prot · GY09110 · 2011-06-07 00:00:00 — Utredningen konstaterade att detta inte var förenligt med detaljhandelsmonopolet, men man underrättade inte regeringen utan valde att gå vidare i sitt arbete och lägga fram en utredning på bordet där någonting helt annat föreslås. Jag kan referera till en av experterna i utredningen, , som skriver i ett yttrande i utredningen: I slutskedet av utredningens arbete stod det klart att gårdsförsäljning såsom åsyftat i kommittédirektivet, inte var förenligt med . För att försöka komma förbi detta faktum har utredningen frångått såväl de uttryckliga som underförstådda förutsättningarna i kommittédirektivet dvs. att förslaget skulle avse försäljning av egentillverkade alkoholdrycker på svensk landsbygd och på tillverkningsstället. Det aktuella lagförslaget omfattar alltså betydligt mer än vad som i normalt språkbruk avses med gårdsförsäljning. Det gör mig ännu mer förvånad när regeringen väljer att gå ut med den här utredningen på remiss. Vi återkommer till de frågor som ställt i sin interpellation. Varför väljer man att gå vidare med detta på remiss om man är så tydlig i sina kommittédirektiv och om man är så tydlig i sitt ställningstagande kring detaljhandelsmonopolet som statsrådet är i sitt svar? 10 Statsrådet (KD): Jag är också glad över den stora samsyn kring en restriktiv alkoholpolitik och nolltolerans mot narkotika som har funnits här i och i den allmänna opinionen i under en mycket . Det har tjänat oss väl med en bra uppslutning kring restriktiviteten, någonting som väcker internationellt intresse. Vi har många besökare från andra länder som tittar på både vår narkotikapolitik och vår alkoholpolitik och vill lära av och de erfarenheter vi har på detta område. Det är väldigt glädjande. När det handlar om utredningen kring gårdsförsäljning är det riktigt att vi fick ett första förslag i utredningen inför en ny alkohollagstiftning. Men vi fick också i remissvaren en hel del kritik mot hur utredningen hade gjorts när det gäller gårdsförsäljning. Man menade att utredningen inte till fullo hade analyserat den finska modellen, som i mycket har tjänat som modell när vi har talat om gårdsförsäljning, och att inte alla stenar var vända. Då tyckte vi att det var angeläget att titta på den frågan en gång till. Det är aldrig farligt att vända på stenar och ta reda på hur saker och ting förhåller sig. Men vi skrev mycket tydligt att det handlar om att inte riskera folkhälsan eller försäljningsmonopolet och att det ska vara förenligt med . Det var anledningen till att den andra utredningen kom till. Vi fick då ett förslag som tydligt säger att den finska gårdsförsäljningsmodellen inte är framkomlig. Efter att ha benat upp det här och vänt på alla stenarna konstaterar man det i denna utredning. Den modell som vi hade tittat på är inte förenlig med , slår man fast. Man föreslår i stället ett betydligt mer utvidgat förslag, ett parallellt system för försäljning av alkohol vid sidan av Systembolaget som går ut på att alla producenter av alkoholhaltiga drycker i ska få sälja både sina och andras alkoholprodukter på försäljningsstället, där försäljningen är förenad med någon form av upplevelseaktivitet, dock inte nödvändigtvis med produktion på försäljningsstället. Man inför också begränsningar av hur mycket varje etablering får sälja. Som sagt är det ett mer omfattande förslag än vad direktiven gav vid handen. Men från utredningens sida hävdar man att det är förenligt med såväl som försäljningsmonopolet och folkhälsan. Det var själva grunderna för utredningen. Det här är på remiss, och remisstiden går om jag minns rätt ut . Jag skulle vilja återkomma till vad jag sade inledningsvis: Det är aldrig farligt att lyssna på vad människor tycker. Det är en angelägenhet för en regering att ha stora öron och lyssna in så många synpunkter som möjligt. En klok regering gör det. Sedan ska man bestämma sig och besluta utifrån alla de synpunkter som finns vid handen. Då är min ingång i det beslutsfattandet att vi inte kommer att fatta några beslut där vi riskerar försäljningsmonopolet eller folkhälsan. Vi lägger självklart inte heller fram några förslag som inte är förenliga med . 11 (S): Det är naturligtvis bra att vända på stenar och titta på saker och ting ur olika perspektiv. Det har jag full förståelse för. Men låter det lite på som att man ändå kände till att utredningen var på väg åt ett annat håll. Det var inte den bilden jag fick av statsrådets kommentar när utredningen lämnade sitt förslag. Statsrådet sade bland annat i olika medieintervjuer att detta skiljer sig markant från det regeringen hade tänkt sig och är något helt annat än gårdsförsäljning i traditionell mening. Det förslag som ligger på bordet och som remissbehandlas är ett tydligt och markant avsteg från de direktiv som regeringen gav, som statsrådet också säger. Regeringen tar emot en utredning som på eget initiativ, som jag tolkar det, även om vill ha det till att utredningen konstaterar detta utifrån den finska modellen väljer att gå vidare och hitta ett system där man själv säger att det är ett tydligt avsteg från direktiven och någonting helt annat än den gårdsförsäljning man tänkt sig. Då borde man kunna konstatera att vi är vid vägs ände och säga att detta var något som vi inte hade väntat oss och att vi därför väljer att inte gå vidare och inte låta detta gå ut på remiss. Man bör konstatera att detta inte är förenligt med det som vi hade tänkt oss och med hur vi definierar gårdsförsäljning. Det förslag som har kommit handlar ju inte alls om gårdsförsäljning på det sättet. Jag hänvisar till vad , som är expert i utredningen, själv säger: Vill man uppnå det som utredningen presenterar måste man lämna ordet gårdsförsäljning, för det är absolut inte det som det handlar om. Det handlar snarare om att skapa nya små försäljningsställen för såväl vin som likör och spritdrycker. Då är det alltså små spritbutiker, små systembolagsfilialer, som man måste inrätta om man ska följa utredningens förslag. När regeringen ändå väljer att sända ut detta förslag på remiss med motiveringen att man vill få frågan allsidigt belyst undrar jag: Tror man från regeringens sida inte på det man själv har sagt i de kommittédirektiv som man lade fram när man tillsatte utredningen, eller är man inte riktigt övertygad om den restriktiva alkoholpolitik som vi har sagt att vi ska ha för folkhälsan och för att värna, bevara och försvara detaljhandelsmonopolet? En ansvarsfull regering, sade , har stora öron och vill lyssna in. Men någonstans måste regeringen sätta ned foten och slå fast att det här förslaget inte var vad man hade tänkt sig. Det är därför det väcker stora frågor när man nu ändå väljer att låta det gå ut på remiss, speciellt när statsrådet själv har varit så tydlig om att detta var ett avsteg från direktiven och inte alls det man menade med gårdsförsäljning. Återigen vill jag fråga dig, : Varför väljer man att låta detta gå på remiss? Litar man inte på den bedömning man har gjort i de direktiv som man själv har gett utredningen? 12 Statsrådet (KD): är en erfaren politiker som har varit med länge, men det är ändå en del konspirationsteorier som framläggs här och som förtjänar att bemötas. Med tanke på hans långa erfarenhet blir jag dock lite förvånad över att han inte har förståelse för att en utredning arbetar självständigt. När vi har tillsatt utredningen och skrivit direktiven är det upp till utredningen att arbeta under självständiga former och komma tillbaka med ett förslag enligt utredningsdirektiven. Som statsråd är man inte inne och petar i processen . Man ska ha respekt för att de personer som är tillsatta och de direktiv som är givna kan fungera på ett självständigt och bra sätt. Det är alltså naturligt att en utredning arbetar på ett självständigt sätt. När man tar emot en utredning är det också rimligt att man ger någon form av kommentar, men det naturliga och vanliga förfarandet är också att man skickar ut något på remiss. Det är åtminstone ett kännetecken för vår regering, och jag tycker att det är oroväckande om inte tycker att förslag ska skickas på remiss. Då står vi ju där igen utan att människor har fått tycka till och säga sin mening om förslagen. Det tycker jag är farligt. När man sedan ska fatta beslut utifrån alla de synpunkter som har lämnats in kommer den stora uppgiften för regeringen. För mig som politiker är det ett honnörsord att också vara lyssnande, och jag beklagar att inte tycker att man ska lyssna om man har fått ett förslag som inte till fullo överensstämmer med det som man kanske hade väntat eller tänkt sig. Jag tycker att det är min plikt som politiker att alltid vara lyssnande. Sedan behöver jag inte tycka likadant. Säkert kommer det att finnas remissinstanser som tycker både si och så, men att sända ut förslag på remiss och lyssna på synpunkter är en bra signal på att vi vill ha frågan allsidigt belyst. Sedan kommer uppgiften för oss att bestämma hur vi vill göra fortsättningsvis. Jag kan gärna upprepa, så att vi lämnar alla konspirationsteorier därhän, att hur vi går vidare i den här frågan handlar om ett bevarande av Systembolaget. Vi är inte i något parti beredda att riskera ett systembolag som är väldigt uppskattat av svenska folket. Vi är inte heller beredda att riskera folkhälsan. Det är utgångspunkterna för vårt beslutsfattande. Låt oss nu se vad remissomgången ger. Återigen: Det är aldrig farligt att lyssna. Jag hoppas att också det socialdemokratiska partiet vågar lyssna. 13 (S): Jag är fullt medveten om att utredningar arbetar självständigt. Jag har själv suttit med i tre stora statliga utredningar och vet precis vad det arbetet innebär. Men min tveksamhet kommer när nu regeringen väljer att låta förslaget gå ut på remiss trots att förslaget var ett tydligt avsteg från de direktiv som utredningen hade fått av regeringen. I de utredningar som jag har suttit med i har vi varit väldigt noga med att penetrera de direktiv vi har fått av regeringen när våra förslag ska läggas fram och vi har verkligen sett till att hålla oss innanför de ramarna. Här tog däremot utredaren ett kliv över detta och lade fram ett förslag som inte följde direktiven. Jag må vara erfaren men kan ändå vara ny i olika sammanhang. Det finns flera ledamöter här i som har längre erfarenhet än jag här i kammaren. Det finns också ledamöter som är allianskolleger med som också har riktat förvånade blickar med anledning av det förslag som har kommit. säger så här: Kasta det i papperskorgen. Skicka det inte på remiss. Det är ett tydligt svar från en av talespersoner i den här frågan. Detta handlar alltså inte om att jag är socialdemokrat. Det finns breda lager också bland partierna på den sida som representerar som känner tveksamhet inför att regeringen har valt att skicka detta på remiss. Vi får väl se vad remissvaren säger när de kommer in. Jag hoppas att de gör samma tolkning som jag, alltså att detta inte är förenligt med detaljhandelsmonopolet. 14 Statsrådet (KD): Remisstiden går ut . Vi har skickat ut utredningens förslag till 110 remissinstanser. Det är alltså en omfattande remiss. Det är många som har möjlighet att vara med och säga sitt. Det är alltid rimligt och riktigt att lyssna på vad remissinstanserna säger. Har man haft en utredning som har arbetat fram sitt förslag är det rimligt att lämna ut det till allmän belysning och bedömning. Sedan ska regeringen fatta sitt beslut, och vi får säkert anledning att återkomma i den här frågan. Systembolaget kommer att också fortsättningsvis finnas kvar i . Det kan vara fullständigt övertygad om. Vi kommer att värna folkhälsan i alla de beslut som vi fattar på det här området. Tack för debatten! Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2010/11:397 om kontroll av kosttillskott 15 Landsbygdsminister (C): har frågat barn- och äldreminister vilka åtgärder ministern avser att vidta för att stärka kontrollen av kosttillskott som marknadsförs i . Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Kosttillskott är avsedda att komplettera den dagliga kosten och klassificeras därför som livsmedel. Kosttillskott omfattar många olika produktkategorier och området är komplext. Många produkter som påminner om kosttillskott befinner sig i en gråzon mellan läkemedel och livsmedel. Om en produkt klassas som ett läkemedel är den definitionsmässigt inte ett livsmedel och kan därmed inte vara ett kosttillskott. Det är som avgör om en produkt ska klassificeras som ett läkemedel eller inte och det är läkemedelslagen (1992:859) som reglerar detta. Produkter som inte klassificeras som läkemedel blir livsmedel och eventuellt kosttillskott. och arbetar för att ytterligare förbättra rutinerna mellan verken för att få en korrekt klassificering och snabb hantering av produkter inom detta område. EU:s kosttillskottsdirektiv (och rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kosttillskott, 2002/46/EG) har införlivats i svensk lagstiftning i föreskrifter (LIVSFS 2003:9) om kosttillskott. Direktivet har införlivats i alla EU-länder. Det som dock kvarstår av arbetet med denna lagstiftning är att införa gränsvärden för vitaminer och mineraler i kosttillskott. Detta arbete pågår och sker på gemenskapsnivå. Så länge det inte finns sådana regler på EU-nivå får medlemsländerna ha nationella regler. har inga sådana detaljregler. gör däremot riskvärderingar av vitaminpreparat där konsumenter riskerar att få i sig för höga doser då de kan utgöra en risk för hälsan. För den offentliga kontrollen av livsmedel, när det gäller kosttillskott, ansvarar de kommunala kontrollmyndigheterna med stöd av . ansvarar för tillsynen av själva marknadsföringen av och reklamen för livsmedel. Kontrollen av läkemedel görs av . Jag är medveten om att oseriösa aktörer förekommer, och därför välkomnar jag branschorganisationernas egna initiativ till rådgivning och egensanering. Jag vill påminna om att företagen är ansvariga för att produkterna är säkra som de säljer och marknadsför och att märkningen inte vilseleder konsumenterna. Förutom studien från , Livsmedelskontroll av kosttillskott i hälsokostbutiker samt hos matmäklare, som interpellanten åberopar, vill jag lyfta fram avslutade projekt som säljs viaInternet en studie av hur kraven ilagstiftningen uppfylls. gör förutom olika studier också särskilda riktade insatser tillsammans med olika kommuner när det gäller granskning av säkerhetsaspekter, märkning och hälsopåståenden. arbetar verket aktivt med stöd till kommunerna för att höja deras kompetens i deras kontrollarbete genom till exempel vägledningar och utbildningar. Min bild av den offentliga kontrollverksamheten är att det inte saknas ekonomiska resurser för livsmedelskontrollen, och därför ser jag inga behov av ytterligare åtgärder från regeringens sida. 16 (S): Anledningen till att jag ställde interpellationen är att jag är, som en del i denna kammare väl känner till, hårt engagerad i kampen mot dopning. I det här fallet blir det landsbygdsministern som ska svara på frågan, eftersom kosttillskott per definition är livsmedel och ministern är ansvarig för arbete. Vi kommer måhända att tala lite grann förbi varandra eftersom vi har lite olika ingång i debatten. När det gäller frågan om dopning finns det nu ett antal fall där framstående idrottsmän har ätit kosttillskott som har visat sig innehålla förbjudna medel utan att det har framgått av innehållsförteckningen på burken eller i samband med preparatet. Det har betytt att dessa idrottsmän det är män som mest äter kosttillskott i de här sammanhangen riskerar avstängning . Detta är idrottsmän som satsar på i som i princip får sin karriär spolierad på grund av att tillsynen och kontrollen av kosttillskott inte fungerar. Man kan alltid säga att tillverkarna borde ta ansvar för detta. Men det gör de tyvärr inte. Kosttillskott handlar också om att det är många hälsopåståenden. Man ser den riktade reklam som finns mot oss äldre. Blir vi trötta ska vi ta det här preparatet, och är vi rädda för att få hjärtinfarkt ska vi ta det här medlet. Man försöker att få oss att tro att det är något slags quick fix att köpa preparatet som ofta är dyrt. När man väl tittar på hur det fungerar visar det sig att det kanske inte är så effektivt. Det är tyvärr en bransch som inte är riktigt seriös, och det är problemet. Precis som ministern säger är det som har ansvaret för detta. Men den organisation som ska utföra kontrollen av livsmedel och kosttillskottspreparaten är den kommunala miljö- och hälsoskyddsorganisationen. Det är den som ska göra kontrollerna. Som det är nu kan man konstatera att i en del större städer har man gjort nedslag, tittat på preparaten, analyserat dem och sett att de innehåller ämnen de inte borde innehålla och att det bryter mot de bestämmelser som finns. Om en kommun gör en sådan upptäckt kan den se till att det blir förbjudet att sälja det preparatet, men då blir det bara i den kommunen. Vi kan tänka oss hur det ser ut i mindre kommuner. I min egen hemkommun till exempel är det två personer anställda inom miljö- och hälsoskydd. De har varken kunskaper eller ekonomiska resurser att göra dessa kontroller. Det är här som jag ser att det stora problemet är. Det finns ingen rejäl kontroll av kosttillskottspreparaten. Ansvaret ligger på kommunerna, och de flesta kommuner har inte de resurser som krävs för att genomföra kontrollerna. Skulle man upptäcka att någonting inte stämmer med lagstiftningen kan man bara ha saluförbud i den egna kommunen. Det stora problemet är att kontrollen inte fungerar som den ska. Därför vill jag ställa en fråga till ministern, som i svaret säger att han inte tänker göra någonting. Med det jag nu har sagt, finns det någonting som gör att ministern kan se att problemet är större? 17 Landsbygdsminister (C): Låt mig inleda med att återigen påminna om att det är företagen som är ansvariga för att produkter som tillhandahålls på en öppen och fri marknad, och som de säljer, är säkra. De ska ha en märkning som inte vilseleder den konsument som de är avsedda för. Jag sade också i mitt inledningsanförande att jag välkomnar att branschorganisationerna har tagit initiativ till en egensanering och rådgivning i det här sammanhanget. Vad beträffar själva livsmedelskontrollen är det att konstatera att den är helt avgiftsfinansierad. Det innebär att det på så sätt inte saknas pengar för att bedriva den kontrollverksamhet är eller borde vara. Däremot kan jag se ett annat problem. Det är att få tag i kvalificerad personal på området. Det spänner över ett brett fält, och i många fall behövs det säkert speciella kunskaper som det inte är helt lätt att få i alla delar av vårt land. När det gäller olika typer av närings- och hälsopåståenden och så vidare är det reglerat i en EU-förordning vilka påståenden som får användas. Det är också avsikten att det ska finnas ett register över vilka tillåtna närings- och hälsopåståenden för livsmedel som får göras för en produkt, och det är under uppbyggnad. I registret kommer det att finnas listor över vilka produkter som har påståenden som är godkända eller icke godkända. Det kommer att ingå i detta, så visst händer det saker på området. De svenska föreskrifterna på området om hälso- och kosttillskott finns . I föreskrifterna finns bland annat en definition på vad som är kosttillskott men också regler för märkning av de kosttillskott som finns på marknaden. Till detta ska slutligen läggas att kosttillskottsproducenter, importörer, exportörer och den som handlar med den här typen av produkter är skyldiga att följa samma lagstiftning som alla livsmedelshandlare när det gäller hygien, tillsatser, märkning och marknadsföring. Det är ett antal myndigheter som har ansvar för att det är på det sättet. Men det primära ansvaret, inte minst vad gäller hygienen, har den kommunala tillsynen. 18 (S): Det är det som landsbygdsministern sade på slutet som egentligen är grunden till problemet. Det är ett stort antal myndigheter som har ansvaret. Allas ansvar brukar ju till slut bli ingens ansvar. Det här tycker jag är en så stor fråga att det känns lite övermaga att lägga den på det kommunala hälsoskyddet. Som jag har sagt tidigare saknar många av dem resurser, även om jag är väl medveten om att det kommunala hälsoskyddet är en avgiftsfinansierad verksamhet. Det är sant att det är företagens ansvar. Problemet är att företagen inte tar det här ansvaret. Vi kan tänka oss den idrottare som jag relaterade till som har tagit det här kosttillskottet. Han har köpt det av ett välrenommerat företag i branschen. Det innehåller en förbjuden substans. Han fälls för dopning och blir avstängd . Hans karriär är spolierad. Vad kan han göra? Jag tror inte att han har råd, muskler och möjligheter att stämma det här företaget. Det kommer han att ha det jättejobbigt med. Det jag vill säga är att även om det är branschorganisationerna som ska ta sitt ansvar talar det mesta för att det tyvärr inte fungerar. Som jag skrev i min interpellation noterade i sin rapport av kosttillskott i hälsokostbutikermm att 21 av 85 granskade tillskott var läkemedel och över huvud taget inte borde få säljas som kosttillskott. av resten var felmärkt på något sätt. Sedan tycker jag också att det är intressant att landsbygdsministern hänvisar till den studie som gjorde av kosttillskott som säljs via Internet. Det var en studie av hur kraven i lagstiftningen följs. Resultatet av den studien är ännu mer nedslående. Man köpte in 43 produkter. 41 av de 43 uppfyllde inte krav på märkning. 30 av dem innehöll växter eller växtextrakt som kan vara olämpliga i livsmedel och flera var märkta med otillåtna hälsopåståenden. En ytterligare analys visade att det fanns kända biverkningar i 28 av de här produkterna och 8 av produkterna skulle egentligen klassificeras som läkemedel. Det jag vill säga med det här är ju att kontrollen inte fungerar. Läser jag landsbygdsministerns svar tycker jag också att jag mellan raderna egentligen kan se att regeringen är medveten om att det här inte fungerar på ett tillfredsställande sätt. Det är det jag vill försöka peka på. Det är därför jag tycker att det vore på sin plats att ansvaret för kosttillskott, som per definition är ett livsmedel, låg centralt på och inte på kommunerna. Det blir ju sådana stora problem. Om man upptäcker att ett kosttillskott innehåller förbjudna preparat kan man bara förbjuda det i den egna kommunen. Det är en oerhörd process att kunna gå vidare och få ett saluförbud i hela landet. Jag skulle önska att man tog det här faktiskt ganska stora problemet på större allvar och konstaterade att saneringen i branschen inte fungerar. Alla tester man har gjort för att kontrollera om branschen tar sitt ansvar visar att den inte gör det, trots att man säger att man ska göra det. Då finns det egentligen bara, utifrån mitt sätt att se, en rimlig lösning. Det är att de här produkterna borde kontrolleras av innan de får säljas. Då skulle vi lösa den här problematiken och vi skulle få en bransch som fungerade mycket bättre. 19 Landsbygdsminister (C): Återigen, det är som avgör om en produkt ska klassificeras som ett läkemedel eller inte. Detta styrs av läkemedelslagen. Produkter som inte klassificeras som läkemedel blir alltså livsmedel och eventuellt kosttillskott. Det finns ett samarbete mellan och i de här frågorna. Jag vet att man håller på att ytterligare förbättra rutinerna mellan verken för att man ska få rätt klassificering men också en snabb hantering av de produkter som presenteras. Det är riktigt, fru talman, att det inte krävs något godkännande eller tillstånd från för att sälja kosttillskott i . Däremot ska den som tillverkar, importerar eller på annat sätt inför eller säljer kosttillskott registrera sig hos kontrollmyndigheten, i det här fallet den kommun där verksamheten bedrivs.