konkurrenskraftssituation med kostnadsökningar som inte svarat mot produktivitet. Man har fått stora bytesbalansunderskott som har finansierats med alltmer kortsiktigt kapital. Det har skapat en ohållbar situation där man har haft en övervärderad växelkurs. Om det är en rörlig eller fast växelkurs spelar mindre roll eftersom man har haft ett mycket allvarligt kostnadsproblem att korrigera. Det har korrigerats genom stora växelkursfall, som på där det drev fram stora fall i konsumtionen. Eller också har man gjort som i där man har gjort en ordentlig kostnadsanpassning som har drivit fram en korrigering av konsumtionen. Det är det tragiska. Om man har försatt ett land i alltför stor skuldsättning hamnar man i en mycket allvarlig ekonomisk kris, med eller utan fast växelkurs. Grundproblemet i de sydeuropeiska länderna har ofta handlat om jämställdhet och att man har haft en arbetsmarknad där kvinnor inte fullt ut kunnat delta. Därför har man inte haft den stabilitet i ekonomin som är nödvändig. Det finansiella systemet har naturligtvis bidragit till att förstärka problemen. Så komplex är verkligheten. Det stämmer enligt min uppfattning och erfarenhet väl mellan länderna. Det är inte växelkursregimen som avgör, utan det handlar om en lång rad strukturproblem som läggs på varandra och bidrar till problemen. Låt oss konstatera att av har , , och tagit sig igenom krisen på ungefär samma sätt som . I har arbetslösheten till och med gradvis sjunkit genom hela krisen. I , och har den ökat, precis som i , men avsevärt mindre än i och de . Det är inte växelkursregimen som avgör detta. Då skulle vi inte ha sett den kraftiga ökning av ungdomsarbetslösheten som vi har sett i . Då skulle vi inte ha upplevt att den öppna arbetslösheten i ligger på , medan den i och ligger på . är i gott skick. Vi har inte förberett oss för varje eventualitet i ekonomiska kriser, men i grund och botten har vi fundamenta på plats. Vi har en stabilitetsfond, och vi har en väl utarbetad modell för att hantera bankkriser där bankägarna får ta huvudansvaret och skattebetalarnas pengar skyddas. Vi har en självständig centralbank med rörlig växelkurs som både med räntepolitik och med växelkurs kan parera störningar i ekonomin. Vi har offentliga finanser i gott skick. Oavsett hur krisen utvecklas är det samma grundpolitik som måste gälla. Vi ska ha ordning och reda i offentliga finanser. Vi ska stimulera efterfrågan på ett sådant sätt att vi kan se till att åtgärderna blir temporära arbetsmarknadspolitik eller kommuner. Vi ska fortsätta att arbeta med att gradvis förstärka svensk ekonomis funktionssätt. I grund och botten har vi goda förutsättningar att klara även ett besvärligare läge. har en proeuropeisk regering. Vi tycker att ska vara en del av det europeiska samarbetet. Vi kan inte sätta oss vid sidan om och skadeglatt se på när man har kris i euron. har valt att införa euron. Den har fungerat väl för många. Det finns ett antal länder där systemet inte har varit tillräckligt strikt för att det ska fungera. Det är det som vi nu ska korrigera med gemensamma krafter. 77 (V): Tack, finansministern. Tack, för ditt bidrag till debatten. Jag vill påminna om frågan om insättningsgarantin. Är det inte dags skriva om den till svenska kronor i stället för att ange den i euro? Självklart påverkar växelkursen konkurrenskraften; det är ganska grundläggande. En normal sydeuropeisk devalvering är en liten sak en promenad i parken jämfört med det som händer i euroområdet . Det är en social härdsmälta som vi ser i euroområdet. Jag tror att inser att det var en väldig tur att han förlorade folkomröstningen om valutaunionen. Egentligen borde ni skicka ett tackbrev till oss på nejsidan och säga: Tack för att ni var så kloka och röstade nej så att vi slipper valutaunionen. Det är inte sant att går lika bra som . De finska kostnaderna för att låna pengar stiger sakta men säkert just . I varnar man för recession ; det gör man inte i . frågar om vi vill låna ut till de krisande . Nej, på de här villkoren vill vi inte göra det. Villkoren är inte klarlagda. Vilka lånar ut pengarna? Vilka ska ha pengarna, och vad kommer man att kräva i gengäld? Kommer det att vara som vanligt att man ska massakrera välfärden i länderna, få fler arbetslösa, urholka pensionerna, tvinga fram privatiseringar och angripa fackliga rättigheter? Det är inte det som vi i kallar solidaritet det ord som tog i sin mun. Jag har aldrig hört höja rösten för att skydda vanligt folks levnadsvillkor när de ska skyddas från den katastrof som du och dina gelikar har varit med och orsakat genom den fullständigt barocka och ogenomtänkta valutaunionen. Det duger inte att komma dragande med ordet solidaritet i ett sammanhang då vi ska ösa in pengar till de storbanker som har varit med och orsakat krisen. Euron borde avvecklas i god ordning i stället för att den ska sluta i eurokollaps, vilket eurokrisen riskerar att leda till. Med de orden, fru talman, vill jag önska alla en god jul utan extra möten i och extra Ekofinråd. 78 (FP): Det är inte tal om att ska låna till krisande euroländer. Det är ett lån till IMF som IMF i sin tur använder. Det skulle man kunna tänka sig vore mer aptitligt för , men ack nej. beskriver situationen i de länder som man med rätta kallar krisländer, som en social härdsmälta som leder till fler arbetslösa och till att välfärden urholkas. Jag tycker att det är fel, men det är uppenbarligen uppfattningen i . Med den verklighetsbeskrivningen säger : Nej, vi ska inte låna ut några resurser så att de når dessa länder. Gör man det mildras arbetslösheten något, välfärden kommer att upprätthållas bättre och den sociala härdsmältan skulle naturligtvis också mildras. Det är en sådan enorm klyfta mellan beskrivning av vad som pågår i dessa länder och hans slutsats att vi ska vara osolidariska. Vi ska inte bistå dem, och vi ska inte låna ut till dem. Den världsbilden går möjligen att sälja i , men jag tror inte att den hänger ihop för resten av mänskligheten. 79 Finansminister (M): väljer beskrivningen att ett normalt växelkurskrig skulle vara en promenad i parken. Så var det faktiskt inte. gick igenom en mycket allvarlig kris . Den handlade bland annat om valutaspekulationer. , och en lång rad andra länder, även , drogs strax före oss in i väldigt allvarliga, socialt mycket påfrestande ekonomiska förlopp. Vi fick minska antalet sysselsatta i kommunsektorn och välfärden med 100 000150 000 . Den typen av valutakurskriser har vi upplevt. De har också varit väldigt besvärliga. Det är tyvärr så, , att ekonomiska kriser finns. Marknadsekonomin fungerar inte stabilt, utan det skapas stora slitningar, och det är den verklighet som vi har att förhålla oss till, med eller utan euron. Det är så att säga den moderna ekonomins förlopp. Det är klart att europrojektet kan stå stabilt . Det handlar om två saker som måste skapas: ett regelverk och en politik som ger alla länder en bra konkurrenssituation. Det handlar om utbildning, forskning, skatter, en väl fungerande tillväxtpolitik och att man avreglerar olika marknader när kostnaderna är för höga. Man måste också ha en budgetpolitik som går ihop så att man inte sprider osäkerhet i andra länder. Detta betyder inte att man behöver skapa en finanspolitisk union med politisk överhöghet i hela eurosystemet. Socialförsäkringar, skatter och lönesättning hur man uppnår alla dessa saker bör naturligtvis beslutas nationellt därför att detta kan göras på olika sätt. Det är det som vi debatterar när vi har riksdagsval i . Ska vi satsa på det ena eller andra sättet för att hålla ordning och reda i offentliga finanser och skapa tillväxt? När det gäller har vi goda förutsättningar att klara stabilitet. Vi har god ordning i vårt finansiella system och i vår offentliga ekonomi. Men det skulle naturligtvis bli en mycket besvärlig situation om det utvecklades en djup europeisk kris. Låt mig avslutningsvis tillönska , och fru talman en riktigt god jul och ett gott nytt år. Överläggningen var härmed avslutad. 17 § Svar på interpellation 2011/12:168 om funktionshindrades förutsättningar att resa 80 Statsrådet (M): har frågat mig vilken lagstiftning jag avser att ta initiativ till för att öka tillgängligheten så att funktionshindrade faktiskt inte ska bli hindrade att resa fritt i . Jag håller med om att det är viktigt att åtgärder vidtas för att göra transportsystemet användbart för personer med funktionsnedsättning. Det handlar om att skapa möjligheter för alla medborgare att på lika villkor arbeta, studera och delta i olika aktiviteter i samhället. berör i sin interpellation rullstolsburnas möjlighet att resa med nattågen till övre . besvarade jag en fråga från om just detta. Jag sade då att jag ser positivt på att och affärsverket nu vidtar åtgärder för att förbättra för rullstolsburna i nattågstrafiken . En annan positiv utveckling är att kollektivtrafikens infrastruktur och fordon successivt blir alltmer tillgängliga tack vare åtgärder vidtagna av såväl staten som kommuner och landsting. Ett exempel är att antalet järnvägsstationer som är användbara för alla har ökat kraftigt . När det gäller lagstiftningen är det positivt att EU har antagit förordningar för passagerarrättigheter för samtliga trafikslag. Dessa rättsakter ställer krav på bland annat transportörer och stationsförvaltare vad gäller rättigheter för personer med funktionshinder eller nedsatt rörlighet. Ett krav är att dessa personer ska erbjudas assistans eller ledsagning i samband med resan. De senast antagna EU-förordningarna för buss- respektive fartygspassagerare träder i kraft först . Dessutom har i allt större utsträckning kommit att reglera utformningen av fordon och anläggningar för att göra kollektivtrafiken tillgänglig för personer med funktionsnedsättning. Regeringen har låtit utreda hur resenärers rättigheter i kollektivtrafiken kan stärkas även i den svenska lagstiftningen. Utredaren föreslår bland annat att det lagstiftas om vissa särskilda rättigheter för personer med funktionshinder eller nedsatt rörlighet. Det handlar om rätten att resa samt om rätt till assistans, ledsagning och information. Förslaget bereds av . Lagen om handikappanpassad kollektivtrafik syftar till att kollektivtrafiken ska anpassas med hänsyn till resenärer med funktionsnedsättning. För att modernisera lagstiftningen på detta område inte minst mot bakgrund av framväxten av EU-rätt och namnet på lagen har regeringen för avsikt att ge Transportstyrelsen i uppdrag att se över lagen och lämna förslag på en bättre utformning av denna reglering. 81 (S): I princip alla är överens om att alla ska ha en självklar rätt till ett deltagande och aktivt liv i samhället på alla områden. Därför är det viktigt att handikapperspektivet genomsyrar alla områden inom politiken. De funktionsnedsattas och handikapporganisationernas samhällsinsatser spelar stor roll och har betydelse för att de handikappolitiska målen ska kunna förverkligas. Förbättrad tillgänglighet är därför en viktig demokratifråga eftersom det leder till bättre förutsättningar för människor med funktionsnedsättningar att studera, arbeta och resa. Det är därför viktigt att skynda på arbetet att göra tillgängligt. Alla lätt åtgärdade hinder skulle egentligen redan ha varit åtgärdade. Så är det ännu inte. Det är inte acceptabelt att stora grupper av medborgare utesluts från att delta i samhället. Jag tackar infrastrukturministern för svaret, och jag håller till stora delar med om att det har gjorts och görs mycket, men det är likväl mycket som fortfarande krävs att bli åtgärdat för att en funktionshindrad ska kunna delta fullt ut i samhället, inte minst på området resor och kommunikationer. Att ha en fysisk eller psykisk funktionsnedsättning är ofta förknippat med att bli diskriminerad. All diskriminering är oacceptabel, oavsett om den sker på grund av kön, etnicitet, funktionshinder, religion eller ålder. Vill infrastrukturministern ta initiativ till att vi ändrar diskrimineringslagen så att bristande tillgänglighet blir en diskrimineringsgrund? Arbetslösheten bland personer med funktionsnedsättning är också betydligt större än hos befolkningen i övrigt. Det kan till viss del härledas till att arbetslivet inte är fullt ut inkluderande för denna grupp. Men det är även bekymmer med att ta sig till och från arbetet. Det blir i vissa fall en större uppgift än att faktiskt göra jobbet i sig. Arbetet med att göra tillgängligt på alla områden måste därför intensifieras. Tyvärr har det urholkade bilstödet medfört att det har blivit helt nödvändigt även för personer med ganska grava funktionshinder att faktiskt kunna åka kollektivt, och i många fall den enda möjligheten. Jag ställde denna interpellation delvis efter att ha läst en löpsedel och en artikel där det framkom att SJ stoppar rullstolsbundna på tågen upp till norra . Där framgår det att inga av SJ:s tåg norr om är handikappanpassade. Bland andra , , kommer inte hem till sin familj i nu i jul på grund av detta. SJ kan inte erbjuda honom någon plats på tåget till där hans familj bor. Det har visat sig att det inte går ett enda handikappanpassat tåg till . Det är som upphandlar nattågstrafiken till övre . Därför har staten ett särskilt ansvar för detta. Då är det bra att regeringen har insett sitt ansvar och tillför medel till för att åtgärda bristerna. hade jag trott att detta skulle åtgärdas . Jag blir därför lite förvånad när jag läser svaret där det framkommer att det planeras att inte vara klart . Därför vill jag ställa följande fråga till infrastrukturministern: det möjligt att och andra rullstolsbundna ska kunna ta tåget upp till övre nästa jul? 82 Statsrådet (M): Jag ska börja i den ända där startade. Det är trots allt mycket som har hänt, men allt är inte klart. Då har vi samma verklighetsbild. Egentligen fattades det beslut om att vi skulle ha en tillgänglighet, inte minst inom kollektivtrafiken, . Där är vi inte. Min mycket bestämda uppfattning den är det ibland svårt att hitta teknik, ekonomi och direkt anpassning för är att det oftast är situationen som sådan som gör att man blir hindrad att fullfölja sin totala funktion. Då måste det finnas hjälpmedel. Det vi vet är att där vi gör anpassningar till personer med någon form av funktionsnedsättning ökar de facto tillgängligheten för alla. Det kan handla om det arbete som pågår på våra bytesstationer för buss och järnväg och att det finns hiss, rulltrappor, bra belysning eller tydliga skyltar. Sådana saker, vet vi, blir egentligen bättre för oss alla. frågar mig varför det blir först . Det är för att det avtal som råder ska omförhandlas, och de nya avtalen börjar gälla , därav årtalet i mitt svar. pågår ändå arbete. Vi har samma problem med rullstolsburna personer som vill åka tåg eller ibland vill ta flyget. Det finns vissa flygkärror som inte klarar av den tekniken. Även om man har en lift på plats får man inte ta ombord en rullstolsburen person. Då ska man informera passagerarna. På nattågen till det är egentligen en sträcka som är företagsekonomiskt olönsam och där vi från statens sida genom och trafikavtalen går in och täcker underskotten finns det sittvagnar med rullstolslift. I förstaklassvagnarna finns det plats för rullstol men inte om den är för stor. Det finns ju sådana som är närmast permobilliknande, och då är det svårt med plats. Alla de vagnarna har dock inte liftar, utan där jobbar man successivt med att få till plattformsliftar. De finns bara på de större stationerna, vilket naturligtvis ställer till det för alla. Man vill ju själv välja vilken station man ska åka från och vilken station man ska kliva av på. Det arbete som pågår nu handlar om att tillsammans med aktörer som , Jernhusen, som har många av stationerna, se hur man kan förbättra detta inför det nya avtalet. I lagen, som lite urgammalt heter lagen om handikappanpassad kollektivtrafik, finns det med att den som utövar trafiken får göra en skälig bedömning av vilken takt som är rimlig med hänsyn till tekniska och ekonomiska förutsättningar. De vagnar som finns tillgängliga och som bland annat körs till är inte från början byggda på det sätt som vi skulle önska. Därför tycker jag att det är bra att det nu finns en striktare ordning med EU-förordningar och regler om vad som gäller när man ska utforma nya fordon och när man bygger om fordon. Det gäller egentligen alla trafikslag. Med detta sagt vill jag framhålla att det inte går tillräckligt fort, men det är ändå på väg. 83 (S):