prot · GY09108 · 2011-05-31 00:00:00 — Självklart tog man för givet att det var något enstaka fall, det kommer att lösas. En miss av , måste det vara som naturligtvis inte kommer att upprepas. , 2009, fick vi läsa om en hel by som förlorade sitt fasta telenät över utan någon riktig förvarning mer än ett brev på posten med ett nytt simkort, vilket inte kan räknas som någon direkt information. Alla i byn visste att det inte fanns fungerande mobiltäckning. Jag pratade med en kvinna i kommun som har den mobila fasta telefonin, som ministern nämner. Enligt fungerar den. Men om man från hade pratat med kvinnan på hennes telefon hade man förstått att så är det inte. Det skrapas, det hörs inte vad man säger, och rätt vad det är bryts samtalet. Hon beskriver det som helt hopplöst, och det gör även hennes vänner som säger att det är omöjligt att föra ett samtal på telefon med henne numera. Man ringer bara när det är nödvändigt. De som drabbats värst är de äldre. Vi vill ju alla att man ska kunna bo kvar hemma . För en kommun som , som jag kommer att ta några exempel ifrån, där man har mycket glesbygd och där det är långt mellan gårdarna är det en utmaning. Det krävs mycket planering, och personalen måste tänka smart när de ska resa mellan de äldre. Trygghetslarm är en förutsättning för att det ska kunna fungera. Det behövs också i tätort. När det fasta nätet avvecklades säger kommunföreträdare att man i inte känner sig trygg längre. Det är svårt att garantera tryggheten och säkerheten för de äldre. Den här osäkerheten känner man med all rätt. Det första fallet inträffar när i i kommun förlorar sitt trygghetslarm då helt sonika stänger marknätet och mobilsignalen inte är tillräckligt stark för att klara larmet. Efter påtryckningar kopplar tillbaka den fasta ledningen igen. Man hoppas och tror att har lärt sig av detta, och självklart ska det inte behöva hända igen. Det här är allvarliga saker. Trygghetslarm är ingenting man slarvar med. Men händer det igen, i en annan by men i samma kommun. Igen stänger nätet utan att se till att larmet fungerar via det mobila nätet, och kommunen måste hantera situationen, vilket man också gör. Problemet finns, ministern. Jag vet att det är önsketänkande från att det här fungerar problemfritt. Därför är min fråga igen till ministern: åtgärder kan ministern tänka sig att vidta för att lösa problemet? 108 (S): Tack, statsrådet, för svaret! Jag vet att statsrådet tycker att den här frågan är viktig. Vi har debatterat frågan tidigare, och jag tycker mig se i statsrådets arbete en annan insikt i de bekymmer som vanliga människor har som berörs av frågan än vad vi såg i förra debatten. Likväl är det fortfarande många frågetecken att räta ut. Det finns indikationer på att omställningen till ny teknik riskerar att stanna av och att skillnaderna i landet riskerar att öka. Det statliga Sonera har startat avvecklingen av det fasta kopparnätet för telefoni i framför allt de områden som inte betraktas som lönsamma. Det hela motiveras helt riktigt med att gammal teknik ska ersättas med ny. Så har det varit sedan telefonins begynnelse att gamla apparater och växlar har bytts ut och att ledningarna har uppgraderats och underhållits. Det kan man säga har varit en strategi som vi har varit politiskt överens om. Men hur ser det ut i verkligheten? Det är tyvärr så att många av de mindre lönsamma ledningsgatorna och växlarna ute i landet inte har underhållits som de borde. Slutklämmen på det olönsamma underhållsarbetet ser vi . Det är att Sonera säger upp telefonabonnemang utan att fungerande alternativ erbjuds. Självklart är det inte acceptabelt. I tycks det nu som att till viss del har svängt och att avvecklingstiderna har förlängts mot vad som tidigare annonserats. Jag kan inte tänka mig annat än att det måste vara någon sorts styrning här, man ser att det är totalt omöjligt att genomföra det som det var tänkt. var människorna rejält upprörda i de områden hemma i som berörs. Om det fungerar som det är tänkt och kapaciteten inte är störd med fast mobil sägs det uppfylla kraven på fast mobil. Det innebär att kapaciteten på bredbandet till och från masten ska vara väl utbyggd. Det har varit diskussioner kring kapaciteten i nätet. Är det många ute på Internet blir det trängre, och det är klart att då kommer störningen. Fiber- och IP-telefoni borde vara naturlig ersättning, men för de hushåll som förlorar sin fasta telefoni är det gemensamt att de ligger vid telestationer som inte har framdragen fiber och därför aldrig kommer att få bredband. De här kunderna kommer vi aldrig att bygga bredband till, säger när jag ringer och frågar. väljer att erbjuda, i de fall det är möjligt, en mobil lösning. Regeringen har i sin bredbandsstrategi slagit fast att ska ha ett bredband i världsklass så att av hushållen och företagen ska ha tillgång till bredband om minst . Men enligt sitt svar till oss lägger ministern över mycket av ansvaret på marknaden, och det är bra när marknaden fungerar. Är det inte i huvudsak i de lönsammaste områdena som marknaden har förutsättningar för att fungera? I stora delar av landet är det, till ytan i all fall, så att marknaden inte fungerar på området. I går kunde man läsa i att hälften av stolpnätet ska plockas ned . Det är klart att befolkningen är orolig när man hör om de prov som visat att systemet inte fungerar. kanske vi har en fungerande ersättning. Jag får återkomma i nästa inlägg. 109 (S): Tack, ministern, för det gemensamma svaret till oss tre interpellanter! Jag kan konstatera helt kallt att det inte är helt enkelt att leva, bo och verka i glesbygder i dagens samhälle, trots att och den ansvariga ministern i regeringen ändå har ett förflutet med att arbeta aktivt för glesbygdens frågor. Men jag ska som sagt ändå tacka för svaret. Det kanske inte heller är helt överraskande att vi tre interpellanter bor och lever i både landsbygd och glesbygd, och det är våra väljares och våra medborgares liv som vi försöker beskriva i den här kammaren. Kommunikationer är ett brett område som rör i princip allting som är viktigt för att man ska kunna leva, bo och verka. Det handlar om tåg, bredband, flyg, mobiltelefoni, bussar och faktiskt också att ha en hemtelefon. Det kan synas lite enkelt att i dagens teknikstarka vara orolig över att man inte kan kommunicera med andra människor. För oss som bor i glesbygd är det inte självklart att faktiskt kunna kommunicera via en fast telefon, via sin mobiltelefon eller via sin dator, även om man nu har fått den fina möjligheten att köpa ett abonnemang. Att bli avskuren från möjligheten att kommunicera med andra människor, myndigheter eller vad man nu vill kommunicera med innebär faktiskt också isolering, och det är det som till en del sker i glest bebyggda områden. Jag har jobbat som undersköterska i hela mitt liv tills jag kom till , och den mesta och inom , så jag vet hur det är när man bygger upp en vård för äldre människor som bor i glesbygdsområden, och telefonen är en del av vården. Det innebär att människor som jobbar inom kanske börjar sin arbetsdag med att ringa ett antal äldre som fortfarande bor i till exempel näst intill väglöst land. Det är en del av välfärdssamhället att äldre människor ska kunna välja att bo kvar i sina hem långt bort från tätorterna. Och det är inte bara de äldre som vill kunna välja att bo i sin hemmiljö. Om man ser det krasst ur ett kommunalpolitiskt perspektiv är det en rätt lönsam affär att äldre människor kan bo kvar i sin hemmiljö med stöd och hjälp av . Där är då telefonen och trygghetslarmen en stor del, som sagt, i att man ska kunna bo kvar hemma. I min hemkommun finns det många äldre människor som trots att de har förlorat sin make eller maka och nästan inte har några grannar ändå vill bo kvar hemma, därför att det är där de känner sig trygga och där de känner sig mest friska, hur frisk man nu kan känna sig när man har börjat närma sig . Men det är en del av samhällsservicen att ha en trygghetstelefon och en fast telefon. Precis som säger, och jag skulle kunna upprepa det hon säger, finns det bevis på att det inte riktigt fungerar. Det är ju en sak i teorin att säga att alla har möjlighet att kommunicera. Men de facto bor det människor där ute i glesbygden som inte kan kommunicera, där vi pratar om nästan sista vildmark, där telefonerna, oavsett om det är IP-telefoni eller mobiltelefoner, är beroende av vad det är för väder och vind. När det snöar och blåser som värst får man hoppas att det inte händer någonting, för då kanske inte mobilen funkar, och IP-telefoni är ju inte ens att fundera över. Det är klart att vi undrar över hur man har tänkt säkerställa kommunikationen i glesbebyggda områden. 110 Statsrådet (C): Goda elektroniska kommunikationer är väldigt viktiga, och jag är glad att har noterat mitt engagemang i frågan. Jag skulle vilja säga att det är lika viktigt som det var att få en väg framdragen till gården . Det är en del av tillväxtens blodomlopp. I det sammanhanget är det glädjande att vi kan konstatera att hör till de länder som har bäst täckning i världen. Det har vi tack vare att vi har varit väldigt skickliga från statsmaktens sida på att ställa täckningskrav när vi delar ut olika tillstånd och licenser, men också därför att marknadens aktörer vartefter har insett att i är det en konkurrensfördel att kunna erbjuda sina abonnenter bra nät. Den omställning som pågår, där håller på att ställa om från kopparnäten, är oundviklig. Den kan vi inte komma ifrån. Den kommer att behövas för att uppgradera till nästa generation. Både jag och mina företrädare har, som interpellanterna känner till, haft och har kontinuerligt en omfattande dialog med . Sonera har också gjort en ensidig utfästelse och konstaterat att man inte har för avsikt att avveckla någon kopparledning där man inte kan erbjuda andra alternativ. har vartefter också blivit avsevärt mycket bättre på att hantera dialogen med konsumenterna om hur detta arbete ska gå till. Däremot har vi från regeringens sida bett Sonera att göra en uppskattning av vilka abonnenter det är man inte klarar av. Och man gör bedömningen att kan det handla om någonstans mellan fem och tio abonnenter som man inte klarar av att erbjuda ersättningstelefoni. Då har vi från regeringens sida skjutit till medel till PTS, som har uppdraget att se till att upphandla telefoni till dessa abonnenter så att de inte ska stå utan telefoni. När det gäller uppgiften från är det omöjligt för mig att kommentera enskildheter. Det jag kan konstatera är att PTS, som ju har att hantera situationen om någon abonnent skulle begära telefoni som del av en samhällsomfattande tjänst, inte har haft anledning att pröva något enda fall där en konsument som anser sig ha rätt till telefoni har begärt att få det via PTS. Därför har lagen i den delen inte heller prövats. Om det finns sådana exempel skulle jag uppmana att upplysa personerna i fråga om att möjligheten finns i lagstiftningen att inkomma till PTS med en begäran om en sådan bedömning. Regeringens ambition är, precis som lyfter fram, att ska ha bredband i världsklass. Just därför har vi i budgetpropositionen också aviserat att vi kommer att höja den lägsta garanterade hastigheten som alla ska ha tillgång till , som gällde under den socialdemokratiska regeringen, till . När det gäller trygghetslarmen, alldeles kort, är det självklart så att alla trygghetslarm ska fungera tillförlitligt. är det ett faktum att allt fler konsumenter väljer andra telefonilösningar än den analoga kopparbaserade telefonin, och det kan vi inte blunda för. Därför måste också trygghetslarmslösningarna anpassas till den teknik som abonnenterna använder sig av. När det gäller teknikskiftet har Sonera också gjort utfästelsen att hjälpa kommunerna att identifiera alla abonnenter som har trygghetslarm, just för att kommunen ska kunna hitta en annan lösning för den berörda kunden. PTS bedömning är mot den bakgrunden att risken för att en abonnents trygghetslarm inte ska fungera med anledning av teknikskiftet är minimal. 111 (S): Vad ska man säga? Jag kan börja nästan där ministern slutade, att det finns abonnenter som väljer andra förbindelser. Ja, det stämmer. Det finns ju en uppsjö av olika valmöjligheter för många av oss. Men pratar vi ju om dem som inte har några valmöjligheter. Det är dem vi vill uppmärksamma med den här debatten. Jag måste få nämna en man som förlorade sitt fasta teleabonnemang när plockade bort det fasta marknätet. Hans mobiltäckning är så dålig att man har tvingats tvångsförflytta honom till ett äldreboende nere på byn tills man har löst frågan. Det ska väl ändå inte vara så att jag ska behöva vända mig till honom och säga: Det enda sättet för dig att få din rätt är att du ska kräva din rätt. Varför ska inte kunna ta det ansvaret för de här abonnenterna och faktiskt kunna garantera dem en telefonianslutning som fungerar och inte låter som om man pratade i en plåtburk, som en man beskriver det i , där hans mamma har fått den nya telefonin. Det känns inte som att det är så det ska behöva vara, för de människor som har drabbats hårdast är faktiskt äldre människor som bor i glesbygd, som har bott där i hela sitt liv och hoppats på att leva kvar där , så länge de kan. Där borde regeringen kunna ställa högre krav på . Jag tycker inte att agerar ansvarsfullt. Den här mannen har tvångsförflyttats. Han hoppas att kunna flytta tillbaka, men man vet inte när. Det är också företagare som har drabbats genom en sämre anslutning där kunder inte kommer fram och de inte kommer ut till sina kunder. När jag möter de människor som har drabbats är deras enda känsla och tanke: Vi räknas inte. Vi är för få för att vi ska kunna få någon större uppmärksamhet även om man skriver om det i medierna hemma. Visst är det en oundviklig utveckling, och det är bra att den nya tekniken kommer in. Men man kan göra det på ett annat sätt och mer ansvarsfullt än vad har gjort. Det gäller inte bara i inledningsskedet, utan det fortsätter att dyka upp situationer där man inte innan har kontrollerat: Kommer det mobila nätet att vara så pass starkt att det fungerar? Återigen handlar det om människor, och många är äldre, som inte har något val. Det är inte den gruppen vi talar om. Vi ska alltid jobba med ny teknik, och vi ska få att göra det. Men det duger inte att säga: Ni får ta ansvar själva för detta och vända er till . Man kan vända på det och säga: får ta ansvar för sina kunder och se till att inte koppla bort dem från resten av världen innan de har ett fullgott alternativ. Det kravet borde man kunna ställa på . 112 (S): Jag hade tänkt ställa en fråga till statsrådet. Jag efterlyste lite grann svar om trygghetslarmen. svarade statsrådet, men jag har fortfarande frågetecken. Ska kommunerna ha tre olika system för trygghetslarm? Ska vi ha ett system för det gamla kopparnätet som till viss del kommer att finnas kvar, ett mobilt, ett för IP-telefoni och till och med ett för radio? Det hoppas jag att statsrådet kommenterar lite grann. I övrigt när man byter tekniker går man från någonting som var halvskralt till någonting som är bättre. När man byter från en gammal bil till en ny bil vill man ju ha någonting som är bättre. Det har varit intentionen. Det ser nu väldigt olika ut i landet. I flera olika län satsade man på ADSL i kopparnätet . I och med nedmonteringen av kopparnätet faller ADSL-systemet. Då är det svartfiber som ska ersätta det. Där ser skillnaderna ännu större ut. I , som framlyfts som ett mönsterlän i det här fallet, har vi något så när förutsättningarna för att kunna kalla oss en region som är på väg att komma till ett system som håller hög klass. Det nät vi har i är ortssammanbindande och knyter ihop huvudorterna. är det många av de mindre orterna däremellan som inte är inkopplade på svartfibern. Det är också lite märkligt att de vita fläckarna sammanfaller väldigt väl med de områden där man nu plockar ned stolparna från det fasta telefonnätet. Det fallet har man redan försökt börja möta. Det gäller bland annat i fjälldalarna i och . Det är exempel på tillväxtområden inom turismen. Där hade man fått medfinansiering från . tog medfinansieringspengarna slut, och då drog även PTS tillbaka sina medfinansieringspengar. I det fallet har vi ingen lösning. Det finns även fler enskilda byar och byaföreningar ute i kommunerna som har sökt och fått medel till att etablera bredbandsnät. I vissa av de fallen har kraven på offentlig medfinansiering gjort att man inte kunnat gå vidare och fullfölja sina planer. Det är mycket beroende på att kommunerna inte har haft medel att gå in som medfinansiär av olika ekonomiska skäl. Då PTS presenterade sina visioner för att nå kapacitetsmålen i den nationella bredbandsstrategin pekades fyra områden ut. Det är i huvudsak storstäderna och även . Men däremellan är det ett väldigt stort land, och skillnaderna tenderar att öka. Hur ska vi möta den utvecklingen? Ska vi ha digital fattigdom i vissa delar av landet som kommit efter på grund av den nedmontering som sker? Vad kommer att hända? Kommer det att finnas mer medel för att lösa problemen när man klipper ned kopparledningarna för att ersätta det föråldrade ADSL-systemet? Det gäller också de nuvarande flaskhalsarna och kapacitetsbristerna. Kan vi tro att IT-ministern förmår finansministern att göra nya strukturfondssatsningar eller andra satsningar så att vi kan fortsätta att kalla oss en digital nation i världsklass? Cyklar vi så ramlar vi omkull, och stannar vi så blir vi omsprungna. 113 (S): Det blir lite en debatt som handlar om många saker hit och dit. Det är ibland svårt att hålla ordning på vad som är vad med bredband, mobiltelefoner, fasta telefoner och glesbygd. Jag tänkte återvända lite till innehållet i statsrådets svar på min interpellation, närmare bestämt till det som finns angivet som fasta verksamhetsställen. Det ska inte vara sommarhus eller fritidsboende, som ministern skriver i sitt svar till mig. Det är myndigheten som genom tillämpning av begreppet fasta verksamhetsställen avgör vem som och var man kan få möjlighet till en ny form av fast telefon fastän den inte är i kopparnätet. Detta slår lite olika beroende på var man finns i landet. Jag tycker mycket om att tala om min hemkommun . Där finns en turistanläggning. Det är också en del av den svenska hållningen att vi ska utvecklas som turistnation. En del av det som är unikt i finns i och i min hemkommun. Det är i princip sista vildmark. Där ute i sista vildmark finns en turistanläggning. Den har verksamhet mer eller mindre året runt beroende lite grann . Där har man haft en fast telefon. Människor som vistas i fjällvärlden, oavsett om de kommer till anläggningen eller till exempel är turister på andra sätt, känner att det finns en viss form av trygghet. De vet att till det stället kan de alltid ta sig, eftersom de kan ringa därifrån. De vita fläckarna när det gäller kommunikationsmöjligheter på många olika sätt, bland annat med mobiltelefoni, därute är inte på samma sätt som de finns i stora städer. Det är bara på det sättet. Den här anläggningen betraktades inte som ett fast verksamhetsställe. Det hade inte varit något fast boställe. Det innebär att det området blir beroende av väder och vind och möjligheten att kommunicera via mobiltelefoni. Det är inte heller så lätt i glesbygd . Vi kan säga att alla konsumenter ska ha rätt att köpa ett abonnemang. Men det är bara steg ett. Steg två är att det fungerar när man behöver det. Det är inte alltid så. Det är lite unikt med min hemkommun och hemvärld. Där finns en av minoriteter, samer. Det är oftast renskötare som bedriver ofta en stor del av sin näringsverksamhet och sitt arbete ute i fjällvärlden. Jag har sagt i den här kammaren tidigare att jag brukar träffa en renskötare. Jag frågar honom: Vad händer dig om det sker en olycka? Nej, nej, säger han. Jag får kravla mig upp på någon fjälltopp någonstans, och i bästa fall kanske jag har täckning på min mobiltelefon. Det tror jag har varit en del av tryggheten i de glesbyggda områden där jag bor man har vetat att det åtminstone på några ställen har funnits möjlighet att alltid kommunicera med omvärlden. Det är detta som blir så bekymmersamt när det inte finns längre. Jag är inget under av tekniskt kunnande. Däremot gillar jag ny teknik, och jag gillar att se att det går framåt. Men detta sker på bekostnad av en del människor som inte får ta del av den nya tekniken. Vi har pratat mycket om de äldre som är beroende av detta. Men i min hemkommun vill vi också hemskt gärna att unga människor och barnfamiljer ska flytta dit. Vi tycker inte att det finns någon anledning att alla ska bo i staden. Men det är klart om man inte kan kommunicera på ett vettigt sätt, som man kanske är van vid, varför ska man då rycka upp allt och flytta? Det finns en problematik. 114 Statsrådet (C): är ett speciellt land på många sätt. Vi har en stor yta. Vi har en extremt gles befolkning i ett europeiskt perspektiv. Det är en stor utmaning för oss att klara av att bygga ut denna typ av faciliteter, som medborgarna förväntar sig och behöver och som vi som nation behöver. Vi behöver detta om hela ska kunna leva och utvecklas. Mot den bakgrunden är det enastående att kunna konstatera att har bland den bästa täckningen i världen. Vi placerar oss tillsammans med länder som till exempel , som har helt andra förutsättningar att bygga ut sina nät. De slipper hantera ett glesbefolkat land. Men vi har lyckats göra det därför att vi har varit innovativa och därför att även tidigare regeringar har insett att vi behöver göra detta. När licenserna till 3G-nätet skulle delas ut valde PTS att inte göra som resten av och ta så mycket betalt som möjligt för licenserna, utan att göra detta genom att låta operatörerna tävla mot varandra. Vem kunde erbjuda bäst befolkningstäckning? De som erbjöd den bästa fick också licenserna. kan vi se att det har kunnat ske. Vi har fått en täckning när det gäller 3G-nätet som andra länder bara kan avundas oss. Alldeles avslutade PTS auktioneringen av det så kallade 800-bandet, där har varit bland de första i tvåa efter med att frigöra detta band, som tidigare användes för tv-sändningar, för mobiltelefoni. I ett av dessa tillstånd ställer vi krav på att operatören ska se till att bygga täckning till de abonnenter som över huvud taget inte har någon bredbandstillgång. Jag tycker att det är viktigt att konstatera att landsbygden inte är hjälpt av att hållas kvar i en gammal teknik en gammal begränsande teknik som kopparnäten de facto är. I många glest bebyggda delar av landet måste man konstatera att utbyggnaden av mobil teknik är mycket mer kostnadseffektiv. Så kan vi också i längden bygga bättre nät som täcker fler. Vi har inte ett televerk tack och lov! Vi har flera olika operatörer. Sonera har tagit på sig ett stort eget åtagande i sin utfästelse när man säger att man inte har för avsikt att avveckla någon kopparledning till någon abonnent som inte kan få telefoni på något annat sätt antingen via Sonera eller via någon annan operatör. Det är ändå viktigt att framhålla att den som inte kan använda sig av Sonera också har andra alternativ på marknaden att undersöka innan man konstaterar att alla alternativ är uttömda. Trygghetslarmen är viktiga för dem som är beroende av dem. För att så mycket som möjligt underlätta övergången från en analog värld till en digital sådan har regeringen gett och i uppdrag att bland annat ge ut en vägledning för hur detta kan ske till kommunerna. På lite ska enligt samma uppdrag även arbeta med teknikstudier, med försöksprojekt med standardisering och med att skapa en branschorganisation. 115 (S): I grund och botten handlar debatten om hur man värderar glesbygdens villkor och om hur vi ska skapa förutsättningar för boende och företagande i glesbygd. Precis som flera har sagt här finns tekniken att skapa en bättre täckning. Men resurserna saknas, precis som beskriver i sitt senaste inlägg. Som ministern säger har vi satsat stora resurser för att just ha en stor täckning för både nät och mobil i hela .