prot · GY09120 · 2011-06-21 00:00:00 — Skenet mattas plötsligt av när verklighetens brister klibbar sig fast likt en fet hinna på de gnistrande miljardprismorna. Det handlar om en verklighet där våra elever inte når kunskapsnivåerna i . Det handlar om en verklighet där demensboenden är underbemannade. Det handlar om en verklighet där allt fler söker ekonomiskt bistånd för att klara sitt uppehälle. Det är jag talar om. Lika tillgång till utbildning och likvärdig utbildning är viktiga fundament i skollagen liksom att elever som behöver särskilt stöd också ska få det. Alla elever ska oavsett social bakgrund och ekonomiska förutsättningar ges samma möjligheter att uppnå målen. Hur såg verkligheten ut ? sjönk det genomsnittliga meritvärdet. Andelen elever som inte klarar är den högsta sedan gymnasiebehörighet infördes . Enligt den senaste , som mäter kunskaper i läsförståelse, matematik och naturkunskap, hade de svenska resultaten försämrats inom samtliga områden. Studien visar, herr talman, att de svaga eleverna har blivit fler och att klyftorna mellan skolor och elever har ökat. Hur kan det bli så här i ett som sägs styras av ordning och reda, hårda kunskapskrav och regelbundna kunskapstester? Skolbarnsomsorgen är ett annat sorgligt kapitel. Tillsammans med förskoleverksamheten ska den bidra till goda uppväxtvillkor genom att stödja och stimulera barns utveckling och lärande. Hur såg verkligheten ut ? Den granskning som Skolinspektionen genomförde är ingen rolig läsning. Den visar med all tydlighet på att det pedagogiska uppdraget får stå tillbaka på grund av de stora barngrupperna, som har ökat . Personalen hinner inte med, och de flesta barn slutar på fritids redan före årskurs 4. Ännu ett i raden av verksamhetsområden med påfallande brister är äldreomsorgens särskilda boenden. Det är en boendeform som ska vara bemannad med personal dygnet runt och där man ska känna trygghet och ha möjlighet att påkalla hjälp dygnet runt via larm. Hur såg verkligheten ut ? Enligt lämnas demenssjuka personer inlåsta utan uppsikt vid sex av tio demensboenden. Det är skrämmande, säger , att en så stor del av demenssjuka inte ges ordentlig trygghet och säkerhet. Det är en mycket vårdkrävande grupp som behöver närhet till personal dygnet runt. Hur, herr talman, kan det bli så här i ett som sägs värna om en värdig, högkvalitativ och tillgänglig äldreomsorg? Det kanske mest anmärkningsvärda bristområdet av alla är det som omfattar kommunernas ekonomiska bistånd, det vi i vardagstal kallar socialbidrag. av svenska folket har tvingats söka ekonomiskt bistånd för att ha råd med hyra, mat och kläder. Enligt är arbetslösheten den främsta orsaken. Hälften av biståndsmottagarna saknar en arbetslöshetsförsäkring. Minst lika allvarligt är att många sjukskrivna tvingas ansöka om bistånd på grund av att de saknar sjukpenning. Hur kan det bli så här i ett som sägs styras av arbetslinjens särställning och ett minskat utanförskap? Så här ser de bistra och karga rummen ut för många människor i , långt från de gnistrande kristallkronornas salar. Grattis än en gång, kommuner och landsting, till ett fantastiskt glädjande besked om ett finansiellt resultat på 19 miljarder. Det finns dock mycket oroväckande smolk i denna glädjebägare. Tonerna från det fyrfaldiga levet klingar en aning falskt när facit visar att allt fler elever inte når kunskapsnivåerna, att allt fler demensboenden är underbemannade och att allt fler tvingas söka ekonomiskt bistånd för att klara sitt uppehälle i . Jag yrkar bifall till motionen och reservation nr 1. (Applåder) I detta anförande instämde (V). 80 (V): Det pratas ofta om att vi inte har råd med välfärden. Visst behöver det planeras inför utmaningarna, men framför allt handlar det om att se till att få ett folk i arbete och om politisk vilja. Det stora problemet är, som jag ser det, hur vi ska få människor att vilja jobba i välfärden . Om medelinkomsten är för en heltidsarbetande kommunalare, det vill säga alla de som tar hand om våra äldre och våra barn, vem vill då jobba med det? Vi låter dem ta ansvar för våra guldklimpar, för våra ögonstenar. Vi låter dem ta ansvar för våra far- och morföräldrar och för våra föräldrar så att de får ett bra liv. De tar ansvar på ett föredömligt sätt, men med skamligt låg lön och alltför ofta med för lite resurser. De kämpar och sliter men plånboken blir inte tjockare för det. Orsaken är ett bristande politiskt ansvarstagande. De kvinnor som med sitt slit bär välfärden på sina axlar får ta det ekonomiska ansvaret. Finansminister tycker, till skillnad från de allra flesta, att lönerna är för höga och därför behöver sänkas. Han anser att ingångslönen på för dem som jobbar i förskolan och äldreomsorgen är för hög. Därför har han uppmanat kommunpolitikerna att hålla tillbaka lönerna. Borgs ideologiska bas har väl aldrig varit så synlig som med det uttalandet. Högavlönade män ska belönas, men hårt arbetande kvinnor i välfärden ska ha sänkta löner. kanske han till och med vill se mer av det avlönade professionella arbete som sker i förskolor, hemtjänst med mera ske gratis i hemmet. Om inte frågan om de låga lönerna i välfärden kommer upp på dagordningen och därmed höjs hjälper det inte vad vi gör i fråga om finansieringen av välfärden eftersom ingen kommer att vilja jobba där. har vi förlorat 40 000 välfärdsarbetare i kommuner och landsting. Det får konsekvenser. av alla småbarn går i barngrupper med 21 barn eller fler. På fritids har varje pedagog hand om 31 barn. I tv har vi tagit del av hur äldres omsorg missköts eftersom personalen inte hinner med. De vågar inte anmäla missförhållandena för då förlorar de jobben. Dementa lämnas ensamma . Landsting efter landsting säger upp anställda. Regeringen kunde ha räddat de här jobben men valde att i stället sänka skatten. har skatterna sänkts med tio gånger mer än vad skolan har fått i resurstillskott. Jag skulle tro att det är jag som ensam representant för som kommer att ta upp och kritisera privatiseringen av välfärden. Det är självklart inte bra eftersom en majoritet av svenska folket ifrågasätter vinster i välfärden. Inte ens borgerliga väljare vill ha vinster i välfärden. Sex av tio säger nej, visar en undersökning. Glädjande nog har ett flertal tidningar börjat granska privatiseringarna, framför allt hur riskkapitalbolagen agerar. Det är både nödvändigt och bra. Vinsterna motsvarade lönerna för 20 000 anställda lärare, sjuksköterskor med flera. Vi ser nu hur privatiseringarna ökar i rasande takt. av gymnasieeleverna går i en privat gymnasieskola, oftast driven av ett aktiebolag eller riskkapitalbolag. Kommunernas köp av utbildning från bolag har ökat . Köp av vård och omsorg från bolag har ökat medan köp från stiftelser och liknande i princip ligger stilla. drivs av äldreomsorgen privat och av vårdcentralerna. Det är en oligopolistisk struktur, det vill säga att det är ett fåtal bolag som dominerar. Inom privat omsorg ägs tre av de fyra största bolagen av riskkapitalbolag. Inom handikappomsorg är det fem stora dominerande aktörer alla fem ägs av riskkapitalbolag. En allt större andel av den privata sjukvården domineras av fyra stora bolag. De har av omsättningen. Två av dem ägs av riskkapitalbolag; ett av dem är till salu. Det blir troligtvis ett riskkapitalbolag som köper det. Inget av de bolag som blivit uppköpta inom sjukvården av ett riskkapitalbolag har efter uppköpet betalat skatt i . Riskkapitalbolagens intäkter kommer till från dina och mina från allas skattepengar men de vägrar att själva betala skatt och använder avancerad skatteplanering för att slippa. Genom stora internlån mellan sina egna bolag, med skyhög ränta motiverat med att risken är så stor inom välfärden, dras sedan räntan av mot vinsten. Vinsten skapas bland annat genom färre anställda. När vi besökte fick vi höra att hälften av undersköterskorna hade blivit uppsagda när ett privat bolag övertog den landstingsdrivna vårdcentralen. De vinster som blir när man säger upp anställda används till att köpa upp nya bolag för att bilda större vårdkedjor, effektivisera och, efter fem till , sälja med skyhög avkastning. Det finns exempel på försäljningar som har givit 350 procents avkastning till och med mer än så. Upplägget är att äga, effektivisera, bygga ut och undgå skatt. Allt är finansierat med våra skattepengar. Det är vid själva försäljningen som de stora vinsterna görs. En del partier vill förhindra vinstutdelning om inte kvaliteten hålls. Men när det är riskkapitalbolag som är aktörer görs ingen eller knappt någon utdelning de äger eftersom alla pengar används till att köpa upp nya bolag och nya verksamheter. Det är, som jag sade, vid försäljningen vinsten görs. Att införa ett förbud mot att ta ut vinst om inte kvaliteten hålls är bara ett hål i maskineriet. Ett sådant förbud har ingen betydelse för ett riskkapitalbolag. Välfärdssektorn är ju lönsam. har skällt på elbolagen för de höga priserna; elbolagen har 15 procents avkastning på eget insatt kapital. skäller på bankerna; de har 20 procents avkastning på eget insatt kapital. Utbildning har , sjukvård och äldreomsorg . Men det säger inte eller något om för det är precis det de vill. Alltmer av våra skattepengar ska gå till privata vinster i stället för till barnens utbildning, omsorg om handikappade eller sjukas vård och äldres omsorg. Det händer något när vi går från en behovsstyrd välfärdssektor till en efterfrågestyrd. Låt oss ta sjukvården som ett exempel. När vi går från en demokratiskt behovsstyrd sjukvård till en vinstdriven sjukvård får det faktiskt konsekvenser. har rapporterna om ojämlikheterna i den svenska sjukvården duggat tätt. Rika och friska människor besöker vårdcentralerna oftare än sjuka och fattiga. Men det är även så att människor med hög utbildning och inkomst får en bättre behandling och bättre mediciner än vad andra får. Vi går mer och mer mot ett försäkringsbaserat och vinstdrivande sjukvårdssystem. Det påverkar oss, det påverkar demokratin och det påverkar kostnaderna. Och vad innebär det egentligen att allt fler relativt friska människor kommer först i vårdkön? Jag brukar lyssna på Ekot.För några månader sedan kunde jag höra en intervju där en tidigare offentliganställd sjuksköterska, numera privatanställd, beskriva hur det pågående systemskiftet i sjukvården påverkar en multisjuk äldre. , när vårdcentralen drevs i offentlig regi, fick den multisjuka äldre komma på ett längre besök då man gick igenom allt. Sedan ringde vårdcentralen hem och berättade om provresultaten. När den privata vårdcentralen nu har tagit över fick samma kvinna i stället komma för samma undersökning. Inte ens provresultaten fick hon via telefon, eftersom vårdcentralen får betalt per läkarbesök. Privatiseringarna har också inneburit att relativt friska människor uppmanas besöka sjukvården. uppmanades man att stanna hemma någon dag och försöka kurera sig själv. Men ska man komma på en gång, eftersom vårdcentralen får betalt per läkarbesök. Det har till och med gått så långt att även offentliga vårdcentraler nu funderar på om de också ska kalla in relativt friska människor till vårdcentralerna så att även dessa vårdcentraler kan konkurrera på lika villkor. Det är nämligen genom att behandla relativt friska människor som man tjänar snabba pengar. Men det är också så man upprätthåller kundunderlaget. Det som också har framkommit är att alltmer av arbetsuppgifterna utförs av läkare i stället för av annan personal eftersom många system bygger på att man får betalt per läkarbesök. Vi bygger alltså ett ineffektivare och dyrare system. I socialt privilegierade områden växer svampar upp ur jorden. På , där det bor 65 000 människor, har man tolv vårdcentraler och 194 specialister. I , där det bor 83 000 människor, har man sex vårdcentraler och fem specialister. I och förlorade man sin vårdcentral. Vi har också hört om vårdrådgivning där man får betalt per samtal. Därför hålls samtalen så korta som möjligt. får försäkringskunder gå före i kön och en halv miljon människor har privat sjukförsäkring. Visst är det rätt långt kvar tills vi har ett sjukvårdssystem som det som man har i , men vi tar steg efter steg på vägen dit. Russinen plockas ur kakan, vårdkedjor bryts sönder och psykosociala team och förebyggande arbete blir satta på undantag. Vård prioriteras för dem som har minst behov. Det blir allt tydligare att det är behoven som styr utan i allt större utsträckning vinsten. Vården har blivit en vara och inte en rättighet. Välfärden, där sjukvården är en central del, är en säker och riskfri investering. beskriver den som oberoende av konjunkturer. Och visst är det så att vi ramlar och bryter benen, blir sjuka och gamla oavsett om vi har finanskris eller inte och oavsett om Tokyobörsen har ett bra stängningsindex eller inte. Vinster motsvarande 10 000 sjuksköterskelöner tas ut ur sjukvården . Självklart finns det då intressen som gärna ser en allt större andel privat sjukvård . Vårdföretagarna vill att hälften av all sjukvård ska drivas privat . Det jobbar de för, det kan jag lova. Men då har vi också ett annat med en tydlig högerriktning i vårt välfärdssystem där vi inte längre har vård efter behov utan efter plånbok. 81 (M): debatterar vi utvecklingen inom den kommunala sektorn. Det är ett ämne som skiljer sig lite från de ämnen som vi brukar debattera här i kammaren. Normalt sett när vi debatterar här i kammaren finns det ett gäng som tillhör regeringsunderlaget och som är de som bestämmer. Sedan finns det ett gäng som är i opposition. När vi nu tittar på utvecklingen i den kommunala sektorn är läget lite annorlunda. Våra kommuner och landsting är inte homogena. Man kan säga att är delat i två grupper. Den ena gruppen styrs av någon form av borgerlig majoritet, och den andra styrs av någon konstellation av de rödgröna partierna. Detta gör att när vi talar om hur måluppfyllelsen är ute i kommuner och landsting faller detta ansvar ibland på ett moderat kommunalråd, ibland på ett socialdemokratiskt och ibland kanske till och med på ett centerpartistiskt. Jag vet inte om det kanske finns något miljöpartistiskt och vänsterpartistiskt kommunalråd också som har gjort något fel här i världen. Det gör att när vi tar till dessa brösttoner och talar om problemen har vi en del hemläxor att göra när det gäller dem som tillhör våra egna partier. Det är viktigt att vi har en tydlig ansvarsfördelning mellan stat, kommun och landsting. Vi brukar ofta lyfta fram det kommunala självstyret. Det kommunala självstyret innebär att vi har gjort en arbetsfördelning mellan oss och att många av de viktigaste besluten när det gäller välfärdssektorn fattas på lokal nivå inom kommuner och landsting. Kommuner och landsting har mycket långtgående befogenheter. Till skillnad från i många andra länder har de beskattningsrätt på förvärvsinkomster, vilket innebär att de nästan trycker sina egna pengar. De bestämmer själva hur de vill balansera skattesidan mot de resurser som finns. har varit ett extremt år. Vi talade om det när vi diskuterade penningpolitik här . Men det har varit ett extremt år för kommuner och landsting också. Det har varit ett mycket osäkert läge och tvära kast. När vi nu i efterhand tittar på de beslut som är tagna här i kan vi, när vi ser det ekonomiska utfallet, konstatera att det tillfälliga konjunkturstöd som gavs var väl tilltaget. En mycket stor del av det har gått direkt in på resultatsidan. Men när detta beslut togs var detta svårt att bedöma, och jag tycker att det var ett riktigt beslut som vi tog att ge detta tillfälliga konjunkturbidrag. pågår en utredning där man vill undersöka kommuners och landstings möjligheter att få en ökad flexibilitet att hantera konjunkturer. Denna utredning kommer att redovisas . Jag hoppas att den kommer att ge ökade möjligheter för kommuner och landsting att spara under de goda åren för att ha en buffert som de kan använda under de dåliga åren. Då bygger kommunerna upp sin egen robusthet att kunna jämna ut över konjunkturen. Det tror jag blir en fördel. Det är trots allt så att det inte går åt mindre resurser till sjukvård, omsorg och skola för att det är lågkonjunktur. Det är verksamheter som i stort sett är konjunkturoberoende. Därför måste vi ha ett finansiellt system för kommuner och landsting så att det jämnar ut sig. tog i sitt inlägg upp det klassiska ämnet som vi en gång brukar tala om, när det ärendet är uppe, nämligen antalet anställda i kommuner och landsting. Antalet anställda i kommuner och landsting är mindre än 2006. har medelarbetstiden per anställd ökat. Det är alltså fler som gått upp i anställningstid, vilket jag tror att nästan alla partier i kammaren är för eftersom det innebär att man bereds möjlighet att arbeta fler timmar. Man kan gå från halvtid till trekvartstid och så vidare. Dessutom har ett antal verksamheter lagts ut i enskild regi. Det innebär inte att de anställda försvunnit, men i stället för att vara anställda av Åmåls kommun är de nu anställda av AB Välfärdstjänster. Därmed försvinner man ur den statistiken. Det är radikalt färre sjukskrivna än 2006. I och med att färre i kommuner och landsting är sjukskrivna minskar behovet av vikarier och liknande, vilket slår igenom i anställningsstatistiken. Det som dessutom kraftigt slår igenom i statistiken är utfasningen av de så kallade plusjobben. Plusjobben var en arbetsmarknadspolitisk åtgärd, men den slog igenom i statistiken. heter åtgärderna någonting annat och finns kanske inte i just kommuner och landsting. Ytterligare en sak tas upp i rapporten beträffande anställningar och löner, nämligen löneskillnaderna. Vi talar ofta i kammaren om löneskillnader mellan män och kvinnor. I rapporten finns en liten ljusglimt. Löneskillnaderna mellan män och kvinnor i kommuner och landsting har minskat . finns dock en besvärande stor löneskillnad, men trenden är god. Det finns många fler saker i betänkandet och i rapporten att tala om, men för tids vinnande tänkte jag överlämna till min allianskollega att utveckla fördelarna med ökad valfrihet och tillgänglighet inom välfärdssystemet och i stället avsluta med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet. 82 (S) replik: Inte med ett ord nämnde verksamheten inom skola, vård och omsorg, åtminstone inte när det gäller statens ansvar. Han tryckte med emfas på det kommunala självstyret, som om staten, regeringen, inte har ett ansvar. Det förvånar mig. Jag skulle därför vilja veta hur analys ser ut vad gäller det som kanske sticker ut mest bland de avvikande eller bristfälliga områdena, nämligen att 422 000 människor i vårt land uppburit eller tvingats ansöka om socialbidrag. Hur kan det komma sig? Det är fler än . Likaså har antalet biståndsmånader och därmed kostnaden ökat. Detta sker i tider när finansiella rekord överskrider alla prognoser och vi befinner oss i en riktig tigerekonomi. Vilken analys gör ? Anser att regeringen behöver vidta några specifika åtgärder för att hejda den negativa utvecklingen? 83 (M) replik: För att börja med skola och omsorg kan jag säga att det, framför allt vad gäller skolan, är ett delat ansvar mellan staten och kommunen. Staten har gjort stora förändringar inom skolan. genomförs några av de största förändringarna i skolan sedan, skulle jag tro, införandet av den allmänna skolplikten. Det är reformer som har långsiktig verkan och fokuserar mycket mer på kunskap i skolan. Jag tror inte att vi nu ser resultatet av de reformerna. Det är kommunerna som har huvudansvaret för skolan. Jag är själv skolpolitiker, och de brister som finns i skolan i min hemkommun faller tyngre på oss kommunpolitiker än på rikspolitiker. Där finns en sådan uppdelning. När det gäller biståndssidan ser jag flera anledningar till vad statistiken visar. Vi har haft en lågkonjunktur, och vi vet att biståndsdelen har en eftersläpning till följd av konjunkturen. Det följer ganska väl konjunkturmönstret. Det finns givetvis också en del jag tror att den är mindre än den konjunkturella där vi sett åtstramningar i ett antal socialförsäkringssystem, vilket slår igenom. Den stora förändringen på biståndssidan är emellertid konjunkturell. 84 (S) replik: Det är det nationella målet som vi nu ska försöka utvärdera. Skrivelsen ska ge vid handen hur det står till. Det måste naturligtvis finnas ett stort och starkt regeringsansvar. Jag tycker mig skönja en tendens från sida att glida undan och i stället kräva att kommunerna ska ta det yttersta ansvaret. nämnde till exempel kunskapsnivåerna. När det gäller det ekonomiska biståndet är det oroväckande. Det måste kännas rent pinsamt för och hans kolleger att i en tigerekonomi, när alla kurvor sägs peka uppåt socialbidragskurvan kanske också pekar uppåt 422 000 svenskar ska behöva ansöka om bistånd. Jag tolkar det som ett regeringsmisslyckande vad gäller arbetsmarknadspolitiken, socialförsäkringspolitiken och sjukförsäkringspolitiken. Det är en konsekvens av regeringens politik. 85 (M) replik: Jag tror att vi lever i lite olika verkligheter. Om vi lyfter blicken och tittar ut över vår egen kontinent kan vi konstatera att det är en kontinent med ett antal länder med allvarliga ekonomiska problem. Att tro att vi är ur krisen är helt fel. Världen har gått igenom en svår kris. Konsekvenserna i var dramatiska. Däremot har återhämtningen varit förvånansvärt rask och robust. Det innebär dock inte att vi lever i den bästa av tider. Vi lever i en mycket skör ekonomi som håller på att återhämta sig från en av de djupaste lågkonjunkturerna . Det finns en eftersläpning i förhållande till konjunkturen när det gäller biståndsdelarna. Det vi ser är alltså ett ganska naturligt konjunkturmönster. Låt oss, återigen, titta ut över kontinenten och jämföra med situationen i andra länder. Om gick till sina partikamrater i andra europeiska länder tror jag att alla, med undantag av , rakt av skulle byta med oss och ta över det svenska läget. 86 (V) replik: försöker få det att framstå som att 40 000 anställda inte har försvunnit , men så är det. Det är inte som räknat fram den siffran utan instanser som borde lita på. Dels är det regeringens egna siffror, dels bygger det på KI:s och Kommunalarbetarens siffror. Vi kan konstatera att den kommunala konsumtionen upprätthållits trots att det är 40 000 färre anställda. Den tolkning man kan göra av resultatet är inte att den ökade medelarbetstiden kan förklara den upprätthållna konsumtionen, utan snarare har en större andel gått till privata vinster. Det är rätt tydligt om vi tittar på utvecklingen. Köp av privata bolag inom utbildning hade ökat . Jag skulle vilja fråga , som är på högerkanten i politiken och tycker att vinster inom sjukvård och välfärd är bra och eftersträvansvärt, om det verkligen är ekonomiskt för medborgarna. Vi har tolv vårdcentraler på , och jag skulle tro att de som bor där är friskast i . I , där det finns mer socialt utsatta områden och bor fler människor, har vi sex vårdcentraler. På finns 194 specialister. I finns fem. Är det ekonomiskt lönsamt för medborgarna att mer och mer av våra skattepengar går till vinster och till vård av relativt friska människor medan människor i socialt utsatta områden får allt sämre vård? Stora summor har förts över från till exempelvis . I har man definitivt sämre hälsa än på . Upp till försvar av de privata vinsterna i välfärden, ! Jag har svårt att förstå hur du ska klara av det, men gör ett försök! 87 (M) replik: Det är alltid bra när förväntningarna inte är för höga. Vi kan börja med de 40 000. Jag vill hänvisa till utskottets betänkande, s. 20, där man för resonemanget om minskningarna med 40 000 i den kommunala sektorn. Utskottet skriver: Utskottet vill här understryka att förändringen i sysselsättningen förklaras dels av att medelarbetstiden per anställd ökat, dels av att den arbetsmarknadspolitiska åtgärden plusjobb fasats ut som det blivit vanligare att privata företag tillhandahåller tjänster som finansieras av kommunsektorn. har den kommunfinansierade sysselsättningen i näringslivet ökat med ca 8 000 sysselsatta . Ni får själva göra multiplikationen fyra gånger åtta.