prot · GY09120 · 2011-06-21 00:00:00 — Det vi diskuterar i form av en proposition är en viktig fråga för studenterna, men så också de övriga frågorna. Slutligen vill jag önska utskottet, utskottskansliet, kammarkansliet och herr talmannen en mycket trevlig midsommar och sommar. (Applåder) I detta anförande instämde (FP). 59 (MP) replik: representerar , som har direkt ansvar för utbildningspolitiken och därmed den lapptäckespolitik som vi ser . Jag har ett par frågor till . Varför ska de här förändringarna inte gälla alla utbildningar? Varför ska de bara gälla utbildningar ? Tror ni inte att det skapar olika villkor och olika förutsättningar för universiteten? Betydligt viktigare, och principiellt av central betydelse, är den fråga som jag ställde till lite tidigare om varför regeringen inte lyssnar på den massiva kritiken från dem som berörs studentkårer, studenter, representanter för olika fack, fackmyndigheter, CSN och remissinstanserna. Återigen: Var finns ödmjukheten? Man borde tänka: Nej, det här var inte bra. Det var inte det som vi tänkte. Vi måste förbättra detta i enlighet med den sakliga kritik som har kommit från alla dessa instanser. 60 (FP) replik: Jag börjar med frågan om tiden . Detta beskrivs tydligt i betänkandet och i propositionen. Frågan handlar om hur man ska värna kvaliteten, så att man inte får konsekvenser för kommande utbildningar. Jag tror att också har hört de synpunkter som i andra sammanhang brukar komma kring undervisningstid och möjligheten att få undervisning. Det handlar om de timmar som finns tillgängliga men också tiden för undervisning. Det intressanta är att och pekar ut några problemformuleringar i sin motion, men inte har några alternativ. Det finns inga förslag. Motfrågan skulle kunna vara: Hur tänker värna kvaliteten i utbildningen och försäkra sig om att undervisningstiden finns tillgänglig efter den här propositionen? Där finns det inte något svar från . Vad gäller kritiken som tar upp kan jag exempelvis notera se även redogörelsen i propositionen att i den del som handlar om de har både och Naturvetarna tillstyrkt förändringen. Man anser att är en rimlig gräns så att det inte öppnas upp för försök med alltför flexibla och komprimerade studier. Det finns alltså remissinstanser som har tillstyrkt och som menar att detta också är en kvalitetsfråga. Sedan finns det olika synpunkter på flexibiliteten i systemet. Det tycker jag att har varit väldigt tydligt inne på. Är det ett nytt system vill ha kan jag säga att det inte finns beskrivet i motionen. Här handlar det om att förbättra det system som vi har. är svaret skyldigt: Vad är det för system ni egentligen vill ha, om ni inte vill ha nuvarande system? 61 (MP) replik: har att ta ställning till den proposition och det betänkande som föreligger. Det är det vi diskuterar här. Vi diskuterar inte principer i allmänhet för studiemedel. Det är därför vi har inriktat oss på den punkten. Av central betydelse för oss är förtroende och legitimitet för systemet. Jag är orolig när så många studenter, studentkårer, fackfolk och CSN alla säger att det system som regeringen vill komma med är dåligt. Ändå vill regeringen fortsätta med det. Jag är orolig över detta. Det andra är att vi väldigt noga har sagt hur vi vill förbättra för studenterna, bland annat genom att öka undervisningstiden, som ni nämnde i ert anförande. Men när vi har pratat om just de här frågorna, när vi har velat satsa mer pengar och mer resurser på undervisningstid och till och med garantera en viss siffra för den minsta tid en student har rätt till undervisning har ni inte velat gå med på det. Regeringen har inte velat gå med på det. Vi hade en sådan diskussion för bara ungefär en månad sedan, herr talman, där vi föreslog att vi skulle utöka undervisningstiden. Det är viktigt. Min fråga till , herr talman, är återigen: Varför nonchalerar regeringen den massiva kritiken från dem som berörs? 62 (FP) replik: Jag nämnde att det finns remissinstanser som också har tillstyrkt delar av propositionen. Den frågeställning som remissinstanserna egentligen diskuterar handlar om hur flexibelt systemet ska vara. Som CSN uttryckte det krävs det också förordnings- och lagändringar för att skapa förändringar i systemet. Det är ett steg som är viktigt att ta och som också ska följas upp. När man som och kritiserar ett förslag fullständigt blir jag faktiskt nyfiken på hur ni kommer att bidra till en annan typ av system. Återigen, herr talman, vill jag peka på att om man läser motion kan man se att exempelvis anser att det är lärosätena själva som ska bedöma arbetsinsatsen och att studiemedelssystemet ska anpassas till högskoleutbildningarnas upplägg och inte tvärtom. Ni vill också att det ska finnas system efter 2010. Men det står ingenting om vilka förändringar ni ser framför er. Jag tycker att en viktig frågeställning i detta är de studerandes villkor och deras möjlighet att ta ställning till ett transparent system. Jag kan inte förstå på vilket sätt studenterna får ett mer transparent, tydligt och rättssäkert system med er motion. Det finns problemformuleringar men inga förslag till lösningar. Det här systemet är så pass omfattande och viktigt att det gäller att diskutera principerna. Med dagens förslag görs det tre viktiga förändringar som också gör det mycket enklare för studenterna, inte minst för dem med återkrav. Jag är alldeles övertygad om att vi ska fortsätta att följa frågan och se till att ytterligare förbättra detta om det behövs. Men svaret fanns inte i motion. 63 (C): Vägen till framgång för ett land som är, som vi ofta har konstaterat i denna kammare, en välutbildad befolkning. Vi ska ha en så hög kunskapsnivå som möjligt. Vägen dit går givetvis inte minst via den högre utbildningen, att vi ger så många som möjligt chansen att förkovra sig och utvecklas genom att bedriva högre studier. Att det ger utveckling och nya möjligheter vet inte minst jag själv. Jag har studerat och jag studerar för övrigt vid ett lärosäte som inte är långt härifrån. För att ge så många som möjligt chansen krävs det att har ett brett och generöst studiemedelssystem. Det är också bra att Alliansen nu ökar de totala studiemedlen till studenterna. Situationen för studenter blir sakta man säkert bättre. Det finns få saker som är så svåra att konstruera som ekonomiska incitamentssystem som dessutom ska fungera hundraprocentigt. Ofta måste man göra en avvägning mellan generaliserbara principer och önskad flexibilitet. En av de frågor vi nu debatterar och diskuterar handlar om just detta, behovet av flexibilitet. Vi har sett ett större behov av flexibilitet i studiemedelssystemet, främst kopplat till några av de tekniska civilingenjörsutbildningarna där man läser in det antal högskolepoäng som motsvarar heltidsstudier i stället för det mer vanliga . öppnar vi i Alliansen upp för en större flexibilitet. Vi möjliggör för några av de här utbildningarna att fortsätta med det utbildningsupplägg som är inarbetat och som har fungerat. Jag tycker att det är viktigt att poängtera vad vi faktiskt fattar beslut om. Om vi bifaller propositionen kommer vi som lagstiftare bland annat att ändra 3 kap. 5 § i studiestödslagen. Tillägget som vi nu föreslår lyder så här: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om att studiemedel får lämnas för annan tid än då den studerande bedriver studier. Det här är en bra formulering. Det innebär inte bara ett ökat inslag av flexibilitet och dialog här och utan även . Det är också bra att vi nu poängterar i propositionen att CSN och lärosätena gemensamt tar fram de exakta formerna för hur detta ska implementeras. Det har framkommit viss kritik mot den här propositionen och att den trots sitt syfte inte i tillräckligt hög grad bidrar till just ökad flexibilitet. Jag måste säga att jag förstår vissa delar av den kritiken och de farhågorna. Det är ändå min tro att det här kommer att lösa sig i den dialog som regeringen vill se och som regeringen beskriver i propositionen. Det är givetvis som alltid viktigt att vi följer upp detta och att vi ser till att tillämpningen fungerar precis som det var tänkt. När det gäller den andra större punkten i den här propositionen och i det vi nu diskuterar vill jag poängtera att studielån är just ett lån. Det är en investering i sig själva som ett stort antal svenskar har gjort, gör och kommer att göra. Det är en investering i sig själv. För att respekten för studiestödssystemet ska bibehållas krävs det att det uppfattas som rättssäkert och rättvist. Rättvist är inte bara att man får studiemedel för heltid när man upplever sig ha läst heltid och följt reglerna, utan rättvisa uppstår också när man upplever att det är lika för alla när det gäller återbetalning. Det är bra att vi nu gör vissa justeringar i lagstiftningen så att vissa inte slipper betala lika enkelt som det har varit tidigare. Med de orden, herr talman, tänker jag yrka bifall till propositionen och avslag på motionerna. Dessutom vill jag önska alla en trevlig sommar i den blomstertid som kommer. 64 (KD): Det här är ett intressant betänkande, och jag yrkar med glädje bifall till utskottets förslag och avslag på reservationerna. Miljöpartisten är den ende som har stått här och högljutt försökt att gå emot det här betänkandet . Jag förstår att han har försvunnit från debatten. Det kan inte vara enkelt att bemöta historiens gång när man ser vad det här betänkandet de facto handlar om. Det handlar om att vi från Alliansens sida naturligtvis vill att varje människa utifrån sin förmåga ska ha möjlighet att utbilda sig och ta vara på sina resurser. Det vill Socialdemokraterna också, som vi har hört tidigare i debatten. Vi vill att det ska finnas ett studiestödssystem som hjälper alla. Det har varit knöligt för till exempel människor som vill bilda familj de studerar. Man studerar, som bekant, på universitet ofta i den ålder när man också vill bilda familj. Vad gjorde Alliansen? Jo, införde vi barntillägg. Vi har successivt infört förbättringar. Det tillsattes en parlamentarisk utredning för att se hur studiemedelssystemet skulle fungera. I utredningen representerades samtliga partier. Då gick inte emot något av detta. Vad är det som sker i betänkandet? Man rättar till en svårighet som har uppstått på grund av det sätt varpå verksamheten av tradition har bedrivits på vissa tekniska högskolor. Man ser till att studenter får studiemedel för de studier som motsvarar heltid även om den sammanlagda tiden inte har varit totalt . talar man om att det inte går an att starta nya utbildningar som är kortare, utan i stället är det vad som har gällt som gäller för dessa utbildningar. Det ska vara lite moral och etik i systemet. Man söker studiemedel för den tid man ska studera. Man söker studielån för den tid man ska studera. Om man inte studerar ska man naturligtvis betala åter. Det krävdes till viss del. rättar staten till, och det sker en återbetalning. Det är bra. När staten gör fel mot den enskilde ska staten vara beredd att ta sitt ansvar. Jag är glad att regeringen visar vägen. Nästa del som är intressant är att man inte längre får en preskriberad lånebild . Det ska inte löna sig att hålla sig borta, att inte uppge adress, att inte uppge namn och var man finns någonstans. Om man har tagit lån ska man självklart betala tillbaka. Jag är glad för att vi tar det steget. Det handlar om att hålla på moral och etik också i denna situation. Därför är detta en viktig del i sammanhanget. Då kan det av något skäl finnas en anledning att inte betala, och då kan det bli en preskription, men inte . Det här betänkandet är en del i vårt arbete att säkra ordning och reda för pengar som går åt till studiemedel och för att säkra den enskildes möjlighet, de ungas möjligheter, att få bra utbildning av hög kvalitet. Det vill vi säkra. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. Jag önskar talmannen och alla mina kamrater en god sommar och tackar för våra debatter här. 65 (MP) replik: hade inte en sådan tur. Man kan tydligen inte ens gå på toa för att man ska passa på borgerligheten. Tack och lov finns tv på många ställen, och man kan se och höra vad som sägs. Mina principiella invändningar, herr talman, mot regeringens proposition är två. I detta land finns en princip om att underlag till beslut skickas ut till dem som berörs, i detta fall studenter, studentorganisationer, fackfolk, myndigheter och andra remissinstanser. Mer eller mindre alla remissinstanser har hårt kritiserat detta system. Detta system handlar inte om folks adresser, som försökte antyda , utan det handlar om vilka villkor som skapas för studenter och för olika utbildningar. Reformen skapar en obalans mellan äldre och nyare utbildningar. Den skapar inte flexibilitet, och det är där kritiken kommer. Hur kan ni annars förklara att myndigheten avstyrker propositionen? Studentorganisationerna skriker, fackfolk kritiserar reformen i artiklar och remissinstanserna visar tummen ned. Hur kan det komma sig att regeringen inte visar någon ödmjukhet inför denna massiva kritik? 66 (KD) replik: Det var trevligt att kom in i debatten igen. Det känns som att inte tänker på den parlamentariska utredning som faktiskt har skett där tyckte att det här var ett bra system. Det är den utredningen som ligger till grund för propositionen. Det finns ingen som ska tycka till om regeringens proposition mer än vi i . Det är vi i utskottet som svarar mot regeringens proposition. Det har vi gjort. Det finns naturligtvis olika mål. Jag tror inte att någon student vill ha förstärkt preskriptionstid från 10 till . Om det råkar finnas studenter tyvärr rätt många som väljer att åka utomlands, inte uppge adress, och därför kostar svenska staten mycket pengar, är det väl bra att vi ser till att det finns moral och etik över hela linjen för alla de studenter som betalar. Därför är det här ett bra förslag. Jag är glad att vi håller i pengarna i landet. Det finns andra länder som vi hör mycket om som inte håller i pengarna på det sättet. När talar handlar det mycket om allt till alla . Men det går inte an. Vi måste förvalta det vi har på ett bra sätt. Därför har det här förslaget tillkommit som innebär ordning och reda. Om jag har lånat ska jag betala tillbaka. Värre än så är det inte. 67 (MP) replik: Vi pratar om studiemedelssystemet i allmänhet. Jag delar helt och hållet din kollega uppfattning. Han talade inledningsvis om att vi bland partierna i riksdag i många stycken är överens, men när det kommer till olika förslag kan någon framföra kritik. I detta fall är vi på helt rätt sida. Vi har studenterna, studentkårerna, CSN och fackfolket på vår sida. Alla säger att just det förslag som regeringen lägger fram är felaktigt och skapar obalans. Det är därför jag inte kan förstå varför regeringen ändå går vidare med förslaget. Även om det är vi i utskottet som tar fram underlaget till betänkande, som kommer hit och debatterar frågan, måste det ändå finnas en ödmjukhet att bejaka de synpunkter som kommer från de berörda. Jag har aldrig fått så många mejl som jag har fått nu från studenter och studentkårer som kritiserar systemet. Om systemet är så bra, varför denna massiva kritik? Ni pratar om etik och moral. Ni menar helt enkelt att CSN, studentorganisationerna, fackfolk och remissinstanserna inte har sett detta. Det är bara regeringen som ser detta. Jag instämmer inte i åsikten. Jag tycker att regeringen gör helt fel. Det är synd att vi måste komma tillbaka till kammaren om ett tag för att rätta till regeringens fel. 68 (KD) replik: Jag tror inte att våra studentkårer kontaktar enbart . Också jag har information. Den massiva kritiken känner inte jag igen. Vi ska också komma ihåg att till exempel när heltidsstudier, 40 poäng, översätts ska varje poäng motsvara något. Det är en rätt grannlaga uppgift att avgöra vilket kunskapsområde, vilken litteratur, 1 poäng i den och den utbildningen motsvarar. Sedan ska det översättas till heltidsstudier. På samtliga lärosäten där den del som vi lägger fram ska aktualiseras vet rektorerna vad det innebär för utbildningen. Om man har garanterat att det är heltidsstudier ska studenterna få studiemedel för helhetsstudier. För mig är detta inte svårt. Däremot är det , menar jag, svårt för den enskilda studenten att se detta komplexa spel. Jag är övertygad om att det här kommer att bli en ordning som alla accepterar. Det kommer inte att bli nämnda obalans framöver. Men om vi vid utvärderingar och uppföljningar finner att det blir fel tar vi upp debatten igen. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 15 §.) 11 § Utvärdering av penningpolitiken 20082010 Föredrogs finansutskottets betänkande 2010/11:FiU24 Utvärdering av penningpolitiken 20082010. 69 (M): I finansutskottet har vi kommit fram till en ny ordning. Varje debatt inleder vi med en kort inledning för att sammanfatta ärendet. Därför tänker jag börja med att just sammanfatta bakgrunden och de huvudsakliga slutsatserna i betänkandet. När den nya riksbankslagen 1999 trädde i kraft och fick en självständig roll gentemot och regeringen beslutade finansutskottet att göra en årlig utvärdering av den förda penningpolitiken. Utskottet redovisar i detta betänkande sin utvärdering av penningpolitiken , 20082010. Utskottets utvärdering bygger bland annat på . Rapporten är fristående och utgör den första av de två skriftliga redogörelser som enligt riksbankslagen ska avlämna till finansutskottet. I sitt betänkande tar finansutskottet bland annat upp frågor om den flexibla inflationspolitiken och om riskerna för eventuella målkonflikter mellan inflationsmålet och arbetet med finansiell stabilitet. Dessa frågor kommer att mer på djupet behandlas av den externa och oberoende grupp för utvärdering av penningpolitiken som utskottet tillsatte och som kommer att redovisa sitt resultat nu . Utskottet avser att i samband med detta återkomma till dessa viktiga frågor. Utskottet konstaterar att utvärderingsperioden 20082010 har varit en historiskt extrem period då stora krav ställts på penningpolitiken. Utskottet berömmer, liksom tidigare, för den penning- och stabilitetsfrämjande politik som fört under finanskrisen. Utskottet vidhåller att räntehöjningarna våren och kan ifrågasättas, och utskottet konstaterar att kraftigt missbedömde styrkan i den ekonomiska nedgången 2009 samt styrkan i uppgången 2010. Detta var dock en missbedömning som delade med övriga prognosmakare. Inte heller förutsåg den kraftiga nedgången i inflationen under finanskrisen. Däremot ligger bankens inflationsprognoser och framåt ganska väl i linje med den faktiska utvecklingen. I betänkandet finns en motivreservation från , ska jag tillägga. Det här är alltså en översiktlig sammanfattning av bakgrunden och även de huvudsakliga slutsatserna i betänkandet. 70 (V): Det här är väl då man nästan undrar var man är och vad man ska göra. Det har varit lite hektiskt inte utan också . Men vi ska väl ta oss igenom också den här debatten det hoppas jag på ett gott sätt. Jag instämmer i finansutskottets beröm till för dess hantering av finanskrisen bortsett från blundern med räntehöjningen alldeles före finanskrisen. Vi instämmer alltså i det beröm som får i utskottets betänkande och tycker att det berömmet är välförtjänt. Vi i har varit kritiska till en penningpolitik med enbart ett ensidigt inflationsmål som styråra. har vi fått draghjälp i vår kritik då allt fler ekonomer och debattörer börjat ifrågasätta den nuvarande politiken. Vi anser att det är märkligt att utskottet inte tar upp det i sin utvärdering utan hänvisar till den större utvärdering som senare ska presenteras. Den här debatten har pågått på internationell nivå och även på nationell nivå. IMF:s chefsekonom är, kan man väl säga, en av de tyngre. Han har tagit upp och problematiserat nivåerna för inflationsmålen och menar att det här har försvårat stabilitetspolitiken. Per , professor på , är en av dem som här hemma lyft fram debatten. Han menar att inflationsmålet bör höjas till just utifrån stabilitetsfrågorna. , chefsekonom på , menar att inflationsmålet bör kompletteras med ett sysselsättningsmål, och professor har sagt att om inflationsmålet hade satts hade det satts högre. Men detta tar finansutskottet, som sagt, inte upp i sin utvärdering. Finanskrisen visade tydligt att lågt satta och ensidiga inflationsmål resulterade i ett begränsat räntepolitiskt utrymme för centralbankerna. Under krisen sänkte centralbankerna snabbt styrräntorna ned mot nollnivån. var det tydligt att ekonomierna hade behövt ytterligare penningpolitisk stimulans genom, om det hade varit möjligt, att man hade sänkt räntan ännu mer. Ett högre inflationsmål skapar en större fallhöjd i penningpolitiken och ger utökade möjligheter för centralbankerna att bedriva en expansiv räntepolitik. Därför menar att dagens inflationsmål bör höjas från till . Ett annat skäl till att många ekonomer har börjat ifrågasätta penningpolitiken är utvecklingen på arbetsmarknaden. Arbetslösheten har sedan krisen legat på i genomsnitt faktiskt på . Bara under en månad har arbetslösheten understigit . En fjärdedel av de arbetslösa har en historia av långvarig arbetslöshet. Sysselsättningsgraden är fortfarande lägre än motsvarande en halv miljon människor. Även kan vi se att prognoserna är mörka. Det är av central betydelse att penningpolitiken används för att motverka konjunktursvängningar eftersom stora fall i sysselsättning och produktion ofta får bestående effekter. Regeringen själv bedömer exempelvis att av en initial konjunkturell arbetslöshetsuppgång blir varaktig, det vill säga övergår i strukturell arbetslöshet. tidigare stora utvärdering visar på samma sak. Man menade att genom den strama inflationspolitiken hade bidragit till att vi missade tiotusentals arbetstillfällen. Den här bedömningen ligger i linje med utvecklingen av den svenska arbetslösheten. Den kraftiga ökningen av arbetslösheten i samband med den ekonomiska krisen fick betydande långsiktiga effekter effekter som vi ännu lever med. Problemet är att inte delar denna uppfattning. tror nämligen inte att penningpolitiken har några bestående effekter på reala storheter som tillväxt och arbetslöshet. Allt fler ekonomer, bland annat TCO:s chefsekonom , har emellertid påpekat att detta synsätt är uppenbart felaktigt. Trots att inte tror att penningpolitiken har några långsiktiga effekter på den reala ekonomin har man börjat kalla sin politik för flexibel inflationsmålspolitik. Med detta avses att penningpolitiken, utan att inflationsmålet åsidosätts, också ska syfta till att stabilisera resursutnyttjandet i ekonomin. Ett vanligt mått på resursutnyttjande i ekonomin är det så kallade bnp-gapet, vilket visar på skillnaden mellan faktisk bnp och den nivå på bnp där ekonomin anses vara i jämvikt. har sedan inflationsmålet infördes emellertid inte varit speciellt framgångsrik med att stabilisera den svenska ekonomin kring fullt resursutnyttjande. har det genomsnittliga bnp-gapet legat på , vilket tyder på att penningpolitiken i genomsnitt har varit alldeles för stram. Ett annat tecken på att penningpolitiken varit för stram är att såväl KPI som den underliggande inflationen trendmässigt klart understigit inflationsmålet på . En penningpolitik som trendmässigt understiger inflationsmålet får negativa konsekvenser på sysselsättningen eftersom realräntorna blir högre än vad som motiveras av konjunkturläget, vilket betyder att ekonomin blir åtstramande. Sammantaget visar detta att riksbankslagen behöver kompletteras med en explicit målvariabel för den reala ekonomin. Därför menar att ett mål för sysselsättningen är det mest lämpliga målet för den reala ekonomin. Penningpolitiken bör understödja ett medelfristigt sysselsättningsmål om en sysselsättningsgrad på för personer . Detta mål ska inte vara underordnat målet om prisstabilitet, som det är . Styrningen av penningpolitiken behöver också demokratiseras. Det operativa ansvaret för penningpolitiken vilar på direktion. Ledamöterna i direktionen utses av riksbanksfullmäktige.