prot · GY0956 · 2011-02-09 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . 2 § Anmälan om fördröjt svar på interpellation Till hade inkommit följande skrivelse: Interpellation 2010/11:168 Till Interpellation 2010/11:168 Framförhållning vid införandet av nya förmånsregler av (S) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är inbokade engagemang och tjänsteresor. (M) Enligt uppdrag och rättschef 3 § Hänvisning av ärende till utskott Föredrogs och hänvisades EU-dokument 5499/11 till miljö- och jordbruksutskottet Åttaveckorsfristen för att avge ett motiverat yttrande skulle gå ut . 4 § Jakt och viltvård Föredrogs miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2010/11:MJU8 Jakt och viltvård. 1 i (S): ska vi debattera miljö- och jordbruksutskottets betänkande 8 om jakt och viltvård. Det är ett betänkande som behandlar ett antal motioner som har inlämnats av ledamöter under höstens allmänna motionstid. Det är ganska bra att förklara det ibland eftersom ingen då behöver sitta och fundera på varför det är just dessa specifika frågor som vi tar upp på jaktområdet och inte de andra. Vi tycker självklart att alla jaktfrågor är viktiga. Men just är det dessa specifika frågor som det har kommit in motioner om. För oss socialdemokrater är jaktpolitiken viktig. Vi har ett jaktpolitiskt program, och dessa frågor står alltid högt på vår dagordning. Engagemanget ute i landet är mycket stort för frågorna, inte minst i de delar av landet som jag själv kommer från. De jaktpolitiska möten som jag har varit på i de norrländska länen är ofta välbesökta och landar ganska ofta i en större diskussion om villkoren för att leva och bo i glesbygd. Det handlar egentligen om huruvida hela landet ska leva och hur hela samhället ska organiseras för att man ska kunna göra det. Jakten står för så mycket mer än att vara ute i skogen med bössan. Det är en livsstil, det är en kultur, och det är i många fall en helt avgörande faktor när människor bestämmer var de ska bo och leva någonstans. Då är det viktigt att även vi politiker har insikt om det och ser vad det är som jakten, jägarna och viltvården tillför samhället. Det handlar inte bara om ekonomiska resurser. Det handlar om biologisk mångfald, om naturvård men även om ett kulturgeografiskt arv som vi faktiskt inte lyfter fram speciellt ofta. Men vilka är det egentligen som kan historien om våra marker och skogar, om stigarna, om fornminnena och om varenda sten och därmed om människorna som har levt och verkat i skogen om inte jägarna som för den kulturtraditionen vidare i generation efter generation? Vi har ibland en förmåga att förena oss över partigränserna i jaktfrågorna. Så skedde senast i frågan om den framtida älgförvaltningen då vi kunde jämka ihop oss och få fram ett gemensamt betänkande. Det är bra när det kan bli så. Men det är inte i riktigt alla jaktfrågor som vi har haft möjlighet att komma överens på det sättet. En trätofråga som vi har debatterat här i kammaren är frågan om fjälljakten. Även i detta betänkande behandlar vi den frågan och frågan om den förändring som regeringen gjorde i rennäringsförordningens § 3 och som ledde till att den svenska fjällvärlden blev öppen för utländska jägare att komma hit och jaga småvilt fritt på statens mark ovan odlingsgränsen. Det kan finnas anledning att påminna om vad som hände den gången. Det går nämligen att dra en del paralleller till nu pågående händelser. Det som hände var att regeringen fick ett brev från EU som ställde en försiktig fråga om det möjligen kunde vara så att den bröt mot tjänstedirektivet när man gynnade i boende jägare före utländska jägare. Där pausar vi historien lite grann. Känner ni igen detta skeende om att vi får ett brev från EU? fick nämligen ett brev från EU där man ifrågasatte den svenska vargjakten. Vad gjorde regeringen då? Jo, man inledde samtal med kommissionen. Det kan man tycka är ganska naturligt och självklart att man gör när man får ett brev från EU. , det vill säga i förrgår, skickade ministrarna ut ett pressmeddelande. I detta pressmeddelande kunde man läsa följande: Skyddet av den biologiska mångfalden måste ske tillsammans med svenska folket. Därför måste också rovdjurspolitiken utformas efter svenska förhållanden och utgå från förutsättningarna här i . Besluten måste tas här i nära de människor som är berörda inte i . Det är en viktig princip, men också nödvändigt för att vi ska lyckas med vår höga ambition. Jag är den första att hålla med om det som jag just läste upp. Jag tycker att det är en mycket bra princip som vi ska ha när det gäller jaktfrågorna, och EU. Ett annat citat som det är lite roligt att påminna sig om ibland är när på frågan om huruvida EU-reglerna kunde krocka med de svenska reglerna när det gällde gårdsförsäljning av vin uttalade att regler är till för att brytas. Den gången när det kom ett brev från EU bemödade sig inte ens om att skriva ett svar eller att ha en dialog. Man gick helt enkelt in och ändrade reglerna direkt utan att ens försöka förklara att det fanns en anledning till att vi hade särregler för i boende jägare. Man lade sig platt, och därmed lät man faktiskt EU ha större inflytande över svensk jaktpolitik än i någon annan fråga. Det hade man inte behövt. Det kan måhända vara förståeligt att den nytillträdda regeringen som det var då inte riktigt visste hur man skulle handlägga brev från EU. Det kan måhända vara så att regeringen agerade något överilat. Det kan vara jobbigt att erkänna när man har gjort fel, det är jag den första att erkänna, men det är ändå bättre att göra det än att fortsätta gräva ned sig i misstaget. Efter att öppnade fjällen för utländska jägare har EU godkänt tre länders särbehandling av egna jägare, nämligen våra nordiska grannar , och som alla gynnar egna jägare än tydligare än vad vi gjorde . Faktum är att flera europeiska länder har visat sig särbehandla sina egna jägare utan att det dragits till prövning, vilket kan ses som naturligt eftersom ytterst få delar den tolkning att detta kan innebära ett regelbrott. Faktum är att det inte alls är svårt att hitta länder som har valt att gynna sina egna jägare. Det är faktiskt svårare att hitta något land som inte gör det. Det finns ingen delstat i och ingen provins i som inte gynnar sina egna jägare. Regeringens väg kan faktiskt vara helt unik i den demokratiska västvärlden. Det är inte så konstigt eftersom det troligen finns få länder vars regeringar inför regler som missgynnar alla berörda i det egna landet utan att ha en enda tydlig positiv effekt eller stöd hos en enda grupp. EU har slagit fast att jakten inte är en tjänst som kan förbehållas landets egna jägare. I European Charter on Hunting and Biodiversity rekommenderas en positiv särbehandling av inhemska jägare av sociala skäl samt att utländska jägare måste finna sig i specialregler och högre priser. Hur mycket tydligare måste jag säga detta? Att återställa § 3 kan inte möta några hinder. Trots detta har regeringen i sten vägrat att riva upp förändringen . Anledningen till det har varierat lika mycket som antalet debatter vi har haft i ämnet. I valrörelsen försökte till och med en av de borgerliga ledamöterna hävda att det fanns en EG-dom mot i frågan. Det minsta jag begär är att vi håller oss till sanningen. Det finns ingen dom mot i denna fråga. Min förhoppning är att vi kan hjälpa regeringen lite på vägen att riva upp, göra om och göra rätt. Vi behöver få ordning på jakten i de svenska fjällen. Dagens situation är inte hållbar. Det finns många vittnesmål om det, och jag har berättat om dem i kammaren och tänker därför inte ta dessa exempel igen. Jag vill verkligen inte det vill jag verkligen poängtera att vi ska hindra utländska jägare att komma och jaga i de svenska fjällen. Jag vill att de ska komma hit och främja den lokala turistnäringen men då för att de köper en exklusiv kontrollerad jakt, alltså inte som det är. Om det är alla överens. Turistföretagen, oppositionen, jägarna och rennäringen är överens, men inte regeringen. Nog kan man väl tycka att det är lite märkligt. Jag hoppas att vi ser till att ändra regeringens misslyckade regler så att vi åter får lite ordning och reda i fjällen. Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet i den del som avser punkt 4, fjälljakten, samt avslag på reservation 1. 2 (M): Jag yrkar bifall till reservation 1. I övrigt hoppas jag att kammaren ställer sig bakom betänkandet. Jag vill ge en eloge för hennes inledning om jaktens betydelse i vårt land. Om det är vi, hoppas jag, fullständigt överens över partigränserna åtminstone bland de stora blocken. Det är bra att det sägs, så jag behöver inte upprepa det som på ett utmärkt sätt uttryckt. Betänkandet i övrigt handlar om skyddsjaktsfrågor, åteljakt på björn, fjälljaktsfrågor som vi hört, fällanvändning vid fångst och skadskjutningar. I någon mån ska jag försöka beskriva dessa områden. Det har funnits önskemål om att öka möjligheterna till skyddsjakt på korp och gäss som utgör ett bekymmer i delar av vårt land. Regelverket visar sig vara ganska öppet när det gäller att även på eget initiativ kunna använda skyddsjakt. Vi har därför kommit fram till att det inte finns anledning att ändra något regelverk. Vi är alldeles övertygade om att det ändå går att tillgodose de krav som finns. Likadant är det med skyddsjakt i anslutning till fäbod. Fäbodsbruket bygger de facto på att det inte finns några stängsel och på att det skulle försvåra att använda 28 §. Men det är klarlagt att regelverket täcker in full möjlighet att skydda sina tamdjur även om de inte befinner sig innanför stängsel. Därför har det i de delarna i betänkandet gått att ge ett positivt besked till dem som önskar någonting annat. Åteljakten på björn är en intressant och helt ny jaktform som vi än så länge inte hunnit utvärdera. håller just nu på med en studie. Vad man är rädd för är att åteljakt kan göra björnarna mindre rädda för människor. Där vill man säkerställa att så inte blir fallet. Därför pågår en provverksamhet i hela , även i Ståkke sameby. Utvärdering kommer inom en inte så . Vi hoppas på att då få en möjlighet att se över detta med åteljakt på björn, något som jag tror kan vara ett positivt inslag i jaktutövandet i vårt land. Fjälljaktsfrågan har, precis som föregående talare här berättat, varit föremål för ett antal debatter. Det började med att fjälljakten 1993 släpptes fri. kom detta så att säga till sin spets. Regeringen var tvungen att pröva om det skulle hålla att inte släppa in EU-medborgare på ungefär samma villkor som de svenska jägarna. I en förlängning fanns risken att frågan skulle dras inför domstol. Det var grunden till regeringens utomordentligt grundliga utvärdering av möjligheterna att vinna ett sådant mål. Ingen går ju upp i en domstolsförhandling utan att först sondera möjligheterna, chansen, att vinna. Låt mig erinra om det inte vill kännas vid. , som förmodligen är det organ i landet som har bästa kompetensen att värdera de här sakerna, gav råd och sade att sannolikheten för att skulle fällas var väldigt stor. jurister gjorde exakt samma bedömning. jurister gjorde också det, oberoende av varandra. Dessutom anlitade externa jurister som även de gjorde samma bedömning. Fyra olika juristkonstellationer har alltså gett den exakt samma råd. Att i det läget huvudstupa ge sig in i en domstolsförhandling med de kostnader som det innebär med tanke på vad skattepengarna används till är inte tillrådligt. Anledningen till att vi landat där vi landat är alltså att det inte är själva jakträtten som är ett hinder. I stället gäller det kombinationen här. Tjänster som kopplas till jakten hotell, helikoptertransporter, uthyrning av skotrar och så vidare gör att det kolliderar med tjänstedirektivet som ändå är utomordentligt starkt och någonting som verkligen omhuldar och slår vakt om. Den fria rörligheten är också ett grundfundament. Därför haltar jämförelse med vargjakten högst betänkligt. Trots detta är fjälljaktens nuvarande utformning inte den allra bästa; det är jag den förste att skriva under på. Därför håller man på med en utvärdering den startade och pågår för att se om man bättre kan tillmötesgå de krav som finns när det gäller fjälljakten. Därför är det lite märkligt att man inte kan avvakta den här utvärderingen och se vart vi kan komma. Till saken hör att betalat skadestånd på ett antal till en turistutövare, ett helikopterföretag. Hade man inte gjort det utan låtit ärendet dras i domstol hade det kunnat bli mångmiljonbelopp i skadestånd eftersom beloppet hade ackumulerats. Detta ligger i vågskålen. Det finns alltså ingen illvilja från regeringens sida. Tvärtom försöker vi så långt som möjligt tillmötesgå kraven. För att i någon mån göra det har länsstyrelserna utformat länsårskort. De som bor i berörda län har möjlighet att lösa ett årskort, en möjlighet som ingen annan har. Detta är ett sätt att försöka mildra effekterna av den juridiska bedömningen i den delen är det ingen politisk bedömning. Därför är det lite olustigt att se att en ohelig allians mellan den traditionella oppositionen och vill utmana EU-systemet i den här frågan, vilket kan åsamka de svenska skattebetalarna stora kostnader i form av skadeståndsbelopp i , men nog om detta. När det gäller fällor handlar det bland annat om vildsvin och lo. En gedigen utvärdering pågår just . Jag vill poängtera att det, trots att utvärderingen inte är klar, är vår absoluta uppfattning att djurskyddsaspekten, i den mån fällor ska användas, måste vara överordnad allt annat. Det får inte vara så att djur som fångas i fälla far illa. Jag hoppas att utvärderingen visar att det är möjligt med fälljakt utan att man gör våld på djurskyddet. Avslutningsvis, fru talman, gäller det skadskjutningen, en oerhört angelägen fråga. Det finns ingen jägare, man eller kvinna, som medvetet gör en felskjutning, men sådant kan hända i olika situationer. Jag vet att det bland våra jägarorganisationer pågår ett mycket gediget arbete med att försöka minska skadskjutningsrisken. Jag vill påstå att det har blivit allt bättre, men en skadskjutning är alltid en skadskjutning för mycket. Med dessa ord överlåter jag till kammaren att rösta om förslagen i betänkandet. 3 i (S) replik: Det var en del saker att fundera på också i föregående inlägg. Men en sak som jag tror att vi kan vara överens om om inte blir jag väldigt förvånad är att det på något sätt ändå är fastslaget att jakt inte är en tjänst. Jag har haft debatter med ministern i kammaren där också han har börjat vackla på tjänstedirektivet utifrån det första och börjat hitta andra paragrafer som det kanske gäller. Det har varit en skakig argumentation från regeringen under dessa år. Det verkar som att övertygelsen är stor och att man ser jakt som en tjänst liksom de tjänster, som du säger, som är kopplade till jakten. Det blir väldigt märkligt om man ska översätta detta till andra delar av samhället också, men om vi nu skulle säga att det är så, varför är det då bara i det på något sätt kan ses som ett brott mot tjänstedirektivet? När de andra länderna blir anmälda behöver de bara argumentera för varför de har särregler för i boende. Vad är det som gör så extremt unikt i hela EU i denna fråga? 4 (M) replik: ställningstagande är inte så extremt eller unikt. Mig veterligt har nämligen just denna kombination av tjänster som är knutna till detta inte testats någon annanstans. Därför är det inte klargjort. Andra saker som är klargjorda är just att själva jakträtten inte är en tjänst, men det handlar om kombinationen av att kunna hyra ut tjänster. Jag vill ändå erinra om att den bedömning som gjordes från de svenska juristerna var att helikopterföretaget gick miste om inkomster för att de inte kunde sälja helikoptertjänster. Det var detta som låg till grund för den svenska värderingen. Vi måste dra ut konsekvenserna av detta, för sade i sitt anförande att det inte finns stöd hos någon och att ingen har någon som helst nytta av det. Det är direkt felaktigt. Turismföretagen som säljer tjänster i anslutning till jakten får nämligen ett mindre utbud om det explicit är bara svenska jägare. Det är alltså direkt felaktigt. vet också att turismföretagen ser detta som en viktig inkomstkälla: Man har en större grupp av utövare som man kan sälja sina tjänster till. Ur landsbygdsutvecklingssynpunkt och turismföretagssynpunkt är detta alltså naturligtvis en tillgång. Jag skulle vilja passa på att fråga vilken grund hon har som väger tyngre än de fyra juristkonstellationer jag tidigare räknade upp? Jag vet att det finns en jurist som har en annan uppfattning och är anlitad av ett jägarförbund, men menar att denna kompetens väger tyngre än de fyra jag räknade upp? Detta handlar nämligen i grund och botten inte om politik. 5 i (S) replik: Jag tycker att det verkar som att det väldigt mycket handlar om politik. Det jag har som väger tyngre är att det är ett par länder som faktiskt är prövade och som har klarat sig. De har fått godkännande från EU att ha samma typ av särregler som vi har. Det tycker jag väger ganska tungt i denna debatt. Sedan tycker jag att det är jätteintressant att tar upp turismföretagen och helikopterföretagen. Jag vet nämligen precis hur de resonerar. Jag har haft ganska mycket kontakt med dem, och jag kan säga att de har varit ganska tydliga med att de tycker att det är hemskt som reglerna är . Turismföretagen tjänar inga pengar på att sälja en jakt som inte är exklusiv, alltså en jakt som är öppen för alla. Man tjänar pengar på att sälja jakt om den är exklusiv. är det inget nöje att åka upp och gå och trängas i fjällen med väldigt mycket människor. Det ska vara under ordnade former, man ska känna att det är en exklusiv jakt och det ska finnas ripor. Det brukar vara bra; det har varit lite tveksamt med det. Jakten har till och med avlysts i vissa områden för att trycket har varit så högt. Vad gäller skadeståndet som betalades ut till ett helikopterföretag är jag väl medveten om detta. Jag är också väl medveten om och det borde också vara vid det här laget att den bedömning som JK då gjorde enbart lutade sig mot den bedömning som den hade gjort när man ändrade reglerna. Det var alltså inte en bedömning som var gjord och testad. Man hade inte testat , utan man gick på regeringens bedömning, kom fram till att detta var fel och betalade ut skadeståndet. är det alltså så att reglerna inte är testade. Det är bedömningar som är gjorda av ett antal jurister, precis som säger. Det är dock aldrig testat. Det går inte att säga att det är testat och att vi har fått fel. Däremot är det testat i andra länder, och där har man fått rätt. 6 (M) replik: Låt mig tycka att det är lite intressant att vi har en socialdemokratisk företrädare som efterlyser en exklusiv jakt. Jag trodde kanske att vi var ute efter att det skulle finnas möjlighet för många människor att ta del av detta. Men okej, världen förändras, och Socialdemokraterna står för en exklusiv jaktutövning. I grund och botten handlar detta om att det ska finnas tillräckligt med ripor för att det över huvud taget ska vara möjligt. Vi har precis som säger sett att man i vissa områden har fått dra ned lite på jakttrycket. Det tycker jag är viktigt att slå fast, för det talas bara om jakten. Grunden för alltihop är dock att det finns en tillräcklig mängd ripor, och därför finns det en tillsyn som gör att man lägger jakttrycket på ett sådant sätt att ripbeståndet inte äventyras. Sedan återstår fortfarande frågan om vi ska använda de svenska skattebetalarnas pengar till att driva en fråga i domstol när vi från de jurister regeringen har anlitat har ett entydigt stöd i att möjligheten till framgång är väldigt liten. Ska vi driva detta och förlora pengar på det? Det är denna bedömning regeringen gör, och jag noterar att Socialdemokraterna i samröre med de övriga oppositionspartierna nu är beredda att riskera skattebetalarnas pengar utan att nå någon som helst framgång. Där har vi skiljelinjen i denna fråga. Vi är beredda att efter 2011, när vi har gjort denna utvärdering av den pågående jakten, medverka till en bättre tingens ordning än den som råder. Den är nämligen inte bra. Att därifrån gå så långt som att utmana ödet i är vi dock inte beredda att göra. 7 (MP): Det är i en morgontidig plenisal vi står och diskuterar jaktfrågor igen. Många av oss sågs i går i en kanske något mer spetsig debatt som handlade om varg. Jag skulle vilja inleda, fru talman, med att poängtera att jag också tycker att jakt är viktigt. Jag tror att det kanske var någon som missuppfattade det under gårdagens debatt. Jag anser att det i är en ganska naturlig form av förvaltande av de stora skogsresurser där djuren är en stor del, och jag tror att alla svenskar känner en naturlig samhörighet här. Är man inte själv jägare känner man jägare, och man vet vad viltvården betyder i . Själv är jag inte jägare, men det anser jag att man inte behöver vara för att få diskutera dessa frågor. Det finns dock andra som har andra uppfattningar. Jakt handlar egentligen om det som har kommit upp i en annan konstellation i svensk politik, nämligen Bamseteoremet: Den som är stor måste också vara väldigt snäll. Människan är stor när hon är ute och klampar i skogen. Särskilt stor är hon när hon håller i vapen eller till och med kan bringa andra djur till döden. Då måste man också vara snäll. Vi måste vara människor när vi sätter upp de jaktregler som gäller i den svenska faunan. Vi ska ha acceptabla former för att människor ska hantera sin omgivning och djur, stora som små, med respekt och på ett ansvarsfullt sätt. Jag tycker inte om och har länge argumenterat mot de former av jakt som är extremt plågsamma. Vi ser inte att det är försvarbart att man har former och metoder för jakt som direkt blir en plågsam situation för djuret. Det är naturligtvis plågsamt att dö; det kan det alltid vara. Men vi ska eftersträva metoder som så långt det är möjligt gör också jakten till en försvarbar metod. Vi har luckrat upp en del regler. Det har kommit in mer fälljakt, bland annat. Vi vet att vi i allt större utsträckning jagar lokatter, som är ett av sista stora kattdjur, med fällor. Jag tycker att detta är fel. De här fällorna är enligt mitt synsätt inte en acceptabel form av jakt. Det gör att djuren är extremt stressade . De kan fastna fel i fällorna och försöker ta sig ut. Det är inte ett acceptabelt sätt. Det är ett exempel på hur människan måste vara snäll när hon sätter upp jaktregler. Vi har, fru talman, i det här betänkandet en punkt som diskuterats mycket och där det ser ut som att regeringspartierna kommer att få reservera sig. Det är punkt 4 som handlar om fjälljakten och som jag yrkar bifall till. Det är för en inte helt lätt fråga därför att vi tycker att det var fel från början att öppna upp för småviltsjakten i fjällen. Vi tycker att där, precis som i fråga om övriga jaktregler, gäller principen att man bäst förvaltar, kan och känner sin omgivning om man är i det sammanhanget. Det är på det sättet i grunden ett problem när stockholmare kommer upp i fjällen och jagar i de områdena. Att man öppnade upp för det försämrade för dem som bor där att förvalta småviltet. Det var en ren provokation, måste jag säga, mot den samiska befolkningen och mot andra som bor i de här områdena. Socialdemokraterna har, fru talman, motionerat om att begränsa för utlänningar tillgång till den här jakten. Vi vet att det är många utlänningar som kommer upp och jagar i fjällen. Jag tycker att det finns mycket logik i att man för människor som inte är bekanta med terrängen och omgivningen måste ha restriktioner i en så känslig fråga som jakt. De måste ha folk med kunskap med sig. Jag tror att det totalt sett gynnar den upplevelse man får av den svenska naturen därför att man får lära sig mer. Vi vet alla som har besökt andra ställen att man kan snåla och inte ta den där guiden när man är i ett unikt naturområde i ett land, men vad mycket man får ut om man har en bra lokal guide. Då ser man mycket mer.