prot · GZ0948 · 2011-12-14 00:00:00 — Utgångspunkten har varit att det är människors behov och önskemål som ska vara styrande för hur bostadsbeståndet utvecklas. Detta står i skarp konstrast mot den ryckighet och osäkerhet som en lång följd av år med detaljregleringar och statliga subventioner skapade. Det är också dessa detaljregleringar och statliga subventioner som av europeiska analysinstitut har angetts som skäl till det låga bostadsbyggandet i . Återigen får man uppfattningen att Socialdemokraterna befinner sig någonstans i ett annat århundrade. Det är samma gamla skåpmat som ingen vill ha som om och om igen dukas fram med samma högstämda retorik. I flera av motionerna talas det om behovet av en bostadspolitik som tar sig an olika problem på bostadsmarknaden som bristen på bostäder och ett otillräckligt byggande liksom upprustningsbehovet i delar av bostadsbeståndet. Det talas också om att det bostadspolitiska ansvaret bör delas mellan staten och kommunerna, och att politiken bör inriktas på åtgärder som kan leda till en bostadsmarknad i bättre balans. På det övergripande planet finns det egentligen inte några delade meningar om behoven. Däremot framstår skillnaderna tydligt när man börjar studera förslagen till medel. I flera av motionerna lyfter man fram medel som enligt motionärerna behöver användas för att ändra bostadspolitikens inriktning. Det är här som skillnaderna i synen på bostadspolitiken tydliggörs mycket mer än när man talar om ett bostadspolitiskt mål. Det gäller återigen användningen av olika regelsystem och subventioner. Det gäller också synen på ansvarsfördelningen mellan de olika aktörerna på bostadsmarknaden och frågan om statens reglerande och styrande roll. Om förslagen fortsätter i linje med vad har presenterat blir väl nästa steg ett förslag om statligt ägda bostadsbolag i varje kommun. När det gäller den allmänna inriktningen av bostadspolitiken är och alliansregeringens politik tydlig. Bostadspolitiken ska även i fortsättningen vara inriktad på att skapa en fungerande bostadsmarknad med långsiktigt stabila villkor för byggande, ägande och nyttjande av bostäder med alla typer av upplåtelseformer. Även om det är ett förslag som inte ryms inom ramen, har jag uppfattat det som det väsentligaste hos både Socialdemokraterna och . De båda partierna förenas i en tanke om subventionspolitiken. Det gäller subventioneringen av kreditgarantier. Förslagen tycks utgå från den utredning som presenterade 2008. Det är svårt att avgöra eftersom motionerna är lite summariska. Det intressanta i detta sammanhang är att de centrala företrädarna för de tilltänkta mottagarna av kreditgarantisubventionen, det vill säga och Fastighetsägarna, i sina remissvar gällande utredningen i huvudsak ställde sig avvisande till de förslag som lades fram. Sabos bedömning var att en subventionerad kreditgaranti inte kommer att vara särskilt effektiv. Fastighetsägarna ansåg att det föreslagna stödet var konkurrenssnedvridande och oförenligt med . Inte ens ansåg att förslaget borde genomföras. Men Socialdemokraterna och tycker att det är en bra idé. Jag ska även nämna några andra subventioner. Den enda konkreta subventionen till nyproduktion som föreslås är förslag om ett anslag för subventioner på per nyproducerad lägenhet. har klargjort sin principiella inställning att denna typ av subventioner i flera avseenden är skadlig för bostadsmarknaden. Dessutom borde det vara känt för och de andra partierna som föreslår allehanda subventioner att en helt övervägande del av bygg- och bostadsmarknadens aktörer motsätter sig återinförda subventioner av det slag som vi har sett tidigare. Det är de förslagen vi ser . Det finns mycket mer att säga om subventioner. Jag konstaterar bara att den grundläggande uppfattningen att statliga bostadsbyggnadssubventioner inte bör återinföras står fast. Det bygger på den uppfattning som många har. Jag vet inte varifrån partierna får idén till att föreslå detta som ingen vill ha. Vem har efterfrågat detta? Är det partiorganisationerna, eller varifrån kommer det? Vet de bättre hur bostadsmarknaden fungerar och borde fungera än de som är aktörer på marknaden? När det gäller stödet till klimatanpassning av miljonprogrammets bostäder kan jag säga att det är angeläget att möjligheten till ökad energieffektivitet i bostadsbeståndet tas till vara. I samband med de upprustnings- och ombyggnadsåtgärder som är aktuella i en stor del av de flerbostadshus som byggdes under miljonprogrammets dagar bör det vara möjligt att vidta ett antal olika åtgärder när det gäller tillförsel och användning av energi. Det finns också ett antal exempel på genomförda upprustningar i det bostadsbeståndet som har lett till en avsevärt minskad energianvändning. Vilka åtgärder som är möjliga och lämpliga att vidta i de enskilda fallen varierar mellan olika bostadsområden och olika typer av byggnader. Detta måste fastighetsägarna själva avgöra mot bakgrund av de långsiktigt ekonomiska förutsättningarna för olika åtgärder och andra aktuella faktorer. Utgångspunkten måste vara att upprustningen ska kunna genomföras utan statliga subventioner. Jag vill också säga något om de grundläggande ekonomiska förutsättningarna. De verkar aldrig finnas med, inte ens i bakgrunden, när man lyssnar på de partier som föreslår en subventionspolitik och detaljregleringar. Bostadsbyggandets starka beroende av samhällsekonomi i övrigt är ganska tydligt. Inte minst följderna av den internationella ekonomiska utvecklingen visar tydligt på det sambandet. runt 2008 påverkades hela den svenska ekonomin starkt av en internationell finansiell kris och konjunkturnedgång. Därefter stärktes framtidstron successivt inom den svenska ekonomin och den svenska bostadsmarknaden vilket visade sig genom ett påtagligt ökat bostadsbyggande. Det finns nu tecken på att den positiva utvecklingen på nytt riskerar att hämmas sedan de finansiella problemen inom eurozonen tilltagit . Det finns olika prognoser, och ligger under alla förhållanden bra till i . Jag kan också kortfattat nämna att det bostadspolitiska målet som det har talats om här är utformat med utgångspunkt i att frågorna om bostäder och byggande nu är samlade i ett departement. Möjligen återkommer bostadsministern till detta. Slutligen ska jag säga något om målet för konsumentpolitiken. behandlade ett förslag till ett nytt konsumentpolitiskt mål . I samband med behandlingen av förslaget framhölls att det krävs ett grundläggande konsumentskydd och tillgång till lättillgänglig och tillförlitlig information om exempelvis produkters pris och egenskaper, produktionsmetoder, säkerhetsaspekter och vilken påverkan konsumtionen har på människor och miljö för att konsumenterna ska ha makt och möjlighet att göra aktiva val. I budgetbetänkandet stod utskottet fast vid sin uppfattning att det då gällande målet för konsumentpolitiken, och därmed även det likalydande föreslagna målet för området konsumentpolitik, framstod som väl genomtänkt och välmotiverat. Liksom tidigare påpekades att det uppsatta målet inte innebar någon försvagning av hållbarhetsaspekten. Det finns inget skäl att ersätta det nu gällande konsumentpolitiska målet med något nytt. Om man lyssnade på , vilket jag gjorde, har man noterat att hon sade att man kan rösta på Socialdemokraternas förslag i kammaren om man vill stoppa bluffakturor. Jag undrar vilket förslag man ska rösta på. Det framgår inte riktigt klart. Det handlar om bluffakturor. Man har sagt att man ska införa en ångerrätt, precis som konsumenter har. Då uppstår frågan: Varför ska man ångra ett avtal som man inte har ingått? Om man skulle få ångra ett avtal som man inte har ingått, vem ska man ångra det till? Ska man göra det till blufföretaget som säger: Nej, det är ingen som har ångrat det här. Hur har det förbättrat småföretagarnas situation? Det framstår närmast som en intellektuell härdsmälta. Jag yrkar bifall till utskottets förslag. Det innebär att samtliga reservationer ska avslås. (Applåder) I detta anförande instämde och (båda M). 166 (SD) replik: Jag håller med om det som nämner angående subventioner, att de kan snedvrida konkurrensen och att de kanske inte är en långsiktig lösning. Jag säger också i mitt anförande att det i grunden är fastighetsägarna och kommunerna som bör ta ett gemensamt ansvar, men jag menar dessutom att samhället har skapat de problem som finns i miljonprogramsområdena. Då bör det också vara en del av samhällets ansvar att försöka reda ut dem. Samhällsvinsterna är så pass stora av att komma till rätta med dessa strukturella problem att jag vill se detta som en nödlösning och tillfällig lösning. Jag skulle vilja fråga hur han mer konkret vill att vi ska komma till rätta med problemen i miljonprogramsområdena. 167 (M) replik: Om man tittar på hur allmännyttan i har utvecklats får man en del förklaringar till varför det är som det är. Hela idén med allmännyttan var ju att producera ett mycket stort antal bostäder. Det är i och för sig inte fel, men trots den ambitionen blev det fel i någon mening därför att förutsättningarna inte stämde riktigt med omvärldens förutsättningar. förändrades allmännyttans skattevillkor. Man jämställdes med andra företag inom bostadssektorn. Det visade sig att de ofta var underkapitaliserade. Det ledde till att ägarna ofta tog ansvar och såg till att man fick en bättre ekonomi i de företagen. Det skapade också möjligheter att sköta underhållet av fastigheterna. Det finns väldigt många kommunala bostadsaktiebolag i det här landet som har skött sitt fastighetsbestånd och tagit ansvar, kanske genom att höja hyrorna. Det är hyresgästerna som har betalat för att få bo i anständiga bostäder. Sedan finns det säkert andra företag som inte har tagit sitt ansvar. Jag kan inte tycka att det är rimligt att skattebetalarna ska gå in och betala för dem som inte har tagit sitt ansvar. Jag tycker att de kommunalpolitiker som sitter i de bolagens styrelser eller kommunpolitikerna i övrigt ska ställas till ansvar av sina väljare i allmänna val. Jag tycker att det är lika fel att tillskjuta skattepengar till den här typen av företag som jag tycker att det hade varit att tillskjuta skattepengar till , vilket fler kanske kan vara överens om . 168 (SD) replik: är det trots allt så, , att det inte bara handlar om renoveringar. Det handlar om hela strukturen i de här områdena. Det handlar om utemiljön och befolkningen som bor där. Om det är så enkelt att lösa de här problemen, varför har det inte hänt någonting? Någonstans tycker jag att det är kommunernas och fastighetsägarnas ansvar, men har fastighetsägarna och kommunerna haft någonting att säga till om när det gäller vilken befolkning som ska bo där? Det har blivit en så koncentrerad del av i många fall utslagna människor som inte har någon möjlighet att ta sig därifrån. Hur kan detta vara kommunernas ansvar? 169 (M) replik: Kommunerna har ansvar för samhällsplaneringen. Det räcker inte att bygga bostäder. Det har jag reagerat över , inte minst när det gäller förslag från olika bostadspolitiker dock inte så ofta borgerliga. Man pratar bara om bostäder, och man pratar inte om det andra som måste finnas. Det är ingen poäng med att bygga bostäder om det inte finns förskoleplatser, skolor och annan service. De här områdena är inte attraktiva för människor om man utgår från människors värderingar. Det finns i och för sig väldigt fina miljonprogramsområden också, men samhällsbyggnadstekniken, att lägga stora limpor ute på ett fält dit det inte ens fanns kollektivtrafik från början, är inte attraktiv. Det var också den utvecklingen vi såg. De här områdena normaliserades med tiden därför att man vidtog kompletterande åtgärder. Jag tror att man måste bygga en mer stadslik miljö. Då kan man också tillföra mervärden som gör att människor mår bättre och trivs bättre i de här områdena om de inte skulle känna att de gör det . Men det här är inte lätt. Det håller jag med om. Det är väldigt svårt. Det förutsätter handlingskraft och ett aktivt planarbete, vilket kanske inte finns i tillräcklig omfattning i många kommuner. Man har kanske exploaterat nya områden och dragit på sig infrastrukturkostnader i stället för att satsa på områden som redan finns, där det finns kommunalt vatten och avlopp, där det finns vägar och där det finns möjlighet att tillföra mervärden och göra det bättre för alla människor. Som jag ser det är ansvaret fortfarande kommunernas, annars kommer det aldrig att fungera. Det kommer aldrig att bli en fungerande helhet med alla de delar som jag nämnde. 170 (FP): Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. Debatten här visar att det fortfarande finns stora politiska skiljelinjer inom utgiftsområde 18, Samhällsplanering, bostadsförsörjning, byggande och konsumentpolitik. Jag kommer att hålla mig mest på bostads- och byggandesidan. Ända har och alliansregeringens inriktning varit klart utstakad. Man kan förenklat uttrycka det så att det har varit en successiv förflyttning från ett genomreglerat system med statliga subventioner till ett system med långsiktigt stabila regelverk utan dessa snedvridande subventioner. Utgångspunkten har varit att den enskilda människans behov och önskemål ska vara styrande för vilket bostadsbyggande som utvecklas. Bostadspolitik skiljer sig naturligtvis inte från andra politikområden, utan det är en ständigt pågående process att utveckla även detta politikområde. En av de målsättningar som finns är att skapa neutralitet mellan upplåtelseformerna, som det brukar heta, med hänsyn till de skillnader som finns. Alla upplåtelseformer har inte exakt samma förutsättningar. Det har varit väldigt mycket fokus på hyresrätten i det här sammanhanget. Spelreglerna på hyresmarknaden har reformerats i och med att de kommunala bostadsbolagen ska drivas efter affärsmässiga principer som man har ändrat den hyresnormerande rollen. gäller de förhandlade hyrorna för hela beståndet i stället för att de kommunala bolagen ska vara hyresnormerande. Det är en ständigt pågående process. Ett ytterligare steg när det gäller hyresrättens utveckling togs genom regeringsbeslutet att tillsätta en utredning som ska se över hyresrättens förutsättningar samt hur man kan stimulera uthyrning av bostäder. Den här utredningen ska analysera marknaden för uthyrning av bostäder och lämna underlag för hur den ska utvecklas. Det är många saker som man ska titta på. Man ska inventera förekomsten av outnyttjade lägenheter som kan användas för boende. Man ska se på villkoren för uthyrning och redovisa om det finns några förändringar som man kan göra för att stimulera privatpersoner att hyra ut sin bostad. Man ska titta på om det är en likvärdig behandling av upplåtelseformerna. Man ska också titta på hur man har gjort i andra länder och se om det finns några skillnader som man kan dra lärdom av. I budgetpropositionen finns det ett konkret förslag som syftar till att just stimulera privatpersoner att hyra ut sin bostad. höjer vi ytterligare en gång det schablonavdrag man får när man hyr ut delar av eller hela sin bostad. är vi uppe i en summa på drygt 26 000 som man kan få ut skattefritt när man hyr ut sin bostad. Det är klart att det borde stimulera människor att se om sitt hus och hyra ut delar av det. Man kan analysera och fundera lite på om det finns något som skiljer sig från tidigare års budgetdiskussioner. På något vis finns det en liten glidning när det gäller detta med subventioner i och med att tydligen har lämnat kravet på subventioner. Det är gott så långt, men Socialdemokraterna och sitter kvar i sitt gamla tänk och lämnar nya förslag på subventioner. Man kan ju tycka att det är lite märkligt att man kommer med förslag som ingen efterfrågar. har ett renodlat investeringsstöd för hyresrätter. Det är den gamla och verkligen beprövade metoden som inte har fungerat . Socialdemokraterna har en investeringsstimulans med skattekreditering. Det är ett stöd fast från andra hållet. De har också subvention av kreditgarantier. Ingen av dessa åtgärder har efterfrågats av dem som ska ta hand om dem. Man kan, som var inne på, undra om det är politiska subventioner snarare än något som bygg- och bostadsmarknaden efterfrågar. Vi kan vara eniga om att byggandet av bostäder borde ligga på en högre nivå. Har en ort bostadsbrist är det ett problem både för den enskilde och för samhället. har rätt i att bostadsbrist på en ort är en tillväxthämmande faktor. Lösningen är dock inte att sätta in subventioner. Den politiken hade vi länge, och med facit i hand kan vi se att den inte fungerade. Jag tycker att vi ska diskutera vad bostadspolitik är. Inom politiken över huvud taget och kanske mest på detta område är det en tävling om att ha störst anslag. Ju mer pengar man anslår, desto bättre politik är det. Jag vill påstå att det är tvärtom. Man ska ha en politik och ett regelverk som gör att man inte behöver gå in på marknaden och lappa och laga med subventioner. De är ju ett tecken på att det inte riktigt fungerar. Vad är då receptet? Det handlar om att göra det lättare att bygga. Här har kommunen och staten ett delat ansvar. Staten skapar regelverken. Det som har kommit till är en ny plan- och bygglag och en ny överprövningsprocess. Regeringen går vidare med ytterligare utredningar och uppdrag för att se över regelverket för byggandet. Detta är statens roll i sammanhanget. Man har tillsatt utredare som ska kartlägga kommunernas tillämpning av bygglagstiftningens tekniska egenskapskrav. Det handlar mycket om kommunala särkrav. Branschen påpekar ofta att det som hindrar storskalighet i byggandet är att olika kommuner har olika krav. En annan utredning ska se över genomförandet av detaljplan. Man ska titta på gatukostnader och exploateringsavtal. Det är mycket som är kostnadsdrivande i dessa processer. Man ska också titta på markanvisningsprocessen och planberedskapen. har fått i uppdrag att titta på olika planförenklande åtgärder för att nå en effektiv planprocess. Det är viktigt att vi tittar på tillämpningen. Ofta tycker man att det ska till en ny lagstiftning när något inte fungerar, men inte alltför sällan ligger det en tillämpningshistoria bakom. Det kanske är lite tjatigt att jag räknar upp dessa saker, men jag gör det för att visa vad statens roll är. Statens roll är alltså inte att subventionera bostadsmarknaden. Kommunernas roll är att planera och att se till att det finns mark. Låt mig anknyta till trafikutskottets debatt som jag deltog i . Där lyfte jag fram alliansregeringens ökade satsningar på landsbygden. I politiken diskuterar man ofta städernas och tätorternas problem, men i trafikutskottets debatt konstaterade vi att alliansregeringen har ökat sina satsningar på vägsystemet på landsbygden. Det handlar om satsningar på tjälsäkerhet, bärighet och enskilda vägar. I civilutskottets betänkande och i budgetpropositionen kan man utläsa att kommunerna ska skapa förutsättningar för byggande på landsbygden. Vi har haft motioner om detta tidigare. Man ska nu genomföra de två förslag som har lagt fram. Det handlar om finansiell rådgivning och utökade möjligheter att ställa ut kreditgarantier. Kreditgarantier, som är ett självfinansierande system, är viktigt på landsbygden för att byggkostnaden överstiger värdet på de färdiga husen, vilket är ett problem i sig. Det är dock sällan som de som bygger på landsbygden inte sköter sig och betalar av, så det är inget stort risksystem. Men det är viktigt att man får dessa kreditmöjligheter. Det här tycker är bra. Men det tycker tydligen inte Socialdemokraterna och som har två reservationer. De skriver att det behövs en mer genomtänkt politik och att de vill koppla det till andra saker. Det är lite diffust uttryckt. Jag tycker dock att vi alla kan enas om att denna förändring för landsbygdens förutsättningar är bra. 171 (C): Jag yrkar avslag på samtliga reservationer och bifall till förslaget i betänkandet. Framtiden är något som de flesta bär på olika drömmar om. Det kan handla om en utbildning, ett arbete, någon att älska och bilda familj med, en aktiv ålderdom, att välja att bryta upp och leva ensam eller att få leva ett bekymmersfritt liv . I alla skeden ska bostaden finnas där som det självklara navet i livet. För är förverkligandet av drömmar en drivkraft som måste tas till vara. När en ung människa tappar tron på möjligheten till jobb och bostad så ger det en skada som är svår att reparera. Kan man själv inte styra över sitt boende eller sin arbetssituation går det snabbt ut över ens hälsa. Vid sidan om arbete och livsmening är hemkänslan en viktig del i det som ger oss glädje och motivation. utgångspunkt är att var och en ska ha chansen att förverkliga sina bodrömmar, oavsett bostadsort, ålder eller livssituation. Bostadspolitiken är ett komplext område där skatte- och finansieringsfrågor, företagande och konkurrensvillkor, miljö- och energikrav ofta drar åt olika håll och måste samverka för att ge människor tak över huvudet så att de kan leva sina drömmar och skapa hem. Småhustillverkarna är bekymrade över sin framtid. Det finns ingen efterfrågan på villor, säger de och listar en lång rad orsaker. Det är allt från krångliga regler för byggande till bolånetaket, som tillsammans med minskade lånemöjligheter ar gjort det svårare att skaffa hus, framför allt för unga familjer. I småhusbranschen sker mycket av det utvecklingsarbete som behövs för att skapa ett långsiktigt hållbart och energieffektivt byggande. Om hela landet ska kunna leva måste bostadsbyggandet utanför planlagt område på landsbygden underlättas. Plötsligt knäpper det till i spiralen. Sakta, sakta börjar den rotera uppåt och blottar en näst intill overklig strukturomvandling. Omfattande, komplex och kanske med smärtande knoppbristningar, men med oanade utvecklingsmöjligheter för platsen och människorna. börjar skriva in ett stycke positiv samhällsutveckling i historieböckerna. Orden är hämtade ur en populärutgåva av kommuns översiktsplan . Jag var där i går och kan intyga att det som står där är sant. Gruvföretaget håller ett extremt högt tempo tillsammans med kommunen och dess näringslivsbolag i utvecklingen av en industrianläggning med infrastruktur som ska hantera den järnmalm som kommer att brytas i tre fyndigheter. 1 000 personer kommer att sysselsättas direkt i gruvdrift och transporter. Minst lika många kommer att jobba i den samhällsservice som blir en följd av expansionen. har 6 300 invånare. Till 2020 säger de mest optimistiska beräkningarna att det kommer att finnas 10 000 Pajalabor. Alla är överens om att de attraktiva bomiljöer som behövs för att människor ska välja att bosätta sig i i stället för att veckopendla bör byggas i strandnära lägen längs de älvsystemen. Där har människor bosatt sig , så varför skulle de inte kunna göra det ? Men trots att är en röd kommun var det ingen där som frågade efter subventioner, bara efter mindre krångel med om strandskyddet och ett sätt att kompensera för de låga marknadsvärdena. Man litar på att privata byggbolag ska kunna få fram de 1 200 bostäder som behövs i en kommun som kommer att öka sin befolkning . Det är speciellt glädjande för oss i att ministern ska se till att strandnära byggande underlättas. Det gäller att hålla trycket uppe, så att inte strandskyddsreglerna får motsatt effekt och i stället stänger oss ute från upplevelsen av natur och vatten. Om lagen inte får den effekt som avsågs menar vi i att den kanske behöver göras om och förtydligas. Det är också positivt att bostadsministern vill göra något åt nya hinder som verkar ha uppstått sedan den nya förenklade trädde i kraft. Vi står bakom alla de utredningar som görs för att hitta flaskhalsarna i planeringsprocessen. Det finns kommuner där det är lättare att gå till sin bank och låna pengar till en ny snöskoter än till en bostad. På svaga bostadsmarknader faller marknadsvärdet på huset under produktionskostnaden som du sätter nyckeln i låset och tar huset i bruk. Det föreslås att ska utöka gränsen för kreditgarantin från nuvarande per kvadratmeter till .