prot · GY09112 · 2011-06-09 00:00:00 — Hållningen är förstås att dödsstraff inte kan accepteras i vare sig demokratier eller diktaturer. och EU måste öka ansträngningarna i sina bilaterala kontakter, i EU-arbetet och i FN för att dödsstraffet ska avskaffas helt. Men i väntan på ett generellt förbud mot dödsstraffet måste arbetet rikta in sig på att förmå fler stater att ansluta sig till det internationella protokoll som reglerar ett successivt avskaffande av dödsstraffet. Jag är aktiv, precis som , i tvärpolitiska grupp för mänskliga rättigheter. Vi träffas en gång under riksdagsåret, och en av våra viktigaste uppgifter är att skriva vädjandebrev. Alla ledamöter ges chansen att skriva under breven. Breven går sedan vidare till statschefer, presidenter, premiärministrar, guvernörer, domstolar och ambassader. Vi vädjar då för enskilda personer vilkas mänskliga rättigheter har kränkts. Vi vädjar inte minst för dem som är dömda till döden. MR-gruppen tar, som nämnde, inte politiska hänsyn till var i världen brotten begås utan fokuserar på själva brotten i sig. Våra brev går till både demokratier och diktaturer, för dödsstraffet är precis lika medeltida, brutalt och ovärdigt oavsett om det utdöms i eller i , i eller i . Kampen mot dödsstraffet går ändå framåt. Som sagts tidigare var det 1977 bara 16 stater som hade avskaffat dödsstraffet för alla brott. är antalet 139 två tredjedelar av världens länder. Det är förstås bra, men mycket återstår att göra. Våra ansträngningar kan inte ta slut förrän dödsstraffet är avskaffat över hela jordklotet, i alla världens länder, och förpassat dit det hör hemma: på historiens skräphög. I detta anförande instämde och (båda S). Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 14 § Ramavtal mellan Europeiska unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Republiken , å andra sidan Föredrogs utrikesutskottets betänkande 2010/11:UU16 Ramavtal mellan Europeiska unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Republiken , å andra sidan (prop. 2010/11:92). Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut skulle fattas .) 15 § Ramavtal om partnerskap och samarbete mellan Europeiska unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Republiken , å den andra Föredrogs utrikesutskottets betänkande 2010/11:UU17 Ramavtal om partnerskap och samarbete mellan Europeiska unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Republiken , å den andra (prop. 2010/11:88). Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut skulle fattas .) Föredrogs justitieutskottets betänkande 2010/11:JuU7 Polisfrågor. 163 (S): Jag börjar med att yrka bifall till reservationerna 1, 3, 9, 11, 12 och 13. ska vi diskutera polisfrågor här i kammare, och det ser jag fram emot. Polisen är en mycket viktig del i det svenska rättsväsendet. Att svenskarna vet hur och med vad polisen arbetar skapar en trygghet hos människor som behöver polisens tjänster. Det kan vara du, och det kan vara jag vilken dag som helst. mätte allmänhetens förtroende för yrkesgrupper kom polisen på pallplats näst efter sjukvården. Förtroendet har också ökat , och det är mycket glädjande. Vi har fler poliser än . Det är ett arbete som Socialdemokraterna startade och alliansregeringen har arbetat vidare med. Dess värre ser vi att resultaten inte är så bra som vi hade kunnat hoppas på efter denna satsning. Det finns fortfarande en stor skillnad i hur bra landets 21 olika polismyndigheter har lyckats med sin verksamhet, och inte allt som är mätbart i polisens verksamhet har blivit bättre. Somligt har faktiskt blivit sämre än före satsningen. Till exempel redovisas i polisens verksamhetsrapport att antalet redovisade ärenden till åklagare i förhållande till arbetad tid har blivit färre. Att polisen alltid och överallt jobbar metodiskt är mycket viktigt. Medborgarna ska garanteras samma goda bemötande. Därför väntar vi socialdemokrater på den polisorganisationsutredning som om mindre än förväntas lägga fram ett förslag på hur 21 polismyndigheter kan bli 1. Vi tror att det är brister i ledning och styrning som orsakar ojämn kvalitet i polisens arbete. En sammanslagning ger fördelar både avseende resursfördelning och styrning av verksamheten samt skapar möjligheter att effektivisera den administration som behövs så att samtliga polismyndigheter inte behöver ha sin egen. Den grova organiserade brottsligheten känner varken nationella eller regionala gränser. Organiserade mc-klubbar etablerar sig runt om i landet. söker de sig medvetet till områden där polisens och samhällets resurser är förhållandevis svaga. Samhällets förmåga att slå tillbaka måste vara lika hög i mindre orter som i de stora städerna. Det visar sig att i de kommuner där man tagit krafttag mot organiserad brottslighet är samarbetet mellan polisen och andra myndigheter som , och kommunen centralt för att lyckas. Socialdemokraterna vill ha en organisatorisk modell där vi slår ihop de enheter inom rättsväsendet som arbetar med dessa brott, alltså , och , till en nationell spetsorganisation. Vi har kallat den , Polisens riksorganisation mot ekonomisk och organiserad brottslighet. En sådan organisation skulle ge en betydligt kraftfullare mobilisering mot den organiserade brottsligheten än vad vi ser . Eftersom de brott detta handlar om har koppling till alla tre myndigheterna skulle de kunna hanteras mycket mer effektivt. Vi socialdemokrater vill också se fler civilanställda inom polisen. Civilanställda behövs för att poliser ska kunna ägna sig åt polisarbete och inte sitta som arrestvakter eller i receptioner. Vi ser att civilanställda är en av förutsättningarna för att polisen ska kunna utveckla sin verksamhet. har antalet civilanställda minskats, särskilt i förhållande till antalet poliser, som verksamheten blivit större. Ju fler poliser som anställs, desto fler civilanställda behövs för att backa upp dem. Det kan vara analytiker, handläggare och vaktmästare, till exempel. Poliser ska göra polisiärt arbete. När antalet civilanställda minskar riskerar poliser att hamna på att täcka upp civila uppgifter. Vi ska inte tro att det bara är antalet poliser som är avgörande. Poliserna måste också arbeta effektivt, och det är genom en bra utbildning vi kan göra polisen ännu bättre. Vi socialdemokrater vill ersätta dagens polisutbildning med en högskoleutbildning. Det är en åsikt som vi delar med bland andra , som är ordförande i . Hon skriver i en ledare i senaste att det är en av de viktigaste frågorna för polisen . Polisen ska arbeta efter beprövade metoder och forskning och för detta krävs en utbildning knuten till högskolesystemet, skriver . Uppgifterna för polisen är många. Man ska inte bara lösa begångna brott utan också jobba brottsförebyggande på flera plan med olika aktörer. Man ska bemöta brottsoffer och människor som befinner sig i olika utsatta situationer. Detta ställer höga krav på polisens kunskap och på polisens utbildning. Det är otidsenligt att poliser inte får högskolepoäng i samma utsträckning som andra studenter. En närmare koppling till högskolan skulle skapa bättre förutsättningar för forskning, och mer forskning ger i sin tur bättre förutsättningar för att utvärdera polisarbetet. Frågan har utretts i två utredningar tidigare, men ingenting hörs från justitieministern. Det är helt tyst när det gäller hur vi ska komma vidare med denna fråga. Vi önskar att det snart kommer ett förslag för oss att ta ställning till. Vi socialdemokrater har talat om att införa så kallade kontaktpoliser. Meningen är att kontaktpoliser ska arbeta både brottsförebyggande genom att åka ut och informera, men även vara med i andra aktiviteter på skolan sprida kunskap och bygga förtroende och relationer. Det ska också vara de som i efterhand utreder incidenter och händelser som har inträffat i och omkring skolan. Samverkan mellan myndigheter som polis, skola, kommun och hälso- och sjukvård i det brottsförebyggande arbetet är en nödvändighet, och här finns mycket vi kan utveckla. Flera av de motioner vi diskuterar och behandlar handlar om barnsexturism. Ingen kan säga hur omfattande problemet är och hur många svenskar som begår brottet att köpa barn och begå sexuella övergrepp mot dem. Barnsexturisternas destinationer växlar i takt med att myndigheterna i ett land jobbar med att motverka problemet. Då väljer köparna ett annat land med en svagare rättsapparat. En viktig faktor i sexhandeln med barn är fattigdom, men handeln förutsätter givetvis att det finns köpare. Utan deras pengar skulle barnsexhandeln inte existera. Detta är ytterligare ett exempel på hur fattigdom och klyftor utnyttjas på ett brutalt sätt. Ett arbetssätt där alla myndigheter med ansvar för frågan, både svenska och internationella, hittar bättre sätt att arbeta mot barnsexturismen är väldigt viktigt. Vi ser till exempel att det kan finnas lättillgängliga telefonlinjer dit alla som ser misstänkt barnsexturism kan ringa och enkelt anmäla för en snabb reaktion. Vi har också valt att ställa oss bakom en motion som handlar om skärpta straff för vapenbrott. Vi ser hur fler kriminella grupperingar har fått tillgång till vapen som används för att till exempel hota vittnen eller representanter för rättsväsendet. Skarpladdade vapen på allmän plats är helt oacceptabelt och måste räknas som grovt vapenbrott. Vi anser att straffen för olagligt innehav av vapen är för låga och vill uppdra åt regeringen att ta tag i denna fråga för att ännu starkare motverka vapen på allmänna platser. Det sista området jag vill säga någonting om handlar om motionen Personskydd och analys av hotbilder. Den tar upp den alltid aktuella problematiken att människor som innehar politiska förtroendeuppdrag hotas och ibland faktiskt väljer att lämna sina uppdrag, vilket är ett allvarligt demokratiskt problem. Vi vill därför att regeringen ska se över reglerna för personskyddet och myndigheternas förmåga att analysera hotbilder. Med det vill jag avsluta mitt anförande. I detta anförande instämde och (båda S). 164 (MP): Motionerna i det här betänkandet rör alltså polisfrågor. Jag vill inleda med att säga att jag självfallet står bakom alla reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 3 och reservation 10. Vi lever i då trygghetssystemen i samhället försämras och arbetslösa får det svårare som de med höga inkomster får stora skattesänkningar. Allt fler har inte råd att ge tillräckligt med mat till sina barn. Frivilligorganisationer och kyrkor vittnar om hur allt fler är i behov av hjälp för att ha råd med de mest basala saker. Denna utveckling är direkt kontraproduktiv för det brottsförebyggande arbetet. Ett samhälle med ökande klyftor och urholkade trygghetssystem är inte direkt ett mer säkert samhälle. Det som behövs är ett solidariskt och tryggt samhälle där den som råkar bli sjuk vet att samhället backar upp och den som blir arbetslös vet att det finns ett samhälleligt stöd under omställningsprocessen. Det som behövs för att unga ska tro är att vi satsar på vår gemensamma framtid och tar oss an vår stora ödesfråga, klimatet. Vi behöver rusta upp miljonprogrammen, bygga ut järnvägen och satsa på förnybart och energieffektivisering. behövs en politik som tar oss framåt i stället för ett samhällsklimat som skapar otrygghet och splittring. För mig som grön är det inte mer befogenheter, även kallat mer muskler, som är det mest relevanta för en effektiv brottsbekämpning. Jag anser det vara minst lika viktigt med en bra möjlighet för poliser att hantera och bearbeta sina upplevelser och att effektivisera polisens arbete. En motion som behandlas i det här betänkandet, av en moderat riksdagsledamot, vill dock att polisen ska få ökade befogenheter att begära ut IP-adresser även för bötesbrott och inte bara för brott som kan leda till fängelse, som . Jag vill beklaga regeringens agerande , som gör att motionen anses tillgodosedd. Regeringen föreslog nämligen i en lagrådsremiss att skyldigheten för operatörer att lämna ut uppgifter om abonnemang till de brottsbekämpande myndigheterna inte ska vara begränsad till brott av en viss svårighetsgrad. Anledningen till att sådana personuppgifter endast lämnas ut för brott som i alla fall kan leda till fängelse är att det är så pass integritetskränkande att det inte har ansetts försvarbart. Tyvärr verkar den här regeringen inte bry sig särskilt mycket om den personliga integriteten. I stället är detta ytterligare ett steg vad gäller att utöka möjligheten att begära ut personuppgifter. gav regeringen privata företag rätt att kräva ut IP-adresser vid misstanke om bötesbrott. Ipredlagen gav stora företag rätt att göra detta i jakt på fildelare. ska alltså även denna möjlighet utökas till polisen. Precis som när Ipredlagen infördes är det inte otänkbart att även en lagstiftning som ger polisen rätt att kräva ut dessa personuppgifter kommer att leda till fler anonymiseringstjänster och därmed försvåra för det brottsbekämpande arbetet. Inte heller är det för mig som grön endast viktigt med kvantitet när det gäller polisfrågor. Jag tror inte att lösningen på alla problem är fler poliser. Jag tror att det är helt andra saker som behövs för att minska brotten och öka tryggheten, till exempel att arbeta mot fattigdom, utsatthet och missbruk och att ge unga en framtidstro och se till att polisen kan arbeta effektivt och få stöd i sina upplevelser. Personer som har krävande arbeten där de möter svåra berättelser, livsöden och traumatiska händelser , som poliser, är i behov av handledning för att kunna hantera och bearbeta händelserna. Det är inte någon vanlig debriefing det handlar om, utan det som beskrivs i reservation 3 är personalhandledning som ska vara obligatorisk. gjorde ett tillkännagivande om detta på förslag från justitieutskottet, men trots beslut och trots att har tagit fram ett projekt är så kallad vardagshandledning ännu inte fullt genomförd i polismyndigheterna. Det är viktigt att detta sker. Det är av högsta vikt att poliser genomgår obligatorisk handledning för att inte de svåra upplevelserna ska hanteras på ett olämpligt sätt. Om man inte får möjlighet att bearbeta svåra upplevelser riskerar hjärnan att hantera detta genom att man till exempel kan bli avtrubbad, cynisk eller bryta ihop. Detta är varken humant, rättssäkert eller särskilt effektivt för det brottsbekämpande arbetet. Trots att var det första landet i världen att införa extraterritoriell lagstiftning som möjliggör lagföring av svenskar för bland annat sexualbrott mot barn begångna utomlands finns det fortfarande ytterst få fällande domar i . Huvudregeln är att brott ska beivras där de har begåtts, men i förhållande till andra brottsområden är skillnaden markant. En anledning till detta är att brottsområdet som sådant inte har varit, och fortsättningsvis inte heller är, ett prioriterat brottsområde. En annan anledning är att anmälningar av detta slag har lagts ned per automatik för att de ansetts vara för svåra att utreda. har inte ens den misstänkte hörts eller nåtts med information om att han eller hon har varit misstänkt, vilket bidragit ytterligare till den gängse uppfattningen, att det är riskfritt att utnyttja barn sexuellt utomlands. Anmälningsbenägenheten är mycket liten när det gäller brott som barnsexturism. Vad avsaknaden av anmälningar från enskilda individer, till exempel medresenärer, beror på är okänt. En förklaring kan vara att de saknar kännedom om att det är olagligt och att det går att anmäla på plats. Än mindre vet de att det går att anmäla i . En annan anledning kan vara att man inte litar på den lokala polisen och inte känner till de olika anmälningskanalerna samt att det känns lönlöst att anmäla i eftersom anmälan inte kommer att leda någonstans. Det gäller i synnerhet om det rör sig om okända offer och förövare. För att underlätta möjligheten att anmäla har man exempelvis i inrättat en telefonfunktion för att kunna ta emot tips om barnsexturister. Detta har skett i samverkan mellan den svenska polisen och den svenska ambassaden. Exemplet borde få fler efterföljare i länder där svensk barnsexturism är vanligt. får kritik för att man gör för lite på det här området. Så sent som fick kritik från för att man gör för lite i arbetet mot barnsexturism. underströk att måste increase its efforts to prevent and combat the worrying phenomenon of child sex tourism. måste ta kritiken från FN på allvar och i enlighet med reservation 10 öka insatserna för att nå målet, som det uttrycks i handlingsplanen mot sexuell exploatering av barn: Inga barn i andra länder ska utsättas för sexuell exploatering av personer från . 165 (SD): I det här betänkandet har vi tre reservationer, 14, 15 och 16. Vi yrkar bifall till samtliga tre. Jag ska kort beröra de här tre reservationerna. Den första handlar om befogenheter att leta efter stöldgods. tillåts inte att leta efter stöldgods som lämnar landet. I den här reservationen menar jag att de borde ha den möjligheten. I utskottets ställningstagande i betänkandet står det att ett betänkande bereds inom och att de vill avvakta det här betänkandet. Det brukar ofta vara så från regeringens håll att olika frågor ligger i olika betänkanden. Det är bra, men jag hoppas att den utredningen kommer fram till precis det här, att behöver de här befogenheterna. Vi yrkar bifall till denna reservation, för vi anser att de bör ha dessa befogenheter. Reservation 15 handlar om att ge ytterligare befogenheter, bland annat att lagra information om personer som dömts för smugglings- och langningsbrott. Det handlar om att göra fysiska kontroller i skatteupplag och inleda förundersökningar när det gäller människosmuggling, till exempel. I betänkandet skriver utskottet att de inte är beredda att föreslå att befogenheter ska utvidgas utöver vad som har redovisats. De lyfter fram att det finns möjligheter för att samverka med andra. Vi menar dock att bör ha de här befogenheterna och säkert många andra befogenheter, som vi ämnar återkomma till . Vid har till exempel Öresundskonsortiet rätt att registrera registreringsnummer på bilarna, men har inte den rättigheten när det gäller brottsbekämpande ändamål. Det finns alltså mycket inom som behöver rättas till, och de bör ges befogenheter att bekämpa brottslighet bättre. Därför yrkar vi bifall till reservation nr 15. Sist, men inte minst, har vi vår motion om offentliga brottsregister. Den handlar om att man ska ha ett offentligt register över dömda pedofiler som bedöms ha hög återfallsrisk alternativt våldtäktsmän som har dömts ett flertal gånger. Vi menar att det är viktigt att ha den möjligheten för att förhindra att det blir fler offer. Barnfamiljer ska kunna kontrollera om det finns någon som har en hög återfallsrisk i bostadsområdet. Med denna vetskap kan man kanske förhindra att barnen kommer i kontakt med den här personen. Eller så väljer människor att inte flytta dit i första taget. Detta är alltså en åtgärd som vi menar bör införas helt enkelt för att värna de blivande offren och förhindra att det blir offer i första taget. Motargumentet mot det här är att det kränker folks integritet, men återigen måste man ställa integritetsperspektivet mot perspektivet för framtida eller befintliga brottsoffer. Vi menar att om det finns möjlighet att förhindra att någon blir offer för till exempel en pedofil är det värt att ta den integritetskränkningen. Därför har vi lagt fram denna motion och yrkar på den. 166 (M): Som det har sagts är detta inte ett propositionsbetänkande utan ett motionsbetänkande. Det innebär att vi har ett smörgåsbord av olika förslag, alltifrån elpistoler och civila poliser till något som är så viktigt att jobba mot som barnsexturism och den typen av övergrepp och trafficking. Det är alltså en väldigt bred flora av förslag som behandlas i samma betänkande. Jag tänkte hålla mig till de förväntningar som vi har på svensk polis och vad vi kan se framåt i tiden. Om man tittar lite grann i backspegeln på när vi tog över regeringsmakten hade vi då mött en debatt som mycket handlade om kommunala poliser. Det var en debatt som jag nu tycker har försvunnit och som jag tror hade sin upprinnelse i att man i många delar av landet upplevde en brist på synlig och närvarande polis, och som ett brev på posten kom ofta kraven på just kommunala poliser. Den debatten möter vi inte längre, och det tycker jag är positivt. Men vi mötte också 2006 en poliskår som hade börjat få en hyfsat hög medelålder, inte minst på grund av att utbildningen hade legat ganska lågt under . Den ökade sedan, men den hade inte ökat i större omfattning än att man i princip ersatte gamla poliser med nya. Poliskåren ökade inte numerärt. Vi mötte en situation där egentligen bara 7 000 av strax under 17 000 poliser någonsin var i yttre tjänst. Därav, tror jag, fick vi diskussionen om kommunala poliser. Vi mötte också en situation där arbetssättet det finns anledningar att diskutera förändringar i det också i stort sett var detsamma som det hade varit decennier tidigare. För oss är det väldigt viktigt att som ansvarsfull regering ha en ekonomisk politik som innebär att landet kan säkerställa resurser till viktiga offentliga verksamheter. Låt mig slå fast: Polisen är en mycket viktig offentlig verksamhet som behöver de resurser som finns. Naturligtvis har hela rättsväsendet och hela rättskedjan fått betydande satsningar. Vi har utbildat långt fler poliser och är uppe på en nivå på 20 000 poliser. Vi har också sett till att säkerställa ett ekonomiskt utrymme, vilket inte minst bekräftas av polisen själv. Vi har också sett att polisen får allt bättre siffror när man gör mätningar om människors trygghet, till exempel i Brås undersökning, Nationella trygghetsundersökningen. Fler människor, inte överallt ska dock sägas, upplever att man ser en mer synlig polis och det inte bara i kvarteren i . måste man konstatera att vi som ansvariga politiker inte nöjer oss med att bara ge ut resurser. Vi har också rätten att som medborgarnas företrädare ställa krav på de verksamheter där skattepengarna går in. Och där finns en del att nämna vad gäller polisen. Det finns anledning att vara kritisk när det gäller den resultatuppräkning som finns, för resultaten har inte gått i takt med de resurser vi har gett. Jag tycker gott att man kan ställa krav på högre kvalitet inom polisen. Vi kan gott ställa högre krav på en ökad kostnadseffektivitet, och vi kan definitivt ställa krav på en ökad flexibilitet. Vi kräver bara ett förbättrat resultat. Det är en betydande del av skattebetalarnas resurser. Därför finns det anledning att också se över det polisen jobbar med. I grunden är vår polisverksamhet organiserad nästan på samma sätt som den var när polisen förstatligades , med en del gradvisa förändringar. Men arbetssättet är detsamma trots att brottsligheten har förändrats ganska ordentligt . Inte minst har vi fått en ny teknik som gör att gamla brott har hittat nya arenor och där det ibland är svårt att hitta sätt och olika motmedel att möta detta. Med den utgångspunkten och med den debatt som har funnits, inte minst om att titta på polismyndigheterna och slå samman dem, har alliansregeringen valt att tillsätta en utredning som kallas för . Utgångspunkten i den utredningen är inte att fastställa en redan påhittad lösning förmiddag utan att se över vilket ansvar och vilka befogenheter som finns i styrningen i polisen , att titta på var problemen de facto finns och också därmed lägga fram förslag. Det är en ganska viktig utgångspunkt att faktiskt titta och vända på alla stenar. Vi kan dra några slutsatser, och det är att det är en svårstyrd organisation. Det vittnas mycket om att har svagt mandat. Det vittnas om en hög chefstäthet, vilket ofta leder till att det kommer olika budskap som skapar ett brus i organisationen och gör det svårt för den som är ute på fältet att direkt veta vad som gäller, också med den risk som finns att den som har lägst ambitionsnivå kanske vinner de gånger det finns en diskussion om vad man ska kraftsamla kring.