prot · GY09114 · 2011-06-13 00:00:00 — Ändå visar granskningen att regeringen aldrig gjort ett aktivt ställningstagande, vare sig denna regering eller tidigare regeringar, om den internationella överenskommelsen utan det har skett vad man skulle kunna kalla passiv avtalsbildning. Det är utskottets gemensamma åsikt att det är otillfredsställande. Likaså bör diarieföring och dokumentation bli bättre och publiceringen ske mer skyndsamt. Det är också otillfredsställande att interpellationerna besvaras efter så . Interpellationerna är ett av de arbetsredskap som har för att få besked från ministrar. När det går riskerar frågan att förlora sin aktualitet. Därmed blir vapnet något mer slött och inte fullt så effektivt. Som jag sagt kan en granskningsanmälan mycket väl rendera i att vi inte finner någonting värt att kritisera eller över huvud taget att ta upp i utskottet. Ändå kan granskningsärendet röra viktiga förhållanden. Det kan exempelvis gälla dumpning av kemiska vapen samt radioaktivt avfall i . Förvisso är det så att regeringen inte har gjort något fel och inte haft kännedom om något som man inte gått vidare med. Ändå är det för mig som ledamot i utskottet klart oroande med de uppgifter som denna utredning visat på och även väldigt många andra tidigare , nämligen att stora mängder vapen av olika slag dumpats i . Regeringen har inte brustit i detta fall, men det finns anledning att oroa sig för vad som finns på . Detta ligger inte på vårt bord vi gör en formell bedömning; regeringen har inte gjort något fel. Likväl är det oroande att den ena uppgiften efter den andra ända sedan slut, och när det gäller senapsgas kanske ända sedan slut, visar att det finns grund för att vara orolig. I de trakter där jag bor, i på , händer det att fiskare i sina garn får upp till exempel behållare med senapsgas och tar in dem till hamn. Det är djupt oroande att detta sker i det grunda . Det är emellertid inte KU:s ansvar, utan det får följas upp av miljövårdande myndigheter i länderna kring . Med dessa ord avslutar jag den här inledningen. Information till om den nordiska snabbinsatsstyrkan (avsnitt 1.1) 17 (M): granskning av regeringens hantering av den nordiska snabbinsatsstyrkan gäller framför allt frågan om huruvida regeringen och Försvarsdepartementet lämnat tillräcklig information till för att uppfylla de krav som ställs enligt regeringsformen, riksdagsordningen och budgetlagen. Granskningen gäller flera regeringar och flera olika försvarsministrar. Både majoriteten i utskottet bestående av Socialdemokraterna, och minoriteten, som i det här fallet består av de fyra allianspartierna, är överens om att den information som lämnats till i frågan var otillräcklig fram . Däremot har vi olika uppfattning om huruvida informationen och de åtgärder som regeringen vidtog i samband med avlämnandet och därefter uppfyller de krav som ställs i regeringsformen, riksdagsordningen och budgetlagen. Jag ska i mitt anförande framför allt förklara varför vi anser att regeringen uppfyllt de krav som och framåt varit rimliga att ställa. I regeringsformen anges att bestämmer hur statens medel ska användas. Det är främst genom att anvisa anslag som beslutar hur statens medel ska användas. Statsbudgetens anslag utgör därför viktigaste instrument för att fördela medel till olika ändamål. I samband med att budgetpropositionen avlämnas ska regeringen också lämna så fullständig information som möjligt om de förslag som läggs fram i budgeten. I riksdagsordningen anges dessutom att regeringen får lämna information som inte framgått av budgeten genom skrivelse eller muntligen genom ett statsråd vid ett sammanträde i kammaren. I budgetlagen slås fast att regeringens förslag till statsbudget omfattar alla inkomster och utgifter, med vissa närmare angivna undantag den så kallade fullständighetsprincipen. Dessutom anges i lagen att regeringen är redovisningsskyldig inför avseende statens medel och de övriga tillgångar som står till regeringens disposition och att redovisningen ska ge en rättvisande bild av verksamheten, det ekonomiska resultatet och ställningen samt av förvaltningen av statens medel och övriga tillgångar. Beslutet att inrätta en militär snabbinsatsstyrka avsedd att bidra till EU:s snabbinsatsförmåga fattades i samband med det försvarspolitiska beslutet som en del av förslaget om förändringar av de ekonomiska förutsättningarna och den verksamhet som försvarsmyndigheter skulle genomföra samt om utvecklingen av den internationella förmågan och de internationella insatserna. I försvarspropositionen angavs att regeringen ansåg att , , skulle bidra med styrkor till en sådan snabbinsatsstyrka, i första hand tillsammans med . Enligt propositionen beräknades det svenska bidraget i det läget uppgå till 1 100 personer. Kostnaderna för det svenska bidraget bedömdes preliminärt uppgå till när styrkan är operativ. Beloppet inkluderade kostnader för utbildning, beredskap, materiel, insatser med mera. Regeringen meddelade att den avsåg att återkomma med en redovisning av de bedömda kostnaderna när styrkans närmare utformning var klarlagd. I budgetpropositionen upprepade regeringen att det svenska styrkebidraget till den nordiska snabbinsatsstyrkan planerades bestå av 1 100 personer och att Försvarsmakten i sitt budgetunderlag bedömt kostnaderna för uppbyggnaden och utvecklingen av styrkan till sammanlagt för åren 20052008. meddelade den dåvarande regeringen att kostnaderna skulle rymmas inom de ekonomiska ramar för det militära försvaret som beslutat i samband med försvarspolitiska inriktning och att man 2004 uppdragit åt att göra en översyn för att sedan lämna förslag till effektiviseringar och kostnadsreduceringar inom Försvarsmaktens centrala ledning och inom de totalförsvarsgemensamma myndigheterna detta för att möjliggöra att det här skulle kunna ske. I budgetpropositionen meddelade den då nytillträdda regeringen att arbetet med den nordiska snabbinsatsstyrkan fortlöpte enligt plan och att kostnaderna för utvecklingen av det svenska bidraget till den nordiska snabbinsatsstyrkan och eventuella insatser skulle rymmas inom tillgängliga ekonomiska ramar för det militära försvaret. Samma uppfattning framfördes i samband med att budgetpropositionen avlämnades . I propositionen meddelades dessutom att hade uttalat att rådet skulle komma att godta att inom ramen för det så kallade om gemensamma driftskostnader åta sig att bära extrakostnaderna för EU:s medlemsstater när de tillhandahåller strategiska flygtransporter för att med kort varsel sätta in taktiska insatsstyrkor i enlighet med stridsgruppskonceptet. I propositionen aviserade regeringen att den i en skrivelse skulle återkomma till med mer detaljerad information om insatsgruppen. meddelades i propositionen att regeringen avsåg att besluta om en redovisningsteknisk förändring av de utgifter som belastar anslagsposten Fredsfrämjande truppinsatser med innebörden att enbart så kallade särutgifter skulle belasta just det anslaget. I propositionen anförde regeringen att den från och med då avsåg att redovisa alla belopp avseende fredsfrämjande truppinsatser och framåt i enlighet med modellen. Vad gällde antalet svenska soldater i den nordiska snabbinsatsstyrkan angav regeringen att det svenska bidraget skulle uppgå till ca 2 300 soldater. Vidare framgick att uppbyggnaden av förband för snabbinsatsstyrkan följde den tidigare uppgjorda planen och att styrkan bedömdes kunna upprätthålla den beslutade beredskapen , som tidigare beslutats. I en särskild skrivelse om den nordiska insatsstyrkan samma höst lämnade regeringen, som tidigare utlovats, en redogörelse för dels arbetet med den nordiska insatsstyrkan inför beredskapsperioden den 1 januari30 , dels insatsstyrkans planerade sammansättning. Av skrivelsen framgick att de ekonomiska konsekvenserna av en framtida insats med styrkan var svåra att bedöma samt att en någorlunda rättvisande beräkning egentligen inte var möjlig förrän operationsplanen fastställts. Det är således, herr talman, först som får information från regeringen att utformningen och omfattningen av den nordiska insatsstyrkan förändrats i förhållande till försvarsbeslutet . Från allianspartiernas sida är vi eniga med majoriteten i utskottet om att denna information borde ha kommit tidigare. Vi tycker däremot inte att det är rimligt att lägga ansvaret för dessa brister på den försvarsminister som tillträdde innan budgetpropositionen lades, särskilt inte om man också beaktar de åtgärder som han och Försvarsdepartementet har vidtagit därefter. Av framgår att Försvarsmakten fortfarande fortsatte att redovisa uppdaterade kostnadsprognoser i budgetunderlagen till regeringen, som avvek från de uppgifter som lämnats till . Av dessa prognoser framgick att kostnaderna för att producera och avveckla insatsstyrkan skulle bli i storleksordningen i stället för de tidigare angivna , som en konsekvens av att den nordiska insatsstyrkan vuxit till nära dubbel storlek. Detta var sannolikt också den viktigaste anledningen till att den då nytillträdde försvarsministern efter att budgetpropositionen lämnades gav i uppdrag till att tillsammans med Försvarsmakten kraftigt stärka ekonomistyrningen i Försvarsmakten. Enligt ministern själv i samband med vår utfrågning var det vid det laget tydligt att de ekonomiska problem på förbandsanslaget som Försvarsmakten ställdes handlade specifikt om att kostnaderna för ökningen av nordiska insatsstyrkan då började märkas. Enligt vår uppfattning är det från denna tidpunkt regeringen på allvar började ta tag i frågan. I budgetpropositionen , som avlämnades , framgick att förberedelsearbetet för insatsstyrkan fortskred och att styrkans beredskapsperiod som planerat inletts . I propositionen menade regeringen att erfarenheterna av arbetet med insatsstyrkan visade på ett behov av förstärkt förmåga att planera för de krav och kostnader som uppgifter i ett insatsförsvar ställer, vilket mycket väl kan tolkas som en bekräftelse på att en sådan förmåga inte hade funnits tidigare. Vi menar också att stärker vår uppfattning att regeringen tog fasta på att det tidigare hade rått brister både i den interna kostnadsbedömningen och i redovisningen till . Enligt uppfattning medförde den redovisningsmodell som dittills tillämpats, den så kallade särutgiftsmodellen, att den faktiska belastningen på statsbudgeten av en insats med insatsstyrkan inte framgick fullt ut. samlade bedömning var att återrapporteringen var sen, otydlig och otillräcklig och att därmed inte fått en rättvisande bild. lämnade dock inga rekommendationer i sin granskningsrapport, vilket man normalt brukar göra om man anser att bristerna kvarstår. Vi anser att det framgår av såväl som de svar på utskottets frågor som lämnats i svarspromemorior och vid utfrågningen av försvarsministern att brister både i kostnadsredovisningen och i informationen till åtgärdats , och vi tycker därför att det är orimligt att också rikta kritik mot regeringen för perioden . Majoriteten säger att det inte ens , då regeringen återkom till med information om att utformningen av styrkan förändrats kraftigt, gavs någon precis och fullständig information. Det är riktigt, men skälet är och det anges av försvarsministern att inte ens regeringen i det läget hade en klar bild av situationen. Vad gäller antalet deltagande soldater gavs en exakt redovisning , medan den kostnadsbedömning som presenterades angavs vara behäftad med osäkerhet, bland annat till följd av insatsstyrkans flexibla, så kallade skalbara, utformning. Det var också detta som enligt försvarsministern var en av anledningarna till att han efter sitt tillträde gav i uppdrag till att tillsammans med Försvarsmakten kraftigt stärka ekonomistyrningen i Försvarsmakten. Sammanfattningsvis anser vi att regeringarnas information till brast i tydlighet fram . Däremot anser vi inte att det finns skäl att framföra kritik mot hanteringen därefter. 18 (MP): Jag ska hålla mig kort. Vad kommer fram till i granskningen av Nordic Battlegroup, den nordiska insatsstyrkan, är att informationen om kostnaderna och omfattningen av denna verksamhet har kommit alldeles för sent till . Det är inte bara lite för sent utan . Detta är väldigt allvarligt. När vi från början, 2004, tog beslut om den försvarspolitiska propositionen talade regeringen om en kostnad på 1,1 miljarder. Sedermera visade det sig att den blev fyra gånger så stor. Kostnaden blev mer än man hade uppskattat den till från början. Det kan till och med vara så att man aldrig hade tagit detta beslut om man hade känt till hur stora kostnaderna var. Man kanske hade tagit ett helt annat beslut och gjort helt andra överväganden, haft andra samarbetsformer eller övervägt att lägga upp dessa frågor på andra sätt. Det visade sig också senare att Nordic Battlegroup inte har använts i någon större utsträckning, utan vi har fått använda andra organisationer även för internationella insatser. Detta berör i grunden flera regeringar. Mellan 2004 och satt en socialdemokratisk regering och var ansvarig för dessa frågor, med en socialdemokratisk försvarsminister. Efter valet kom en ny regering, med en moderat försvarsminister. byttes denna försvarsminister ut. I grunden berör detta ärende alltså tre försvarsministrar och två olika regeringar. Utskottet anser att alla berörda borde ha agerat bättre och på ett annat sätt. Inte ens , när det egentligen hade stått klart för alla och envar att kostnaderna skulle överskridas ordentligt och när regeringen till slut kom med uppgifter, var det fullständiga och heltäckande uppgifter. Jag tycker att det framstår som pinsamt för de berörda regeringarna och även för att vi får de riktiga uppgifterna genom och dess granskning i stället för ordentligt från regeringen från början. Jag tycker att man ska komma ihåg att budgetlagens bestämmelser om regeringens redovisningsskyldighet är väldigt grundläggande och centrala för att ska kunna fatta beslut, för att vi ska kunna ha en debatt som fungerar och där vi tar riktiga ställningstaganden samt för att informationen mellan regering och riksdag fungerar. Detta är alltså en skyldighet och ett åliggande för regeringen som flera regeringar och flera försvarsministrar har brustit i. Sedan kan man säga att det beror på att Försvarsmakten inte har haft koll på sin verksamhet , att man inte har haft ordning på ekonomin och allting sådant. Det är i grunden riktigt. Då är det ytterligare ett skäl för att man ska ha det. Det är inte acceptabelt att låta det gå så långa tider innan politiken ställer krav på myndigheter att ha kontroll över ekonomin i sina verksamheter. Eftersom Försvarsmakten ansvarar för så mycket pengar gäller det i ännu större utsträckning än när det gäller små myndigheter med lite resurser. Informationen har varit sen, otydlig och otillräcklig. Det säger vi med samma ord som gjorde tidigare. Det finns, tycker jag, ingen anledning att undandra som den senaste ministern ansvaret även om man, som vi skriver i betänkandet, har tagit itu med frågan under den senaste försvarsministern. Det är helt riktigt, och det ska han ha kredd för. Men informationen har kommit alltför sent, även från den senaste ministern, till . 19 (S): Detta granskningsärende om den nordiska stridsgruppen 2008 är ett ärende som jag hade förväntat mig att vi skulle kunna vara överens om, inte minst med utgångspunkt från att har granskat ärendet tidigare och riktat kritik mot att regeringarna inte har redovisat för kostnaderna för att producera, beredskapshålla eller avveckla Nordic Battlegroup 2008. Vad gäller den tidigare socialdemokratiska regeringen hade den all möjlighet att komma med information . Inte heller den borgerliga regeringen informerade fullt ut, oavsett vilken försvarsminister som hade ansvaret. Inte redovisades antalet soldater till 2 100. konstaterade dock att de insatskostnader som redovisades för avvek väsentligt från Försvarsmaktens bedömning. Regeringens kostnadsuppgifter för 2 100 soldater motsvarar Försvarsmaktens kostnadsuppgifter för 1 100 soldater. fick på så sätt inte en fullständig bild av kostnaderna. 400 miljoner av 1 500 miljoner framgick inte av redovisningen till . slår fast att regeringen styrde Nordic Battlegroup 2008 så att kostnaderna skulle rymmas inom de ekonomiska ramarna för Försvarsmakten. Kostnaderna blev på det sättet en del av den ordinarie verksamheten, och det blev svårt att redovisa de totala kostnaderna för produktionen av Nordic Battlegroup 2008. I budgetpropositionen framgår dock att ambitionsnivån blev högre än vad som förutsattes i det försvarspolitiska inriktningsbeslutet , vilket medförde att kostnaderna blev högre än vad som ursprungligen planerades. Men mer precis än så är inte regeringen och har inte varit det fortsatt heller när det gäller att bygga upp och beredskapshålla förbandet, detta trots att det i propositionen framgick att regeringen skulle återkomma med en redovisning av de bedömda kostnaderna när styrkans närmare utformning var klarlagd, vilket även framgick av riksdagsbeslutet. Det är först när granskning läggs på bordet som alla kostnader klarläggs. Under KU:s granskning har styrkt att man inte har andra siffror än dem som har redovisat. Ytterligare en anledning till att vi borde ha varit ett enigt utskott är att enhälligt har kommit fram till att regeringen inte gav en rättvisande bild av uppbyggnaden av den nordiska stridsgruppen 2008. Styrelsen förutsätter att regeringen och Försvarsmakten beaktar och tar till vara iakttagelser från granskningen och i kommande projekt utvecklar sin information och redovisningen till . Med andra ord tog man allvarligt på den kritik som framförde. Dessutom har försvarsutskottet enhälligt delat uppfattning att informationen till kunde ha varit bättre. Man påpekar bland annat i utskottets ställningstagande att ursprungligen godkände regeringens förslag att få sätta upp en stridsgrupp mot bakgrund av att den skulle få kosta ca . Regeringen har därefter angett i budgetpropositionen att utgifterna blivit avsevärt större än planerat, men inte hur mycket. lyfter däremot fram att i sin rapport redovisat att kostnaderna för stridsgruppen blev fyra gånger dyrare än vad regeringen angav i propositionen 2004. I både budgetlagen och regeringsformen finns bestämmelser som tydligt anger att regeringen inte kan använda statens medel på annat sätt än vad har bestämt och att regeringen måste lämna en fullständig redovisning över alla medel man avser att förbruka . Detta faktum tas på fullt allvar av , av samtliga ledamöter i och av försvarsutskottet. Inte någonstans i deras ställningstagande har man ansett att redovisningen ökade i tydlighet 2007. Inte heller har man ansett att det funnits fullgod information till om val av en kostnadsmodell med stor osäkerhet. Tvärtom är det just det som kritiserat regeringen för. Att nuvarande regering tagit initiativ till att stärka ekonomistyrningen i försvaret genom uppdrag till och Försvarsmakten när kostnaderna började synliggöras i verksamheten är vällovligt, men det är ingen ursäkt för att inte informera om de ökade kostnaderna. Vi socialdemokrater bedömer likt , och försvarsutskottet att regeringen inte gav en rättvisande bild av uppbyggnaden av den nordiska stridsgruppen 2008. Återrapporteringen kom , var otydlig och otillräcklig bland annat avseende kostnaderna och stridsgruppens storlek. För det finns inga förmildrande omständigheter; där delar vi helt uppfattning. Jag vill med detta sagt yrka på godkännande av utskottets anmälan i denna del. Förhandsprövning av nya programtjänster (avsnitt 2.5) 20 (M): beslutade regeringen att införa ett system med förhandsprövning av nya programtjänster i public service-företagen, alltså , och Utbildningsradion. Detta beslut bygger bland annat på ett meddelande från som handlar om tillämpning av regler för statsstöd till public service. Regeringen meddelade i propositionen Utveckling för oberoende och kvalitet Radio och TV i allmänhetens tjänst 20102013 att man tänkte ta fram en modell för hur förhandsprövningen skulle kunna ske. I propositionen, som antogs av utan någon reservation i den delen, föreslogs som nytt villkor för den kommande sändningsperioden att nya permanenta programtjänster eller andra tjänster av större betydelse inom ramen för kärnverksamheten som de tre företagen vill lansera ska anmälas till regeringen för godkännande. I regeringsbeslutet från finns en modell för förhandsprövning som anger vem som ska utföra prövningen Myndigheten för radio och TV vad prövningen ska innefatta och ett remissförfarande med öppen konsultation, där myndigheten ska inhämta synpunkter på den anmälda tjänsten. Vad har då detta för konstitutionell relevans? Ja, det är en bra fråga. Anmälaren hävdar att regeringens beslut om förhandsprövning kan utgöra en överträdelse av yttrandefrihetsgrundlagens censurförbund. Utskottets utredning visar tydligt att så inte är fallet, och jag vill ta tillfället i akt och påpeka att inte ens utskottsmajoriteten hävdar att regeringens beslut innebär en sådan överträdelse. ställningstagande finns förvisso en skrivning om att det kan ifrågasättas om det som man kallar för detaljstyrning via anslagsvillkoren i förlängningen är förenlig med tankegångarna bakom yttrandefrihetsgrundlagen, vilket är en ganska vag formulering. Det handlar nämligen inte om programinnehåll, utan det handlar om programtjänster, och det är en helt annan sak. Det kan exempelvis röra sig om start av en helt ny kanal, det kan röra sig om start av en ny tjänst på Internet etcetera. Programinnehållet ska inte prövas. Det är dessutom public service-företagen själva som avgör vilka tjänster som ska anmälas för förhandsprövning. Varför är vi då ändå oense? kan man fråga sig. Jo, det är huvudsakligen, tror jag, därför att det här granskningsärendet ganska snabbt har kommit att handla om andra saker än de som anmälaren egentligen tar upp. Det har kommit att handla om skillnader i synen på public service-företagens uppdrag och deras ansvar. Det handlar om att vi i grunden har ganska olika bild av hur verkligheten på medieområdet ser ut. Jag kommer tillbaka till det om . Och det handlar också om skillnader i synen på EU och de konsekvenser medlemskapet i EU har. För är detta rätt enkelt. De är emot EU och de beslut som fattas inom de europeiska organisationerna, och ett meddelande från kommissionen är inte direkt rättsligt bindande för medlemsstaterna. Därför tycker att kan strunta i det. har de skrivit ihop sig i ett ställningstagande med Socialdemokraterna, som inte innehåller ett ord om EU, men det får de stå för själva i debatten. Men för de andra partierna i utskottsmajoriteten är det lite mer komplicerat. Det är lite grann som om det inte har hänt så mycket i medievärlden . Man tycks mentalt fortfarande befinna sig i en situation där vi har en eller två och möjligen till och med tre statliga tv-kanaler, public service-kanaler. Vi har några public service-radiokanaler, och vid sidan om har vi en eller annan uppstickare som bedriver tv- och radioverksamhet på kommersiell grund. Det är verksamheter som inte betyder särskilt mycket som man tvingas acceptera, fastän man egentligen inte riktigt gillar dem och gärna vill avfärda som marginella. För en del debattörer ingen i utskottet vill jag påpeka räcker det med att använda ordet kommersiell för att ha definierat ut någonting ur debatten. Men det är den avgiftsfinansierade public service-verksamheten som står i centrum. Det är den som är viktig och den som är relevant. Med det perspektivet blir det naturligtvis otroligt svårt att acceptera en ordning där de kommersiella aktörerna har inflytande på processer som rör public service-företagen processer där kommersiella medieföretag i en öppen konsultation kan få ha synpunkter på de programtjänster som , och Utbildningsradion vill starta för radio- och tv-avgiftspengar. Jag återkommer med viss ihärdighet till detta, för det är nämligen det som är kärnan i ärendet. Det handlar om regler för statsstöd och vad man får lov att göra för sådana pengar.