prot · GY0981 · 2011-04-01 00:00:00 — Det var efter FN:s säkerhetsråds andra resolution, resolution , som i huvudsak amerikanskt stridsflyg lyckades stoppa Gaddafi från att genomföra ett sådant blodbad mot befolkningen i . De långa knivarnas natt uteblev. I stället tycks striderna därefter ha böljat fram och tillbaka. Givet det militära överläget som regimen har med bättre utbildade soldater och de importerade legoknektarna finns risken för att ett längre utdraget dödande kommer att pågå om inte Gaddafis framfart stoppas. Från sida, fru talman, välkomnar vi FN:s resolution . Den innehåller i huvudsak tre delar: ett skärpt vapenembargo, en flygförbudszon och skydd för civila. Vi välkomnar givetvis likaså att förhoppningsvis, efter ett riksdagsbeslut efter denna debatt, deltar i denna insats med militära komponenter bestående av upp till åtta JAS 39 Gripen-plan, ett Herkulesplan samt spanings- och stödresurser för att verkställa denna FN:s säkerhetsråds resolution. Det är viktigt för att ställa upp. Vi har gjort det tidigare. Vi är det enda landet i Europeiska unionen, om jag inte minns fel, som har ställt upp på alla missioner som EU har, säkerhetsmissioner, polismissioner och så vidare, runt om i världen. Det är ett tjugotal. Vi har en lång tradition av att ställa upp för människor som är förtryckta och som har det svårt runt om i världen på olika sätt, och det ska vi givetvis fortsätta med. Det är mycket välkommet att det finns en så pass bred enighet i om detta. I det längre perspektivet kommer också FN:s agerande att få konsekvenser för utvecklingen inom den internationella rätten. Det här är väldigt väsentligt, som flera talare har tagit upp tidigare. används normsystemet skyldigheten att skydda responsibility to protect, eller R2P för att skydda civila i . Vi kan bara gissa hur många liv som hade kunnat räddas i , och på andra håll i världen om detta varit i kraft för två eller tre decennier sedan. Detta är ytterligare ett steg mot en världsordning där det internationella samfundet kan auktorisera interventioner för att skydda civila mot storskaligt dödande från en övermäktig statsmakt. Det för en ordning där diktatorer inte lika lätt som tidigare kan hänvisa till inre angelägenheter, som det så fint heter, eller gömma sig bakom folkrätten. Jag vill betona, i likhet med min partikollega här tidigare, att det hade varit välkommet om det funnits ett brett stöd i för att också ska kunna bidra till att slå ut militära mål på marken i för att kunna skydda civila. Jag noterar att partier som höll en väldigt hög profil inte håller en riktigt lika hög profil i den frågan just . är det viktigt att vi har respekt för att den positionsförflyttning som har ägt rum, från att tidigare ha krävt att ska lämna alla militärbaser i hela världen till att acceptera att amerikanskt stridsflyg tar kontroll över nordafrikanskt luftrum, är ett ganska långt steg. Vi välkomnar den processen inom oppositionspartierna. Men skyddet av de civila i innebär i praktiken att måste bort från makten i landet. Det står inte skrivet uttryckligen i de centrala dokumenten, men en logisk tolkning av situationen i nu ger vid handen att FN:s resolution inte kommer att kunna verkställas utan att den libyske diktatorn avgår eller på annat sätt försvinner från makten. Och ju längre Gaddafi sitter kvar vid makten, desto längre riskerar den internationella militära insatsen i att tvingas pågå. Om alla andra länder skulle resonera så att stridsflyg endast ska få patrullera luftrum men inte kunna slå ut militära installationer, pansarvagnar, raketramper och annat, ja, då skulle det inte vara möjligt att verkställa FN:s resolution . Den som vill se ett snabbt slut på våldet i och en förhållandevis kort internationell mission bör således verka för ett mandat i och att detta mandat som har getts ska kunna genomföras fullt ut med hjälp av de verktyg vi förfogar över militärt. I ljuset av den arabiska våren finns det några andra iakttagelser att notera och viktiga punkter att lyfta fram. I ljuset av revolterna i arabstaterna måste vi i också analysera och diskutera vår egen och Europeiska unionens relationer och förhållningssätt till vårt södra och sydöstra närområde. Efter elfte september läste en rad regimer i av förändringarna i framför allt den amerikanska utrikes- och säkerhetspolitiken. Dessa regimer levde redan då på övertid, men genom att samarbeta med länder i väst om att bekämpa terrorismen, om att acceptera existens i retorik och praktik och i fall även om att avveckla massförstörelsevapen släpptes de in i stugvärmen igen. Vi fick då bekanta oss med begreppet moderate states. Detta har i grund och botten fått till följd att Europeiska unionen, grovt sett, har varit intresserad av två saker vad gäller : Vi vill ha olja därifrån, men vi vill inte ha flyktingar därifrån. När oroligheterna börjar riskerar situationen att utvecklas så att det blir precis tvärtom, att det kommer många flyktingar men ingen olja. Många sydeuropeiska länder har resonerat på ungefär detta sätt. Men dessa stater som har samarbetat med västvärlden mot terrorismen har inte på motsvarande sätt försökt stärka värderingar om demokrati och mänskliga rättigheter i sina egna samhällen. De här staterna, så kallade moderate states, som vi nu diskuterar och där det har rasat våldsamma protester har i retorik och i praktik accepterat existens, men de har inte gjort någonting för att bekämpa antisemitismen i sina egna länder. De har kunnat sluta olika typer av handelsavtal, associationsavtal och associeringsavtal med Europeiska unionen om investeringar och varuutbyte men inte på samma sätt varit intresserade av att ha ett utbyte kring pluralism och humanism och att investera i sin egen befolknings skaparkraft, energi och framtidstro. Dessa länder har också på olika sätt, i kraft av att ha varit sunniarabiska stater, varit oroade över utvecklingen i men sällan höjt rösten, om vi ska vara uppriktiga. Europeiska unionen, fru talman, har fokuserat på att upprätta goda förbindelser med dessa regimer, men vi har bara talat med eliterna, i stort sett. Själva subjektet i sammanhanget, miljoner vanliga människor i , , och så vidare, har inte varit i fokus för Europeiska unionens relationer med dessa länder. Men sveps de här eliterna bort från makten först , sedan och sedan kanske Gaddafi. Vi vet inte vad som händer med i och de andra ledarna i regionen. Ingen av dessa stater som efter elfte september släpptes in i den här typen av relationer med västvärlden har varit demokratier. Vi har genom dessa förbindelser delvis bidragit till att de här regimerna har överlevt 2000-talets . Men de lever på övertid. Deras invånare vänder dem ryggen, och det är dags att vi slutar att hålla dessa regimer om ryggen. Vi måste därför formulera en ny diplomati och nya relationer med vårt södra grannskap som syftar till att skapa kontaktytor och kanaler rätt in i civilsamhället. Eliternas tid är förbi. Den arabiska våren har visat att västvärlden har underskattat vikten av krav på demokrati och mänskliga rättigheter i våra relationer med staterna i den här regionen. Men det kommer, fru talman, också en morgondag. Vi måste ha beredskap för att hjälpa till på många olika sätt, inte bara militärt. I närtid handlar det nu om en militär insats, en intervention, för att skydda civila i , men på handlar det givetvis om andra faktorer, mer civila faktorer, demokratibyggande, påtryckningar i relationer med olika typer av politiska och andra ledarskap i regionen, satsningar på utbildning och mycket annat. Vi var inte likgiltiga inför utvecklingen i efter murens fall. För oss kvittar det inte om det blir demokrati som det blev i eller diktatur som det blev i . Tvärtom anser vi att det under en transformationsprocess är viktigt att också ge stöd till dem som verkar för demokrati och mänskliga rättigheter. Samma sak gäller givetvis också i . Vi kan inte vara likgiltiga för utvecklingen i dessa stater, om till exempel skulle riskera att bli en teokrati inspirerad av . tror inte jag att det kommer att bli så, men vi kan inte vara likgiltiga inför en sådan utveckling i så fall. Det är nödvändigt att vi identifierar aktörer i dessa länder som vill se demokrati, som värnar minoriteters skydd, som vill se marknadsekonomi och lika rättigheter för kvinnor och män och att vi sedan försöker stödja dem på bästa möjliga sätt. Jag har noterat att det finns debattörer i som tycks anse att det kvittar om det är Muslimska eller sekulära demokrater som kommer att styra i . Det tycker inte jag att det gör. Likaså finns det de som hävdar att omvärlden inte ska ha några speciella synpunkter på Hamas eftersom de vann de palestinska valen. Jag delar inte den uppfattningen heller. Tvärtom måste vi vara tydliga med att vi stöder demokrater annars blir det ingen demokrati. Religiösa fundamentalister bygger inte demokrati de bygger teokrati. Militanta våldsgrupper skapar inte rättvisa de skjuter raketer. Det är viktigt att vi inför den morgondag som kommer klarar av att hålla två tankar i huvudet . Vi måste mycket tydligt stå upp, vilket vi också gör , för den legitima rätten för människor i och de andra staterna att göra motstånd mot korrupta regimer som styr över dem genom diktatoriskt våld. Vi måste vara mycket tydliga i vårt moraliska politiska ställningstagande till stöd för dessa människor som kämpar mot korrupta regimer. Inför morgondagen, när dessa stater får nya ledningar och ska byggas upp igen efter det som tidigare ledare har förstört, måste vi vara lika tydliga med att vi står på den sida som de sekulära demokraterna står på och inte är likgiltiga inför hur utvecklingen blir. Vi måste därför, fru talman, genom vår biståndspolitik, vår diplomati, vår utrikespolitik och så vidare hålla dessa två tankar i huvudet . Vi har ett moraliskt ansvar för att ställa upp för människor, och det beslut som vi fattar efter denna debatt i riksdag kommer att stärka på det sättet. Vi är inte födda i det här landet för att vi är extra starka, smarta eller snygga. Vi är lyckligt lottade att vara födda i ett land av frihet och demokrati. Men även här fanns det människor som fick plikta med sina liv för hundra och . har vi på samma sätt en skyldighet att ställa upp för de civila i genom att inom ramen för denna insats auktoriserad av bidra till att skydda civila i . Med dessa ord vill jag yrka bifall till förslaget i betänkande UFöU3. I detta anförande instämde (FP). 13 (C): Den mycket allvarliga fråga som vi behandlar här är den fruktansvärda situationen i . Efter växande demonstrationer valde att med tunga vapen urskillningslöst attackera demonstranter och annan civilbefolkning. Hur många som har dödats eller skadats, som har torterats eller som lider svårt med pågående strider och med brist på mat, vatten och medicin till exempel i Misrata just nu det vet vi inte. Det handlar om många tusentals och tiotusentals människor. Ännu många fler har flytt eller vill fly från striderna. har drivit på för att FN skulle ingripa och stoppa dödandet, och det är ett genombrott att världssamfundet kunde samla sig till den här resolutionen. Det är också naturligt att nu bidrar i fredsinsatsen genom att skicka åtta stridsflygplan som under Natos ledning ska fullfölja FN:s beslut, och det är bra att en mycket bred majoritet i står bakom detta. Med tanke på goda tradition att delta i FN:s fredsinsatser och med tanke på hur starkt vi har drivit på för ett FN-mandat är detta ett logiskt beslut. Det underlättas ytterligare av det faktum att just nu svarar för en av EU:s stridsgrupper där stridsflygplanen ingår. står, som framhöll, helt bakom dagens riksdagsbeslut. Det är dock ingen hemlighet att vi gärna hade sett att stridsflygplanens mandat inte hade inskränkts på det sätt som sker. Jag skulle vilja problematisera något kring detta, med tanke på hur situationen är och kan utvecklas. Först och främst: bidrag sker inom ramen för FN:s beslut och under Natos ledning. Nato välkomnar bidrag. Vid fredsinsatser villkorar länder ibland sina insatser. Det kan vara nödvändigt, men det är naturligtvis så att det inte underlättar för den gemensamma insatsledningen när deltagande länder sätter upp begränsningar av olika slag. Den svenska begränsningen är nu att våra flygplan får användas endast för att skydda civilbefolkningen genom att flygförbudet upprätthålls. Om ett Gripenplan exempelvis upptäcker Gaddafis stridsvagnar alldeles utanför till exempel Benghazi i färd med att påbörja beskjutning och attacker mot staden och civilbefolkningen, då får inte Gripen ingripa för att avvärja detta. I stället ska hotet mot civilbefolkningen rapporteras, och andra länders stridsflygplan får snabbt tillkallas för att förhindra attacken mot civilbefolkningen. Det känns ändå lite konstigt. accepterar FN:s resolution, vi deltar med stridsflyg i Natos insats, och vi accepterar att stridsvagnar i attack mot städer bekämpas för att civilbefolkningen ska skyddas. Men andra stridsflygplan än de svenska ska utföra det skyddet. Det hotande blodbadet i Benghazi avvärjdes genom att flygplan slog ut attackerande stridsvagnar. förs det fram att det är ett trubbigt instrument att med flygplan angripa markmål, vilket inte bör ske. Ett motiv som framförts i debatten för denna begränsning är att drogade barnsoldater skulle kunna skadas. Det argumentet känns tunt, eftersom det dels måste ifrågasättas om stridsvagnarna bemannas av sådana, om de nu finns, dels eftersom vi ändå accepterar att civilbefolkningen ska skyddas genom att stridsvagnarna stoppas. Logiken i att begränsa våra stridsflygplans uppdrag på det sätt som sker men acceptera att andra plan i stället utför uppdragen känns inte helt övertygande. står bakom dagens riksdagsbeslut och välkomnar det. Det innebär att vi accepterar den begränsning som jag har problematiserat här, eftersom det enligt vår uppfattning krävs en bred majoritet i för att ta sådana här svåra och viktiga beslut. Jag välkomnar också den rörelse hos oppositionen som gör att man kan stå bakom detta viktiga beslut. Som utrikesministern framhöll är detta svårt och komplicerat. Vi får nu se hur situationen utvecklas i . Skulle verkligheten kräva anpassningar av dagens riksdagsbeslut är vi självfallet beredda att vara med i en dialog kring detta. Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till det sammansatta utskottets förslag. 14 (FP): Mitt inlägg är lite på samma tema som , med en del problematiserande reflexioner inför det beslut som vi står inför och fortsättningen på det beslutet. Hyllningstalen klingar bort. Vad finns sedan? Detta riksdagsbeslut gäller . Det innebär att vi kanske redan om två eller två och en halv månader står inför en ny beslutssituation och ett nytt riksdagsbeslut. Självfallet kommer innehållet i det riksdagsbeslutet i så fall att påverkas av utvecklingen på marken i och om det outtalade antagande som jag tycker har legat i många av anförandena, nämligen att Gaddafi kommer att vara borta inom två , faktiskt inte uppfylls. Då uppstår den situation som antydde, att den princip om skyldighet att skydda som kom fram som en utveckling av de fruktansvärda erfarenheterna i och andra ställen där massakrer har utförts och där världssamfundet inte var förmöget att ingripa ställs på sin spets igen: Hur ska detta undvikas? Då kan inte skyldigheten att skydda, the responsibility to protect, upphöra att gälla bara därför att åtgärderna inte kan utföras med flyg. Det är ju inte verktyget som är det centrala, utan det är faktiskt att lösa uppgiften att skydda. Därför ställs vi och världssamfundet om Gaddafi sitter kvar, till exempel i den västra delen av inför fortsatta insatser, och humanitära katastrofer fortsätter att hota. Detta är en viktig fråga att diskutera inför den fortsatta insatsen och inför ett eventuellt nytt beslut. Varför får skyldigheten att skydda utföras bara med flyg, bara genom en flygförbudszon? Det är inte logiskt, och i slutändan är det kanske också kontraproduktivt. Så till den andra reflexion som jag vill göra. Vi har utgått från att vi alla är samlade i koalition bakom FN. var lite grann inne på att vi inte vet hur stabil koalitionen är. och nämnde lade ned sina röster. Men det gjorde också . och , som visserligen inte sitter i säkerhetsrådet, har fattat ett annat beslut än . De har inte inskränkning till flygförbudszon utan kan även angripa markmål. I gruppen av europeiska länder finns alltså en ganska stor oenighet. Vi vet inte inför utvecklingen på marken hur det kommer att påverka beslutsamheten i fortsättningen. Vid nästa riksdagsbeslut måste vi därför vara öppna för att beslutet kan få en delvis annorlunda utformning, beroende på utvecklingen på marken och på utvecklingen i den europeiska koalitionen. Beslutet bör då också, enligt min mening, innehålla mer om de humanitära insatser som vi alla förefaller vara eniga om behövs. I detta anförande instämde , , , och (alla FP). Överläggningen var härmed avslutad. UFöU3 Svenskt deltagande i den internationella militära insatsen i 1. utskottet 2. res. (SD) Votering: 240 för utskottet 18 för res. 5 avstod 86 frånvarande Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 85 S, 90 M, 13 MP, 16 FP, 13 C, 9 V, 14 KD För res. : 18 SD Avstod: 1 MP, 4 V Frånvarande: 27 S, 17 M, 11 MP, 8 FP, 10 C, 2 SD, 6 V, 5 KD 3 § Aktuell debatt: Kärnkraftens framtid och risker 15 (MP): måste man som politiker ompröva sina åsikter. Jag har gjort det åtminstone en gång. Det hände när det gällde motstånd mot svenskt medlemskap i . Jag ändrade då åsikt till att anse att ska vara med i unionen. Jag tycker att det finns många skäl till att regeringen ska ompröva sin åsikt när det gäller kärnkraften. Regeringens energiöverenskommelse bygger på att risken med kärnkraft är en risk vi måste ta för att klara vår energiförsörjning. Jag anser att det är fel på båda punkterna. De risker vi tar gäller inte bara oss. De gäller också våra barn, barnbarn, barnbarnsbarn och generationer framåt. Det är fullständigt oansvarigt av oss att tillfredsställa vårt kortsiktiga behov av el el som man kan göra av nästan vad som helst med en energikälla som ger radioaktivt avfall som måste hållas skilt från allt liv . Jag tillhör inte dem som oroat mig för riskerna vid driften av kärnkraftverken. Därför är jag lika förvånad och förfasas lika mycket som många andra över det som vi ser hända i . Vissa saker kan man köra tills de är helt slut och då skrota dem. Så är det inte med kärnkraftverk. Vi behöver lära oss att stänga reaktorer innan de havererar. Vi är ett av de länder i världen som har allra bäst förutsättningar att bygga vårt energisystem på förnybar energi. Om inte vi kan klara det kan man undra vilket annat land i världen som skulle klara att bygga sitt system på förnybar energi. 16 Miljöminister (C): Låt mig säga utan omsvep: Vi följer just nu ett mycket allvarligt olycksförlopp i . Vi kan ana att även mycket mörka scenarier kan följa. Vad detta än slutar med ska ingenting sopas under mattan, ingenting ska döljas, varje sten ska vändas på, allt vi kan lära av detta ska läras och alla erfarenheter som vi behöver dra när det gäller säkerheten i ska vi dra. Därför ger vi ett utvidgat uppdrag att gå igenom alla erfarenheter från och se vad det föranleder av ändringar och omprövningar och vilken giltighet det har för . finns det inget parti i riksdag det gäller även som anser att vi klarar oss utan kärnkraft. Inget parti gick till val på att avveckla någon reaktor . Också De rödgröna räknar med att använda kärnkraft en bra bit in . Alltså är kärnkraftens säkerhet något som angår oss alla. Det är ett gemensamt ansvar. Alliansregeringen har bedrivit ett mycket intensivt systematiskt arbete för säkerheten. Om jag har förstått det rätt föreslår inte något annat parti något nytt och annorlunda när det gäller säkerheten. Vi har slagit ihop de två tidigare säkerhetsmyndigheterna till en samlad stärkt myndighet. Vi satsar mer pengar på tillsyn. Vi har ökat satsningen på strålsäkerhetsforskning och strålskyddsforskning. En omfattande modernisering av kärnkraftverken pågår för att göra dem säkrare. Vi har genomfört internationell granskning efter internationell granskning först av alla svenska kärnkraftverk, sedan av hela det nationella regelverket för kärnsäkerhet och strålskydd. ska dessutom tillsynsarbetet granskas internationellt, det vill säga granskningen ska granskas av utomstående granskare. Det finns skäl att berömma för deras noggranna intensiva arbete. Regeringens politik innebär att beroende av kärnkraft ska minska. Det är därför som vi nu bygger ett tredje ben för elproduktionen, för förnybar energi och el. Biokraften slår alla rekord. Vindkraftsutbyggnaden har under de år som alliansregeringen har regerat inneburit att vindkraften har fyrdubblats. har gått från att internationellt ha haft snigelfart till att placera sig på tio i topp-listan över länder i världen som installerar ny vindkraft. Det finns i fortsättningen inte något statligt stöd för kärnkraft. Där bryter vi en gräns mot det som har gällt under socialdemokratiskt styre. Det blir varken direkta eller indirekta subventioner till kärnkraft. Kärnkraften får stå på egna ben enligt de tuffa villkor som gäller på marknaden. sägs det att det nu ska bli kärnkraftsutbyggnad. Det talas om att vi här har beslutat om tio nya reaktorer. Nej, det är inte fråga om utbyggnad utan möjligen om utbyte. är det nämligen inte längre förbjudet att ansöka om att byta en gammal reaktor mot en ny. När man har räknat in alla de kostnader som man själv får stå för är frågan: Vem vill ansöka? Hur stort är intresset? Om en gammal reaktor byts mot en ny kommer det också att innebära ny teknik och säkrare lösningar. Låt detta vara klart och tydligt: Kärnkraften står inte inför någon ny stor era i tvärtom. I alliansregeringens energiproposition sägs det att kärnkraften är en parentes i energihistoria och den förnybara energins tid är här. Regeringen har visat den förnybara energins möjligheter. Medan kärnkraften ger en dryg tiondel av den nyttiggjorda energin i ger den förnybara energin fyra gånger så mycket. Bioenergin har under alliansregeringens år gått om oljan som den största och viktigaste energikällan. är hälften av energianvändning förnybar. När vi ser ut över världen ser vi ofta de skrämmande tv-bilderna från . Vi vet att klimathotet är lika verkligt som före olyckan i . Det är också ett skriande behov för många att minska beroendet av olja, till exempel från eller , och minska beroendet av fossil energi över huvud taget. Då är det också bra att kan producera fossilfri och koldioxidfri el mest från förnybar energi men också en del från kärnkraft. har upplevt årtionden av kärnkraftsstrid. Alliansen har äntligen skapat möjligheten att lämna detta bakom oss. är det inte strid som förestår utan hårt arbete och därmed ännu mer förnybar energi och stegvis minskat beroende av kärnkraften. I detta anförande instämde (C). 17 (MP): Blir det mer förnybar el med en politik som håller öppet för att det kan byggas tio nya kärnkraftsreaktorer? Eller blir det mer förnybar el med en politik som inriktar sig på att vi ska ha förnybar el? är, som jag redan har sagt, ett av de länder i världen som har de allra bästa förutsättningarna att klara elförsörjningen med förnybar energi. Om inte vi kan visa att det går, vem i världen kommer då att visa det? Om inte vi klarar det, vilket land i världen kommer då att kunna försörja sig på enbart förnybar el? Det som händer i är att utländska investerare som är intresserade av att satsa på energiproduktion vill satsa både på förnybar el och på kärnkraft. Men de investerar i den förnybara elen i andra länder som har en tydlig ambition att det är den förnybara elen som ska växa och länder som har goda förutsättningar för den. Men när de vill bygga kärnkraftsreaktorer sneglar de på därför att vi har visat att vi vill bli . Jag tycker att detta är mycket olyckligt. har styrt svensk energipolitik . Det är det enda parti som har varit med och styrt energipolitiken .