prot · GY0988 · 2011-04-14 00:00:00 — Det handlar också om god man för ensamkommande flyktingbarn, åldersgräns och andra regler för ingående av äktenskap, namnlagen och vissa frågor kring arvsrätt och testamente. Det är naturligt att frågor som framför allt rör olika nära relationer väcker starka känslor. Det blir också tydligt när man läser de många motioner på familjerättsområdet som skrivits under den gångna motionsperioden. Bland ledamöter finns helt klart ett starkt engagemang för att stärka framför allt barns rättigheter. Relationen mellan förälder och barn är lika gammal som människan själv. lever vi i ett samhälle med en stor mångfald i hur människor väljer att leva tillsammans. Vi vet att man kan vara lika mycket förälder till ett barn som man saknar en biologisk koppling till som till ett barn där den länken finns. Barn kan leva ensamma med mamma eller pappa, tillsammans med två föräldrar av samma kön eller under mer traditionella förhållanden med en biologisk förälder av vartdera könet. Föräldrarna kan vara gifta eller sambor eller omgifta med någon annan. I en föränderlig tid måste även lagstiftningen hänga med när livsvillkoren förändras och sätten att bilda familj, med eller utan barn, blir allt fler. gäller det att lagstiftningen inte blir godtycklig utan klarar av att svara mot de krav på rättsäkerhet som måste kunna ställas. I frågor som rör faderskap i familjekonstellationer där föräldrarna inte är gifta är det flera motionärer som på olika sätt yrkat på ett enklare förfarande. Med respekt för att allt fler barn föds in i en situation där föräldrarna sammanbor utan att vara gifta finns det ändå goda skäl för gällande lagstiftning. Processen med att fastställa faderskapet i fall med en stabil samborelation, utan misstanke om att någon annan man skulle kunna vara fadern, är en mycket enkel process och någon mer djupgående faderskapsutredning genomförs inte i dessa fall. När det gäller en motsvarande moderskapspresumtion i de fall då ett barn föds in i en relation mellan två kvinnor som antingen är gifta eller registrerade partner pågår ett arbete med anledning av utredningsbetänkandet Föräldraskap vid assisterad befruktning. Det är självklart att avvakta resultatet av detta arbete. Under beredning står även en annan fråga som lyfts fram, nämligen den om barns rätt till hälso- och sjukvård och andra sociala insatser även i de fall då vårdnadshavarna inte är överens. Här är en proposition på gång från . Innehållet i denna trycker på att barn ska kunna få det stöd och den vård som behövs då vårdnadshavarna inte är överens. Barns rätt till trygghet och rättssäkerhet förs även fram av de motionärer som yrkar på barns rätt till juridiskt biträde. I denna fråga finns en stor samstämmighet från olika instanser, och regeringen har för avsikt att behandla frågan i en kommande proposition som ska överlämnas till . Ytterligare andra frågor är under utredning på olika sätt. Till dessa hör bland annat frågorna om äktenskap för unga , en fråga som är mycket viktig att se över för att se till att unga människor skyddas från att ingå äktenskap under hot och tvång. Det är helt oacceptabelt att barn tvingas till äktenskap. Även arbetet med frågan om ett nationellt register för testamenten pågår såväl på EU-nivå som inom . Familjerättsfrågorna har stor dignitet. Lagstiftningen har också långtgående inverkan på våra liv. Därför är det för oss moderater viktigt att dels slå vakt om de lagar och regler som bidrar till kontinuitet och rättssäkerhet på området, dels vara öppna för de förändringar vi ser överallt omkring oss. Med dessa ord yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga motioner. 138 (FP): När vi debatterar familjerättsliga frågor skulle jag önska att vi hade en full åhörarläktare och tv-direktsändning. Jag har under alla år i varit ganska bekymrad över att dessa frågor, som berör alla medborgare, inte har den dignitet i den politiska debatten som de borde. Det vilar givetvis ett stort ansvar på oss i civilutskottet att försöka lyfta fram dessa frågor i olika sammanhang, och jag hoppas att vi kan förbättra det. Dessa frågor förtjänar verkligen en debatt, inte minst ute hos allmänheten. Jag ser dock svårigheter, även hos journalister, trots att dessa frågor är så viktiga. Varenda människa kommer ju i kontakt med de här reglerna vid olika tillfällen i livet. Jag ska passa på att beröra några frågor som vi i särskilt har lyft fram och som vi vill verka speciellt för, även om det finns många frågor i betänkandet som man skulle kunna tala om i en debatt som . När det gäller att fastställa faderskapet i samboförhållanden tycker vi inte att det finns någon som helst anledning att arbeta med frågan. Vi tycker att vi har en tillfredsställande reglering. Vi ser fram emot att få en reglering också beträffande fastställande av föräldraskap vid assisterad befruktning. Jag har full förståelse för att man vill ha en likabehandling av homosexuella par som får barn när vi nu har infört en könsneutral äktenskapslagstiftning, och jag hoppas verkligen att vi kan få det ganska så fort. Men då tänker jag på de barn som har tillkommit genom assisterad befruktning enligt den svenska lagstiftningen. För barn som har tillkommit under andra förhållanden måste vi mycket noggrant gå igenom detta och tänka oss för när det gäller hur man ska fastställa faderskapet. Jag tror att de flesta av oss i civilutskottet och de som har varit med har blivit uppringda av en dam från som har talat om vilka besvärligheter hon fick när hennes man avled och särkullbarn dök upp. Hon fick ingen möjlighet att ifrågasätta faderskapet. Fallet är speciellt genom att hon har uppvaktat oss och påpekat att vi borde se över talerätten när det gäller fastställande av faderskap. Det tycker jag också att vi har all anledning att göra, för där finns något av ett virrvarr av regler som man nog ganska enkelt skulle kunna rätta till. Jag går vidare till att tala om juridiskt biträde för barn. Vi är många som är angelägna om detta. Vi ser att barnet skulle sättas mycket mer i centrum om vi fick ett juridiskt biträde även i de speciella, mycket allvarliga tvisterna om vårdnad, boende och umgänge. Jag förstår att man från oppositionen tycker att det har gått . Men vi måste väl ändå vara lite sanningsenliga och konstatera att tillkännagivandet låg hos den socialdemokratiska regeringen tills den regeringen föll 2006. Efter det att alliansregeringen trädde till har vi försökt få i gång detta. Det har förekommit diskussioner, och äntligen kan vi konstatera att det ska komma mer besked i frågan. Det tycker jag är oerhört värdefullt. Mot bakgrund av det arbete med skuldsättning som jag själv har sysslat mycket med förstår jag inte riktigt den motion som finns. Jag förstår inte heller varför man reserverar sig. Som jag kan finna det har vi i den här kammaren klarat upp alla problem med skuldsättning av barn. Det finns egentligen bara en enda möjlighet kvar för barn att bli skuldsatta. Det är tonåringar som begår brott och får skadestånd. Den frågan har vi kanske inte sagt att vi skulle avskaffa, utan det är fortfarande så att man ska vara skadeståndsskyldig för de brott som man begår med de speciella regler som finns för domstolarna att jämka skadestånden. En fråga som inte någon har tagit upp särskilt mycket, vad jag har förstått, är frågan om särkullbarnens arvsrätt och den efterlevande maken. Det är en besvärlig problematik. Det finns förslag om att särkullbarn inte skulle få ut sitt arv förrän även makan eller maken har avlidit, vilket definitivt inte är någon lösning enligt mitt sätt att se. Det gäller att hitta en lösning som gör att man inte hamnar i situationen att den efterlevande maken eller makan behöver sälja sin permanentbostad för att lösa ut särkullbarnen. Här har hittat ett system. Man betraktar där permanentbostaden en villa eller en bostadsrätt som ett oskiftat dödsbo. Dödsbodelägarna är då efterlevande make eller maka, särkullbarnen och eventuella övriga barn. Den efterlevande maken eller makan kan då inte sälja lägenheten, utan om man vill bo kvar gör man det så länge man vill. Den dag permanentbostaden säljs delar man värdet av den. All övrig egendom efter den avlidne tillfaller särkullbarnen i vanlig ordning. Detta är en lösning som jag hoppas att vi ska kunna gå vidare med och lägga fram förslag om. Jag hoppas också att vi ska få till stånd en lösning för registrering av testamenten. Den bistra verkligheten är att vissa testamenten försvinner. Det är klart att vi alla önskar att det skulle gå fortare. Men vi får också ha respekt för att vi har ett lagstiftningssystem i det här landet som gör att vi vill ha ett rättssäkert regelverk när vi väl sätter det på plats. Om vi inte skaffar det kommer naturligtvis oppositionen och säger att vi har gjort något som är slarvigt och vårdslöst, som inte blev bra och som måste göras om. Låt oss hellre ta lite tid på oss. Men kan åtminstone jag från min sida lova att jag ska driva på för att det inte ska gå alltför i dessa mycket viktiga frågor. Med detta yrkar jag bifall till utskottets förslag till beslut och avslag på samtliga reservationer. 139 PER LODENIUS (C): Betänkandet vi debatterar innehåller ett brett spektrum av frågor från adoption till ersättning till vigselförrättare. Jag tänker i mitt anförande koncentrera mig på några av de frågor som rör barn och barnens situation. Att adoptera är en fantastisk möjlighet som jag värnar starkt om. Adoption ska uppmuntras så länge adoptionen utgår från barnets bästa, vilket dagens regler också gör. En allmän domstol ger tillstånd till adoption endast om adoptionen är till fördel för barnet. Detta hindrar dock inte att vi ser över vilka hinder för adoption som finns. Den adoptionsutredning som kom tar upp många angelägna frågor för att kunna förenkla adoptioner, inte minst för alla de barn som tillbringar stora delar av sin uppväxt i olika familjehem. Utgångspunkten att adoptionen sker för barnets bästa är självklart alltid angelägen. Men den kan vara än mer angelägen när det handlar om barn som har flyttat runt mellan eller befinner sig långvarigt i olika familjehem. placeras ca 20 000 barn i familjehem eller någon annan typ av när föräldrarna av någon anledning inte kan ta hand om dem. Det kan självfallet finnas många olika orsaker till en placering. Det kan vara så att en ensamstående förälder har skadat sig och det saknas släktingar som kan ta hand om barnet, eller det kan handla om föräldrar med allvarliga missbruksproblem. För de flesta blir familjehemmet något kortvarigt som inte behöver ha några dramatiska konsekvenser. Men för dem som år ut och år in är placerade i familjehem kan det bli något negativt som kommer att prägla hela livet. Att gång på gång behöva flytta från ett familjehem till ett annat och inte veta var man kommer att befinna sig eller om är påfrestande för både barn och vuxna. Sådana förhållanden gör det svårt för barnet att känna trygghet. Ökade möjligheter till adoption skulle för många kunna vara en väg till en tryggare uppväxt. I fall som dessa är adoption sällan ett alternativ . Delvis handlar det om regelverket, men det beror också på traditioner inom . Förutom förändrad lagstiftning handlar ett av utredningens förslag därför om att handläggarna på kommunernas socialtjänster bör få bättre utbildning i hur man ska arbeta när adoption kan vara aktuellt. Naturligtvis måste ökade adoptionsmöjligheter beakta de biologiska föräldrarnas rättigheter, men vi får inte blunda för att det finns fall där det är uppenbart att föräldrarna aldrig kommer att kunna ta hand om sina barn. För dessa barn, de kanske allra mest utsatta i samhället, är adoption en möjlighet till en tryggare uppväxt och framtid. Jag kommer att följa regeringens pågående beredningsarbete och hoppas att inriktningen blir att se till de positiva möjligheterna med adoptioner. När det handlar om familjefrågor i allmänhet och familjerättsliga frågor i synnerhet är det viktigt att alltid se till barnets bästa, och då också till utfallet och inte bara till de välmenande intentioner som vi alla kan ställa oss bakom. Det är hur utfallet blir för barnet som ska vara skäl till översyn och reformeringar av den familjerättsliga lagstiftningen. Frågan om vem som bör eller inte bör vara vårdnadshavare har under genomgått stora förändringar. infördes en möjlighet för skilda par att ha gemensam vårdnad, och då var båda parter tvungna att vara överens om det. Och det var först som det blev möjligt med gemensam vårdnad även om parterna inte var överens. Dilemman uppstår när föräldrar som separerar inte kan komma överens. Den senaste förändringen på området, 2006, syftade framför allt till att förstärka barnperspektivet. Betydelsen av barnets bästa samt att barnets bästa ska vara avgörande för alla beslut om vårdnad, boende och umgänge kom då till klarare uttryck i lagen. Regeringen gav i uppdrag att följa upp hur vårdnadsreform slagit igenom i arbete. Det här uppdraget ska redovisas . Det kommer att bli viktigt att följa upp denna redovisning, då vi kan se tecken på flera långdragna rättsprocesser där smutskastning mellan föräldrarna sker mitt framför barnen. En del undersökningar tyder på att lagändringen 2006 kan ha fått motsatt effekt mot vad som önskades. I stället för att minska har antalet vårdnadstvister i domstolarna ökat . Detta är naturligtvis inte någon bra utveckling. Ett av problemen när familjer hamnar i rätten är att fokus ofta försvinner från barnens bästa och i stället hamnar på föräldrarna som försöker överbevisa varandra. En domstolstvist handlar om vem av parterna som har rätt, men i en vårdnadstvist finns det ofta ingen som har absolut rätt. I samband med lagändringarna 2006 blev det också enklare att söka ensam vårdnad. Bland annat kan föräldrar nu åberopa samarbetssvårigheter som ett skäl till att inte dela på vårdnaden. Vad som är samarbetsproblem är dock ganska vagt formulerat. Hur barn påverkas av en vårdnadstvist beror givetvis på hur föräldrarna hanterar det och om de lyckas skydda barnen från sin egen konflikt eller inte. Om vårdnadstvisten slutar i gemensam vårdnad gäller det att beslutanderätten fungerar. Den som har vårdnaden om ett barn har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Normalt krävs då gemensamma beslut av föräldrarna i frågor som rör vården av barnet. Det kan innebära problem om någon av föräldrarna av någon anledning vill försvåra. möter till exempel många barn som nekas psykiatrisk vård eller stöd eftersom en förälder motsätter sig detta. Dagens lagstiftning, som kräver att båda vårdnadshavarna är överens för att vård ska kunna ges, har till viss del skapat den här situationen. Man kan ju tycka att utgångspunkten rimligtvis måste vara att barnets rätt till vård och stöd ska väga tyngre än vårdnadshavarens rätt att besluta. Därför tycker jag att det är bra att regeringen tittar på de här frågorna och jobbar för att hitta lösningar. Med det vill jag yrka bifall till utskottets förslag och avslag på motionerna. 140 (KD): Den svenska familjerätten bygger på ett antal viktiga principer. Jag vill från början framhålla att den bärande principen i är att se till barnets bästa. Det har vi hört mycket om . Det är logiskt då lagstiftaren vill skydda den svagare parten. Lagstiftningen har också ändrats och anpassats till andra former av familjebildningar än den traditionella kärnfamiljen utan att släppa kravet på barnets bästa. Denna inställning kan ibland uppfattas som lite stelbent och kanske lite förnedrande, men i princip är man ganska överens om att det är en viktig och bärande princip. har lagstiftaren också ett intresse av att väga olika delar av den här ganska komplicerade materian mot varandra. Dessa frågor är komplicerade och ger upphov till moraliska och emotionella debatter som verkligen berör oss. Det är därför som jag tycker att det behövs en ordentlig debatt om de här frågorna. Det är någonting som vi har med oss från vaggan till graven. Dock saknar man ofta själva orsaken till debatten, själva barnet. Det är sällan med. Vi vuxna ser gärna till våra egna själviska intressen, och inte sällan använder vi då barnet för att visa att vi har en bättre rätt. Lagstiftningen ska ha barnets bästa som en ledande princip. Den ska ta hänsyn till de sociala förändringarna i samhället och givetvis se människan som en biologisk varelse med halva genuppsättningen från en kvinna och halva från en man. Det är ett faktum som vi än så länge inte kan bortse ifrån. Vilka som är barnets föräldrar i betydelsen vårdnadshavare är egentligen en annan fråga som är väl så viktig. Där måste man också ha barnets bästa som rättesnöre. Föräldraskap kan uppnås på lite olika sätt, och där är adoptionsinstitutet, som påpekats, viktigt. Det är väldigt viktigt att få reda på vem som är ens far. Därför åligger det de sociala myndigheterna att göra ett betryggande och grundligt arbete för att finna ut vem som är den biologiska fadern och se till att det verkligen fastställs. Oppositionen påpekar gärna att faderskapspresumtion är ett ganska enkelt förfarande, men det är en annan procedur när det inte är inom ett äktenskap. Men det här är ändå till för barnets bästa. På samma sätt ger det möjlighet för en man att få en utredning om sitt genetiska faderskap. Eftersom min tid är ganska kort vill jag beröra en sak när det gäller barns skuldsättning. Barn är ett rättssubjekt som kan ha tillgångar och skulder. Det står under överförmyndarens eller en särskild förvaltares tillsyn. Jag tycker att det är lite märkligt att säga att man inte ska låta barn bli skuldsatta. Då tar man ju bort möjligheten för ett barn och ekonomin att fungera. Med dessa ord yrkar jag bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på reservationerna. 141 (V) replik: tog upp barnets bästa vid ett flertal tillfällen. Det gör vi alla, men vi menar nog lite olika när vi säger de orden. När vi pratar om barnets bästa när det gäller vårdnadshavare undrar jag om det inte vore tryggare och bättre för barnet att ha fler vårdnadshavare än två. 142 (KD) replik: Tack för en intressant fråga! Då kan man fråga sig: Hur många då? Hur många ska man kunna ha? Vi måste ändå se att det är fråga om ansvar för barnets bästa. Där har lagstiftningen krav på vårdnadshavaren. Om man har två vårdnadshavare och den ena inte fungerar kan den förlora sin vårdnad. Fungerar inte den andra kan den också förlora sin vårdnad. Då kan man tillsätta någon annan. Sedan finns det umgängesregler också. Man kan tillåta andra att ha umgänge med barnet. Egentligen vill jag nog säga att det är utifrån ansvaret för barnet. Vi vet ju hur det är när man lägger ut ansvaret på många. Det är ingen som tar det. Därför är det viktigt att specificera vilka som har ansvaret. 143 (V) replik: Ansvaret ska naturligtvis ligga på alla vårdnadshavare, oavsett om de är två eller fyra. Låt oss ta det exempel som jag hade i mitt anförande. Om två lesbiska kvinnor skaffar barn med en homosexuell man, är det då inte en självklarhet att dessa tre eller fyra personer ska vara juridiska vårdnadshavare alla fyra? För mig är det i alla fall en självklarhet. Jag kan inte se något hinder eller något negativt med att vara två eller fyra, för jag tror att ansvarsbördan kommer att upprätthållas likartat ändå. Då anser alltså att man inte ska kunna arbeta vidare i denna riksdag med frågan om fler än två vårdnadshavare, att det inte kommer upp ? 144 (KD) replik: Det där är helt egen tolkning och också lite provocerande, om jag får säga det. Det finns väl anledning till det. Låt mig säga att detta är under utredning hos regeringen. Man tittar över situationen. Kan man hitta en form för det à la bonne heure! Man får dock inte, som jag sade i mitt anförande, bortse från att det är barnets bästa som gäller. Det är, återigen, ansvarsfördelningen mellan de olika vårdnadshavarna som är viktig. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) Föredrogs försvarsutskottets betänkande 2010/11:FöU5 Elkänslighet. 145 (MP): På s. 10 i betänkandet står det att säger att det inte råder något tvivel om att det finns personer som har svåra besvär och lider i närheten av elektrisk utrustning. Även utskottet har i ett antal betänkanden sagt att elöverkänsliga lever i en mycket besvärlig situation. I övrigt låter hela betänkandet som ett enda förnekande av dessa människors lidande: Det finns inget belagt samband, inga kända hälsorisker etcetera. ansågs till exempel tidigare av utskottet vara en organisation som representerar personer med elöverkänslighet som tar för givet att det finns ett samband mellan elöverkänslighet och elektriska installationer, vilket inte är så konstigt, kan man tänka. Annars skulle de ju inte finnas som organisation. Deras uppfattning kan enligt utskottet inte anses vara viktigare än forskarnas, som ju har i uppdrag att undersöka orsakerna till de elöverkänsligas situation. Då kan man fråga sig varför forskarna efter så inte nått fram till några resultat som förklarar dessa människors ohälsa och varför de forskare som når resultat inte anses vara trovärdiga eller till och med förlöjligas i debatten. I årets betänkande säger utskottet dock att det inom forskningen finns goda möjligheter att ta del av förbundets synpunkter och att det därför inte behövs en kommission för att säkerställa fakta om ohälsa och el. Problemet är att förbundets synpunkter inte tas till vara, trots goda möjligheter . Jag delar alltså inte utskottets uppfattning. Jag tvivlar nämligen inte en enda procent på de elöverkänsliga eller på deras riksförbund. Jag har haft kontakt med dem då jag började som kommunpolitiker i , och jag har följt deras kamp för att bli trodda, för att myndigheter ska anslå medel till oberoende forskning i stället för att försöka tysta den, för att svenska myndigheter och forskare ska ta till sig forskning från andra länder, för att få myndigheterna att beakta försiktighetsprincipen och inte placera på skolgårdar och antenner på sjukhustaken, för att ta några exempel. Jag har suttit på möten med enbart stearinljus som belysning där alla inbjudna ombetts att stänga av sina mobiltelefoner och där ändå någon blivit sjuk. Och vips så visade det sig att någon av gästerna ville testa dem och bara hade stängt av ljudet. Jag har följt hur man på en arbetsplats elsanerat en elöverkänslig kvinnas arbetsrum och även resten av avdelningen till gagn för hela personalen för att sedan drabbas av att huset vid sidan av sätter upp en basantenn på husfasaden mittemot. Med elsanering kunde hon arbeta minst halvtid. Med basantennen blev hon återigen sjuk. Jag har träffat personer som tagit sin tillflykt till en stuga i skogen för att sedan bli sjuka när jakten kommer i gång med gps-försedda hundar som rusar runt i skogen. Jag har träffat personer som inte kan gå till sjukhuset eller till en vårdcentral på grund av alla apparater och mobilantenner som påpassligt sätts upp på de ofta höga byggnaderna. Jag har träffat unga manliga datatekniker det drabbar ju inte bara kvinnor som tvingats lämna sina jobb och flytta ut i skogen. De elöverkänsliga har det mycket tufft, och inte blir det bättre av att de inte blir trodda. En av dem beskrev det så här för mig: De avfärdar oss som ett gäng hysteriska kärringar. Min tanke blir naturligtvis då att jag inte tror att vi har 200 000 hysteriska kärringar där ute som springer runt och gömmer sig för elledningarna. Det handlar om människor som faktiskt påverkas av el. De blir sjuka av el. I betänkandet talas det om växlande magnetfält som skapar elektriska strömmar i kroppen och att de vid mycket starka fält kan påverka kroppens nervsignaler. Jag läste en forskningsrapport beställd av som talade om att vissa människor reagerar på dessa växlande magnetfält, att det blir en interferens med kroppens egna elektriska eller magnetiska fält jag minns inte exakt vilka de var medan andra inte alls reagerar.