prot · GZ0954 · 2011-12-21 00:00:00 — Genom att den innehåller regler om sjöfolks rätt till anständiga arbetsförhållanden skapar den möjlighet till rättvis konkurrens mellan medlemsstaterna. Dess utformning bidrar till att reglerna tolkas och tillämpas på ett enhetligt sätt. När konventionen träder i kraft kommer den att bli en viktig del av den internationella regleringen av sjöfarten. Den kommer också att bidra till att sjömäns arbetsförhållanden förbättras globalt. 20 (MP): Först vill jag tacka infrastrukturministern för svaret på min interpellation. Det var ett välkommet besked att ministern inte har för avsikt att vidta några åtgärder som kan leda till att bryter mot ingångna internationella konventioner eller avtal. Jag tolkar naturligtvis detta som att infrastrukturministern sätter ned foten och slår fast att regeringen inte kommer att föreslå att ett svenskt internationellt skeppsregister ska inrättas. Det vore en riktigt fin julklapp, först och främst förstås till dem som arbetar på sjön, men också till alla oss andra som bryr oss om att människor ska ha goda arbetsvillkor och mänskliga rättigheter oavsett var de jobbar. Varför är det då så viktigt att vi inte ska ha ett svenskt internationellt skeppsregister? Jo, det till synes neutrala begreppet internationellt skeppsregister är detsamma som så kallad bekvämlighetsflagg eller fiffelflagg kanske man kan säga; det uttrycker egentligen bättre vad det handlar om. Ett svenskt internationellt skeppsregister, förkortat SIS, har föreslagits av för att öka svensk sjöfarts konkurrenskraft. Att öka konkurrenskraften är visserligen angeläget, men SIS skulle innebära att svenska rederier ges möjlighet att flagga ut för att konkurrera med sämre arbetsvillkor. Det handlar om att öka lönsamheten genom att minska bemanningskostnaderna, alltså dumpa löner och arbetsvillkor. Detta skulle kräva ändringar i svensk arbetsrätt som strider mot internationella konventioner, såväl kärnkonventioner som sociala stadga. Det konstaterar utredaren i den statliga offentliga utredningen sjöfarts konkurrensförutsättningar. Han förordar därför inte att ett sådant register införs. Enligt facket skulle ett svenskt bekvämlighetsregister i praktiken innebära ett förbud mot kollektivavtal och diskriminerande villkor för utländska besättningar. Detta är naturligtvis fullständigt oacceptabelt. Grundprinciperna i konventioner nr 87 och nr 98 finns med sjöarbetskonvention, som regeringen i en proposition föreslår att ska ansluta sig till. Det handlar om föreningsfrihet, skydd för organisationsrätt och den kollektiva förhandlingsrätten. sjöarbetskonvention kommer att ge sjöfolk förbättrade arbets- och levnadsförhållanden på många sätt. Bland annat föreslås i propositionen att alla sjömän som är bosatta i ska omfattas av det svenska socialförsäkringssystemet. Konventionen ger lika spelregler globalt, så att fartyg inte kan konkurrera med varandra genom undermåliga villkor för de ombordanställda. Det är ett stort steg framåt att anta konventionen. Ett svenskt internationellt skeppsregister skulle dock bryta mot den. Mot bakgrund av detta utgår jag alltså ifrån att SIS är en aktuell fråga i den beredning för att ta fram en sjöfartsstrategi som pågår i . Jag undrar om infrastrukturministern kan bekräfta detta. 21 Statsrådet (M): Det tar upp i sin interpellation skulle man kunna tolka åtminstone gör jag det som möjligheterna för svenska sjömän att få behålla sina jobb. Den stora frågan som är kopplad till sjöfarten och som även handlar om just utflaggningen kanske nämligen inte i första hand berörs av det internationella skeppsregistret. Vi har inte ett internationellt skeppsregister i , men vi har trots allt en ganska stor utflaggning av svenska fartyg. Därför fick bland annat uppdraget att titta på konkurrenskraften för svensk sjöfart. Det var en hel del områden han tittade på, där mycket faller tillbaka på de parter som finns både utifrån arbetsgivare, som redare, och utifrån arbetstagare och de olika fackliga vinklingarna på vad som vore bäst. Jag kan tycka att det är bra om man så långt som möjligt är överens om vad som gör att just sjöfarten kan vara fortsatt konkurrenskraftig. I utredningen problematiserades det kring ett internationellt skeppsregister, vilket finns i många andra flaggstater där man har en stark rederi- och sjöfartsnäring. I remissen bad vi att frågan skulle ställas. Det låg egentligen inte riktigt i uppdraget. Det var ganska tydligt, precis som också redogör för, att man från arbetstagarsidan är väldigt starkt emot. Från arbetsgivarsidan ser man det som en möjlighet att stärka konkurrenskraften utan att, så som de hävdar, för den skull bryta mot konventioner eller arbetsrätt. Där står frågan. Länder som ibland diskuteras, till exempel som har infört detta , har inte prövat i sak i dom om det är rätt eller inte. Jag tycker ändå att det finns några aspekter som är viktiga att ha med. Först och främst: Det vi jobbar på och anledningen till att jag har skrivit i svaret att det pågår en beredning inom är att vi vill se till sjöfartens konkurrenskraft i stora drag. Det arbete vi har redovisat ska presenteras i en sjöfartsstrategi. Det är ett bredare spektrum. I detta har vi inte för avsikt att lägga fram några förslag som bryter mot konventioner eller de förordningar som finns i övrigt, inte minst när det gäller arbetsmiljö och andra sådana delar. Däremot tycker jag att vi ändå ska vara uppriktiga om att det finns delade meningar inom näringen i sig. Men det är också så, fru talman, att det om det ska vara någon idé när vi lägger fram förslag i förutsätts att det finns en ganska bra majoritet för dessa förslag. Såvitt jag kan se i dagens läge finns det inte ett förslag som skulle kunna få en majoritet i riksdag när det gäller ett svenskt internationellt skeppsregister. 22 (MP): Detta är en intressant diskussion som jag hoppas att vi får tillfälle att återkomma till. Ett svenskt internationellt skeppsregister är inget effektivt medel för att långsiktigt öka den svenska sjöfartens konkurrenskraft. Det skulle endast kunna ge mindre besparingar, och priset skulle bli högt för sjömännen. Det finns bättre metoder att hejda utflaggning och stödja svensk sjöfart, så jag hoppas förstås att regeringen kommer att fokusera på sådana metoder i sin kommande sjöfartsstrategi. Viss tonnageskatt, flexibelt sjöfartsstöd, enklare regelverk är sådant som redan finns i de flesta sjöfartsnationer i EU. är det till exempel både onödigt dyrt och krångligt att registrera och ha svensk flagg på fartyg. Det kan man ändra på. Tonnageskatt har för övrigt en enhällig riksdag redan tidigare röstat för att införa, och det har man lyckats införa i andra länder. Att konstruera ett internationellt skeppsregister på ett sätt som inte innebär att man bryter mot internationell rätt lär dessutom vara både ogörligt och meningslöst med tanke på grundidén. , som nämndes, har ett internationellt skeppsregister och har gång på gång kritiserats för att det bryter mot ett antal av konventioner om arbetsrätt. Det är bra att vi verkar vara överens om att det inte är en framkomlig väg. Jag vill säga något om förhållandena på sjön. Facket sjöfolk har tillsammans med Internationella gjort en undersökning av sjömäns arbetsvillkor och hur svenska företag ser på sitt ansvar för dem. Rapporten som heter Är en mås mer värd än en matros? är skrämmande läsning. 21 ITF-inspektörer rapporterar om bristande säkerhet och usla arbetsvillkor på fartygen inom den internationella sjöfarten. Det är så illa att många sjömän arbetar under direkt livsfara. Just bristen på organisation och dess konsekvenser uppges vara det mest allvarliga och akuta problemet. Många ombordanställda vågar inte ta upp problem med facket och vågar inte organisera sig. Risken att bli svartlistad och aldrig mer få jobb till sjöss är för stor. Och att påpeka säkerhetsbrister ombord kan tolkas som kritik och leda till att man sägs upp. Låga löner på fartyg utan avtal, fusk med övertidsersättning och innehållna löner, som i vissa fall aldrig betalas ut, är ytterligare missförhållanden som ITF:s inspektörer påtalar. Det är verkligen viktigt att ha detta klart för sig när man överväger vilka förändringar man kan göra för att öka konkurrenskraften på sjön. Att öppna för ytterligare försämrade villkor är verkligen både ansvarslöst och hänsynslöst. Det är bra att vi tycks vara överens om att det inte är en väg framåt. Det glädjande är att människor i allmänhet är solidariska om de får chansen. har också låtit undersöka viljan att betala för att de som producerar och transporterar de varor vi köper ska ha anständiga arbetsvillkor. Enligt undersökningen skulle till exempel ett kilo bananer kosta ett par öre mer för svenska konsumenter om en filippinsk skulle få samma lön och arbetsvillkor som en som går på svenskt kollektivavtal. Det är alltså inte heller troligt att ett svenskt skeppsregister skulle ha stöd av en folkmajoritet. Det här är ju inte dyrt och man är som sagt villig att betala. Men är det få svenska företag som faktiskt tar ansvar för hur transporterna av deras varor sker, enligt samma undersökning. Jag tycker att det här låter lovande och tolkar det fortfarande som att det inte kommer att bli något svenskt internationellt skeppsregister, eller hur? 23 Statsrådet (M): Undersökningar om vad människor är beredda att betala för har vi ibland sett på andra områden, till exempel hur livsmedel har producerats och där man har önskningar och ambitioner om hur man vill att produktionen ska ha gått till. Men när vi väl tittar vid kassaapparaten har valet styrts av något annat. När det till exempel gäller om man är beredd att betala mer för bananer är det ofta lätt att uttrycka att man är det, men när man väl står vid kassan är det sällan som det ges verkligt uttryck, vilket jag kan tycka är beklagligt. , jag tror att vi är i stort sett överens. Frågeställningarna som har tagits upp, och som jag också har svarat på, bygger på perspektivet att sjöfarten är global och att vi har ett behov av likvärdiga spelregler. När vi ser över bristande säkerhet är det lika viktigt för oss alla, tror jag, att sjöfarten är både trygg och säker oavsett om det gäller det materiella eller det rent mänskliga. Det är också därför som ratificerar olika konventioner och implementerar dem i svensk lagstiftning. Jag vill bara nämna att det skeppsregister som har mycket riktigt har kritiserats. Däremot, om vi ändå ska vara så pass nyanserade, har det aldrig prövats i domstol huruvida det verkligen styr eller inte. För min egen del tycker jag att det är viktigt att ha med sig det, eftersom vi har en rederinäring som ser att just ett internationellt skeppsregister skulle vara till fördel för dem för att stärka sin konkurrens. Men vi har också arbetstagarorganisationer som är av den direkt motsatta uppfattningen. Om man ska gå framåt i sådana här förslag behöver man ha en bred majoritet såväl i som bland dem som på ett eller annat sätt skulle bli berörda av ett skeppsregister, och jag kan inte tolka att det finns en sådan på någon nivå. Det får bli mitt svar till i den delen. 24 (MP): Det är viktigt att lagen speglar vad majoriteten i och därmed folket tycker. Därför är det viktigt att vi har regler som gör det möjligt att betala för anständiga arbetsvillkor. Det är inte så lätt. Om det inte finns några sjysta bananer att välja på går det ju inte. Men jag hoppas att det kommer att gå framåt här, för det är väldigt viktigt att tar sitt ansvar för arbetsförhållanden och säkerhet till sjöss lika väl som på land. Mänskliga rättigheter gäller överallt och får aldrig säljas ut. Utöver respekten för sjömännens mänskliga rättigheter finns ytterligare ett tungt skäl att inte säga ja till ett svenskt bekvämlighetsregister. Som sjöfartsutredaren konstaterar i den utredning som vi talade om förut skulle konsekvenserna av att gå med på redarnas krav på att införa ett svenskt internationellt skeppsregister kunna bli att fler branscher kräver liknande uppluckringar av grundläggande lagar och regler. En sådan utveckling vore förstås förödande för långt fler än sjömännen. bör i stället för att öppna för en kapplöpning eller kanske kappsegling mot botten sikta på att bli ett föregångsland i det internationella arbetet för säkerhet, miljö och arbetsrätt på sjön. Kvalitet hellre än prispress kan ge konkurrenskraft. Därför hoppas jag att ministern ser med klara ögon på vad de olika förslagen för att förbättra sjöfartens konkurrenskraft innebär, att hon står fast vid att inte vidta åtgärder som kan leda till att bryter mot ingångna internationella konventioner eller avtal och följaktligen säger nej till svenskt internationellt skeppsregister. Det är väldigt viktigt. Slutligen vill jag naturligtvis önska ministern, presidiet och alla övriga närvarande och tittande och lyssnande en riktigt god jul. 25 Statsrådet (M): I samma anda som pratar om behovet som de facto finns när det gäller vår sjöfart hoppas jag att den ska bli mer konkurrenskraftig men också skapa möjligheter för fler att arbeta på ett vettigt och rimligt sätt på svenska fartyg med svensk flagg men även på fartyg med annan flagg. Jag hoppas också, fru talman, att det kan få vara om möjligt ännu mer fokus på sjöfart. står som värd i för European . Då kommer människor från branschen och människor i beslutsfattande ställning från i stort sett hela världen till . Mycket fokus kommer då att vara på de här frågorna. Vi hoppas från regeringens sida att vi då har kommit vidare med den sjöfartsstrategi som är viktig för att ett av de fyra transportslagen som är viktiga när det gäller gods och transporter, just sjöfart, ska kunna få bra förutsättningar. ska jag göra det som jag inte gjorde och be att få önska god jul till er här i kammaren. Och god jul ! Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2011/12:163 om relationen mellan regeringen, och EU 26 Statsrådet (C): har frågat mig om jag står fast vid att kraven från Europeiska kommissionen riktades mot och inte mot svenska staten om svaret är , när regeringen informerades om detta och på vilket sätt jag kommer att ta upp frågan med EU om detta formella fel om jag kan redogöra för på vems uppdrag vd:n i förhandlade med kommissionen om indelningen i elområden på vilka grunder jag drar slutsatsen att det inte var möjligt att vänta tills man byggt ut Sydvästlänken, om inte kommissionen fattat något beslut kring elområden. Låt mig inledningsvis säga några ord om det tillämpliga . Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt innehåller konkurrensregler som är tillämpliga på företag. I fördraget slås bland annat fast att det är förbjudet för ett företag att missbruka en dominerande ställning på den inre marknaden eller inom en väsentlig del av denna i den mån det påverkar handeln mellan medlemsstater. Det finns vidare en särskild EU-förordning med närmare bestämmelser om tillämpningen av reglerna i fördraget. Av förordningen framgår bland annat att kommissionen kan fatta ett beslut riktat till det berörda företaget och ålägga detta att upphöra med en överträdelse av konkurrensreglerna. I ett läge där kommissionen avser att fatta ett sådant beslut kan företaget erbjuda åtaganden för att undanröja kommissionens betänkligheter. Kommissionen kan då genom ett beslut göra åtagandena bindande för företaget. Reglerna i fördraget och i den aktuella förordningen ger alltså kommissionen möjligheter att vidta åtgärder mot enskilda företag som missbrukar sin dominerande ställning på marknaden. Kommissionen har gjort bedömningen att är ett företag i fördragets mening och har därför, som jag har sagt, vidtagit åtgärder mot Svenska kraftnäts beteende på marknaden inte mot den . Mot bakgrund av hur regelverket ser ut kan jag inte se att kommissionen skulle ha begått något formellt fel i detta avseende. Generaldirektören för förhandlade således på Svenska kraftnäts vägnar som företrädare för som ett företag i bemärkelse och inte som företrädare för medlemsstaten . informerade fortlöpande och det då ansvariga statsrådet. Kommissionen fann i sin preliminära bedömning 2009 att Svenska kraftnäts agerande stod i strid med konkurrensbestämmelserna i fördraget. gjorde då bedömningen att kommissionen inte skulle acceptera ett uppskjutande av införande av elområden till en senare tidpunkt och valde därför att dela in i fyra elområden. Som jag tidigare framfört hade regeringen gärna sett att elområdena införts först efter det att elöverföringsnätet till förstärkts, inte minst genom den så kallade Sydvästlänken. 27 (S): Jag ber att få tacka statsrådet för svaret, och jag gör det av hela mitt hjärta. Vi har sett många ihopslängda svar på interpellationer, om jag får vara så vanvördig mot regeringen, men detta är ett genomarbetat och tydligt svar som rätar ut en del av frågetecknen. Det konstateras att kommissionen hade rätt att ställa krav på . Det enda krav man kunde ställa var att i enlighet med de konkurrensregelverk som finns inom EU inte skulle utnyttja sin dominerande ställning. Så långt är allt rätt. Men det som är intressant i detta fall är vad som sedan hände när man förhandlade och diskuterade och vilken roll regeringen hade då. regleringsbrev för står nämligen följande: Den nya förordningen med flera anmälnings- och potentiella prisområden ska genomföras så fort som det är möjligt med hänsyn till dels de förändringar i olika IT-system som behöver genomföras, dels den finansiella marknadens behov av framförhållning. Uppdraget omfattar genomförande- och tidsplan för förändringar av IT-system, analys av hur många anmälningsområden som är optimala med hänsyn till pågående och planerade nätförstärkningar. Regeringen hade redan där givit i uppdrag att dela in i flera elområden. Det går inte att tolka regleringsbrevet som beslutats av regeringen på något annat sätt. Vad var det som gjorde att man gick in här? Det blir ännu mer intressant att läsa när man ser på den överenskommelse som har med . Där står inget om fyra områden. Där står att man hade kommit överens om två eller flera. Min fråga till statsrådet blir då: Varför blev det fyra och inte två som det står i överenskommelsen med kommissionen? Resultatet blev den förordning som kom och som talade om att skulle vara indelat i fyra elområden. Regeringen gav i uppdrag att företräda i denna förordning. Varför gjorde man det? Anledningen till att jag ställde denna interpellation var att jag tyckte att frågetecknen blev fler och fler i den förra debatten vi hade om detta. Jag hade inte ens tänkt gå upp i den debatten, men ju längre jag hörde på debatten, desto fler frågetecken uppstod. Regeringen säger att man gärna hade sett att Sydvästlänken varit färdig innan man genomförde elområdena. Det tror jag säkert att man vill när man har hela perspektivet klart för sig. Varför agerade man då inte utifrån det tidigare? Under 20062010 borde man ha haft möjlighet att bygga Sydvästlänken, för inriktningsbeslutet togs 2005. Det är förvånande att man inte gjorde allt för att bygga det, med tanke på att man satte i gång detta . Anmälan mot kom . Det finns fortfarande en lång rad frågetecken i detta ärende. 28 (C): Jag tackar it- och energiminister för ett uttömmande och bra svar. Förutsättningen för en fungerande marknad är att utbudet motsvarar efterfrågan och att marknadskrafter snarare än landsgränser styr var elen hamnar. Skälet till att är indelat i elprisområden är framför allt att vi vill möta EU:s krav på en fri inre marknad och att vi ska klara elförsörjningen i . Visst kunde man ha önskat att indelningen hade skett senare, efter att Sydvästlänken stod klar, vilket också påpekat, men av olika skäl ser situationen inte ut så . Det system vi har har inte fungerat perfekt, och sedan systemet infördes har elkunder i fått betala ett högre pris än kunder som finns längre norröver. Hanterar vi inte problemet med flaskhalsar i elnätet riskerar att få en stämning och ett skadeståndskrav. Därför framstår det som både märkligt och en smula oseriöst att Socialdemokraterna kritiserar elområdena utan att komma med ett reellt alternativ särskilt med tanke på att en gemensam nordisk elmarknad varit ett mål även för socialdemokratiska regeringar. Och när nu ansluter sig till det svenska elcertifikatssystemet och det någonsin skapas ett gemensamt stödsystem mellan två länder för att främja utbyggnaden av förnybar energiproduktion säger nej. Som så mycket annat inom socialdemokratin framstår detta som oklart. Vad vill man egentligen? Har man bytt fot? Är det energinationalism som gäller framöver? Är det viktigare att flaskhalsarna tillåts gå vid landets gränser än att vi tryggar en långsiktig och stabil energiförsörjning för oss och våra grannar? Om det är svaret, hur avser då Socialdemokraterna att agera gentemot ? Den krassa sanningen är att en uppdelning av i färre områden knappast skulle tillåtas av EU. Vi skulle riskera att få korrigera beslutet i efterhand. Efter att gjorde sin anmälan till gjorde kommissionen en omfattande utredning innan man gav ett förhandsbesked till , så det fanns få möjligheter att skjuta på eller undvika kraven. kanske har några andra besked från kommissionen. Att jämna ut skillnaderna med mothandel, det vill säga att kompenserar skillnaderna genom att handla med el på marknaden, skulle kräva oerhörda resurser som inte finns . Inte heller det framstår som ett alternativ. Det problem som man behöver hantera är den begränsade överföringen till som gränsen för elområden bygger på. Vi behöver få mer el i , både genom nya investeringar och genom ökad stabilitet hos de befintliga leverantörerna. Framtiden handlar om mångfald på tillförselsidan och möjligheter till en mer flexibel förbrukning i kundledet och om en långsiktig trygghet för oss och våra grannländer, inte om energinationalism, idélöshet och oklara besked. 29 (S): Tack, statsrådet, för svaret. Som sade ger det en del svar, men det öppnar också för nya frågeställningar. När man läser svaret får man intrycket att regeringen gör allt den kan för att gömma sig bakom ett sätt som EU har att arbeta på och som regeringen värjer sig mot. Det är uppenbart i svaret. Det är intressant att fullfölja en del frågeställningar. pekade på några av dem. Vad innebar egentligen regleringsbrevet 2009? Vad menade regeringen med de skrivningar som finns där till ? Var det skrivningar tagna ur luften eller hade man någon uppfattning när man sade att man skulle arbeta med att utveckla elområden i ? Vad gjorde man ? Den trånga sektorn är ju överföringskapaciteten till . Var det inte så att man minskade anslagen för investeringar till , vilket försvårade deras möjligheter att bygga ut den infrastruktur som vi alla önskar se ? Om regeringen kan finna och har förklaringar i i relation till företaget , vad har regeringen gjort när har fört de här diskussionerna? Har man suttit på sin kammare och väntat på ett resultat? Har man funderat på vilka effekter detta skulle kunna få för hushållen, konsumenterna och företagen i de delar av som skulle kunna påverkas med tanke på den dåliga överföringskapaciteten? Hur tänker regeringen agera nu när diskussionen är som hetast och detta är genomfört och när företagens egna organisationer, till exempel Företagarna, genom riktar mycket skarp kritik mot effekten av de fyra elområdena? Vilket besked tänker man ge hushållen och företagarna i som är oroliga, inte minst mot bakgrund av att vi är på väg in i en vikande konjunktur? Det jag är bekymrad över är inte regeringens förmåga att hitta förklaringar till varför det har blivit på det här sättet med de fyra elprisområdena, utan det passiva förhållningssätt som regeringen har valt i den här frågan. Elpriserna är kanske en av de viktigaste konsument- och företagsfrågor som vi har i . Det är beklämmande att regeringen intar en så tillbakalutad och passiv hållning när det gäller frågor som är av den karaktären att de påverkar enskilda människors och företags ekonomiska utgångspunkter för framtiden. Vad är ministerns besked? Är det vänta och se som gäller? 30 Statsrådet (C):