prot · GY09118 · 2011-06-17 00:00:00 — Det är inte bara på detta område vi har beslutat om saker som ska införas och inte får något svar från regeringen om när det ska ske. Jag frågar åter: När är ministern beredd att genomföra beslutet om obedövad griskastrering som vi har fattat i ? Sist konstaterar jag att ett införande av en sådan lag innebär att det blir en jämn spelplan för alla aktörer som är involverade i detta. Då kommer inte vissa att gå före på frivillig väg och andra inte göra något alls för grisarna, utan det blir lika för alla. Därför är det viktigt med en bestämmelse härifrån om ett förbud mot den obedövade griskastreringen. 57 Landsbygdsminister (C): Jag håller med om att kastrering utan bedövning är ett problem. Precis som vill jag så snart som det är möjligt komma bort från denna metod. Som ansvarigt statsråd måste jag dock se till att vi får en lagstiftning på plats som fungerar i praktiken. Det finns en del oklarheter, och jag ska nämna några. Att individuellt injicera vätska i djur som väger kan medföra risker för den personal som ska utföra detta upprepade gånger bland ett stort antal individer. Ett annat problem som måste uppmärksammas är att slakteriföretagen som tar emot de vaccinerade grisarna måste ha fungerande metoder och rutiner för att säkert veta att man har fått bort den galtlukt som annars kan finnas. Slakterierna kanske måste införa något för att kontrollera storleken på vaccinerade grisars testiklar för att kvalitetssäkra att vaccinationen har utförts på rätt sätt. Ett annat problem som jag vill nämna i sammanhanget är att många uppfödare vid införandet av någon typ av bestämmelse och lagstiftning på det här området väljer att könssortera sina grisar. Det medför att den kull som grisen i fråga tillhör splittras och blandas med grisar från andra håll, vilket i sin tur kan medföra ett försämrat förhållande för grisen i fråga genom att det uppstår slagsmål och grisen utsätts för stress. Det här är problem som måste lösas, som jag ser det. Jag vill också nämna i den här debatten att det pågår ett arbete inom EU för att få fram en gemensam standard för vilka gränsvärden som man kan och bör tolerera. Detta tycker jag också är viktigt av det skäl som nämnde, nämligen att vi måste ha en jämn spelplan så att vi får grisar som är uppfödda i även . Det stämmer nämligen inte, som påstod, att bara vi inför det här i blir spelplanen jämn. Nej, det blir den inte alls, för vi riskerar då att ha världens bästa djurskyddslagstiftning men inga djur. Det vill inte jag ha, utan jag vill ha en växande djurproduktion i , för vi har goda förutsättningar att bedriva den typen av verksamhet i vårt land. 58 (V): Med all respekt för att det finns en del praktikaliteter som självklart måste fungera ifall man har obligatorisk vaccinering av smågrisar i stället för obedövad kastrering kan det väl inte vara så himla komplicerat att ministern inte kan ge ett enda svar på när det här beslutet ska genomföras. Det tycker jag känns väldigt märkligt. Det har gått sedan vi klubbade beslutet i , så nog borde ministern ha kommit lite längre i sin tankeverksamhet än så. Vad gäller EU är vaccinet som kan vara alternativet till den obedövade kastreringen registrerat och godkänt, så det är bara att köra på. Det är helt öppet för alla EU-länder som vill använda sig av det. Såvitt jag har förstått är det en lång rad EU-länder som redan har börjat använda det i mer eller mindre stor skala eller som är på gång att införa lagstiftning om det. , vårt närmaste grannland, har ett förbud mot obedövad kastrering . Jag tycker att det vore tragiskt ifall blir ett av de länder i som är sämst i den här frågan, och så tycker jag att det håller på att bli ifall man inte kan ge något konkret besked om när vårt beslut här från ska genomföras. Ministern pratar om att vaccinera grisar som väger och att det inte är lätt. Som sagt gör man det redan i andra länder, och där fungerar det. En konkret fråga: Kan man inte vaccinera smågrisar? Såvitt jag vet gör man det på flera ställen. Erfarenheten visar också att smågrisdödligheten minskar när man vaccinerar i stället för kastrerar dem utan bedövning. Där kan det till och med vara ett plus för grisuppfödaren att det totalt sett blir en bättre ekonomi i det här, eftersom det helt enkelt är färre smågrisar som kommer att dö. Jag skulle vilja att ministern svarar på min fråga och att han kommenterar hur det ser ut i andra länder som har upphört med obedövad griskastrering eller i alla fall har kommit väldigt långt i genomförandet av det. 59 Landsbygdsminister (C): Upplysningsvis måste vaccineringen för att uppnå önskvärt resultat utföras två gånger, en gång när grisen är förhållandevis liten och ytterligare en gång när den är på väg att inträda i könsmognad. Då är grisen ganska stor och därmed tung och kan alltså orsaka skador på den personal som ska utföra vaccineringen. För att komma i gång med vaccineringen och fortfarande ha, vilket jag är angelägen om, en fläskproduktion i vårt land är det min uppfattning att den måste utföras av lekmän. Vi kan inte ha legitimerade veterinärer till det här. Av det skälet har utbildningar för lekmän planerats för att de ska kunna utföra vaccineringarna. Tyvärr har utbildningarna inte kunnat startas upp ännu av skälet att det för att få göra detta fordras tillstånd från djurskyddsetisk nämnd, och detta tillstånd har ännu inte kommit. Och så länge som detta tillstånd inte har kommit kan inte utbildningen starta, trots att näringen har varit intresserad av att driva på det här, för man är ju självklart intresserad av att ha en etisk produktion i sin verksamhet. Men slutligen, fru talman, vill man ju ha det utifrån ett jämnt spelfält så att man har konkurrensvillkor som är likvärdiga med de som finns i omvärlden. 60 (V): Jag noterar att landsbygdsministern inte kommenterar hur det fungerar i andra länder, till exempel i som har haft ett förbud mot obedövad kastrering i . Och jag är rätt övertygad om att om det fungerar i fungerar det nog också här, ifall man verkligen vill. Landsbygdsministern pratar om att det krävs stora utbildningsinsatser för att få det här att fungera. Det krävs nog en del utbildning, så kan det vara, och då hade det varit på sin plats med en djurskyddsmyndighet som vi hade tidigare under det socialdemokratiska styret. hade ett ansvar för att ta ett helhetsgrepp över djurskyddsfrågorna. Jag tror att både den här och en mängd andra djurskyddsfrågor som har hamnat på efterkälken genom regeringens politik hade kunnat avancera mycket snabbare ifall vi hade haft en enda ansvarig myndighet för att driva fram djurskyddsfrågorna. Jag konstaterar att jag trots den här debatten inte får ett konkret svar från regeringen om det beslut som har fattats av som är den folkvalda församlingen i . beslutade vi att obedövad kastrering av grisar ska upphöra. Jag har ställt skriftliga frågor och tagit upp frågan vid frågestund och även i en interpellationsdebatt, och vår minister kan inte säga om det blir ett förbud , , eller om det någonsin kommer att bli ett förbud mot obedövad griskastrering. Det tycker jag är ett underbetyg till regeringen, och framför allt är det att svika de 4 000 grisar som plågas av att få sina testiklar uppskurna . För dessa grisars skull borde ministern skynda på den här processen så mycket som han bara kan. Det görs inte , och det är väldigt olyckligt. 61 Landsbygdsminister (C): Låt mig först tacka interpellanten för interpellationen. Det är en angelägen fråga som diskuteras. Vi måste komma bort från det här. Men jag upprepar det, fru talman vi måste göra det på ett sådant sätt att vi har grisar kvar i vårt land. Det blir ju inte bättre för grisen i fråga om ingreppet utförs någon annanstans och vi därefter importerar fläsk som kommer från grisen. Hur är det då i andra delar av vårt närområde? Ja, det är riktigt att i finns den här typen av lagstiftning. Där har man en skyddad marknad. Jag känner inte till något land på den europeiska kontinenten som har ett sådant skydd och den jordbruksproduktion som vi har här. Och i har man, enligt uppgifter som jag fått, inte lekmän till att utföra vaccineringen, utan det är legitimerad veterinär som gör detsamma. Vi har kommit fram till att det inte är möjligt i vårt land på grund av att produktionen är något större än i . Det skulle kostnadsmässigt bli helt ohållbart för en redan hårt pressad bransch. Jag vill alltså inte medverka till att vi slår ut den svenska fläskproduktionen genom att lagstifta utan att detta är utprovat till fullo och att vi har utbildningar så att lekmän kan utföra de vaccinationer eller bedövningar som kan komma i fråga. Avslutningsvis vill jag nämna att känsligheten för den så kallade galtlukten tycks variera mellan geografiska områden. Det allra bästa vore om vi kunde få fram hangrisar som inte har den lukt som vi i vårt område tycks vara väldigt besvärade av. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2010/11:427 om behov av skydd mot rovdjur 62 Landsbygdsminister (C): har frågat miljöministern om miljöministern avser att vidta några åtgärder för att lindra de problem som dagens fårägare har med de alltmer ökande rovdjursangreppen. Interpellationen har överlämnats till mig. I regeringen arbetar vi aktivt för att ha en levande landsbygd med ett blomstrande näringsliv. Detta inkluderar en levande fårnäring. har vi mål att säkerställa livskraftiga rovdjursstammar i vårt land. Dessa två mål är dock inte motsättningar en lönsam fårnäring och livskraftiga rovdjursstammar kan mycket väl förenas. Trots att antalet stora rovdjur har ökat i minskade antalet rovdjursdödade får med . Procentsatsen indikerar två saker, nämligen att mellanårsvariationen beträffande antalet rovdjursangrepp är stor och att det inte finns någon trend av ökande angrepp generellt. Vid en närmare granskning av viltskadestatistiken ter det sig i stället som att angreppen av lodjur, björn och kungsörn på får uppvisar en vikande trend. Antalet angrepp på tamdjur av varg har varit högt de år vargrevir etablerats i områden med täta tamdjursbesättningar där förebyggande åtgärder vidtagits i liten omfattning. Utvecklingen av rovdjursskador stämmer därför inte med den bild som ges i frågeställningen även om det är en stor påfrestning för varje enskild individ som drabbas. har beslutat att ska ha livskraftiga rovdjursstammar och de ska tillåtas sprida sig till för dem naturliga utbredningsområden. För att spridningen av rovdjur söderut ska kunna fortgå behöver arbetet med förebyggande åtgärder prioriteras även i områden som länge saknat förekomst av rovdjur. Regeringen har givit i uppdrag att ta fram en vägledning för hur skador av rovdjur på tamdjur ska kunna förebyggas i områden med täta tamdjursbesättningar. Rapporten innehåller ett antal förslag som jag kommer att titta närmare på. Det totala bidrag som har lämnats till enskilda för att uppföra rovdjursavvisande stängsel har legat stadigt runt alltsedan 2008. ändrades bidraget från att vara helt nationellt finansierat till att vara till hälften finansierat av EU. Ändringen har alltså inte inneburit någon lägre nyttjandegrad. Tack vare att åtgärden överfördes till landsbygdsprogrammet finns ett större utrymme än tidigare för att ge bidrag till rovdjursavvisande stängsel i områden med rovdjur. Jag är medveten om att bidraget för att uppföra rovdjursavvisande stängsel är något lägre inom landsbygdsprogrammet än vad det nationella bidraget var. Den saken uppvägs, enligt min uppfattning, av att fler djurhållare än tidigare kan erhålla bidraget och på så sätt ges möjlighet att skydda sina djur. När det gäller den tillåtna strömstyrkan i stängselaggregaten antogs, inom ramen för det europeiska standardiseringsarbetet, en standard för elektriska hushållsapparater och liknande bruksföremål, vilken även omfattar elstängsel. I standarden rekommenderas ett energiuttag som ligger en bra bit under vad de svenska rovdjursavvisande stängslen innehåller. Standarden, vilken antogs under föregående år, är inte EU-rättsligt bindande. Den har dock godkänts av det svenska standardiseringsorganet Svensk Elstandard, vilket gör att det behövs ett särskilt förtydligande om att de svenska rovsdjursavvisande elstängslen fortsatt kan sättas upp. Därtill ska detta anmälas och motiveras till Europeiska kommissionen eftersom det handlar om avvikande krav jämfört med en befintlig standard. Vad som sker är att tar fram föreskrifter som ska förtydliga att det är möjligt att släppa ut starkare elstängselaggregat på marknaden. Framtagandet av föreskrifter har gjorts i samråd med andra berörda myndigheter för att garantera att hänsyn tas till samtliga aspekter. kommer föreskrifterna att lämnas över till kommissionen för att möjliggöra ett slutligt ikraftträdande . tar vidare upp frågan om ersättning för skadade och dödade får. Här vill jag tydliggöra att det inte finns någon enkel schablon som begränsar möjligheten till ersättning. I stället görs en noggrann bedömning av det enskilda djurets värde i enlighet med rekommendationer utfärdade av Viltskadecenter vid . Till exempel kan nämnas att ersättningen för en avelsbagge enligt rekommendationen bör vara eller mer om djuret efter värdering bedöms vara särskilt värdefullt. Djur som varit anslutna till Fårkontrollen, eller maedi-visna-programmet berättigar till ytterligare per åtgärd. Dessutom rekommenderas djurhållaren vid större skador på fårbesättningar erhålla kompensation för eventuellt uteblivna miljöersättningar. Mot bakgrund av ovanstående är min uppfattning att befintligt ersättningssystem på ett rimligt sätt sörjer för att ekonomiskt kompensera fårägare som drabbats av skador orsakade av stora rovdjur. Frågan om våra areella näringars möjligheter att samexistera med rovdjur är dock mycket viktig. Den pågående (M 2010:02) ska i sitt arbete med att föreslå målnivåer för rovdjuren beakta de socioekonomiska aspekterna. De ska vidare ge förslag till förvaltningsåtgärder avseende rovdjuren som bidrar till samexistens mellan människor och rovdjur. Jag följer utredningens arbete noggrant och min hållning är tydlig. Vi ska ha en levande fårnäring i . 63 (S): Tack, landsbygdsministern, för svaret! Bakgrunden till min interpellation är att jag bor på en adress som ligger inom flera vargrevir. Där har det funnits diverse husdjursbesättningar. Under har fårhållningen till viss del tilltagit eftersom tidigare betade marker av nötkreatur har tagits bort, vilket är ett känt fenomen i Bergslagsbygder. Man har använt får för att försöka hålla marken öppen runt sjöar och bosättningar. Det har medfört stora problem. I mitt närområde var det tre fårbesättningar som drabbades av rovdjursangrepp . En fårhållare som hade 2025 får blev av med 13 stycken i ett vargangrepp. En annan förlorade 78 stycken i ett lodjursangrepp. Detta gör att många fårägare överväger om man över huvud taget ska fortsätta. Det är ingen ekonomi i detta. Det här är ingenting man försörjer sig på. Det är husdjur som man har för att hålla marken öppen. Den indikation man får när man träffar dessa fårägare är att de är uppgivna och inte har lust att samla ihop rester av sargade får. Man har ju fåren på fritidsbasis för att inte marken ska växa igen. Det är bakgrunden. Jag vet att känner till detta väl. Det är riktigt som det står i svaret att vi har en rovdjurspolitik som säger att vi ska ha ett visst antal vargar och att vi ska försöka samordna detta. Jag tycker att landsbygdsministern tar i lite när han säger att det går att foga samman att hålla både rovdjur och fårbesättningar. Att säga att det går väldigt bra, tycker jag är att ta till i överkant. Det är ett problem, men vi måste naturligtvis försöka leva med det och hantera det på bästa sätt. Att göra vargstaket är ganska omfattande och komplicerat. Jag vet att mycket väl känner till det. Det är oerhört kostsamt. Per individ och meter är ersättningen sämre till djurhållarna . Det hjälper föga den enskilde fårägaren att man säger att fler kan nyttja detta. För den enskilde att avgöra om det är värt kostnaden eller om man ska göra sig av med fåren är ett svårt övervägande. Det resulterar på flera ställen med att man slutar hålla får. Man tycker inte att det är värt besväret. Man vill inte ta kostnaden. Om vi har en enig riksdag som beslutar att vi ska ha vargar jag har ingenting emot det; jag står bakom det av flera skäl måste vi också ha större ambitioner att skydda dem som i så fall drabbas hårt av vargangrepp. Det finns ett intresse för den enskilde djurägaren men det finns också ett nationellt intresse att se till att vårt land inte förbuskas, vilket kommer att hända om man slutar hålla djur. Jag skulle i detta mitt första inlägg vilja fråga om det finns någon ambition från regeringens och landsbygdsministerns sida att höja ersättningen så att det blir mindre kostsamt för den enskilde att sätta upp ett ordentligt fårstängsel, ett så kallat vargstaket, än vad som är fallet . Faktum är att det för den enskilde blivit dyrare. Det krävs mer insatser i form av eget kapital för att få upp ett sådant staket. Den frågan skulle jag till att börja med vilja ha svar på. 64 (S): När jag tog del av landsbygdsministerns svar kände jag att jag måste gå upp i debatten och ställa en fråga till honom. Rovdjurspolitiken har vi diskuterat mycket i riksdag. Som säger har vi politiker i ett ansvar för att underlätta samexistensen mellan areella näringar och rovdjur, vilket också ministern säger i sitt svar. Det är vårt ansvar att se till att det går att ha fåruppfödning i ett rovdjursområde. Då är det viktigt att det finns medel till rovdjursstängsel och till ersättning för dem som får sina djur rivna. Det som sägs i svaret är lite knepigt, hur ministern får det till att det nu är bättre med mindre pengar som fler får dela på. Minister säger: Jag är medveten om att bidraget för att uppföra rovdjursavvisande stängsel är något lägre inom landsbygdsprogrammet än det nationella bidraget var. Den saken uppvägs av att fler djurhållare än tidigare kan erhålla bidraget. Som jag tolkar det ska fler djurägare dela på mindre pengar. Hur får man ihop detta så att det blir bättre? Det skulle jag vilja höra från ministern. Vad händer om efterfrågan blir större, vilket vi vet kommer att hända när rovdjuren förflyttar sig söderut och till områden med mycket djurproduktion? Kommer ministern att se till att det tillförs mer medel, till exempel i höstens budget, för att kunna motverka de bekymmer som de som har fårproduktion har i de områdena? Också den sociala biten är viktig för lantbrukare. Man måste kunna känna att samhället tar ett ansvar, som när vi i riksdag säger att vi ska ha en kraftfull rovdjursstam, vilket jag helt håller med om att vi ska ha. Hur kan samhället, politiken, då vara med och stötta dem som drabbas av att de får sina djur rivna av rovdjur? 65 Landsbygdsminister (C): Låt mig vara mycket tydlig med att säga att jag verkligen känner för människor som förlorar sina djur till följd av rovdjursangrepp. Jag förstår den traumatiska upplevelse det är att förlora ett djur; ibland kan det till och med vara ett mycket kärt djur. Om vi uppehåller oss vid fårägare kan de, till skillnad från vissa andra djurägare, få ersättning. Staten får och kan ge ersättning. Den ersättning som ges följer riktlinjer som är utfärdade av Viltskadecentrum vid SLU och ska motsvara djurens värde. Hur är det då med de så kallade rovdjursavvisande stängslen? Att hålla djur i hägnade beten kräver stängsel, och de stängslen kostar mycket pengar. Genom landsbygdsprogrammet kan vi ersätta de tillkommande, eller låt oss kalla det för extra, kostnader som krävs för att stängslet i fråga också ska bli rovdjursavvisande. Vi kan inte och får inte, vilket jag förmodar att och väl känner till, ersätta normala kostnader med medel som anvisas i EU-sammanhang, till exempel genom landsbygdsprogrammet. Det skulle nämligen ge vår inhemska näring en konkurrensfördel jämfört med dem som inte har den fördelen. Det är skälet till att bidraget stannat vid, som det är , per meter. Vad jag känner till har det så här långt i detta sammanhang inte avvisats någon ansökan beroende på medelsbrist. Kan det behövas mer pengar ? Det får framtiden utvisa. Vi har en så kallad övervakningskommitté som noggrant följer landsbygdsprogrammet. Därest måluppfyllelsen blir för liten eller för stor och det blir pengar över eller behövs mer pengar på något område gör övervakningskommittén justeringar utifrån medelstillgång men också utifrån de behov som finns inom ramen för landsbygdsprogrammet. Vad betyder det att vi fått in dessa saker i landsbygdsprogrammet? Det betyder att vi nu har EU-pengar som gör att vi kan ha den samexistens som jag är övertygad om att vi alla vill ha mellan rovdjur och tamdjur i vårt land. För att vara konkret betyder det att vi kan betala ut ungefär fyra gånger mer än tidigare när vi bara hade nationella pengar. Det tycker jag är betydelsefullt i sammanhanget. 66 (S): Jag vill förtydliga för landsbygdsministern och säga att jag varken i förra inlägget eller i min fråga till ministern påstått att någon vid ansökan om pengar till stängsel blivit nekad detta. Det var inte med i min fråga. Det problem jag tog upp var att den försämrade ersättningen per meter stängsel är ett bekymmer. vet själv att jag har ett jordbruksförflutet. Jag har varit med och stängt stängsel till får, kor och andra djur rent praktiskt. Det skiljer sig väsentligt mellan hur ett vanligt fårstängsel ser ut eventuellt med eltråd och vad som krävs när man gör dessa säkrade vargstängsel. Det gäller stolparnas tjocklek, men också hur långt stolparna ska slås ned, hörnstolpar och så vidare. krävs det att man har en särskild maskin som kör ned dem; man klarar det inte med handkraft. Jag har väldigt svårt att tro att skillnaden i kostnad mellan ett vanligt stängsel och detta så kallade vargstängsel skulle vara per meter, som pekar på. säger att detta inte är relevant. Kostnaden ligger mycket högre, för att inte tala om merkostnaden för den arbetsinsats som man måste göra för att sätta upp stängslet. Det är där problematiken ligger just nu: om vi ska ha fårhållning på många ställen eller inte, eller om man helt enkelt ska lägga av som fårproducent av den anledningen att merkostnaden blir så stor. Jag frågade om landsbygdsministern är beredd att se över ersättningen per meter. Det var det min fråga gällde, inte totalbeloppet i sig; jag har inte hört att det skulle vara något problem. Något annat man tar opp är att bedömningen är väldigt rigid. Det gäller i synnerhet dem som har får. Man kan få ett angrepp mitt i sommarvärmen när det är . Djur är egentligen oigenkännliga bara . Jag pratade med en jaktvårdskonsulent som har till uppgift att bedöma vad slags angrepp det är. Han säger att det efter bara ett antal timmar eller är omöjligt att avgöra på vilket sätt djuret har blivit skadat. Jag har ett exempel från min egen valkrets, , där fårägare har förlorat stora mängder får men inte fått en krona i ersättning av den anledningen att man inte har kunnat slå fast att det är rovdjur som har gjort det, även om man rent mentalt vet till att det är rovdjursangrepp. Men man kan inte få den bedömningen av jaktvårdskonsulenten, som med gott samvete kan säga att det inte går att fastslå att det är ett rovdjursangrepp, eftersom kroppen har förändrats som förflutit från att djuret angreps tills man upptäckte det och kunde få ut besiktningsmannen. Detta är ett bekymmer. Det handlar också om ersättningsnivån. Det är riktigt att man ska göra en lokal bedömning. En avelsbagge av bra kvalitet kan kosta upp till 10 000, 12 000 eller . Så ser det ut när man köper in dem. Erfarenheten är att man i bedömningen aldrig kommer upp i de inköpsvärden som har varit på många av avelsdjuren. Detta är naturligtvis också ett bekymmer. Det sista gäller elen, som det finns en stark oro över. Jag vill bara kontrollera att jag uppfattade landsbygdsministern rätt.