prot · GZ0914 · 2011-10-11 00:00:00 — Vi vet att det i mer än en tredjedel av de större företagen finns före detta långtidssjuka som jobbar deltid av hälsoskäl. Många av dem får ingen ersättning alls från . Det handlar, av allt att döma, ofta om äldre som blivit utförsäkrade, gjort slut på sina deltidssjukpenningdagar, blivit av med sin sjukersättning eller tidigare varit förtidspensionerade men ändå valt att jobba kvar i stället för att söka andra jobb. En del av deras arbetskamrater har kanske valt att inte ens söka stöd via på grund av att de misstänker att dagens regelverk är så snävt att de ändå inte får något stöd. Denna verklighet är viktig att ha i åtanke när regeringen slår sig för bröstet och hävdar att fler till följd av de skärpta sjukreglerna har kommit närmare arbetsmarknaden. I regeringens och utvärderingar sorteras exempelvis de som mist sin halv- eller deltidsersättning från sjukförsäkringen under rubriken i arbete trots att det enda som har hänt är att de fattiggjorts på grund av sin förlorade ersättning från sjukförsäkringen. Den verklighet som skymtar i dessa nya bidragssiffror och i övrig befintlig statistik borde åtminstone stämma socialförsäkringsministern till en stunds självkritisk eftertanke. Att så många människor som slitit och betalt skatt under ett långt förvärvsliv tvingas uppsöka eller blir beroende av allmosor från andra när de drabbas av ohälsa signalerar att det finns allvarliga brister i dagens sjukförsäkring. Betänker man dessutom att åtstramningarna i sjukförsäkringen genererat ett stort överskott som finansierat den borgerliga regeringens skattesänkningar blir bilden ännu mer problematisk åtminstone för mig. Har inte längre råd med ett anständigt allmänt försäkringsskydd när vi blir sjuka och vår arbetsförmåga sviktar? Är det viktigare att medelsvensson, så länge han är ung och frisk, ska ha råd att köpa en extra platt-tv? Man måste ställa sig frågan om det är rimligt att de senaste årens skattesänkningar tvingar människor som under ett helt arbetsliv varit med och bidragit med sina skattebetalningar att stå med mössan i hand och be om en nådegåva från kommunen, från en anhörig eller från kyrkans välgörenhetsverksamhet. 19 FINN (M): Jag tackar interpellanten för en interpellation i ett viktigt ämnesområde och för att vi för säkerhets skull fick höra hela interpellationen läsas upp en gång till. Jag tackar också statsrådet för svaret som förtydligar en del av de felaktigheter som beskrivs i interpellationen och som jag tänkte att vi kunde diskutera . Precis som statsrådet säger har den typ av statistik från som hänvisas till inte möjlighet att ta sjukskrivningarnas orsaker till grund för att tolka det i förhållande till försörjningsstödet. Det har däremot Kommuner och landstings, SKL:s, rapport som just har gjorts för att titta på om det är en katastrofal situation eller ej. Uppgifterna i SKL:s studie om ekonomiskt bistånd visar inte alls på denna ökning. För de tre studerade kommunerna ligger det i genomsnitt . För är det 0,9 procents, för 0,8 procents och för 0,02 promilles ökning av den totala utgiften för försörjningsstöd som kan knytas till sjukförsäkringsreformen. Det är också viktigt att notera att statsrådet tillsammans med Alliansens ledamöter i socialförsäkringsutskottet gått ut på och förklarat effekten av att man har gjort en förbättring av sjukförsäkringsreformen. Jag uppskattar att vi har ett politiskt samtalsklimat kring en sådan här svår och viktig fråga som har blivit bättre, och jag hoppas att debatten kan fortsätta i denna anda. Vi bör vara överens om att utgångspunkten för själva sjukförsäkringsreformen går tillbaka till den tidigare socialdemokratiske statsministern , som i budgetpropositionen 2002/03 såg att vi inte hade råd att ruinera landet med en icke fungerande sjukförsäkring. Han gav i uppdrag till , socialdemokrat, före detta socialförsäkringsminister och senare generaldirektör på , att utreda hur ett förslag skulle kunna se ut. Förslaget hamnade på regeringens bord . förlorade Socialdemokraterna valet, varefter alliansregeringen i stort sett har genomfört de huvudintentioner för hur man skulle förbättra sjukförsäkringssystemet som lät så elegant klä i ord. Interpellanten raljerar över att åtstramningarna i försäkringen, som var nödvändiga för att rädda den till dem som verkligen behöver den, skulle ha tillkommit för att finansiera skattesänkningar. Ja, så kan man beskriva det, men man kan också beskriva det som att skattesänkningar till dem med lägst löner ger totalt fler som arbetar och betalar skatt. Det ger också fler människor med lägre inkomster mer pengar över i plånboken, vilket stimulerar ekonomin. Det är inte minst viktigt i det finansiella läge vi har. Det som vi inte har i onödigt ohälsotalsutdebiterande för att sjukförsäkringen fungerar bättre ger också möjlighet för regeringen att satsa på sjukvården i form av kömiljarden. Det investeras 1 miljard extra i rehabilitering med en rehabiliteringsgaranti och en rehabiliteringsmiljard. I årets budget noterar jag att alliansregeringen sätter av ytterligare till rehabilitering medan Socialdemokraterna i all sin påstådda välvilja vad gäller rehabilitering inte förmår mer än mindre än hälften, nämligen . Det är viktigt att debatten sköts på ett anständigt sätt och att man håller sig till de siffror som är riktiga. Ur statistik går det inte att utläsa att förhållandet skulle vara så illa som beskrivs av interpellanten. 20 Statsrådet (M): Låt mig först säga, utan en sekunds ironi, att jag vet från vår gemensamma tid i att både interpellanten och jag är engagerade i frågan om socialbidrag och negativa konsekvenser av långvarigt socialbidragsberoende. Jag vet att vi båda är fyllda av ambitionen att det så långt det över huvud taget är möjligt ska undvikas. Jag säger det först för att inte förringa frågeställningen, för det menar jag verkligen. Interpellanten är ute efter att kritisera sjukförsäkringsreformen men ifrågasätter i praktiken grundläggande drag i den svenska välfärdsmodellen. har vi en grundläggande arbetsfördelning som säger att man har en sjukpenninggrundande inkomst, en försäkrad inkomst till grund för sjukpenning. Det gäller de allra flesta människor. Det är en otroligt god anledning i att inte bara ha ett jobb utan också vara skattebetalare. Det bygger på arbetslinjen och har uppmuntrat arbete. Det är en hörnsten i den svenska välfärdsmodellen. Vi kommer dock alltid ha människor som av olika skäl aldrig har arbetat. För dem är den andra pelaren lika viktig, att vi har ett välfärdssystem som också skyddar dem som inte har någon försäkrad inkomst att falla tillbaka på. Det är försörjningsstödet med sina nödvändiga nackdelar. Vi ska göra allt vi kan för att människor ska ha en egen inkomst eget arbete, egen försörjning och därmed försäkrad inkomst. Men för de som inte kan ha det ska vi inte backa från behovet av försörjningsstöd. Detta är de principiella sakerna. Om man blandar äpplen och päron och tar med de människor som har försörjningsstöd för att de aldrig har varit inne på arbetsmarknaden och råkar vara sjuka kritiserar man helt fel sak. Jag är helt öppen för en principiell diskussion om vi har rätt arbetsfördelning i svensk välfärdspolitik. Ska vi ha inkomstförsäkringar och yttersta skyddsnät eller ska vi ha medborgarlön till alla människor som bottenplatta? Det kan man mycket väl diskutera. Det är dock inte det som jag uppfattar att vi just nu diskuterar. Ska man vara noggrann med siffrorna och ta siffror på allvar även om de som jag sade i min inledning inte förklarar orsaken till varför människor behöver ha försörjningsstöd är det av allt försörjningsstöd som utgår för att en person saknar sjukpenning. Det betyder att dessa människor saknar sjukpenning för att de aldrig har arbetat. Det betyder inte att de på grund av vare sig nuvarande eller någon tidigare sjukförsäkring har missgynnats av sjukförsäkringssystemet. Det är därför SKL:s siffror blir viktiga. av de samlade utbetalningarna i deras undersökning emanerar från det faktum att någon har lämnat sjukförsäkringen. av allt försörjningsstöd utbetalas av helt andra skäl. Jag delar uppfattningen att det är en viktig sak att observera att många människor i har försörjningsstöd på grund av arbetslöshet eller sjukdom, människor som av olika skäl aldrig har kommit in i försäkringssystemen. Ju fler människor som snabbt kommer tillbaka in i försäkringen och arbetslivet, desto färre kommer att ens riskera att behöva försörjningsstöd i nästa skede. När jag sagt allt detta vill jag säga en sak till. Det är framför allt de långvariga försörjningsstöden som vi har skäl att bekymra oss över. Därför finns det allvarliga skäl att fundera på vad som händer i familjer där båda är i behov av försörjningsstöd, har barn hemma och de aldrig får se sina föräldrar gå till jobbet och komma hem med egen inkomst. Det är en viktig fråga. Det har ingenting med den riktiga sjukförsäkringsreformen att göra. 21 (S): Jag har hört ministerns svar på min interpellation, och jag är tveksam till om ministern verkligen förstått frågeställningen i den. Jag talar inte om totalen över huvud taget. Jag talar om den grupp som uppbär försörjningsstöd och är , särskilt de . Det handlar alltså om i arbetslivet, eller den tid man hade kunnat vara i arbetslivet. Ministern säger att statistik inte tar upp anledningen till sjukskrivningarna. Det är precis det den gör! Den bryter dessutom ned statistiken på ålder. Det jag tar upp är den oroande utvecklingen i att vi just nu i håller på att producera en växande grupp fattigpensionärer. Det är nämligen det som de kommer att bli. När de lämnar försörjningsstödet får de en pension som de inte kommer att kunna leva på. Långt mer än hälften av de som har sjukrelaterade anledningar till försörjningsstöd har i själva verket rätt till sjukpenning eller ersättning. De har alltså arbetat, . Problemet är att sjukpenningen inte räcker för att försörja sig. Det går att läsa såväl i statistik som i SKL:s undersökningar. Tittar vi bara på gruppen med rätt till sjukpenning är den så stor som resten. Den stora majoriteten av gruppen, de som har sjukrelaterade anledningar till att de uppbär försörjningsstöd, har alltså rätt till sjukpenning. Sedan kan vi utifrån det underlaget bara gissa hur många av 50-plussarna som uppbär försörjningsstöd utan att ha sjukpenning och som dessutom är utförsäkrade från sjukförsäkringen. Troligtvis är det så, det vet jag inte här och , men många av dem har tidigare uppburit sjukpenning och haft rätt till sjukförsäkring för att de faktiskt har arbetat. Oavsett vilken statistik man läser ser man tydliga indikationer på utvecklingen för äldre, en grupp som vi borde visa betydligt mer respekt i stället för att tvinga dem till socialbidrag, det yttersta skyddsnätet. Jag håller med ministern om att försörjningsstödet ska vara just det yttersta skyddsnätet. Det är förvisso bra att ministern kommit till insikt om att sjukförsäkringsreformen inneburit problem. Jag är dock inte beredd att instämma i att den i huvudsak fungerat bra. Först nu ser vi de verkliga effekterna av reformen, och det bådar inte gott. I sitt interpellationssvar hänvisar ministern till ett antal förslag till förbättringar i höstbudgetpropositionen. Det var som tvingade regeringen till det. Det var inte riktigt ett initiativ från regeringen, men vi är så klart glada för att de finns med. Det hade sett riktigt illa ut om satsningarna inte hade funnits med. Men mig veterligen handlar dessa insatser inte på något sätt om gruppen äldre, de som riskerar att bli fattigpensionärer, så svaret på min interpellation är uppenbarligen nej. Ministern och regeringen avser inte att vidta några åtgärder med anledning av de signaler vi kan se. Det hade varit mer uppriktigt att också säga det. 22 FINN (M): För att man ska förstå den här debatten måste man kanske ha läst den rapport som gett ut. För enkelhets skull finns det en tabell på s. 14 som mycket tydligt klargör vilka siffror det handlar om. Om vi tittar på de fem huvudanledningar i den åldersgrupp som utpekas, 50-plussarna som jag själv tillhör även om jag inte riktigt känner mig som pensionär än så länge, kan man säga att en av de fem huvudanledningarna till att man uppbär försörjningsstöd är att man först och främst är arbetslös utan att ha rätt till arbetslöshetsersättning. Det är den absolut vanligaste orsaken. Näst vanligast är att man har arbetshinder av sociala skäl, och sedan kommer arbetslöshet med otillräcklig ersättning. Dessutom finns där mycket riktigt två anledningar relaterade till sjuk- och aktivitetsersättning, alltså den tidigare förtidspensionen, där man har en otillräcklig ersättning men också sjukskrivning, precis som ministern nämnde, utan att ha rätt till sjukpenning. Det är i det sammanhanget SKL:s mycket tydliga studie om eventuell koppling till sjukförsäkringsreformen blir intressant. I den studien framgår nämligen att av de totala kostnaderna för ekonomiskt bistånd som går till personer som är sjuka med läkarintyg utgörs av gruppen så kallade nollklassade, de som alltså inte har rätt till någon sjukpenninggrundande inkomst. Det är just den gruppen som man från regeringens sida åtgärdar i höstens budgetproposition, en grupp som inte heller tidigare, under socialdemokratin, hade rätt till någon sjukpenninggrundande inkomst och som rimligen krävde ett ekonomiskt bistånd. Det förefaller lite konstigt att interpellanten nämner att det behövs självrannsakan från ministerns sida beträffande det man kallar blivande fattigpensionärer, som jag inte tror kommer att vara konsekvensen, när lite självrannsakan kanske också behövs med tanke på att Socialdemokraterna inte löste problemet under sin regeringstid. 23 Statsrådet (M): Med all respekt för problemets art vill jag säga att socialdemokratin har haft ett femtiotal år på sig att lösa den principiella frågan om man vill inkludera människor med alltför låg sjukpenninggrundande inkomst i sjukförsäkringen på ett sätt som nu antyder. Jag kan förstå den intellektuella orsaken till ett sådant resonemang och överge den svenska välfärdsmodellen, såsom vi känner den, för det är vad i praktiken är ute efter. Låt oss kolla siffrorna i detalj. hade riket 10 847 personer i åldersgruppen med försörjningsstöd, enligt . Av dessa hade 155 individer otillräcklig sjukpenning, alltså sjukpenning på en mycket låg nivå så att de begärde och fick försörjningsstöd som komplement. 787 personer saknade helt sjukpenning, precis den grupp som vi tidigare talade om. 1 994 personer hade en otillräcklig sjukersättningsnivå, sannolikt sjukersättning på deltid och oförmåga att arbeta i övrigt. Man behöver inte på minsta sätt negligera bekymret av ekonomiskt slag för den gruppen, men det är precis det som försörjningsstödssystemet också är till för att korrigera, alltså när människor inte får de pengar som de absolut behöver. Sedan har vi, givet detta, alla goda skäl i världen att inkludera fler människor i arbetskraften, inkludera fler människor som verkligen har en egen inkomst, människor som blir försäkrade så att de slipper gå till och begära försörjningsstöd. 24 (S): När argumenten tryter återkommer man ständigt till att socialdemokratin haft på sig. Men är det du, , som är minister, och det är du som är ansvarig. Signalerna är tydliga även om du blundar för dem. Det är därför jag står här och försöker påpeka problemen utifrån de signaler vi ser och vad de faktiskt kommer att innebära. Det finns flera undersökningar på det här området. Till exempel har TCO mycket tydligt visat sambandet mellan utförsäkringar och försörjningsstöd. Det finns ett mycket tydligt samband här. De sjuka som är äldre, som har ett långt arbetsliv bakom sig och kanske till och med är så pass gamla att de inte klarar att skola om sig och ta ett annat arbete, de får inte i ditt ett värdigt avslut på sitt arbetsliv. Det är det som den här frågan handlar om, ingenting annat. Sedan kan vi stå här och tjafsa om siffror och säga att det är socialdemokratin som skulle ha löst detta . Men sådan är inte verkligheten. Det handlar om ett värdigt avslut på arbetslivet, vilket jag tycker att alla borde ha rätt till. 25 Statsrådet (M): Det finns en undersökning som kartlägger kopplingen mellan människor som har lämnat försäkringen och försörjningsstöd. Den gjordes av SKL och kan säkert kompletteras av fler. Det finns också en liten undersökning gjord av kassan. Den antydde att av de samlade kostnaderna för försörjningsstöd kommer av det faktum att människor har lämnat sjukförsäkringen. Det ska inte på något sätt förringas. har andra orsaker. Det andra jag vill säga är att vi har identifierat ett problem, och där tror jag att ni delar vår syn. Det gäller en grupp människor som kallas nollklassade för att de har haft en tidsbegränsad sjukersättning och därför har haft en garantinivå som försvann när den tidsbegränsade sjukersättningen försvann. Denna ganska lilla men utsatta grupp människor försöker vi nu hjälpa till mer permanent försörjning genom ett speciellt försäkringsskydd i den proposition som vi just lagt fram. Det tredje jag vill säga är att inte heller ni i er budgetmotion lägger fram några principiella förslag som ändrar på den svenska konstruktionen med inkomstförsäkring och yttersta skydd som skulle lösa de problem som du säger att du har identifierat. Antingen får man säga att detta är en konsekvens av en modell som vi båda står bakom eller så får ni göra er omaket att föreslå skarpa förslag som förändrar saken. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2011/12:19 om fortsatta utförsäkringar 26 Statsrådet (M): har frågat mig om jag anser att det är ett problem att tiotusentals människor blir utförsäkrade och om jag avser att vidta några åtgärder. En av de viktigaste frågorna för regeringen när den tillträdde var att minska det omfattande utanförskapet från arbetsmarknaden som till stor del bestod av sjukfrånvaro. Regeringen har under föregående mandatperiod genomfört en rad åtgärder som syftar till återgång i arbete. Åtgärderna har stor bredd och omfattar såväl ändringar som rör regelverket för sjukskrivningsprocessen, exempelvis tidsgränser för bedömning av arbetsförmåga, som nya samverkans- och stödåtgärder för att underlätta för sjukskrivna att komma tillbaka i arbete. Sjukförsäkringsreformen har gett resultat. Sjukskrivningsprocessen har blivit mer aktiv. Färre individer blir sjukskrivna och sjukperioderna har blivit kortare. Regeringen anser att begränsningen av hur länge en sjukskrivning ska kunna pågå är en viktig del av denna reform. Före reformen var det inte ovanligt med sjukskrivningar som pågick fem till och även betydligt längre än så. Det har visat sig vara i det närmaste omöjligt att komma tillbaka till arbetslivet efter långa, passiva sjukskrivningar. Därför är det viktigt att se till att arbetslivsinriktad rehabilitering sätts in där det behövs. Undantag från tidsgränserna finns vid allvarliga sjukdomar, arbetsskada och ytterligare ett antal situationer. I budgetpropositionen föreslår regeringen att ska efter en individuell bedömning kunna betala ut sjukpenning utöver i sjukskrivning i fler situationer än med dagens regler. Vidare införs en sjukpenning i särskilda fall och ett boendetillägg för de personer som har haft tidsbegränsad sjukersättning och är för sjuka för arbete eller arbetslivsinriktad rehabilitering. Dessa nya förmåner har betydelse för dem som saknar sjukpenninggrundande inkomst, det vill säga nollklassade, och för dem som har en låg sjukpenninggrundande inkomst. Genom de nya förmånerna kommer dessa personer att kunna få en ersättning motsvarande vad de hade tidigare. I budgetpropositionen finns också förslag om en omfattande satsning på arbetslivsinriktad rehabilitering. De förändringar som regeringen har föreslagit syftar till att säkerställa att den som är svårt sjuk och inte kan arbeta ska kunna få ersättning som sjukförsäkringen ska ge drivkrafter och stöd för återgång i arbete. En väl fungerande sjukförsäkring bygger på en balans mellan drivkrafter och stöd för individen. Den sjukförsäkring som vi hade visar vad som händer när denna balans inte finns. 27 (S): Jag tackar statsrådet för svaret. Jag noterar dock att jag inte får svar på frågorna i min interpellation. Det är lite sorgligt. Jag frågade om regeringen tycker att det är ett problem att över 50 000 har utförsäkrats från sjukförsäkringen och att tiotusentals kommer att bli utförsäkrade . I stället får jag en allmän reflektion över sjukförsäkringen. Det är i och för sig intressant, men relativt tomt på innehåll. Det sägs att man genomförde reformeringen för att minska utanförskapet. är det bara så att det där utanförskapet, som var så populärt att diskutera och debattera för moderata statsråd 2006 och 2007, talar man tyst om , eftersom utanförskapet är lika stort nu som då. Trots gigantiska skattesänkningar och omfattande nedmonteringar av trygghetssystem är utanförskapet lika stort eller kanske just därför. Den som trott att ensidigt sänkta skatter och försämrade trygghetssystem skulle leda till att fler kom i arbete har alltså uppenbarligen haft fel. Däremot har statens kostnader minskat; det är ingen tvekan om det. Statens kostnader för sjukförsäkring har minskat högst väsentligt. Det gör att sjukförsäkringen nu går med stora överskott. Men i stället för att satsas på rehabilitering eller sjukpenning har de resurserna gått någon annanstans. Det är kommuner som fått stå för en stor del av notan genom ökade försörjningsstödskostnader. Men det är också individer som har hamnat i kläm, genom att de fått sänkt levnadsstandard, tvingats låna av vänner och kamrater eller blivit beroende av en karl som kan försörja dem. Det som inte heller uppmärksammas av de här effekterna är att när man sänkte taken för 1,7 miljoner löntagare innebar det att en mycket stor del såg sig tvingade att betala egna kompletterande försäkringar. Just nu växer den privata försäkringsmarknaden väldigt kraftigt, för det är den enda möjligheten om man vill få ett rimligt skydd vid sjukdom. Men vi vet hur det är med privata försäkringar: Det är bara den som har råd och som är försäkringsbar som kan ta dem. Just nu har vi en utveckling där väldigt många människor blir eller riskerar att bli oförsäkrade för att de inte accepteras; tidigare utslitningsskador, ärftliga sjukdomar eller andra hälsoproblem gör att de inte är lönsamma på en privat försäkringsmarknad. Den privatisering som just nu sker på försäkringsområdet kommer att leda till ökade klyftor, till allt fler oförsäkrade och till en samhällsekonomiskt väsentligt dyrare och ineffektivare försäkringsmodell. Priset för detta systemskifte kommer att vara väldigt högt för långsiktigt. Det interpellationssvaret ger är egentligen en lista på hur regeringen nu tvingas ändra i sin sjukförsäkringsreform och reparera en del av alla de fel som finns i den. Här nämndes nollklassade. Skälet till att regeringen nu tvingas justera ersättningen till nollklassade är att vi i har tvingat regeringen till detta. Vi stod här och debatterade mitt , . Vi voterade och vann mot de borgerliga partierna. Regeringen var nu tvingad att återkomma med förslag om att förbättra stödet för de nollklassade. Samma sak gällde förslag om förändrad prövning vid . Man ser också i interpellationssvaret att regeringen föreslår ännu en oskälighetsregel. Allvarligt talat: Även om det låter behjärtansvärt att man i prövningen vid stupstocken ska ha en oskälighetsregel ska vi komma ihåg att den modellen har prövats tidigare. När man prövade den vid tror jag att den tillämpades vid ett enda tillfälle. Även i budgetpropositionen säger regeringen att det kommer att vara en mycket liten omfattning. Medialt är det genialt att försöka skjuta undan det och säga att man löser problemen, men i verkligheten kommer utförsäkringarna att upphöra. Det leder till att jag tvingas upprepa frågorna från min interpellation. Är det så att regeringen egentligen inte tycker att utförsäkringarna är ett problem?