prot · GY0967 · 2011-03-04 00:00:00 — Utan att gå in alltför mycket i detalj tycker jag att det finns goda skäl för demokratin att visa sina muskler och försvara sig. Det är inte givet att alla publikationer ska ha ett ekonomiskt stöd från medborgarna i bara för att någon tycker att man vill ge ut en tidning. Det är demokrati, mångfald och respekt för människan som vi ska värna. 12 BO (S): Jag tror egentligen inte att vi blir överens på den här punkten. Jag är övertygad om att om regeringen skulle ha hävdat positioner mer bestämt inom det europeiska samarbetet hade vi haft ett bättre läge för presstödet. Vi blir inte överens på denna punkt. Men jag är helt övertygad om att det är så. EU är en dynamisk process. Allt är inte skrivet i sten, utan det beror också på vilken politisk vilja man ger uttryck för. Det är klart att jag känner en ganska välgrundad misstänksamhet eftersom det inom stora delar av borgerligheten, framför allt inom , alltid har funnits en vilja att ta bort presstödet. Viljan har varit mer eller mindre stark och beroende på vilka samarbetspartner man har haft i regeringsställning. Men detta är ett faktum. Jag har alltså rätt goda skäl att vara bekymrad. Kulturministern gör också andra kommentarer i den artikel som jag nämnde som lägger en lite konstig syn på presstödet . säger: Det stämmer inte att presstödet har räddat alla tidningar ta Arbetet i , till exempel! Det är väl självklart. Det är ingen som går runt och tror att vi har ett presstöd som ska rädda alla tidningar. Det vore ganska förfärligt. Då skulle alla krafter som bör finnas där vara satta ur spel. Presstödet är till för att i någon mån kompensera det underläge som en andratidning får på annonsmarknaden. Tidningen nämndes i artikeln. Där hade vi kanske 100 miljoner i annonsintäkter medan hade 600700 miljoner. Det fanns ett presstöd som hjälpligt skulle kompensera för det. Om det vore så att presstödet skulle rädda alla tidningar skulle jag också förstå ministern när hon i samma intervju säger att presstödet har fått tidningar att slå sig till ro. Men jag tror inte det. Jag kan försäkra kulturministern att vi på Arbetet inte gick och drog benen efter oss givet den ekonomiska situation vi hade. Den berodde på misskötsel och en massa annat och långt ifrån på presstödet. Det var förstås ett stöd i kampen för att överleva, men vi drog inte benen efter oss. Det är i sådana här exempel som jag tycker att det lyser igenom att man i grunden inte har någon grund för det hela. Man säger att man vill ha ett presstöd, för det ska stärka mångfalden och det är säkert bra. tycker jag någonstans inte att dessa åsikter bottnar i vad som kommer fram i andra sammanhang. Jag är övertygad om att det finns skäl att bevaka detta intensivt. Det finns goda skäl för att se över presstödet eftersom medielandskapet förändras. Så långt är vi överens. Men jag känner mig inte lugn när det gäller i vilken riktning framför allt i regeringen vill driva utvecklingen. Det gäller även public service-verksamheten. Det finns idéer om att man ska smalna av public service. Det är ett bra sätt att undergräva public service-verksamhetens möjligheter. 13 Kultur- och idrottsminister (M): och jag har haft liknande debatter tidigare. när jag ånyo lyssnar på vad han säger funderar jag över en sak. Vi är inte överens, säger . Men den enda fråga jag kan hitta där vi inte riktigt verkar vara överens så här långt är sexårsregeln. hävdar att vi skulle ha vikt oss för kommissionen efter att ha drivit frågan . Jag ska inte säga att den har dragits i långbänk, för så har det verkligen inte varit. Det har varit intensiva diskussioner och kontakter under . Vi har lyckats flytta fram positionerna så långt att vi har fått ett erkännande för presstödets betydelse. Vi har också fått möjligheter att ge stöd till de två storstadstidningar som kommissionen ville dra ned stödet för. säger nu att det finns goda skäl att se över presstödet. Det är precis vad jag också säger i intervjun. Medielandskapet förändras så starkt, och det kommer att förändras ännu mer när vi om ska ha ett nytt system på plats. Jag ser också att det kommer att finnas behov av stöd för att det ska finnas medier i någon form. Vi vet inte riktigt om det kommer att bli i form av papperstidningar eller av tidningar på nätet eller hur man kommer att ta del av nyheter, grävande journalistik och bevakning. Det här går oerhört snabbt. När det sedan gäller public service är det rimligt att jag som medieminister uttalar vad regeringen avser att se över när den formulerar direktiv till en ny utredning om public service. Det vore märkligt annars. Jag ser det som en roll i en anständig demokrati och en anständig mediedebatt för att det inte ska komma som en fullständig överraskning och för att vi ska kunna få in synpunkter. Det är också vad kontrollstationen som vi har syftar till. Vad anser de tre programbolagen är viktiga frågor att ta upp i den utredning som ska ske? Är det någonting som man behöver förändra under det nuvarande tillståndet? Vad är viktigt att beakta efter 2014 när vi ska ha ett nytt tillstånd på plats som förhoppningsvis kan vara sexårigt som den förra utredaren föreslog? , och Utbildningsradion har inte bara en väldigt god ekonomisk situation. De har också ett stort förtroende. Den oro som här ger uttryck för att de skulle bli ett särmedium som ingen skulle ta del av förstår jag inte varifrån den kommer. Det måste möjligen vara någonting som har fantiserat ihop på kammaren. , och Utbildningsradion har en viktig roll. De har kanske en än viktigare roll i det globala samhälle som vi nu lever i inte minst för att vi ska kunna ta del av det som sker i andra delar av världen. Det handlar om att se till att vi får en bevakning från hela , att de lyfter fram minoritetsspråkens ställning och att vi får svenskt drama och mycket annat som de är mycket skickliga på att göra. Men det är en helt annan debatt. Det handlar inte om att på något sätt göra de tre bolagen ointressanta för en bredare publik, tvärtom. 14 BO (S): När det gäller presstödet menar jag bestämt att regeringen genom att signalera till kommissionen att det är okej att vi börjar diskutera presstödet och om det är förenligt med konkurrensregler och statsstödsregler så signalerade man: Ni kan ha synpunkter, och vi är beredda att förändra det. Det var att i onödan ge upp positioner på ett område som framför allt handlar som demokratins spelregler och möjligheter och mångfalden på medieområdet. Där tycker jag inte att Europeiska unionen ska ha det inflytande som den nu har fått. Vi har retirerat från vår position. Sedan säger att jag har fantiserat ihop oron för vad som kan hända med och på min kammare. I så fall är det många som har suttit och fantiserat på sina kammare. Jag har sett en hel del inlägg, bland annat ett från som är vd för . Hon har känt en viss oro för kraven och åsikterna som går ut på att program ska smalnas av och att de ska göra det som de kommersiella kanalerna egentligen inte vill göra. finns det förslag om att man ska begränsa möjligheter till sponsorintäkter och att de kommersiella bolagen ska överpröva nya verksamheter som de vill bedriva. Det är klart att jag inte har fantiserat ihop det på någon kammare. Det har jag läst inte bara i Riksdag & Departement, för där står inte så mycket om det, utan även i andra medier. Det är inga fantasifoster utan en rimlig oro. Om man låter public service smalna av på det sättet undergräver man enligt min uppfattning hela verksamheten. Public service är oerhört viktigt för mångfalden och för att upprätthålla god journalistik. 15 Kultur- och idrottsminister (M): Det är riktigt att radio och tv i allmänhetens tjänst är oerhört viktiga för demokratin och mediemångfalden. Det är just därför vi har dem. Det är också därför väldigt viktigt att de producerar program som andra inte gör. Det står också väldigt tydligt i tillståndet. Jag ser inga som helst problem med det. Snarare är det en styrka för public service att det är så det fungerar. Hur länge vi än skulle stå här, om än till , tror jag inte att vi kommer att ha samma uppfattning om hur resonemangen har gått med kommissionen. Vi har kommit väldigt långt i de diskussionerna. Det tror jag att också tycker. Vi har gått från att ha varit i en situation när det fanns ett hot mot hela presstödet som det var formulerat till att få acceptans för att ge stöd till medier. Det gäller framför allt de sjuttiotal tidningar som får stöd och som finns över hela landet. De betyder mycket för information, mediemångfald och yttrandefriheten i . var vi inte i den situationen. Det vet jag som har följt och drivit den här frågan under . Det är väldigt bra att det nu finns en bred och livlig diskussion om public service. Det kommer inte bara att ge vägledning till de nya direktiven och det som ska ske efter 2014. Det ger också möjlighet för många fler utanför public services journalistiska krets att lämna synpunkter. Vad vill man med public service? Hur vill man att public service ska utvecklas ? Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2010/11:209 om de statliga företagens betydelse 16 Statsrådet (M): har frågat mig mot bakgrund av oppositionens inställning till försäljning av statligt ägda företag och behovet av att minska statsskulden vilka möjligheter som jag ser att med andra medel kompensera för politiska och ekonomiska förluster. För regeringen är det angeläget att säkra välfärden och att minska skattebetalarnas utsatthet för risk. Det senaste årets oro i har i stor utsträckning drabbat länder med hög statsskuld. För att minska sårbarhet för framtida kriser vill regeringen därför använda intäkter från försäljning av statliga företag för att amortera på statsskulden. Genom att ha välskötta statsfinanser med bland annat en låg skuldsättning kan vi förhoppningsvis undvika att hamna i liknande situationer som och nu befinner sig i. De politiska och ekonomiska konsekvenser som refererar till riskerar alltså främst att drabba skattebetalarna och välfärden. Vidare antyder frågeställaren att staten genom att sälja bolag frånhänder sig möjligheten att styra utvecklingen på ett antal viktiga områden. Jag menar dock att statens främsta uppgift är att utforma regelverk och tillse att dessa tillämpas, inte att själv äga bolag. Om staten både reglerar och äger till exempel banker finns det risk för målkonflikter. Staten kommer att kunna agera med större trovärdighet gentemot banksystemet om staten inte agerar i dubbla roller. 17 BO (S): Jag tackar för svaret. Jag hörde säga i Ekot på radion, det var där det hela började, att utförsäljningen av statliga företag görs för att det inte ska gå för som det gått för eller . Det var lite så att man hoppade till inför denna argumentation. Vill man vara snäll kan man säga att det är ett ganska långsökt argument. har väldigt goda statsfinanser. Det brukar regeringen påpeka och otid, och det finns skäl att göra det. Det är inte lätt att förstöra dem som de ser ut , även om jag tror att det kan vara möjligt. Det är i väldigt hög grad ett arv från den socialdemokratiska regeringen. Vi får väl också ta till oss en del av det. säger: Vi gör detta för att rädda skattebetalarna. Vi ska betala av på statsskulden så att vi inte hamnar i den situation som till exempel har hamnat i. Man kan lika gärna, med samma rätt, säga att vi gör detta för att vi ska sänka skatterna för dem som redan har höga löner, inkomster och förmögenheter. Vi gör det för att kunna göra generella sänkningar av arbetsgivaravgifter som inte har någon som helst effekt på sysselsättningen mer än i regeringens egna glädjekalkyler. Där sägs dessa sänkningar ha en väldig effekt på sysselsättningen. Man kan precis lika väl argumentera på det sättet. Det är fråga om en ekonomisk helhet. Nej, , det här handlar inte om eller om att vi inte ska hamna i en grekisk situation. Det här handlar om ideologisk fundamentalism. Det handlar om att vi till varje pris ska sälja ut gemensam egendom. Argumenten kan växla, men de ska säljas. Därför har de borgerliga partierna, den så kallade Alliansen, slumpat bort skolor och förskolor till vrakpriser. Man har sålt gemensamma bostadsföretag. Man vill sälja ut banker, energibolag, och därför att man har uppfattningen att det gemensamma ska minska medan de kommersiella privata, de kapitalistiska, intressena ska lyftas fram på alla områden, oberoende av något slags analys i varje särskilt fall vilket vore rimligt. Staten har varit ägare till korvfabriker staten var ägare till . Jag är ingen anhängare av det. Jag tycker att man måste diskutera och motivera varje sak för sig korvfabriker, energibolag, , , . Det går inte att ta sig an frågan med en fundamentalistisk utgångspunkt, nämligen att allt gemensamt ska slumpas eller säljas bort. Det här är lite av politikens Jeopardy, det vill säga en frågelek. Svaret är alltid givet: privatisera eller sälja. Frågan kan ställas olika. Är det för att det ska bli billigare energipriser? Är det bättre för banksystemet? Blir det en bättre skola och eleverna klarar sig bättre? Det är politikens Jeopardy. Det är fundamentalism. 18 (M): Tack, , för en mycket bra interpellation! Det är bra och viktigt att vi här i får diskutera de statliga företagens betydelse. Vi kommer antagligen att komma fram till lite olika slutsatser. Det var uppenbart under finanskrisen att och hans kamrater till exempel ville köpa , att staten skulle äga bilfabriker. Då är det bra att fundera över vilken typ av verksamheter staten egentligen ska ägna sig åt. Jag tror att de statliga företagen kan ha lite olika betydelse i samhället. Vissa finns där därför att de utgör ett slags naturligt monopol. Staten menar att det finns vissa typer av varor eller tjänster som ska säkras. Det kan handla om infrastruktur. Då kan det vara en god tanke och ha en betydelse för samhället att staten äger ett visst bolag. Jag är kanske ute på hal is , men det kan vara så att staten menar att det bör finnas ett komplement på en marknad. Ett exempel som kanske just nu inte är det mest lysande är . Om koncentrerar sig på vad borde göra, som vi hoppas att ägardirektiven är tydliga med, kan man i lågkonjunktur gå in med långfristiga krediter till exportföretag som annars inte har en chans i konkurrensen därför att andra länder gör på precis samma sätt. Det är ett komplement. Det finns, enligt min mening, företag som staten inte alls bör äga. Det första och absolut viktigaste argumentet för detta är att det inte är enkelt att sätta upp spelreglerna på en marknad, dessutom gå in och spela på matchen och i vissa fall också vara domare i samma match. Det blir fel. Det andra argumentet är att inte äga bolag när det är mer riskfyllt än på andra områden. Jag menar att banker är den typen av verksamhet som staten inte ska ägna sig åt. Det blev tydligt under krisen att det är riskfyllt. Det här blir tydligt med argumentet att man inte både ska sätta upp spelregler och sedan spela med i samma match. Det är två grundläggande argument för att staten inte ska äga vissa typer av bolag. På kort sikt kan vi alltid resonera som och diskutera frågan om avkastning. Vi kan säga att avkastningen på aktien är högre och det är bra för svenska folket. Avkastningen är högre än den minskade räntekostnaden, som innebär att vi betalar av på statsskulden. Men jag tror att man måste vara lite mer långsiktig än så. Jag förväntar mig att en klok socialdemokrat är lite mer långsiktig än så. Det är inte bra när staten, skattebetalarna, äger företag som utsätts för stor risk. Det blev så tydligt under finanskrisen. Jag säger också något kort om . Det verkar vara ett kärt barn för . är ett dåligt exempel, som Socialdemokraterna ofta lyfter fram. Man säger ofta att ska vara med och förbättra konkurrensen på marknaden. Har det verkligen blivit så? Jag anser att har gjort en del saker som inte borde vara så stolt över. När topplånen och bolånetaken slopades 2005 blev en del av den bolånekarusell som sedan startade. Många hushåll belånade sig för mycket. Det här tyckte Socialdemokraterna var fantastiskt bra. De applåderade och menade att gick före. säger samma socialdemokrater att bolånetak är bra. Det här visar hur fel det kan bli när staten äger bolag, är spelare och sätter upp spelregler på samma marknad. 19 Statsrådet (M): Jag skulle också vilja passa på att tacka för interpellationen. Den är viktig. Vi tycker säkert olika, men det är stora fundamentala frågor som mår bra av att diskuteras. Det kommer vi säkert att göra . Jag är ny i gebitet. Under min lilla korta karriär har jag fått höra att jag är bluffmakare, att jag borde skämmas och att jag är svamlare. fick jag höra att det handlar om fundamentalism. Jag vill bara kontra med att säga att jag uppfattar som mycket kunnig, erfaren och omdömesgill. Därmed är interpellationsdebatten viktig. Jag vill använda mina två inlägg till att diskutera frågan för det första med finansiella argument och för det andra när de gäller statens roll. Låt oss kalla dem ideologiska argument för att göra det tydligt att det är så jag ser på frågan. Låt mig diskutera de finansiella frågorna. talar ofta om att vi säljer ut allmänna innehav men mindre ofta om att vi sänker det allmännas skuld. I och med att vi gör kopplingen att krona för krona från avyttring av statliga bolag ska gå till att amortera på statsskulden går allmänhetens skuldnivå ned. Man kan tycka att man ska ha en större eller mindre balansräkning. Jag tycker att man ska ha en mindre balansräkning. Man ska vara klar över att det är en perfekt korrelation mellan innehaven och skulderna. Vad gäller statens tillgångar i finanssektorn är minnet kort. Det är bara staten var tvungen att slänga in miljardbelopp i Nordea. Under krisen var Nordeainnehavet värt 30 miljarder mindre än det var värt vid försäljningen . Det är samma situation för staten som för privatpersoner och företag. Man ska fundera över sin egen balansräkning. har vi tyckt att hushållen har för stor skuldsättning. Ett hushåll ska fundera över sin egen balansräkning, liksom ett företag, även liksom ett land. Jag vet inget exempel på land, vare sig nu eller tidigare, som har haft problem med för låg statsskuld. Om har ett sådant exempel tar jag gärna tacksamt emot det och vi kan prata om det. Låt oss titta på hur det ser ut på lånemarknaden. betalar i ränta för ett tioårslån. betalar 5,41 och betalar 11,87. Om man då lägger på några procentenheter hamnar man på för en grekisk familj som ska låna till ett hus. Detta lägger naturligtvis en våt filt över ekonomi. har rätt: Vi har en låg statsskuld, och även socialdemokratin har naturligtvis en stor del i denna fina utveckling självklart är det så. Men vi är inte immuna mot finansiella stormar. Vi kom mycket lindrigare undan än , , och under den storm som var, och min absoluta ambition är att vi ska komma lindrigt undan även nästa gång om och när en ekonomisk storm kommer. Vi har det mycket bättre än och , men vi är inte immuna när stormarna viner. 20 BO (S): Jag håller med om att det här är en viktig och spännande debatt. Jag beklagar att vi inte har så många inlägg kvar, för det är massor med frågor som jag skulle vilja diskutera vidare med och . Nej, jag kan inte påstå att det finns exempel på länder med små statsskulder som har haft problem. Jag kan däremot peka på länder där man har haft en för svag politik och för lite inflytande för politiken genom den offentliga sektorn och där marknadskrafterna har fått härja alldeles för fritt. Det kan jag peka på. Det jag säger är att varje ägande måste motivera sig självt. En aspekt på det är naturligtvis möjligheten att ha en tillgång som ger bra avkastning. Men det är kanske inte det viktigaste när det gäller statligt ägande, där det kan motiveras, utan det är andra, strukturella skäl, alltså möjligheten att styra, skapa exempel och så vidare. Det kan gälla på energimarknaden för att ställa om till ett hållbart energisystem. I min värld kan det också gälla i banksektorn, som har gått rent över styr . När tar som exempel är svaret väldigt enkelt: Använd ägarmakten och styr företaget! Jag står inte här och påstår att vi har gjort allting rätt det vore mig helt främmande. Vi har gjort väldigt mycket bra, det mesta riktigt bra, men det är klart att vi ibland har gjort misstag även när det gäller samhällets företagsägande. Jag har inga problem med att diskutera det och i så fall idka så kallad självkritik. Det som också gör mig lite förbluffad är det här med att vi inte ska äga banker. Jag har ett räkneexempel här som jag inte hinner med, men utförsäljningen av Nordeaaktier är ju en förfärlig förlustaffär. , som är oberoende analytiker, har sågat den affären sönder och samman. Vi hinner knappast gå in på det. Sammanfattningsvis, om vi tar det första argumentet, nämligen att få ned statsskulden, är det att likna vid Ebberöds bank. Det innebär att man säljer tillgångar, de statliga företagen, som avkastar kanske . Man säljer sådana tillgångar för att lösa av en skuld som man kan låna upp för ett par procent. Det är Ebberöds bank. Det är inte särskilt vettigt. Huvudargumentet för min del kanske ändå inte är det. Varje sak får prövas för sig. Huvudargumentet är att det finns skäl att ha inflytande genom ägandet på vissa marknader. Det här högerargumentet ursäkta att man inte ska blanda ihop korten utan antingen sätta spelreglerna eller bedriva verksamheten, är tillyxat i all hast i någon nyliberal tankesmedja. Det finns ingen historia som verifierar detta. Det har fungerat alldeles utmärkt med staten som ägare av och till inte alltid men ofta när det gäller basnäringarna, energibolag och så vidare. Varför ska vi inte kunna äga en bank? Vi ska rädda bankerna varenda gång det fallerar, men vi ska inte äga och vara med och skapa goda exempel på marknaden. Det är inte riktigt begripligt för mig. 21 (M): Han kallar oss fundamentalister ett ord som ofta används vid utförsäljning och privatisering. Men det finns en grundläggande skillnad mellan tankar och mina och regeringens tankar, och det är att vi har en tydlig vision. Vi har en tanke: Varför ska man ha statliga bolag? De som finns, varför ska de finnas? Och varför bör vissa företag inte finnas i statlig ägo? vill äga allt, som flygbolag och tydligen helst bilfabriker och banker. När vi tryckte på voteringsknappen under förra mandatperioden och pumpade in väldigt mycket pengar, miljarder, i SAS tyckte inte jag att det kändes så jättebra att svenska skattebetalare ska satsa miljardbelopp i ett företag som finns på en väldigt konkurrensutsatt marknad. Man kan inte säga att det finns för att det är dålig konkurrens i flygbranschen, och vi pumpar in miljarder. Finns det någon begränsning hos för hur mycket skattepengar vi ska satsa i vissa typer av företag, till exempel i Nordea, som ministern nämnde, eller i SAS? Jag måste också fundera på det här med ägarmakt. Ja, men när man finns på en marknad där det har satts upp tydliga regler måste man fundera på hur man ska använda ägarmakten om man är en spelare och har satt upp spelreglerna? Var går gränsen för ägarstyrning till exempel? Hur ska man använda bolag? De frågorna skulle jag vilja ha svar på, om visionen och ägarmakten. Jag tycker att det är intressant. Om vi nu pratar om de statliga företagens betydelse vore det lämpligt att även interpellanten nämnde vilken betydelse han tycker att de ska ha och hur mycket skattepengar och vilket kapital han är beredd att satsa i dessa företag även om de går riktigt uselt på en konkurrensutsatt marknad. 22 Statsrådet (M): Jag tänkte använda denna lilla omgång till att diskutera de mer fundamentala frågorna, men i och med att tog upp några frågor som en pendang till mitt förra yttrande ska jag ändå ta upp dem. Jag tycker så här: Ja, det är nog sant att förväntad avkastning på aktier är högre än räntekostnaden. Jag håller med om det. Problemet är bara att om man tar det argumentet i sin förlängning jag påstår inte att menar så bör staten köpa mer Nordea, köpa SE-banken, SKF, , , hela börsen. Då mår vi mycket bättre.