prot · GY0980 · 2011-03-31 00:00:00 — Det gör naturligtvis att både den enskilda och samhället också måste ta ansvar för denna investering. Det gör vi genom att vi erbjuder både lån och bidrag. En justering med en hundralapp hit eller dit kan vi diskutera. Man kan ha olika synpunkter där. Men faktum kvarstår: i modern tid har vi, såvitt jag kan se, en situation där Socialdemokraterna trots vad jag i andra sammanhang kan uppfatta som en populistisk politik inte säger ska ju ha mindre pengar om får bestämma. Om er skuggbudget hade gått igenom hade studenterna fått mindre pengar. Jag tycker att ska ta tillfället i akt och förklara på vilket sätt studenterna klarar sig med mindre pengar än vi har föreslagit. 6 (S) replik: Det du, , säger låter fint. Men du glömde att svara på min fråga. När det gäller fribeloppet: Jag har bara varit med här i fem så jag är inte beredd att ta en debatt om hur de andra tidigare ställt sig till detta. Jag och sossarna tycker att det höjda fribeloppet är en bra idé, så för tillfället är det för mig en icke-fråga. Jag är i stället väldigt rädd för utvecklingen, för vad som komma skall, och för vilken signal vi skickar till dagens ungdomar som vill ta sig vidare. Är signalen att vi tar ett gemensamt ansvar? För mig är det en självklarhet, så svaret är ja. För dig och dina kompisar är svaret nej. Allt ansvar läggs på den enskilda individen. Vill du ta extra lån, gör det då. Vill du inte och om du är rädd för att din skuldbörda kommer att öka kan du lika gärna sitta hemma. Det finns här en väldigt tydlig ideologisk skiljelinje. Det handlar mycket om att lägga på den enskilde, om att privatisera och så vidare, medan vi vill ta ett gemensamt ansvar för sjuttioelfte gången. Jag kan sluta där. Du kan få svara på min fråga i stället för att så fint prata om allt annat. 7 (M) replik: Jag är naturligtvis jätteglad om fribeloppet är en icke-fråga för både och övriga socialdemokrater numera. Det jag poängterat är att det tidigare inte sett ut på det sättet, men det är väl bra att vi kan pricka av ytterligare en fråga där ni har anslutit er till vår politik. Jag ser fram emot att det kan hända på fler områden. Jag förstår inte riktigt argumentation att vi skulle privatisera eller lägga över ett större ansvar på den enskilde. är det så att vi inte har några ambitioner och inte heller lagt fram några förslag som handlar om att ta bort bidragsdelen. Återigen: av svåra ekonomiska bekymmer både i och i resten av har vi sagt att vi ändå vill försöka hitta en modell som är sådan att studentorganisationerna inte ska behöva komma hit och säga: Titta, studenterna går back. De klarar sig inte. Vi måste då fundera på om vi kan hantera detta i den situation som vi befinner oss i. Den här gången har det inneburit att vi fått göra en justering i lånedelen. Men viktigt att uppmärksamma är just att det med vårt förslag och med det som blivit verklighet i kronor och ören blir mer för studenten än det skulle bli med skuggbudgeten från och hans vänner. Naturligtvis räcker det inte med bara det, men det är säkert inte sista gången som vi har en diskussion om beloppsnivåerna. Säkerligen kommer vi att fortsätta att diskutera dessa. Men man ska också komma ihåg vad det i justeringar handlar om. Det handlar om några hundralappar. Även om du, , räknar på ett studiestöd under flera års studier blir skillnaden till slut några mer i lån. Jag håller absolut med om att lånebördan ska diskuteras. Det handlar, som sagt, om ett par tusenlappar. Men med en regering som driver en politik som får ut fler i arbete, med ett jobbskatteavdrag och med mer pengar i plånboken tror jag inte att detta är något större bekymmer. 8 (MP) replik: sade i sitt anförande att har ett av världens bästa studiestödssystem men att oppositionen försöker bevisa motsatsen. Eftersom jag är en av opponenterna här vill jag säga att det uttalandet inte är annat än grundlös polemik. Jag inledde mitt anförande jag vet inte om du, , hörde detta med att säga: Jämfört med många andra länder är ett av de mest förmånliga länderna att studera i. Det är ett erkännande för det system som vi har. Jag sade att vi ska vara stolta över det. Men finns det brister hos oss. Det finns brister när det gäller andelen lån jämfört med andelen stöd/bidrag och när det gäller hur det är för föräldrar som studerar och för studenter som blir sjuka. Dessa brister har vi försökt peka på. Vi har också argumenterat för en förändring. Därför skulle jag vilja passa på att fråga dig, : Kan ni tänka er att utjämna lånedelen och bidragsdelen i studiesystemet så att det blir en större bidragsdel och en mindre lånedel? är det tvärtom. Kan ni tänka er att förbättra villkoren för studenter som är föräldrar? Kan ni tänka er att koppla sjukpenningen till studier i stället för studiemedel? Dessa tre frågor hoppas jag att ni kan svara på. 9 (M) replik: Man kan se detta på olika sätt. I mitt anförande försökte jag vara tydlig. Att ligger i topp i världen betyder inte att man inte kan diskutera de problem vi har. Det ska vi fortsätta att göra. Den polemiken för att använda det begreppet kan också vara bra. Då blir det tydligt vad vi tycker och vilka åsikter som finns och som ska brytas mot varandra. Jag ska försöka svara på frågorna. Jag är inte alls säker på om man ska utjämna mellan bidragen och lånedelen. Vi kan diskutera var nivån ska ligga. Men jag tror inte att man, åtminstone när det gäller högskolestudier, ska ha en situation där bidragsdelen är lika stor som lånedelen. Då glömmer man bort att högre studier är en investering för den enskilda studenten. Många som väljer en högskoleutbildning gör det därför att de vet att de får en bättre löneutveckling, bättre lön . Då har man råd att betala tillbaka studielånet. Studiestödssystemet ska syfta till att ge en möjlighet . Men vi ska inte glömma diskussionen om att det också måste vara en fråga om att det är en investering för den enskilda studenten. Exakt var nivån ska ligga kan vi naturligtvis diskutera. När det gäller barns villkor: Tilläggsbidraget som finns för studerande med barn har varit bra. Det sade vi också i Studiesociala utredningen. Tilläggsbidraget har fungerat på ett bra sätt. Vi tycker att det ska vara kvar. Men det finns säkert mer att göra. Även där kan vi diskutera beloppsnivåer. Men till skillnad från generella studiemedel är det svårt att säga att tilläggsbidraget har urholkats så kraftigt att det just nu krävs en höjning. Däremot är det viktigt att komma ihåg att det vanliga barnbidraget gäller också för studenter. Man ska minnas att alliansregeringen genomförde höjningar av flerbarnstillägget som också kommer studerande med barn till del. 10 (MP) replik: Jag noterar att ni har svarat att ni inte kan tänka er att utjämna mellan andelen lån och andelen bidrag. Tvärtom säger du, , att det eftersom det är en investering ska vara lån. Två av mina frågor fick jag inte svar på. Min sista fråga, om ni kan tänka er att koppla sjukpenningen till studier i stället för studiemedel, fick jag inte svar på. Jag fick inte heller svar på frågan om kan tänka sig att öka stödet till studenter med barn. 11 (M) replik: När studiestödsfrågorna diskuteras är det alltid på samma sätt. För sedan hade vi en budgetdebatt. diskuterar vi ett motionsbetänkande med alla möjliga olika förslag. Mycket kommer att ske framöver. Man kan föra diskussionen så som gör och som jag tror att också vi kan göra och fråga: Vad ska vi göra? I förde vi sådana resonemang. Skulle man ha en princip för hur stor bidragsdelen och lånedelen ska vara skulle man i så fall kunna tänka sig att framöver ha en lösning med kanske en lite större lånedel för högskolestudier. Läser man däremot på en lägre nivå för att få grundskolebehörighet ska kanske bidragsdelen vara större. Det där kan man se på utifrån hur stor investeringen för den enskilda individen är. I Studiesociala utredningen förde vi som pekat på resonemang om hur man skulle kunna se på kopplingen till övriga trygghetssystem. Också där finns det säkert saker kvar att göra. Det betänkandet finns ju, och bereder flera av de här delarna och går igenom hur vi kan hitta lösningar. Jag kan inte säga precis hur de ska fungera. Det vi kan säga är det som jag har försökt belysa under hela den här debatten. Vi är överens om grundprincipen att vi ska ha ett starkt stöd för studier. Sedan har vi en opposition som säger att det är en osolidarisk politik. Min fråga blir då, som jag inte heller i den här debatten har fått svar på: Hur kan det rödgröna alternativet med mindre pengar till studenterna vara en mer solidarisk politik? Det är obegripligt. (Applåder) Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 12 §.) Föredrogs utbildningsutskottets betänkande 2010/11:UbU11 Högskolan. 12 (S): Det finns många sätt för en socialdemokrat att inleda en debatt om svensk högskola och svensk högskolepolitik. Jag skulle kunna stå här och tala om hur utbildning bygger individer, vidgar vyer och skapar kreativa, självständiga och kritiskt tänkande människor. Det är både sant och relevant. Men tänkte jag välja ett annat anslag. Ni vet ändå att jag tycker allt detta. vill jag tala om det mer fyrkantiga och konkreta resultatet av utbildning. Jag tänker på studenternas självklara plats på den hett eftertraktade arbetsmarknaden och inte minst arbetsmarknadens desperata efterfrågan på examinerade studenter med rätt utbildning. Om vi ska klara jobben måste vi klara utbildningen . Tittar man på den borgerliga utbildningspolitiken ur ett arbetsmarknadsperspektiv är det mest anmärkningsvärda den misshushållning med mänskliga resurser som de borgerliga partierna ägnar sig åt både i arbetsmarknadspolitiken och i utbildningspolitiken. Hur ett parti som kallar sig det nya så ofta bortser från arbetsmarknadens kompetensförsörjningsbehov är obegripligt. Hur den liberala utbildningsministern som ena stunden talar om elevers bristande respekt för sina lärare i nästa stund visar uppenbar brist på egen respekt för forskning och expertis är om möjligt ännu märkligare. Är det någon här inne som tror att dagens och framtidens samhälle och arbetsmarknad ställer mindre krav och har lägre förväntningar när det gäller arbetskraftens kunskapsnivå än gårdagens? Nej, jag tror att vi alla är överens om att kunskapsnivån inom alla delar av arbetsmarknaden kommer att öka. God utbildning, och till och med högskoleutbildning, är inte bara en konkurrensfördel på den arbetsmarknad som erbjuder de goda jobben utan en inträdesbiljett. Med den utgångspunkten behöver vi bli extremt effektiva när det gäller att ta till vara varenda unge som har viljan och möjligheten att skaffa sig utbildning. Allt annat är resursslöseri. Vad gör då den borgerliga regeringen? Den gör precis tvärtom. Den låter kompetens läcka på precis alla nivåer. Min dotter går i femman. fick hon hem en blankett med språkval. Man kan se det som en liten fälla. Hon hade redan bestämt sig för att läsa spanska. Men en del av hennes elvaåriga skolkamrater gjorde andra val som påverkar deras möjligheter att senare i livet tillgodogöra sig de meritpoäng som lättare tar dem vidare i utbildningssystemet. Därmed riskerar vi att redan där tappa ett gäng begåvningar. Sedan kommer gymnasieskolan där man tvingar elever att välja mellan yrkesutbildning och högskolebehörighet. Där förlorar vi några till. Faktum är att där förlorar vi både begåvningar inom yrkesutbildningen och begåvningar i högskolan. Vi kan sedan titta på de försämrade och svårgenomträngliga antagningsreglerna. Där försvann några till. Det faktum att vi inte har byggt ut högskolan, vilket i princip alla andra länder i västvärlden gör, har gjort att de stora kullar som har gått ut gymnasiet har fått slåss hårdare om de platser som finns och har utestängt ytterligare en rad begåvningar. Om vi ska klara jobben har vi inte råd med det. Vi kan tala om att , eller för den delen av eleverna ska gå till högskolan. Men målet måste väl vara att alla som har ambitionen och förutsättningarna att läsa på högskolan ska göra det. Framtidens arbetsmarknad kommer att sluka dessa personer med hull och hår. För varje skolstadium som passerar tappar vi begåvningar som aldrig når högskolan. Snacka om att vi har en begåvningsreserv. Borgerlig skolpolitik i allmänhet går i och för sig som jag förstår det ut på just det. Borgerlig högskolepolitik går i synnerhet ut på det. Det är omöjligt att inte se mönstret. Håll kreti och pleti ute från högskolan genom krångliga och ensidiga antagningsystem som gynnar dem som kommer från studievana hem. Begränsa antalet platser så att bara de som har de bästa ingångsvärdena, observera ingångsvärdena, kan komma in och inte de som har störst förmåga att utvecklas och skulle få det bästa studieresultatet eller göra den största bildningsresan. Den ovarsamma hanteringen av små och medelstora högskolor syftar till samma sak. Genom en politik som långsamt svälter ut dem kastar man bort den möjlighet som de har att bidra till regional utveckling men också möjligheten att bidra till att minska den sociala snedrekrytering som utestänger många som vill och kan från högre utbildning. Genom att man inte satsar mer på kvaliteten i högskolan leder det till att antalet undervisningstimmar minskar dramatiskt. Det drabbar exakt samma grupp. Studievana studenter med föräldrar som har akademisk bakgrund kommer säkert att klara sig ändå, de andra gör det inte. Det är inte smart. Det är inte framtidsinriktat. Det är misshushållning med resurser. När man reser runt i Högskolesverige är det två bekymmersamma faktorer som lyfts betydligt oftare än andra. Det ena är kvaliteten i den högre utbildningen. Det överskuggar allt. Det behövs ökade resurser så att studenter, särskilt inom humaniora och samhällsvetenskap, kan få mer lärarledd tid och så att uppsatsstudenter inte tvingas skriva två och två för att få tillgång till sin handledare. Det system som resurserna fördelas utifrån måste ha legitimitet hos lärosätena, lärarna och studenterna. Det håller inte att först avstå från att satsa på utbildningsvetenskaplig forskning och sedan underkänna lärosäten för att de saknar just sådan. Vi har högre ambitioner med kvaliteten än den borgerliga regeringen. Men det behövs betydligt mer än det vi också har avsatt för att komma till rätta med detta. Det andra som nämns är bristerna i studentens koppling till arbetslivet. Förutom att det ger sämre verklighetsförankring och minskar chanserna för välavvägda studieval påverkar det också möjligheterna att få in en fot på arbetsmarknaden efter avslutad utbildning speciellt för dem som inte redan har kontakter och nätverk. Målsättningen borde vara att alla studenter erbjuds praktik under sin utbildning. Där har vi öronmärkt pengar för att öka studenternas koppling till arbetsmarknaden. Argument om rättvisa, jämlikhet och bevis på att ett samhälle aldrig är starkare än sina svagaste individer har aldrig bitit på borgerligt styrda regeringar. Men hur är det med arbetsmarknadsperspektivet? Hur resonerar det nya när alla aktörer på arbetsmarknaden påpekar behovet av en välutbildad arbetskraft och gör er uppmärksamma på matchningsproblemen på alla nivåer? Hur tänker ni att vi ska klara en framtida arbetsmarknad när vi inte tar till vara en av våra viktigaste tillgångar och låter gäng efter gäng motiverade och begåvade studenter läcka ut från alla nivåer i stället för att investera i utbildning för jobb? Det hoppas jag få svar på i dagens debatt. Jag står bakom samtliga reservationer men yrkar för tids vinnande bifall bara till reservation 1 och 14. 13 (MP): Den högre utbildningen i håller generellt sett en hög kvalitet, men den kan bli bättre. Framför allt är högskolan ojämn, fokuserad på genomströmning och inte kvalitet. Det behövs mycket mer för att den ska bli tillgänglig i bred bemärkelse. Det är inte bara undervisningen som behöver stärkas utan även handledningen. borde ge studenter en garanterad miniminivå lärarledd undervisning . Det tycker vi är rimligt. Det kan verka lite. Men för en hel del studenter, särskilt inom humaniora och samhällsvetenskap, skulle detta kunna göra en stor skillnad. Enligt siffror från har nästan hälften av studenter eller mindre lärarledd tid . Det håller inte. Det ska göra skillnad att läsa på universitet och ha ett lånekort på . Om vi i menar allvar med kvaliteten i högskolan är det i grundutbildningen vi måste börja. Hög kvalitet måste vara målet. Att planera för och belöna kvaliteten måste också vara vägen framåt. har vi ett resurstilldelningssystem som i stort sett fördelas efter genomströmning. Ju fler som studerar snabbare, ju mer resurser får ett lärosäte. Per definition belönas sänkta kvalitetskrav. För inte så länge sedan träffade jag en universitetslektor som jag har känt . Vi började samspråka och kom snart in på resurstilldelningssystemet. Hans uppfattning var att nuvarande system är korrumperande. Jag frågade vad han menade. Jo, den premierar genomströmning i stället för kvalitet. Han måste låta studenterna passera igenom för att få pengar. Ett sådant system vill han inte ha. Att fortsätta att låta nära hälften av studenterna på högskolan passera utan att få tillräckligt med lärarledd tid, handledning och återkoppling på sitt lärande är att belöna universiteten efter genomströmning och inte efter kvalitet. En bättre balans mellan genomströmning och kvalitet borde vi kunna hitta. trädde en ny diskrimineringslag i kraft. Lagen innehåller bland annat ett förbud mot diskriminering på grund av sexuell läggning, könsöverskridande identitet eller uttryck inom utbildningssystemet, det vill säga även inom högskolan. För att den nya lagen ska fungera i praktiken krävs dock att frågor som berör hbt-personers livsvillkor integreras i den högre utbildningen. Enligt vår mening är det önskvärt att utbildningar i hbt-frågor integreras i all grundutbildning som bedrivs vid högskolor och universitet i syfte att ge nödvändig kompetens. Diskrimineringsgrunderna borde dessutom vara en del av de kvalitetskriterier som ser till i sin tillsyn av högskolorna. Studentens rätt att organisera sig och bevaka sina intressen är i högsta grad en fråga om kvalitetssäkring i den högre utbildningen. Det är inte tillräckligt att garantera studentkårerna insyn eller representation i beslutsfattande organ. Högskolorna behöver också stötta studentens förutsättningar att bedriva ett aktivt studentpolitiskt arbete i fria och oberoende kårer. Det var bra i grunden men underfinansierat. Verksamheten vid studentkårerna blir därför stympad och möjligheten att utöva inflytande kan försämras. För att åtminstone säkra ett minimum av studentinflytande kommer högskolorna och studentkårerna att tvingas göra nedskärningar i den övriga verksamheten, som framför allt handlar om studiesociala frågor. Vi anser att det är omöjligt att öka mångfalden, motverka diskrimineringen och skapa jämställdhet på högskolorna om inte studenterna tar aktiv del i detta arbete. Därför måste det finnas tillräckligt statligt stöd till den studiesociala verksamheten för att finansiera detta. När beslutet nu har trätt i kraft bör det tillsättas en utredning med uppgiften att göra en utvärdering av hur studieinflytandet fungerar i praktiken samt komma med förslag som tryggar såväl studentinflytandet som den studiesociala verksamheten vid universitet och högskolor. Världen blir en bättre plats av att vi människor möts, lär känna varandra, byter erfarenheter och bryter invanda föreställningar om andra. Ur detta perspektiv är högskolans internationalisering viktig, men det ökar också kvaliteten att motiverade studenter från hela världen läser på svenska högskolor. En öppen värld är en bättre värld. Men med införandet av studieavgifter tar ett steg bort från internationellt samarbete och kontakter med omvärlden. tar avstånd från studieavgifter på svenska universitet och högskolor. Jag vill yrka bifall till reservationerna 9, 10, 17 och 21. 14 (M): Vår högskola ska vara spjutspetsen i vårt svenska utbildningsväsen. I takt med att vårt samhälle går alltmer från ett industrisamhälle till ett tjänste- och IT-samhälle behövs allt fler med akademisk utbildning. Aldrig har så många studenter varit inskrivna på högskolan som . Efterfrågan på högre utbildning kommer även i fortsättningen att vara mycket stor. I då individens konkurrenskraft ökar och man är flexibel på arbetsmarknaden är det glädjande att många väljer att skaffa sig högre utbildning. Det är också glädjande att direktövergången till högskolestudier har ökat . av eleverna som gick ut med slutbetyg påbörjade universitetsstudier. Regeringen har också bemött den ökade efterfrågan på högre utbildning genom att tillföra 10 000 nya platser och 2011. Likt idrotten är inte elit och bredd varandras motsatser. Tvärtom är de varandras förutsättningar. En bra grundutbildning leder till att många kan satsa på elitnivå. Dessa elitstudenter kommer i sin tur att inspirera andra likt en perpetuum mobile. Man kan angripa problemen på många olika sätt. Denna debatt ska inte framför allt handla om grundskola och gymnasium, men det är ofrånkomligt eftersom allt hänger ihop. Det är av yttersta vikt att högskoleutbildningen kan börja på rätt nivå. Många års nedmontering av kunskapskraven av tidigare regeringar har gjort att man på många högskolekurser har fått ta om vissa delar av gymnasieutbildningen, inte minst arrangörer av civilingenjörsutbildningar har framfört dessa problem. Det är därför den nuvarande regeringen har genomfört och genomför de största satsningarna någonsin inom skolan. Det är det bästa sättet att komma till rätta med de snedfördelningar som finns i dagens högskola. Om man ska vara snäll mot oppositionen kan man säga att när ni hade regeringsmakten genomförde ni en del reformer. Syftet var kanske gott men det blev fel. Det är därför det är så viktigt med en ständig uppföljning, och det är därför vi föreslår ett permanent statligt följa upp samtliga reformer så att de kan rättas till om något går fel. Vi tycker att det är oerhört viktigt att satsa på kvaliteten i högskolan. Ni byggde ut högskolan tidigare men tillförde inga nya pengar, vilket har lett till att kvaliteten har gått ned. Detta är uppenbart vad gäller utbildningen till lärare. Här finns en dubbel effekt, dels går inte studenterna ut med tillräckligt hög utbildning, dels föranleder detta att kommer de elever de ska undervisa inte att få tillräckliga kunskaper. Det finns fortfarande problem med att det är alltför få sökande per plats, det vill säga att alla som söker kommer in. Att se över lärosätenas examensrätt var en mycket klok åtgärd, och vi hoppas att det kommer att leda till att kvaliteten på lärarutbildningarna stramas upp ordentligt. Det är också viktigt med förändringarna i lärarutbildningen som genomförs, att den delas in på ett annat sätt än vad som har varit fallet. Att återgå till en modell där läraren är specialist på ett fåtal årskurser och ämnen är en mycket klok åtgärd. Vi tror också att införandet av lärarlegitimationer kommer att stärka rättssäkerheten och höja kvaliteten och statusen hos lärarna. En adekvat och attraktiv lärarutbildning är en grundförutsättning i Alliansens satsning på läraryrket. En annan viktig reform är då att höja läraryrkets status. Hela kommer regeringen att satsa på forskarskolor, där 2 000 lärare och förskollärare ges möjlighet att utbilda sig till lektorer. Lärare och förskollärare får alltså läsa till en licentiatexamen i de ämnen som de har utbildning att undervisa i. Det är en kraftfull satsning för att höja lärarnas kompetens, status och löner. Allt detta i kombination med en lärarlegitimation och lärarlyft ska ge en stolt yrkeskår som åtnjuter stor respekt. Både socialdemokrater och vänsterpartister talar om den sociala snedrekryteringen vid våra lärosäten. Vi menar att det är fel sätt att komma till rätta med detta att återinföra den så kallade 25:4-regeln. Vi tror att det finns andra sätt. Framför allt angriper vi problemet från grunden genom satsningar inom förskolan, och gymnasiet.