prot · GZ0951 · 2011-12-19 00:00:00 — Men vi behöver faktiskt inte vänta på att alla andra länder ska göra någonting för att vi ska göra någonting själva. Vi kan faktiskt tillsammans med ansvarskännande länder gå före och visa var skåpet ska stå. Vi kan visa att omställningen till ett mer hållbart samhälle inte är någonting att vara rädd för. Vi kan visa att det tvärtom är en fördel att gå före. Tyvärr är det lite si och så med det . Ni kanske har sett färska siffror . Även om de är färska är de från . Men det har tagit att få fram dem. De visar att utsläppen har ökat med ofattbara i ett läge då utsläppen måste minska. Visst kan man skylla på konjunkturer och det ena och det andra. Men vi kan inte ha en klimatpolitik som funkar bara i finanskris. Vi kan inte ha en klimatpolitik som funkar bara i konjunkturnedgång. Vi måste ha en klimatpolitik som klarar att hantera våra utsläpp, oavsett hur det går med konjunkturen. Klimatet bryr sig inte så mycket om den saken, utan klimatet bryr sig om hur utsläppen utvecklas. För att minska utsläppen krävs det en rad verktyg. Många av dem hanteras inte alls i vårt utskott, utan många av verktygen hamnar på skattepolitikens eller trafikpolitikens område andra områden än de områden vi ska diskutera här . Det innebär dock inte att de är mindre viktiga. Jag ska försöka vara lite fokuserad. Trots allt har vi en del viktiga frågor att här ta ställning till. Klimatinvesteringsprogrammet, Klimp, till exempel hann bidra till i minskade växthusgasutsläpp innan den borgerliga regeringen lade ned det. Dessutom var det en katalysator för lokalt engagemang i klimatfrågor. Förvisso har man nu ersatt det här programmet med en satsning på hållbara städer ett program som också innehåller bra saker, men det är ett mycket mindre och smalare program. Vi gröna vill se att Klimp återinförs. I vårt budgetalternativ avsätter vi till det. Vi delar Socialdemokraternas skepsis till supermiljöbilspremien, en premie som kommer att omfatta bara ett fåtal av alla bilar och som inte alls kommer att bidra till den stora omställning av fordonsflottan som vi behöver. I stället föreslår vi en snålbilstrappa som ger incitament till att minska utsläppen över hela skalan från de största till de minsta och från de snålaste till de törstigaste bilarna. Det skulle sätta fart på omställningen. Vi satsar också de kommande tre åren på att anpassa samhället till ett förändrat klimat. Det är sorgligt att behöva säga det, men vi kommer inte undan ett förändrat klimat även om vi stoppade våra utsläpp. Givetvis ska vi framför allt försöka minska våra utsläpp. Men redan nu ser vi hur stormar, översvämningar, ras, jordskred och allt sådant blir vanligare. Vi måste vänja oss vid det och anpassa vägar, byggnader, slussar och andra delar av samhället till det föränderliga klimatet. Till detta behövs pengar. Ställ för allt i världen inte dessa satsningar på åtgärder mot satsningar utomlands! Vi måste göra både och. Faktum är att vi satsar ännu mer på åtgärder utomlands, i fattiga länder drygt 1 ½ miljard kronor . Det här är inga åtgärder som vi tänker räkna av för att slippa göra utsläppsminskningar här i , utan det är åtgärder som vi vidtar utöver det vi gör på hemmaplan. Det är inte heller fråga om pengar som vi tar från det vanliga biståndet, som fortfarande mer än väl behövs till fattigdomsbekämpning, utan det gäller nya pengar till klimatet precis som vi lovat i internationella åtaganden. Som ett rikt land med stora utsläpp har vi i ett dubbelt ansvar både för att minska våra utsläpp här och för att bidra så att fattiga länder kan utvecklas på ett sådant sätt att det blir mindre utsläpp än vi en gång åstadkommit. Jag ska väl ärligt säga att de miljarder som vi kommer dragandes med bara är en mindre del av det som behövs, men en början. Sedan måste vi tillsammans med andra länder hitta internationella finansieringsmekanismer som kan ge ett tryggt och pålitligt flöde av pengar till klimatinsatser utomlands. Det kan handla om bränsleskatter på internationellt flyg och internationell sjöfart. Många olika lösningar kan man tänka sig. Här borde vara mycket mer drivande än som är fallet . Tyvärr är klimatet inte den enda miljöutmaningen vi står inför. Av 16 miljömål är det bara ett mål som bedömer att vi med beslutade eller planerade åtgärder kommer att klara, nämligen målet Skyddande ozonskikt. Ytterligare tio miljömål bedömer man att det finns förutsättningar att klara om regeringens passivitet byts mot handling. För fem mål ser det däremot mörkt ut. Förutom klimatet handlar det om kemikalier, havsmiljö, bebyggd miljö och biologisk mångfald. Låt oss gå igenom målen, ett i taget. På kemikalieområdet ser vi hur alltmer av främmande ämnen sprids i vår miljö ämnen som vi kanske inte alltid har kunskap om. Vi ser skrämmande exempel på hur de här ämnena kopplas samman med alla möjliga otrevliga effekter, inte minst för små barn och för som är extra känsliga och som redan i mammans mage matas med en kemikaliecocktail vars effekter vi inte riktigt känner till. Här behövs det en mycket tuffare politik både i och inom ramen för EU:s kemikaliepolitik. Detta är kanske inte i första hand en budgetfråga, men vi avsätter ändå 25 miljoner till Kemikalieinspektionen för att de ska kunna jobba med den tuffare kemikaliepolitik som vi vill se. Vi ökar också anslaget till sanering av förorenade områden i motsats till regeringen som skär ned på området trots att behovet av åtgärder definitivt inte har minskat. På havsmiljöområdet finns det en väldigt ambitiös retorik från regeringens sida det erkännandet ska ändå ges. Men i praktiken har man mest flyttat runt pengar mellan olika anslag. Pengar som under andra anslag funnits till havsmiljöåtgärder får nu ett eget anslag, Havsmiljö. Det ser bra ut, men detta gör kanske inte så väldigt stor skillnad ute i havet. Dessutom planerar regeringen att dra ned på havsmiljösatsningarna. Vi gröna föreslår i stället 50 miljoner extra till havsmiljöåtgärder . Sedan har vi den bebyggda miljön. Ärligt talat är detta inte riktigt en fråga för utskottet, så jag går raskt vidare till den biologiska mångfalden, i högsta grad en fråga för oss och en fråga där det finns mycket att säga. uttrycker det så här: Nyckelfaktorer att arbeta vidare med är skydd och skötsel av natur samt hållbart nyttjande av biologisk mångfald så att ekosystemen blir resilienta och därmed att arters överlevnad och ekosystemens förmåga att producera varor och tjänster säkerställs. Enklare uttryckt innebär det att den natur som brukas ska brukas hänsynsfullt. Vissa områden måste helt lämnas i fred. På så sätt kan vi behålla den mångfald av arter som gör naturen mindre sårbar för förändringar, inte minst klimatförändringar, och som är avgörande för naturens förmåga att förse oss med frisk luft, rent vatten, mat och allt som vi tar för givet. Skogen är inte bara den dominerande naturtypen i utan också ett område där det är väldigt tydligt hur den biologiska mångfalden utarmas. När gammelskogar med träd av olika arter och olika åldrar ersätts med trädplantager där alla träd är likadana försvinner viktiga livsmiljöer och också de arter som är beroende av dessa livsmiljöer. För att ge bättre förutsättningar för hotade arter som är beroende av skogen behövs både en större miljöhänsyn inom skogsbruket och fler områden som inte brukas alls utan som får åldras och utvecklas naturligt. Tyvärr har regeringen urholkat anslaget Skydd av värdefull natur. Det innebär att det när det gäller nyckelbiotoper och områden där det inte alls borde avverkas ändå sker avverkning. Vi gröna vill att värdefulla områden ska få ett långsiktigt skydd. Därför ökar vi anslaget Skydd av värdefull natur med de kommande tre åren. Vi ökar också anslaget Åtgärder för värdefull natur med . Så här de av FN:s internationella skogsår skulle det vara en fin gest om även regeringen kunde se behovet av att skydda de värdefulla skogsområden som vi har kvar. Jag är rädd att vi får vänta på en sådan fin gest. I stället får vi se hur miljövårdsbudgeten skärs ned och hamnar under femmiljardersstrecket. Här går det alltså bra att spara för regeringen. Viktigare än så var inte miljön. Jag tänker inte stillatigande titta på så åtminstone yrkar jag, fru talman, bifall till reservation 2. 61 (SD): Jag tänker kort redogöra för våra anslag. anslår i sin skuggbudget extra till för att öka insatserna avseende biologisk mångfald. Vi föreslår ett tillskott om under anslaget Åtgärder för havs- och vattenmiljö genom att öka resurserna till att dels sanera, dels återställa förorenade områden i som ett prioriterat område. Vi vill också förstärka anslaget Sanering och återställning av förorenade områden med . Anslaget Kemikalieinspektionen vill vi öka med detta för att leva upp till våra mål om att genomföra en betydande begränsning av kemiska tillsatser. Men eftersom våra budgetanslag går utöver redan fastslagna ramar uteblir yrkanden om våra anslag. Med denna lilla inledning skulle jag lite grann vilja ta mig ut i , precis som tidigare talare gjort, och ta tillfället i akt att prata lite grann om utvecklingen i . Här i har vi en arbetsordning som jag förvisso inte direkt har synpunkter på. Men jag tror att det finns personer utanför som anser att dessa debatter här i kammaren är lite av ett spel för galleriet med tanke på att beslut ofta redan är fattade och så vidare. Dessutom är det så att mycket av det vi här talar om är reglerat på en annan nivå, i EU, och att inflytandet för svenska parlamentariker på många områden är begränsat. Trenden i EU håller dock i sig. Den beslutsmakt som vi i denna kammare i realiteten vill ha kvar kommer att ytterligare begränsas av den framväxande superstaten . Det är knappast någon nyhet, men för varje europeisk kris så svarar EU med att kräva mer makt till . Man stannar aldrig upp och frågar om man bör ta ett steg tillbaka. Det är kanske inte så konstigt med tanke på att man byggt upp en hel institution där man bara får säga ja om man vill vara med på de fina middagarna och låta sig fotograferas med makteliten. Säger man nej, då gör man sig besvärlig och riskerar att bli utfryst. Det var kanske bara en tidsfråga, men börjar kraven komma från kommissionen att de vill ta kontroll över våra nationella skattesatser. Inte minst blir detta tydligt i för ett resurseffektivt . Tyskan och fransmannen vill för övrigt fortsättningsvis godkänna den svenska stadsbudgeten. Vi svenska parlamentariker börjar alltmer likna statister, för man kan väl inte längre kalla EU för ett demokratiskt projekt? Många verkar drömma om ett med som modell. Men maktstrukturerna i EU har mer gemensamt med och än med . Det demokratiska underskottet är totalt, och den vanlige medborgaren är chanslös att göra sin röst hörd. Den viktigaste faktorn i en demokrati är fria val och att man kan avsätta makten om man inte tycker den gör ett bra jobb. Men hur avsätter man EU:s president , som för övrigt inte ens är folkvald till sitt ämbete? Det är tveksamt om speciellt många svenskar ens vet vem han är. Hur avsätter man EU:s kanske största makthavare, kommissionens ordförande , inte heller han folkvald? Hur gör man som väljare om man inte önskar ytterligare maktöverföring ut från landet? I gavs vi inte möjlighet att rösta om nya gemensamma grundlag, Lissabonfördraget, trots att det rimligen stred mot grundlag gällande maktöverföring till främmande makt. På , enda landet där man fick rösta, blev det ett klart nej. Men eftersom detta valresultat stod i vägen för superstatsbygget fick irländarna gå till valurnan igen och rösta tills resultatet blev det som EU-byråkraterna bestämt att det skulle bli. Det för onekligen tankarna österut till ett annat statsbygge med stormaktsambitioner som höll val. var jag på under Almedalsveckan och deltog i något som hette Stora miljökvällen. Där fick jag en fråga huruvida jag trodde det gick att kombinera ekonomisk tillväxt med hållbar utveckling. Jag svarade något i stil med: Ja, och jag menar också att det är en förutsättning eftersom miljösatsningar kostar pengar. Publiken buade ut mig fullständigt. Det var kanske i och för sig inte någonting som jag behövde ta åt mig så mycket av, för publiken bestod kanske inte i första hand av ekonomer och ingenjörer. Ett problem som jag ser det är dock det tankegods som föranledde att folk buade, nämligen att det finns en betydande mängd människor som tror att om vi avskaffar den ekonomiska tillväxten så löser vi miljöproblemen. Att det krävs en stabil ekonomi och en tillväxt för att få till stånd miljöinsatser tycker jag inte minst svårigheterna i de senaste klimatförhandlingarna i visat, där den globala nedgången i ekonomin tvingar världens politiker att lyssna på hemmaopinionen och prioritera välfärd, jobb och mat på bordet framför nya mångmiljardutgifter. tar dock EU över taktpinnen, för där behöver man inte lyssna på någon hemmaopinion. vill man från göra om våra ekonomiska fundament från grunden och gå mot något som snarare osar planekonomi än marknadsekonomi. Jag talar då återigen om Färdplan för ett resurseffektivt , som är en del av det som hamnat på miljö- och jordbruksutskottets bord. Man talar förvisso vackert om tillväxt. Men i samma dokument, som är ett förvirrat hopkok av skiftande ideologiskt ursprung, menar man att politiken kan skapa jobb och tillväxt genom regleringar och nya skatter. Snacka om att försöka äta kakan och ha den kvar. Den dagen det blir lönsamt att till exempel återvinna, den dagen kommer företag naturligtvis att fullt frivilligt göra det. Företagen vill nämligen tjäna pengar. Det är så att säga deras affärsidé. Kommissionen menar å andra sidan att resurseffektivitet inte skulle vara en del av marknaden. Ett effektivt användande av resurser är trots allt definitionen av marknadsekonomi. Att slöseri med resurser skulle vara lönsamt faller på sin egen orimlighet. tar man dock chansen att ta kontroll över skatter från , där man bland annat ska korrigera till exempel råvarupriser till det som EU-byråkraterna benämner som dess rätta värde efter en påstådd miljöpåverkan, och man vill påtvinga medlemsländerna skatteväxling. Man kan ju utan att vara nationalekonom uttrycka farhågor om en ny betungande administration och marknadsmässiga snedvridningar som gör hela fattigare. Jag vill gärna understryka att självklart inser att marknaden inte kan ta hand om alla samhällsproblem. Men när någon kommer och påstår att man kan tjäna pengar och skapa jobb genom att politisera och styra konsumtionsmönster med skattesatser, då drar åtminstone jag öronen åt mig. Jag ser det som naturligt att man använder punktskatter och offentliga medel till forskning och olika politiska projekt för att komma till rätta med olika miljöproblem. Men man måste någonstans inse att detta kostar pengar. Det genererar inte pengar. Ansatserna från EU om att ta kontrollen över skattesystemet ser jag lika mycket som ett led att tillskansa sig större makt över EU:s medlemsstater som ett intresse av att lösa miljöutmaningar. EU genomlider just nu sin största kris . Vissa tappra EU-förespråkare framhåller därför att EU primärt är ett fredsprojekt för att påskina legitimitet. Men kanske kunde det vara på sin plats att ta ett steg tillbaka nu medan vi är vänner. Montera ned kolossen i och återgå till det som varit positivt med , nämligen en frihandelsunion med en gemensam marknad för varor och tjänster. 62 (S) replik: Det var spännande att få en redogörelse för Europapolitik. Jag hade hoppats på att man skulle få lite större insikt i vad vill göra på det klimat- och miljöpolitiska området. Men det kanske kommer. hade min kollega ett replikskifte med . Där diskuterade hon Kyotoprotokollet och framför allt de utmaningar som den rika världen står inför för att ändra energi- och transportsystem och på samma sätt ge utrymme för fattiga länder att kunna utveckla sin välfärd. svarade då att ännu inte hade funderat kring vad man hade för åsikt om Kyotoprotokollet. Jag skulle vilja fråga vad man nu har kommit fram till. Är Kyotoprotokollet och ansatserna att vi gemensamt ska ta ansvaret för världen och miljöfrågorna någonting som ställer sig bakom? 63 (SD) replik: Det är naturligtvis någonting som vi har hunnit diskutera mer ingående . Vi har inte uttryckt någonting emot Kyotoprotokollet. Precis som jag redogjorde för här i talarstolen vänder vi oss däremot mot att man gör det på europeisk nivå. Man bör sköta detta genom multilaterala och bilaterala avtal. Det tror vi är rätt väg att gå. Det gäller inte minst därför att även länderna i har helt olika förutsättningar att tackla problem och kan ligga i olika fas i ekonomin. När man sköter detta på europeisk nivå blir det allt som oftast så att det sker med svenska medel. Vi är nettobetalare till EU. Det blir därför vi som kanske får bekosta miljöinsatser i södra och östra . 64 (S) replik: Det var spännande att få ett litet klargörande. Problemet med resonemanget är att om vi inte ska göra det på europeisk nivå för att vissa länder är fattigare än andra och därför har svårare att klara av förutsättningarna, hur ska vi då kunna tackla Kyotoprotokollet? Där säger man ändå att de fattiga länderna i världen ska kunna utveckla sin verksamhet på bekostnad av de rika industriländerna. Argumentationen om Kyotoprotokollet på en global nivå är ungefär samma resonemang som att man har olika ansatser och olika förutsättningar i . Det blir lite svårt att föra ihop de två delarna. 65 (SD) replik: Jag tror till skillnad från vissa partier här i att en alltför ambitiös klimatpolitik rent av kan bli kontraproduktiv därför att man kanske drar ned i en sämre ekonomisk situation. Då kommer det att bli betydligt svårare att bedriva en gedigen klimatpolitik eller någon miljöpolitik över huvud taget. Jag är lite oroad även i och med anförande tidigare över att man totalt verkar sakna respekt för svenska skattemedel. Man tror på något vis att de växer på träd och att det aldrig tar slut. Man ser kanske till och med, om jag får referera till vad sade tidigare, tendenser till att ekonomisk nedgång är någonting positivt, för då funkar klimatpolitiken. Jag tycker att det är ett konstigt synsätt som vissa partier i den här har på dessa frågor. 66 (V): För ungefär sedan kom jag hem från klimattoppmötet i i . FN:s klimatforskare i klimatpanelen IPCC hade uppmanat världens politiker att göra någonting åt de snabbt växande utsläppen av växthusgaser. Man hade berättat för oss att vi har på oss. Om inte utsläppskurvan börjar minska vid 2015 blir det omöjligt att hålla tvågradersmålet. Med detta i bakhuvudet kan inte jag se överenskommelsen i som något annat än ett stort misslyckande för klimatet. Man lyckades visserligen förhandla till sig lite mer tid, och man sade att vi förhoppningsvis har ett nytt bindande klimatavtal på plats alltså om . Det blev ingen progressiv reform av systemet med utsläppskrediter, CDM. Det blev inte någon offensiv strategi för tekniköverföring till utvecklingsländerna. Framför allt tog man inte fram några nya pengar till utvecklingsländerna. Man bildade en klimatfond. Men det är, som statsminister sade, en fond utan pengar. Detta oroar mig mycket. Uppriktigt sagt vet jag inte vad vi ska göra åt problemet, men det är ett gigantiskt problem. Hela planetens överlevnad står och väger i och med dessa överenskommelser på klimattoppmötena. Det vi kan göra i den här församlingen är att fatta beslut om en bättre och mer aktiv klimatpolitik. Det är därför vi i säger att vi måste satsa. Vi ska inte dra ned på miljö- och klimatområdet. Men jag är djupt störd över att vi har en regering som gör precis det motsatta. stod i den här talarstolen och presenterade regeringens politik för de kommande fyra åren. Då sade att de redan vidtagna och aviserade åtgärderna på klimatområdet räcker. Inga nya åtgärder kommer att aviseras . Om man tittar i budgetpropositionen för de kommande fyra åren ser man att det är precis detta det handlar om. På utgiftsområde 20, som vi pratar om , väntas nedskärningar på . föreslår regeringen nedskärningar på . blir det , 2014 blir det och 2015 nästan igen. Kanske ser vi nu resultatet av klimatpassiviteten. kom, som har anförts, de nya siffrorna från . Utsläppen 2010 i ökade med jämfört med året innan. Precis som från Socialdemokraterna sade har rasat i den internationella klimatrankningen gjord av världens största miljöorganisationer. Vi har gått från plats 5 till plats 34 . Det är ganska snabbt marscherat, måste jag säga. Om vi då tittar på vad regeringen egentligen gör för klimatet kan vi konstatera att den främsta åtgärd som regeringen har för klimatet är uppköp av billiga och osäkra utsläppskrediter CDM eller Clean Development Mechanism. I budgeten har man anslagit nästan för denna verksamhet. CDM handlar om att man lägger pengar på ett projekt i ett utvecklingsland. För del går den största biten till och . Sedan kan man tillgodoräkna sig detta som om man hade gjort utsläppsminskningar här på hemmaplan. Det är av de svenska utsläppsminskningarna som ska göras på detta sätt. Vi har tyvärr inte någon egen, svensk forskning om denna verksamhet. Men vi kan titta på vad det tyska kom fram till när man hade granskat en stor del av världens CDM-projekt. av projekten är inte additionella. Om ett projekt är additionellt betyder det att man kan verifiera och garantera att utsläppsminskningarna blir av. En stor del av CDM-projekten hade blivit av ändå. Här ingår exempelvis de svenska vindkraftsprojekten och svenska satsningar på vattendammar. Det hade ändå funnits finansiering för detta. Det hade funnits med i de kinesiska femårsplanerna ändå. Men här kommer med kapital, och vi kan tillgodoräkna oss detta som om vi hade gjort utsläppsminskningar på hemmaplan. Det är därför jag tycker att det är viktigt att yrka bifall till den rödgröna reservationen, reservation 2, där vi säger att vi vill att den svenska klimatpolitiken ska handla om att vi städar upp framför egen dörr och att vi gör alla utsläppsminskningar på hemmaplan. Sedan är det precis som har sagt; vid sidan av detta föreslår vi tre partier olika satsningar i utvecklingsländer. Men det gör vi som separata satsningar. Vi avräknar inte det på de svenska åtgärderna, utan vi gör det som en form av klimatbistånd. Jag tycker att det är bra att nu har gjort en oberoende granskning av den svenska CDM-verksamheten. Det är bland annat denna granskning som finns med i det som vi nu ska fatta beslut om. I ljuset av granskningen tycker jag att det vore på sin plats om regeringen åtminstone avvaktade med fortsatta investeringar i osäkra utsläppskrediter tills man har gjort en grundläggande oberoende granskning av den svenska CDM-politiken. Men det är tyvärr inget som den föreslår. I stället för att göra en stor del av utsläppsminskningarna i andra länder vill vi i satsa här i . Vi föreslår det som jag tror om det går igenom blir den största investeringsfonden någonsin för klimatet i . Det är ett nytt klimatinvesteringsprogram på . Kommuner, landsting, privatpersoner och småföretag ska kunna söka pengar för att göra offensiva klimatinvesteringar. Det kan handla om biogas, energieffektivisering, fjärrvärme, satsningar på en mer hållbar livsstil, klimatanpassning och så vidare. Vi vet av erfarenhet att det klimatinvesteringsprogram som vi hade tidigare, och som den borgerliga regeringen tyvärr har lagt ned, var effektivt. Det innebar klimatinvesteringar på hemmaplan. Det var riktiga utsläppsminskningar och inte bluffminskningar, som CDM-projekten handlar om. Vi i gör också mängder av andra satsningar på klimatet, som en gigantisk satsning på kollektivtrafiken. Vi vill bygga om miljonprogramsområdena så att de inte bara blir bättre att bo i för de människor som bor där utan också så att bostäderna konsumerar mindre energi. Vi vill göra storskaliga satsningar på förnybar energi som solenergi och vindkraft. Vi vill minska köttkonsumtionen. Vi föreslår en ökad koldioxidskatt. Vi vill ha en avgift på långtradartransporter så att det blir dyrare att transportera på motorvägar och billigare att transportera med tåg.