prot · GY09114 · 2011-06-13 00:00:00 — Det har varit fråga om jäv och om annat agerande från både statsrådet och personalen, där vi i har skrivit att statsrådet är ytterst ansvarig för sin verksamhet i departementet. En fråga till slut: Att det rörde sig om en valrörelse, hur ser på den frågan? Både från och min sida har vi tagit upp att det faktiskt är en faktor som gör att det blir ännu mer besvärande. Det gäller hur man agerar för att försöka påverka och ställa krav på att ett program redigeras om när det är före val och en regeringsmakt står på spel. 56 (M) replik: Jag konstaterar sammanfattningsvis att ärendet handlar om huruvida pressekreterare har agerat klandervärt. Självklart är statsrådet ytterst ansvarig för det som sker inom departementet. Vår slutsats har varit mycket tydlig: Pressekreterarens agerande har inte varit klandervärt. Frågan gällde i vilken mån det var rimligt att framföra en synpunkt till redaktionen för om att ministerns senaste uttalanden var mer relevanta än uttalanden som var gamla. Regeringen hade intagit en ny position. Man ville ha en parlamentarisk utredning för att se över regelverket när det gäller vinstutdelande friskolor. Det var ett kritiskt granskande reportage om vinstutdelande friskolor där ministerns gamla uttalanden återgavs. Då är vår uppfattning väldigt tydlig: Det var inte klandervärt att påpeka att det hade skett en positionsförflyttning från regeringens sida i den viktiga politiska fråga som reportaget handlade om. Man försöker koppla ihop pressekreterarens agerande med glidningar och säga att man är på väg att överträda censurförbudet, som är inne på i sin replik. Vi menar att det över huvud taget inte är vad det är fråga om. Detta är ett inslag i den vardagliga kontakten mellan och medierna. Skulle man kritisera och sätta ribban så lågt som oppositionen nu är ute efter, då skulle man uppnå en sådan avskräckande effekt att regeringen knappt skulle våga lyfta luren för att över huvud taget tala med medierna. Det är viktigt att hålla en tydlig rågång mellan vad som är klandervärda övertramp, som KU naturligtvis ska agera mot, och vad som är rimliga kontakter i en dialog mellan och medierna. 57 (FP): Tack, , för en målande beskrivning av skillnaden mellan korrekt och komplett! Jag instämmer i den beskrivning som du hade av bakgrunden till det aktuella ärende som vi har i vår granskning. Är det någon som har missat den bakgrundsbeskrivningen så tar jag den igen, för säkerhets skull. gavs möjlighet att se ett programinslag i som skulle sändas dagen därpå och kommenteras av utbildningsministern. En presstjänsteman fick i uppgift att se inslaget. Han såg då att det inte var regeringens aktuella politik som skildrades utan att det var en tidigare ståndpunkt som redovisades. Presstjänstemannen kontaktade då Uppdrag gransknings redaktion för att upplysa om att inslaget inte innehöll regeringens senaste politik. Han möttes då av beskedet att det tänkte inte redaktionen ta ställning till, och så var det med det. Morgonen därpå skriver ansvarig utgivare på programmets blogg att presstjänstemannen framfört krav om att reportaget skulle klippas om. Blogginlägget avslutas med att det var ovanligt lätt att avfärda. Därefter gjordes en KU-anmälan, och en granskning har gjorts. Ansvarig utgivare för , , har i KU:s utfrågning fått ge sin version av vad som sades i telefonsamtalet mellan presstjänstemannen och honom . I utfrågningen sade att han inte exakt minns vilka ord som har använts. I utfrågningen av statsrådet har det framgått att tjänstemannen inte ringde på statsrådets uppdrag eller i statsrådets närvaro. Det finns ingen inspelning av samtalet. KU kan alltså inte veta vad som har sagts i samtalet. Enligt svensk rättsordning är man oskyldig tills motsatsen bevisats. På liknande sätt bör KU inte uttala kritik eller anmärka mot en person utan att kunna tala om vilket fel som har begåtts och hur saker borde ha gjorts. Utan att uppfylla dessa kriterier blir kritiken ett stick men kan inte vägleda för framtiden. Det är alltså inte särskilt konstruktivt. Reservationen i detta ärende liknar mest ett sådant politiskt stick. Först är reservanterna tydliga med att någon överträdelse av yttrandefrihetsgrundlagens censurförbud inte kan ha förekommit. Det kan inte anses ha förekommit, skriver de. Men de fortsätter meningen med att frågan bör lyftas om agerandets lämplighet. Det finns dock ingen beskrivning eller precisering av vad det är för agerande som de menar skulle ha förekommit och vad som skulle kunna vara olämpligt. Hela utskottet menar att det är vanligt med kontakter mellan medier och presstjänstemän i . Det är i själva verket presstjänstemännens uppgift att förse medierna med korrekta uppgifter om regeringens politik. Sådana kontakter sker och fyller en viktig funktion. Statsrådet på uttryckte i utfrågningen att det är självklart att det är redaktioner, ansvariga utgivare och programansvariga som självständigt utformar sina program och tidningsartiklar. Pressansvariga är helt medvetna om att redaktioner bestämmer själva. Alla är eniga på den punkten. I det aktuella fallet har en granskning gjorts utifrån att Uppdrag gransknings ansvarige utgivare gjorde ett uttalande på sin blogg. Det går inte att konstatera att fel har begåtts från sida. Vi borde ha kunnat vara överens om att det inte finns anledning till uttalande från KU i det aktuella ärendet. KU:s ordförande sade faktiskt också inledningsvis i sitt anförande att vi inte skiljer oss mycket åt, majoritet och reservanter, i det här fallet. Men det finns en reservation. Den är bitvis svävande, och den ger i relevanta delar ingen vägledning för framtiden. Den bara surrar omkring som en sommargeting. Det kan vara värt att upprepa att det är när KU håller stringens i sina uttalanden som granskningen får respekt och leder till en positiv utveckling av tjänsteutövningen i . 58 (MP) replik: Det pratas om ett stick och en en sommardag, men jag tycker kanske att det verkar mer som prinsessan på ärten. Det är naturligtvis vanligt med kontakter mellan medier och politiker. Det har vi absolut inte haft någon som helst synpunkt på. Men i det här fallet går man lite längre när man ringer till ansvarig utgivare och också ringer till programchefen och inte bara vill ge synpunkter utan också kräver att det material som ska sändas dagen efter ska redigeras om. Jag har inte hört att man har dementerat de uppgifterna från statsrådet. Statsrådet är ansvarig för vad folk på departementet gör och vad presschefen säger till både medier och andra. Det är vi nog ganska överens om. I alla fall brukar vi vara det i . De formuleringar som vi har använt i den här reservationen tycker jag nog att man borde kunna ta till sig även från regeringssidan. Statsrådet är ansvarig. Kontakter är vanliga, men det finns ett problem om man går för långt i att kräva att medierna ska göra på det ena eller andra sättet, särskilt om man inte efter den första kontakten nöjer sig utan fortsätter att kräva det och särskilt i förhållande till public service, menar jag. Statsråd och regeringen ska nämligen inte misstänkas styra eller . Det finns en särskild anledning till att vi inte har direkt statstelevision som styrs från eller något annat departement utan att det finns en självständighet och ett oberoende där. Det är viktigt att det upprätthålls. 59 (FP) replik: Om jag är prinsessan på ärten det får stå för . Men jag tänkte i alla fall vara försvarsadvokat för principen om oskuldspresumtion. KU:s ordförande sade inledningsvis, vill jag minnas, att KU:s uttalanden blir mindre värda om vi tar hänsyn till annat än det rent konstitutionella jag håller med om det och att KU ska bedöma vad det är som är formellt rätt eller fel. Jag hoppas att också fortsättningsvis ansluter sig till dessa tankelinjer. Jag upplever att er reservation är svävande i vissa fall. Jag skulle vilja ge dig chansen att precisera det agerande som ni menar inte var lämpligt. Vad är det som inte borde ha gjorts? När skulle någon ha brustit i att följa regelverket? En sådan precisering vore önskvärd. Annars missar ni totalt poängen med att KU ska ge vägledning för framtiden. 60 (MP) replik: Jag tycker att det är riktigt att det i viss mån är svävande. Vi riktar nämligen ingen skarp direkt kritik mot statsrådet i det här fallet. Men när presschefen agerar på det här sättet befinner man sig i ett gränsområde. KU:s majoritet tycker att det är viktigt att tala om att man måste visa försiktighet i det gränsområdet. Det är det som det handlar om. Det är ingen tydlig skarp kritik mot . Men det handlar om att tala om för och den övriga regeringen att det finns anledning att vara försiktig. Det är inte bra att kräva att program ska redigeras om och agera på det sätt som det verkar som att utbildningsministerns presschef har gjort i det här fallet. När man kommer ned till vad som exakt har sagts har vi inte kunnat få någon klarhet. Därför har vi inte heller kunnat rikta någon mer exakt och bestämd kritik i det här fallet. 61 (FP) replik: Då hörde också jag att i reservationen finns det ingen skarp kritik mot statsrådet, utan det är ett uttalande i allmänhet. Jag uppfattar att alla vi här i kammaren är överens om att medierna självständigt ska utforma sina program och tidningsartiklar. Detta är alltså ingen nyhet. Jag kan helt enkelt bara avsluta med att säga att jag då uppfattar att vi är ense om att inga konstitutionella fel har begåtts, och det uppfattar jag som KU:s grundläggande uppgift. 62 i (S) replik: säger att det är ett uttalande i största allmänhet, men det tycker jag faktiskt inte att det är. Hon säger också att har i uppgift att se om det är något konstitutionellt fel eller inte. Självklart har vi den uppgiften, men vi har också, som jag tidigare sade i mitt anförande, en uppgift att se när gränserna börjar närma sig. Vi ska agera lite som en varningsklocka så att och regeringens företrädare kan se var gränserna går. Det är kanske inte så jättetydligt i precision, men att vi ska avhålla oss från att försöka påverka grundlagsskyddade medier och ha en hög grad av försiktighet tycker jag ändå är tydliga skrivningar. säger också i sitt anförande att presschefen inte agerade på uppdrag av statsrådet. Då funderade jag över hur en presschef fungerar. Måste presschefen få alla uppdrag från statsrådet? Är det inte så att presschefen via instruktioner och arbetsbeskrivning har arbetsuppgifter som han ska fullfölja men som i yttersta änden utgår från statsrådets uppdrag totalt sett? Det måste väl finnas en frihet för en presschef att agera, men det yttersta uppdraget och ansvaret ligger hos statsrådet. Jag kan inte se det på något annat sätt. Annars måste statsrådet tala om vartenda pressmeddelande som ska skrivas, varenda kontakt som ska tas och varenda tidning som ska kontaktas när man är ute på ett uppdrag. Jag kan inte tänka mig att statsråden sysslar med sådant, utan jag tror att presschefen har en ganska stor frihet, men jag vill höra kommentar till det. 63 (FP) replik: Presstjänstemännen agerar och arbetar på uppdrag av statsråden. Så är det. Men i detta fall fick inte presstjänstemannen ett direkt uppdrag att ringa till redaktionen för . Det var det jag försökte säga. Att presstjänstemannen arbetar på uppdrag av statsrådet måste jag säga är en självklarhet. Det var ju därför som det var statsrådet som frågades ut av KU. Så på den punkten, som jag uppfattade var det som i ville att jag skulle klarlägga, är det mitt svar. 64 i (S) replik: Då uppfattar jag det som att vi är överens om att statsrådet är ytterst ansvarig för vad som händer och sker på departementet och för vad som utförs av dess tjänstemän. Jag vill då ställa en annan fråga. Det är ett faktum att det var inte bara ett telefonsamtal som ringdes denna kväll, utan man tog kontakt med både programchefen och ansvarig utgivare. Uppfattningarna från båda var att det var ett högt tonläge och att det ställdes krav på omredigering. Det kom fram en sak som vi hade lite svårt att följa upp, för utfrågningen var slut. Det var att telefonsamtalet hade spelats in men raderats. Vi hade ingen möjlighet att följa upp och se i vilket sammanhang det hade raderats, om det var före eller efter anmälan. Det hade varit väldigt intressant att kunna följa upp detta. Men tydligen spelas presschefens telefonsamtal in, och därför är det jätteolyckligt att inspelningen inte finns kvar. Då hade vi ju klart och tydligt kunnat utläsa vad samtalet hade legat på för nivå och vilka ord som hade använts. Enligt upplysning till KU är det ändå två personer som har uppfattat det höga tonläget och kravet på samma sätt. Har det någon betydelse för i hennes sätt att tänka i denna fråga? 65 (FP) replik: Man kan utläsa av protokollet från KU:s utfrågning hur telefonsamtalen har gått. Min minnesbild är att presstjänstemannen ringde till redaktionen för . Han fick tag på en person som inte var den som hade framställt programmet och därför inte visste innehållet. Denna person hänvisade då till en annan person. Därför blev det två samtal. Jag tror att det är viktigt att den som är intresserad av fallet går tillbaka och ser exakt vad som står i utfrågningarna. Vi har gjort två utfrågningar, och det är på dem vi baserar våra uttalanden. I det förra replikskiftet vill jag till exempel minnas att gick lite långt och sade att presstjänstemannen hade ringt till ansvarig utgivare. Jag uppfattade att han ringde honom en gång. Att han har ringt två samtal och att de båda skulle ha sagt något kan vi inte säga eftersom vi har pratat enbart med . Det är hans version vi grundar oss på. Det är han som säger att krav har framförts. Detta står emot att presstjänstemannen har sagt att det var märkligt att inte den senaste versionen av regeringens politik fanns med i sändningen. Jag tycker alltså att den som är intresserad får läsa protokollet. Jag kan bara konstatera att vi i KU inte kan säga exakt vad som har sagts i dessa samtal. Därför kan vi heller inte uttala att något konstitutionellt fel har begåtts. 66 SKÅNBERG (KD): Vad kokar allt detta ned till, om vi så här på slutet ska försöka sammanfatta? Så här skriver majoriteten, och lyssna nu noga, för det är mot den majoriteten som reservationen tar spjärn: Som granskningen visar är kontakter med massmedierna ett naturligt inslag i arbetet i . Kontakterna är ofta inriktade på kontroll av faktauppgifter eller på att ges tillfälle att förbereda sig inför ett inslag som rör regeringen. Sådana kontakter fyller en viktig funktion. En allmän utgångspunkt vid kontakter mellan företrädare för statliga myndigheter och media är självfallet vikten av att den redaktionella självständigheten inte träds förnär. Granskningen i detta fall ger inte anledning till något uttalande i övrigt från utskottets sida. Med detta tycker jag, när jag lyssnar till er, att ni kunde ha nöjt er. Där kunde vi ha fått en enighet. Vi har uttalat oss som en allmän utgångspunkt; vi är överens om det. Men om vi ska uttala oss mer än detta måste vi veta vad de båda samtalen gick ut på, och det vet vi inte. Dessutom hade det gått från att samtalen skedde till att de skulle relateras i vår granskning och utfrågning. Båda sidorna var samstämmiga och sade att de inte kom ihåg hur orden föll. När de som själva debatterar det säger att de inte kommer ihåg hur orden föll, hur ska utskottet då kunna veta det? Som historiker vet jag att källor som ligger så nära som möjligt i tiden har större trovärdighet än källor som är efterkonstruktioner . Det finns ingen bandinspelning. Det hade ju varit perfekt, för då är vi exakt i tiden. Men tänk er som inte spelar in! Är det någon av oss politiker, när vi har dem på tråden, som inte är säkra på att de spelar in vartenda ord vi säger, precis som många andra journalister? Ändå har de inte spelat in detta. De som har spelat in och rutinmässigt raderat är pressidan på . De spelar in allting, men det här var inte av något intresse, uppgav de, och det raderades därför rutinmässigt. Det enda som finns nära är en blogg som vi fortfarande kan läsa. skrev på sin blogg efteråt att kravet på att man skulle redigera hade varit ovanligt lätt att avfärda. Han hade alltså haft många krav på sig, han hade haft många tillfällen att resonera med företrädare för . Men just i detta fall var det ovanligt lätt att avfärda. Alla andra fall har inte gått till KU, men i detta fall har vi någonting nära i tiden, och uppgiftslämnaren själv säger att det var ovanligt lätt att avfärda. Det finns inte grund för att kritisera ett statsråd för det. 67 (MP) replik: Jag hade inte tänkt begära en enda replik i denna fråga. Jag tyckte att det inte skiljde särskilt mycket, men ni drar långtgående slutsatser som är helt orimliga. pratade tidigare om att skulle man resonera som vi gjorde skulle det aldrig kunna tas någon kontakt från regeringens sida över huvud taget med några medier. Det är helt horribla slutsatser. Den slutsats som Skånberg gör gällande är att det ansvarig utgivare skrev om på sin blogg är någonting som händer för jämnan, i väldigt många fall. Så är det inte. Han säger själv att det är väldigt ovanligt att det händer att regeringsföreträdare kräver att man ska redigera om program. Det är dessutom ett ovanligt högt tonläge. Men det är ovanligt lätt att avfärda därför att det är ett horribelt krav. Det är mer så som ansvarig utgivare säger, inte att det är särskilt vanligt att det händer. 68 SKÅNBERG (KD) replik: Då är vi överens om att det enda vi har av deras minnesbild är tonläget. Kan vi verkligen kritisera en minister för det tonläge hans presschef har? 69 (MP) replik: Vi har ingen skarp kritik av utbildningsministern, utan det är en allmän formulering. Det syftar till att påminna om att man ska ha en försiktighet i de här lägena. Man går gränsen väldigt nära när man från departementets sida kräver att ett tv-program i public service ska redigeras om och pratar inte bara med journalister utan med både ansvarig utgivare och programchefen. Det är att gå ovanligt långt som man gör på före ett allmänt val. 70 SKÅNBERG (KD) replik: Vi vet att man kan träda över gränsen och ha ett otillbörligt innehåll i samtal. Vi vet att samtalen är vanliga, och vi vet också att man kan kräva saker som är otillbörliga. KU har tidigare yttrat sig om det. Men det vi inte är överens om är om det finns grund att säga att något otillbörligt har skett. Vi kunde ha varit ense om meningen att en allmän utgångspunkt i kontakter mellan företrädare för statliga myndigheter och medier självfallet är vikten av att den redaktionella självständigheten inte träds förnär. Då hade du med dig majoriteten av oss i Alliansen. Det här står vi för, det här rubbas inte. Men vi har ingen grund för att säga att något annat har ägt rum i det här fallet. Ingen minns hur orden föll. Fråga om jordbruksministerns styrning av (4.6) 71 (MP): är vi tillbaka där vi startade ; det vet de som har varit med . Vi började dagens debatt med en diskussion om att jordbruksministern i valrörelsen blev ifrågasatt, eller åtminstone kontaktad, av medier på grund av också det ett medieinslag att det framkom uppgifter i medier om att de svenska minkarna inte hanterades på ett bra sätt i djurhållningen. Det var förfärliga bilder som kom fram. I det skedet, före valet också det, visade jordbruksministern handlingskraft av oanat slag. Han kunde berätta att han praktiskt taget efter att ha sett bilderna i tv kunde ge uppdrag till att vidta en rad åtgärder för att se till att granska hur minkskötseln låg till i verkligheten i . Man skulle få en rapport från väldigt snabbt om det. Det ordnades ett möte med företrädare, och på kunde man läsa att verket hade fått ett uppdrag av jordbruksministern att sköta det. Medierna blev ganska nöjda med att vi hade en regering som visade sådan handlingskraft, så frågan glömdes bort ganska snabbt. Det var bara en eller i medierna. Därmed hade jordbruksministern klarat av att hantera den här lilla krisen i valrörelsen. Efter valet kom frågan upp igen i frågestunder och interpellationer i . , även ganska långt efter valrörelsen, hävdade jordbruksministern i plenisalen i att han hade gett de här uppdragen till . Om det hade varit sant hade vi diskuterat ministerstyre. Vi från KU hade kritiserat jordbruksministern kraftigt för att han har idkat ministerstyre. Det är inte så det går till i . Regeringen tar kollektiva beslut. Man kan inte som enskild minister gå ut och tala om för den ena eller andra myndigheten med några timmars varsel vad den ska göra och komma in med för rapporter. Så går det inte till, i alla fall ska det inte gå till på det sättet. vet vi inte alldeles hundraprocentigt säkert om det gick till på det sättet, men när vi har gjort vår granskning senare har det framkommit i utfrågningen med bland annat jordbruksministern att det i själva verket inte var så det gick till som han sade . Han hävdar att det uppdraget har han aldrig gett. Det finns inget beslut vare sig på departementet eller hos regeringen. Därmed gör vi i KU, som vi brukar göra, så att vi håller det för troligt att det som är senast sagt är sant. Vi hade kunnat säga att vi mer tror på att ministern talade sanning och att det gavs en rad uppdrag, även om det inte finns något formellt beslut. Men vi är ganska hyggliga och säger att det som ministern säger i våra utfrågningar håller vi för troligt är det sanna. Därmed är det inte fråga om ministerstyre utan mer om att ministern har kommit med osanning och felaktiga uppgifter vid en rad tillfällen. De har upprepats på olika sätt i olika sammanhang även här i , och det är allvarligt. Ministerstyre är allvarligt, men att ministrar kommer med osanning är, som sade tidigare i talarstolen, minst lika allvarligt. Vår slutsats är därför att det här är en av de allvarligaste och tydligaste granskningsfrågor under den här vårgranskningen som KU kommer med. Vi har ett enhälligt gemensamt svar där vi talar om att sådana felaktigheter bör man absolut inte syssla med, och vi förutsätter att det kommer man inte att göra . 72 HANS (S): Bakgrunden till detta har just gått igenom, nämligen den debatt som flammade upp under valrörelsen om djurskyddet och hur minkar behandlades på pälsfarmer. Frågan var naturligtvis politiskt potentiellt farlig, särskilt i ett läge när regeringsmakten stod på spel. höll man ett videomöte där statssekreteraren, stabschefen, en politiskt sakkunnig, ett departementsråd, en pressassistent och fyra handläggare deltog tillsammans med ministern från . Från deltog generaldirektören, chefsveterinären och två andra medarbetare. Det var alltså en synnerligen tung besättning, vilket kanske visar vilken bedömning man gjorde om lägets allvar. Det som sedan hände var att det gick ut ett pressmeddelande där det sägs att gett i uppdrag att ta fram en åtgärdsplan för att säkerställa djurskyddet. Det är en slump som ser ut som en tanke mitt i en flammande debatt. Detta verkar naturligtvis handlingskraftigt efter stormen i medierna om vanskötsel av djur. Ett meddelande lades också ut på . och har dessutom som svar på skriftliga frågor här i svarat att han gett verket detta uppdrag. uppdaterades regeringens hemsida. uppger att man har fått ett uppdrag . Ministern har sedan sagt att uppdraget inte givits efter att ha påstått det . Problemet är bara att om jordbruksministern hade visat den handlingskraft som han har påståtts ha hade han gjort sig skyldig till ministerstyre, vilket hade varit en allvarlig försyndelse. har ministern inte gjort det, säger han, utan bara sagt att han har gjort det. Det är också allvarligt. I betänkandet står det: Allmänheten och har därigenom givits en felaktig uppfattning om vad som förevarit. Som utskottet uttalat tidigare ansvarar ansvarigt statsråd för sina uttalanden och därmed även för att de uppgifter som han förmedlar är korrekta. Vidare står det: Utskottet anser att tydliga fel har begåtts och förutsätter att det inträffade inte kommer att upprepas.