prot · GY09108 · 2011-05-31 00:00:00 — Att förskollärare deltar i fortbildning om jämställdhet är naturligtvis positivt. Frågan är om dessa utbildningsinsatser räcker för att förändra fasta könsnormer, attityder och värderingar. Det är det som är problemet . Utredningen i förskolan, SOU 2006:75, visar att förskolan har svårt att leva upp till läroplanens mål om jämställdhet. Delegationen för jämställdhet i förskolan slog redan i utredningen fast att detta naturligtvis beror på kunskapsbrister om genuspedagogik och om hur man kan bedriva jämställdhetsarbete i förskolan och skolan. Det är klart att man måste jobba på olika nivåer mot könsnormerna som skiljer pojkar från flickor och män från kvinnor. Den bästa åldern att medvetandegöra detta hos barnen är när de är mycket små. Det gäller både flickor och pojkar. Det gynnar både samhället och individen i fråga om jämställdhet. var det enligt en undersökning män som arbetade inom den kommunala förskoleverksamheten. Antalet har legat mellan . Det är en katastrof för världens mest jämställda land att män inte ens är involverade vare sig i hemmet eller ute i verksamheten när det gäller barnuppfostran och så vidare. Att bryta den könssegregering som råder bland de anställda inom förskolan är nödvändig för att nå jämställdhet. Som barn behöver man möta både kvinnor och män i den dagliga barnomsorgsverksamheten för att kunna utvecklas och växa. Dess värre har regeringen inte tagit fram något förslag på hur jämställdhetsarbetet inom förskolan ska förbättras trots att utredningen lade fram sina förslag 2006. SKL:s Kommuner och Landsting satsningar, som nämner i sitt svar, har gått till projekt inom ramen för programmet Hållbar jämställdhet. Visst finns det slutrapporter från några förskolor, men bidragen har gått till vitt skilda projekt, alltifrån snöröjning och gatubelysning till kommunernas informationsmaterial som har granskats utifrån jämställdhetssynpunkt, vilket så klart är positivt. Men det var inte riktigt det som jag frågade om. Frågan är fortfarande: Vad gör regeringen just för att det ska vara möjligt att anställa genuspedagoger i förskolan? Det är det som är viktigt. 24 Statsrådet (FP): Jag håller med om beskrivningen att den svenska förskolan inte är jämställd. Det är inte den svenska skolan, den svenska äldreomsorgen eller den svenska vården heller. Det är mycket i vårt samhälle som inte är jämställt. Inte ens stadsbyggnationen är jämställd i den bemärkelsen. Därför tror jag att vi behöver göra mycket och parallellt och inte bara en sak i taget. Amineh Kakabaveh efterfrågar ytterligare saker som kan göras på förskoleområdet. Jag har nämnt en del saker som sker, även om pengar till hållbar jämställdhet går till olika saker i olika kommuner. Kommunerna har själva fått önska vad de vill fokusera på och vilken verksamhet som de vill jobba med. Då är det ändå viktigt att nämna att det där utvecklas arbetsmetoder och att man där konkret upptäcker vad man har för brister i sitt förhållningssätt till flickor och pojkar. Ju mer vi kan lära oss och ju mer vi kan sprida erfarenheter om detta, desto bättre är det. Jag menar därför att det är värt att nämna Hållbar jämställdhet i sammanhanget och att fler gärna får lära sig av de erfarenheter som finns. Jag är vän av att de som jobbar inom förskolan faktiskt har kunskap om genus och faktiskt har kunskap om hur man jobbar jämställt. Jag vill inte att det ska vara så att så fort det handlar om jämställdhet ska det finnas en specifik person som har denna kunskap och som sedan ska se till att några andra gör rätt. Så fort det inte finns en person som kan genuspedagogik, en så kallad genuspedagog, så ska det inte fungera i en förskola. Jag tycker inte att det ska vara så. Det utbildades ett antal genuspedagoger, och en del av dem är ute på marknaden. Det är kommuner som anställer genuspedagoger, och det är enskilda huvudmän som äger förskolorna som anställer dem. Det är inte jag i regeringen eller vi här i som anställer genuspedagoger. Men jag tycker att det är ännu viktigare att vi ser till att förskollärarna eller för den delen barnskötarna i sin utbildning faktiskt får ett jämställdhetsperspektiv och en genuskunskap. Jag tycker att det är viktigt att den befintliga personalen har möjligheter att fortbilda sig och gå vidare till högskola för att läsa genuspedagogik och genusvetenskap som erbjuds där. Det är bara genom att ge dem som bedriver verksamheten och som möter våra barn kunskap som vi också kan göra verklig skillnad. Med detta sagt vill jag säga att jag gärna ser att kommuner och enskilda huvudmän anställer de genuspedagoger som finns. Men ännu viktigare är det att befintlig förskolepersonal faktiskt har kunskap i jämställdhet och faktiskt tar lärdom av de erfarenheter som görs på andra håll i landet, bland annat med hjälp av Hållbar jämställdhet, hur man med enkla metoder kan arbeta för att se till att våra pojkar och flickor får lika villkor för att de i förlängningen inte ska göra de könsbundna utbildningsval som till slut leder till den könssegregerade arbetsmarknaden som påverkar våra löner och så vidare. Jag håller med Amineh Kakabaveh om att det är viktigt att börja i förskolan. Men det ena måste inte förta det andra. Vi behöver kunnig personal i förskolan, och de genuspedagoger som finns får gärna anställas av dem som ansvarar för förskolan. 25 AMINEH KAKABAVEH (V): Både jag och vet att man under den rödgröna mandatperioden hade en hel del genuspedagoger. De är tyvärr inte så många. Det är få som blev utbildade. De har påverkat mycket. Jag tror att många av oss kommer ihåg daghemmet där personalen filmade hur man arbetade. Sedan visades detta i , och det framgick hur personalen behandlade pojkar och flickor på olika sätt. Det var ett sätt för personalen att följa upp det egna arbetet. Detta visar på vikten av att vara medveten om könsrollerna, till exempel hur man behandlar pojkar och flickor. Det framgick att man ansåg att pojkarna var tuffa och skulle klara sig själva. Men när någon drog en flicka i håret sade man: Vad gör du med den söta lilla flickan? Hon kanske är söt, men när någon drar henne i håret behöver man inte klappa på henne och säga lilla flicka. Man ska göra på samma sätt med både pojkar och flickor. Det är det som eftersträvas. Detta är viktigt, inte bara om man är socionom eller lärare. Man är faktiskt jämställd. Vi vet hur könsrollerna och könsmaktsordningen styr i vårt eget hem. Det präglar både samhället och hemmet. Barnen är också en produkt av den miljö som de växer upp i. Därför är det väldigt viktigt att börja redan vid sandlådan och därför är skolan väldigt viktig. finns det tyvärr inte så många genuspedagoger. Dessutom har den här regeringen tagit bort de få som fanns förrförra mandatperioden. Det här är alltså fortfarande nödvändigt. Det finns en massa författare och utredningar som behandlar detta. Jag har läst en hel sida det var ett material, källhänvisningar om att den rödgröna regeringen gjorde många utredningar. I alla kom man fram till att det är nödvändigt med genuspedagoger i förskolan för att bryta rådande könssegregering och könsmaktsordning som skiljer såväl män och kvinnor som pojkar och flickor åt. Det här sitter i ryggmärgen ända tills man dör. Normerna ligger så fast. Men tar man det från början blir det alltid positivt och bra. Men helt jämställda kommer vi tyvärr inte att vara. Vi vet ju hur normerna också påverkar oss som föräldrar, som vuxna. I alla fall är det med tanke på den yngre generationen bra att se till att jämställdheten är en nödvändighet. Regeringen har ju själv ett mål. Om man verkligen menar allvar med sitt mål för att nå jämställdhet inom både förskola och skola måste man se till att det här finns med. Jag tror dock inte att den moderatledda regeringen vill att jämställdhet ska vara möjligt, även om minister så gärna vill det. På olika nivåer i skolan, i arbetslivet och i hemmen jag tänker på detta med RUT-avdrag, pigavdrag, och så vidare har vi sett att man inte kan bli jämställd med den politik som råder. Det behövs mer av det radikala och jämställda. 26 Statsrådet (FP): Ordet radikalt hörs i var och varannan mening när jämställdhet diskuteras. måste man gå till vardagen och fråga sig vad medborgarna efterfrågar, och ibland är politikernas radikalism kanske inte det som medborgarna frågar om. Frågan om förskolan och jämställdhet i förskolan är mycket viktig och en fråga som jag väldigt mycket och gärna jobbar med. Återigen: Det finns säkert genuspedagoger utbildade . De får gärna anställas av de huvudmän som ansvarar för förskolan. För egen del menar jag att det är viktigt att föra in det här perspektivet i befintlig utbildning för förskollärare, barnskötare och andra som finns i skolan. Ja, vi har kanske inte en examensutbildning i högskolan där man får titeln genuspedagog. Men vi har genuspedagogik och genusvetenskap. Dessa utbildningar försöker vi få befintlig förskolepersonal att gå för att lära sig mer om detta. Jag tror verkligen på det konkreta, på att nere på golvet se vad som är fel i det vi gör. Precis som Amineh Kakabaveh beskrev kan förskollärare filma sin verksamhet och konkret se hur pojkar och flickor behandlas annorlunda. är det inte svårare än så, och ibland är det inte nödvändigt att gå en universitetsutbildning för att upptäcka detta. Vad hållbar jämställdhet handlar om är just detta med att utveckla arbetsmetoder för att nå vad vi kallar för jämställdhetsintegrering. Jämställdhetsintegrering är en strategi. För att nå en jämställdhetsintegrering måste vi utveckla ett antal arbetsmetoder som är sådana att vi blir medvetna om könsrollerna och om hur vi som vuxna till exempel i förskolan reproducerar dessa. Det är viktigt att befintlig personal besitter denna kunskap och konkret jobbar med de här frågorna. Det får gärna finnas genuspedagoger. Men jag tycker att samma kunskap kan finnas hos befintlig personal. Och framför allt: Kanske har man inte ha titeln genuspedagog, men man kan vara expert. Många experter anlitas i de här sammanhangen för att man ska få hjälp med att utveckla sin verksamhet. Det är inte så att det inte görs ett jämställdhetsarbete inom förskolan. Det är bara det att det tagit en annan form och kanske kallas för någonting annat än det Amineh Kakabaveh är van vid. Kanske är det inte längre fråga om genuspedagoger. Men det finns experter. Framför allt utvecklas arbetsmetoder. I kombination med forskning och utbildning för förskollärare ser vi till att det finns med sådana moment att man är fullvärdigt lärd när man kommer ut som förskollärare. Allt detta tycker jag att det också är väldigt viktigt att tala om och att utveckla. Det handlar alltså inte bara om så kallade genuspedagoger. 27 AMINEH KAKABAVEH (V): Helt klart måste det vi här talar om finnas. Vi är överens. Vi vill ha ett jämställt samhälle. Problemet är att man har olika tillvägagångssätt. Om man inte vet att det är fråga om genusperspektivet och att det gäller jämställdhet som ska ha rätt benämning kan man inte komma åt det hela. Det handlar om en maktanalys på den nivå där barnen finns, om att medvetandegöra detta. Om man som lärare, pedagog eller personal inom olika verksamheter inte är medveten om rådande könsmaktsordning och om analysen att sådant här leder till att pojkar och flickor redan från sandlådan, precis som män och kvinnor, går skilda vägar och om att det inte är givet att det i näringslivet bara ska finnas gubbar eller att nästan alla presidenter i världen ska vara män man måste kunna den analysen från början kommer inga förändringar att ske. Det är ett faktum som vi lever med. Finns det ett jämställdhetsmål i läroplanen måste regeringen ta sitt ansvar. Man kan inte bara, som jämställdhetsminister gör, säga: Detta ligger på kommunerna, på huvudmännen. Det löser inte problemet, utan det handlar om resurser. Jämställdhetsarbetet måste också kopplas till de bristande resurserna. Har man resurser kan man bilda sig, utbilda sig och fortbilda sig, och göra olika analyser. Till det måste det finnas resurser i form av både tid och pengar men också i form av kunskap för att kunna förändra när det gäller detta arbete. 28 Statsrådet (FP): Runt om i vårt land pågår ett förändringsarbete, inte minst inom förskolan. Jag skulle vilja föreslå Amineh Kakabaveh att försöka besöka förskolor för att höra hur förskolepersonalen medvetet diskuterar jämställdhet och genus samt hur de ökat sin kunskap och hur de med enkla arbetsmetoder upptäcker de brister och könsroller som reproducerats gång på gång på gång. Vi får en yrkesgrupp som blir mer och mer medveten om detta. Detta är bra för framtiden. Jag säger inte att det är perfekt. Jag säger inte att förskollärare generellt på varje förskola är experter och kan detta. Jag säger bara att medvetenheten finns där. På tal om resurser finns det ingen annan regering som satsat så mycket pengar på att försöka få välfärdstjänster så jämställda som möjligt. Det gäller då från barnomsorg till äldreomsorg, vård och skola. Så mycket resurser som satsats har satsats. Det här är väldigt viktigt. Jag förstår att Amineh Kakabaveh saknar genuspedagoger. Det finns kanske inte så många genuspedagoger som . Men det finns nu en annan typ av arbete. Det finns en annan typ av medvetenhet och kunskap inom vår förskola. Detta måste vi fortsätta att utveckla. Delegationen för jämställdhet i skolan har avlämnat sin rapport med förslag om hur vi kan förbättra jämställdheten i förskola och skola. Jag avser att återkomma till när det gäller ytterligare åtgärder. Men låt oss inte blunda för det som händer runt om i landet och låt oss inte fastna i det förgångna! Jättemycket sker , dock i en annan form. Det sker en utveckling på våra förskolor. Åk gärna, Amineh Kakabaveh, ut till förskolor för att lära dig mer om hur det ser ut! Runt om i landet har man där blivit mycket bättre på detta. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2010/11:401 om svenska exportorgan och politik för global utveckling 29 Statsrådet (M): har frågat mig vilka åtgärder jag överväger för att utveckla en motsvarighet till biståndets transparensgaranti inom den exportfrämjande verksamheten. har även frågat vilka åtgärder jag avser att vidta för att säkerställa att exportorganen får policyer och utvärderingsinstrument så att lån, garantier och andra exportfrämjande insatser inte går till affärer och projekt där grundläggande mänskliga rättigheter kränks. undrar också hur jag avser att agera för att den av beslutade oberoende utvärderingsmekanismen av PGU äntligen kommer till stånd. Frågan är ställd mot bakgrund av en rapport från och Amnesty som granskat ett antal exportfrämjande organ, däribland (), samt AB (). Låt mig inleda med att säga att ett starkt och välfungerande exportfrämjande är viktigt för att skapa goda förutsättningar för tillväxt och arbetstillfällen i och att det därför är en prioriterad verksamhet för regeringen. Givetvis ska näringslivsfrämjandet gå hand i hand med andra centrala inslag i svensk utrikespolitik, som främjandet av mänskliga rättigheter och fattigdomsbekämpning. Det finns ingen motsättning i detta, snarare tvärtom. Jag är övertygad om att ett ansvarsfullt agerande såväl här hemma som runt om i världen stärker vår konkurrenskraft. Mot den bakgrunden välkomnar jag att exportfrämjandet granskas, bland annat i den rapport som lyfter fram. Många av de förslag som förs fram, som vikten av en ökad transparens och värdet av mekanismer för att säkra att verksamheten bedrivs i enlighet med vad som slås fast i PGU, ligger också i linje med det arbete som regeringen bedriver. I sammanhanget är det viktigt att komma ihåg att EKN, SEK och verkar inom skilda förutsättningar och ramar. Det faktum att EKN är en myndighet, SEK ett aktiebolag och endast delvis ägs av staten, gör att möjligheterna och verktygen för att styra verksamheterna skiljer sig åt på många sätt. Därför tror jag inte heller att det finns några enkla eller generella lösningar på de utmaningar som interpellanten tar upp. Myndigheten EKN:s uppgift är att säkerställa att svenska exportörer har tillgång till finansiering och garantier på villkor som motsvarar våra konkurrentländers. Regeringen anger i EKN:s regleringsbrev att och riktlinjer ska följas i verksamheten. Regeringen ställer vidare krav på att EKN ska vidareutveckla arbetet med Corporate Social Responsibility, CSR, inklusive mänskliga rättigheter. Myndigheten ska även informera kunderna om riktlinjer för multinationella företag och FN:s Global Compact. I EKN:s affärsbedömning ingår en analys av miljöpåverkan och mänskliga rättigheter. EKN har förstärkt sin kompetens genom att inrätta en specialisttjänst med ansvar för socialt ansvarstagande. AB är ett helägt statligt aktiebolag. Regeringen ställer i statens ägarpolicy, vilken omfattar SEK, krav på att statligt ägda bolag ska ha en genomtänkt och förankrad policy och strategi för miljöhänsyn och socialt ansvarstagande, korruption, jämställdhet och mångfald. Bolagen ska göra en hållbarhetsredovisning enligt Global Reporting Initiatives, GRI:s, riktlinjer. Bolagen ska vidare stödja och följa de riktlinjer om miljö, arbetsvillkor, mänskliga rättigheter och bekämpning av korruption som finns, främst riktlinjer för multinationella företag och FN:s Global Compact. Regeringen har lämnat specifika ägaranvisningar till SEK där det framgår att SEK i sin kreditgivning ska ta hänsyn till mänskliga rättigheter samt att SEK ska arbeta i linje med FN:s Global Compact. ägs gemensamt av staten och näringslivet, och regeringen ställer krav via ett riktlinjebrev. I riktlinjebrevet anges att verksamheten ska ske i enlighet med internationell standard avseende affärsetik och CSR, inklusive politik för global utveckling (PGU). ska i enlighet med riktlinjebeslutet informera företagen om riktlinjer för multinationella företag och FN:s Global Compact inklusive MR, miljö och korruption. Regeringen anser att de förslag som framförs ligger i linje med det arbete som regeringen bedriver. Enligt riktlinjerna arbetar EKN, SEK och med flera av frågeställningarna, och detta arbete kommer att fortsätta framöver. 30 (MP): Jag tackar handelsministern för svaret och noterar med tillfredsställelse att statsrådet gärna ser ökad transparens i det statliga exportfrämjandet och också framhåller behovet av mekanismer som säkerställer att verksamheten bedrivs i överensstämmelse med politiken för global utveckling, PGU. Rapporten som har inspirerat mig till att ställa denna interpellation heter alltså Export till priset av mänskliga rättigheter? och publicerades gemensamt av Amnesty och . Också handelsministern förefaller uppskatta rapporten och menar att många av dess förslag ligger i linje med det arbete regeringen redan bedriver. Detta föranleder mig att be statsrådet ge sin syn på några av rapportens konkreta förslag. Först skulle jag vilja veta om i likhet med Amnesty och finner det önskvärt att någon form av mekanism införs där personer eller grupper som påverkas negativt av affärer som möjliggjorts tack vare exportkreditorganen kan klaga och söka ersättning för eventuellt åsamkad skada. , , de regionala utvecklingsbankerna och andra betydande internationella finansieringsinstitutioner har redan sådana besvärsinstitut. Kunde det inte vidare vara en god idé att, som rapporten föreslår, ålägga våra exportkreditinstitutioner att i samband med prövning av större affärer alltså innan beslut fattas publicera information om miljöpåverkan, arbetsförhållanden och mänskliga rättigheter och dessutom se till att denna information finns tillgänglig på lokala språk i de områden som berörs av affärerna? Borde inte exportkreditinstitutionerna också etablera en process för att följa upp kundernas efterlevnad av det de har åtagit sig att följa när det gäller mänskliga rättigheter? Och borde då inte exportkreditinstitutionerna också få effektivare sanktionsinstrument mot kunder som inte lever upp till sina åtaganden gällande mänskliga rättigheter? Exportörer som söker exportfinansiering åläggs i relevanta fall att tillhandahålla en miljökonsekvensbeskrivning. Vore det då inte också logiskt och befogat att i tillämpliga fall även kräva konsekvensanalyser avseende mänskliga rättigheter och fattigdomsbekämpning? Vilka konkreta åtgärder avser ministern att vidta för att öka transparensen i exportfrämjandet? Slutligen undrar jag om ministern avser att inrätta en oberoende utvärderingsfunktion som återkommande utvärderar genomförandet av politiken för global utveckling. Avsaknaden av en sådan utvärderingsfunktion har faktiskt DAC framhållit som en betydande svaghet i vår svenska politik för global utveckling. 31 Statsrådet (M): Jag säger tack till för flera intressanta frågor. Det är dessutom ett väldigt viktigt ämne lyfter fram. Jag deltog på i , och där antog vi också nya riktlinjer för multinationella företag via . Där har bedrivit ett väldigt tydligt arbete när det handlar om att stärka mänskliga rättigheter och frågor avseende detta. Vi var också väldigt tydliga när det handlade om friheten på nätet för människor. Jag ser att svenska företag utan att överdriva det kanske är väldigt osvenskt att säga så faktiskt är bäst i världen på CSR. Det är många som tittar på det arbete som svenska företag bedriver och den tuffa linje som svenska företag också har ute i världen gentemot underleverantörer och gentemot kunder. Varför säger jag detta? Jo, jag blir nämligen lite orolig när frågar mig om olika områden där vi borde ändra och där vi borde stärka. Det är väldigt viktigt att vi bibehåller balansen mellan företag och stat. Hur ska arbetet med CSR bedrivas i stort? Jag vill vara tydlig där och säga att detta är frågor som ska vara företagsägda och drivna av företagen. Vår roll som regering handlar om att delta i och i FN:s arbete och vara tydliga där, samt gå i bräschen. Det är dock fortfarande så att det är riktlinjer. Detta är frivilliga åtaganden. Det är inte så att staten går in och beslutar eller bestämmer över företagen. Där ska vi inte heller landa. Jag tror heller inte att det är det mest effektiva sättet för att förändra i verkligheten. Vi kan vända oss ut i världen och titta på hur svenska företag bedriver detta i praktiken. Svenska företag har jag sett bland annat i på plats bedriva utomordentligt arbete, inte minst när det gäller miljöhänsyn och att jobba mot korruption. Man ställer krav på de underleverantörer man har, högre krav än vad som finns i landet i fråga. Visst, varan blir något dyrare, men vi ser att de andra företagen helt enkelt blir tvungna att följa efter. Det är stora kunder det handlar om, stora företag som sluter sig samman och ställer den här typen av krav. Det tror jag är den rätta vägen att gå. Med det inte sagt att inte regeringen ska driva frågan, och vi gör det. Vi har en specifik CSR-ambassadör på UD som ständigt jobbar med den här frågan och som är mycket engagerad i Global Compact. Vi har regelbundna möten med företag där vi diskuterar CSR-frågor för att se vad vi ytterligare kan göra, hur vi kan få fler att följa de här riktlinjerna så att det blir skillnad ute i världen. Vi anordnar konferenser om CSR. Vi har gjort det bland annat på plats i , ett land som verkligen behöver mer CSR när det gäller företag. Vi ska göra det i flera andra länder. Jag ser att det här är ett otroligt viktigt instrument för att göra det bättre i verkligheten på plats i länder där mänskliga rättigheter kränks. 32 (MP): Jag vill tacka handelsministern för dessa synpunkter. Naturligtvis vill jag inte påstå att allt regeringen gör är förfelat och betydelselöst. Så skulle bara en fanatiker tala. Hur man ändå vrider och vänder på det här är det en slående kontrast mellan regeringens aktivistiska hållning på biståndsområdet och den ganska tillbakalutade hållningen när det gäller att hantera våra exportorgan. Det är lite märkligt med tanke på att biståndet omsluter ca 35 miljarder , medan de statliga exportorganen hanterar en portfölj på uppemot 500 miljarder.