prot · GY0978 · 2011-03-29 00:00:00 — Inlåsning i integrationspolitiken: ska vara ett öppet land. Vi ska ta emot invandrare i . De ger ett viktigt bidrag till vårt samhälle och vår kultur. Ska vi låsa in dem i utanförskap? Ska vi se till att det tar sex innan de får komma in på arbetsmarknaden och börja jobba, att det ska vara långa perioder av bristfällig utbildning innan man kan skaffa sig ett arbete? Ska vi blunda för att det ser ut så? Ska vi inte erkänna att den sociala rörlighetens moder i har varit en väl fungerande utbildning, att det just är det att vi har kunnat bygga ut utbildning som för människor framåt och uppåt i samhället som skapat social rörlighet? Ska vi inte erkänna att när vi nedmonterat kunskapsbasen i skolan, när resultaten enligt PISA-undersökningen har fallit, när fler har lämnat skolan utan färdig examen och när yrkesutbildningen är nedmonterad har vi minskat den sociala rörligheten? Det är ett problem som vi måste vara öppna för utanförskap, inlåsning i integrationspolitiken och ett utbildningssystem som inte utgör den ångmaskin för social rörlighet som det ska göra. Det är därför som den nordiska modell som vi vurmar för och som vi tror på måste kompletteras. Det måste handla om flera insatser. Jag har lite svårt att förstå varför Socialdemokraterna inte kan erkänna att de riktade insatser vi gjort med höjt flerbarnstillägg och förstärkt barndel i bostadsbidraget är riktade för att minska barnfattigdomen. Ska vi göra fler sådana? Självklart ska vi i varje budgetproposition se vad vi kan göra för att underlätta för fattiga människor. Välfärden: Varför inte erkänna att vi satsat mer? När andra har skurit ned, sparkat ut offentliganställda och fryst lönen har vi satsat på kommunerna, blickat framåt. kommer antalet anställda i skola, sjukvård och äldreomsorg att öka. När vi står inför nästa valrörelse kommer kommunernas ekonomi att ha varit sådan att vi har kunnat tillföra resurser. Varje anställd i skolan är naturligtvis en medarbetare i kampen mot fattigdom och för ett samhälle med en sammanhållning. Arbete: Vi har gjort aktiva insatser, mer aktiva insatser än kanske något annat land under krisen vi och de andra nordiska naturligtvis, alltid vi och de andra nordiska. Aktiv arbetsmarknadspolitik och lättnader på arbetsgivaravgifterna, särskilt riktade till dem som har varit utanför. Jobbskatteavdraget är, som IFAU framhåller, en av de mest effektiva åtgärderna riktad mot socialbidragsberoende och utanförskap. undrar hur vi ser på sjukförsäkringen och frågar om vi ska korrigera reformen? När ska vi göra det? Vi har sagt att vi ska återkomma , och det kommer vi att göra, med en korrigering av den reformen. Ska vi göra det Socialdemokraterna vill, gå från arbetslinjen, se till att arbetslösheten åter stiger, se till att sysselsättningen åter utvecklas sämre, att vi inte har någon jobbtillväxt i privat sektor, att vi genom höjda skatter slår ut jobb, driver upp arbetslöshet och bygger nya fattigdomsfällor? Nej, vi ska bygga vidare på nordisk välfärdsmodell präglad av sammanhållning och arbete. 107 (S): Jag kommer att säga igen det jag har sagt i mitt tidigare inlägg: Det viktigaste för att bryta fattigdomen hos barn är att deras föräldrar får jobb. Den näst viktigaste insatsen för att bryta fattigdomen hos barn är att deras föräldrar får jobb. Den tredje viktigaste uppgiften för att få bort fattigdomen bland barn är att deras föräldrar får jobb. Jag är väldigt noga med att poängtera detta, och det är därför jag efterfrågar tydliga insatser för en aktiv arbetsmarknadspolitik. Låt oss titta på det som har kommit fram. 100 000 människor är långtidsarbetslösa , väldigt många av dem befinner sig i det som regeringen tidigare kallade utanförskapet. Jag vet inte varför regeringen tycker att det är viktigt att glömma bort de här människorna. Över 30 000 är på väg in i fas 3. Där förhindras människor, där förvägras man utbildning. Där ska man passivt sitta . Den här gruppen kommer att växa. Jag tycker att det är allvarligt. Vet man att det finns över 200 000 fattiga barn i måste man göra allt för att komma till rätta med det. Det är som har tagit fram den nämnda rapporten. Det får jag poängtera för även om han tycker att det är jobbigt att vi lyfter fram den. Jag är i opposition mot orättvisor var helst de dyker upp, och jag tycker att det är min skyldighet att försöka få regeringen att agera och reagera på att barnfattigdomen finns i . Det är inte till någon tröst för barnen i att höra att barn i andra länder är så mycket fattigare. Det hjälper inte, det är ingen tröst. Jag vill att vi agerar, och jag vill ha en aktiv arbetsmarknads- och utbildningspolitik som ser till att fler vuxna får arbete så att deras barn får en dräglig tillvaro. Då behövs en aktiv arbetsmarknadspolitik, en aktiv utbildningspolitik, inte att man glömmer bort de långtidsarbetslösa, inte att man låser in dem i fas 3. 108 Finansminister (M): Låt mig instämma med : Det viktigaste för att bekämpa fattigdomen är jobben. Det näst viktigaste för att bekämpa fattigdomen är jobben. Och det tredje viktigaste för att bekämpa fattigdomen är jobben. Det är just därför vår politik för full sysselsättning, för att föra tillbaka mot full sysselsättning, för att inte bara pressa ned öppen arbetslöshet utan all arbetslöshet och allt utanförskap, för att vidta varje tänkbar åtgärd för att öka sysselsättningen i grund och botten är den politik som kommer att bidra till att minska välfärdsskillnaderna, och minska välfärdsskillnaderna i deras mest genuina mening. Med välfärd menar vi att alla ska ha resurser och möjligheter att forma sitt liv, att få en plats i ett utbildningssystem som ger en trygghet i arbetslivet, som ger goda villkor under livet, med trygghet när det behövs men också genom egen ansträngning och eget ansvar. Det är sådana välfärdsskillnader vi ska minska. Det är därför vår arbetslinje är så central. Glömmer man det, om man inte ser arbetslinjens och kunskapens betydelse, glömmer man att vi i har byggt utanförskap genom fattigdomsfällor. Då glömmer man att vi har låst in människor i en integrationspolitik som undergrävt hela välfärdstryggheten, att vi har haft ett skolsystem där kunskapen inte längre fungerar på det sätt som den ska. Här har vi en grundläggande skiljelinje i svensk politik. Vi från Alliansens sida tror på välfärdsstaten, vi tror på den trygga svenska modellen. Men vi tror att den trygga välfärdsstaten och den trygga svenska modellen måste grunda sig på arbete och full sysselsättning. Och den arbetslöshetspolitik som blivit kännetecknet för Socialdemokraterna kommer vi alltid att avvisa. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2010/11:272 om uppdragsarkeologiska undersökningar 109 Kultur- och idrottsminister (M): har frågat mig om jag avser att ta initiativ till att en proposition läggs fram baserad på departementspromemorian Ökad konkurrens på det uppdragsarkeologiska området vissa ändringar i kulturminneslagen (Ds 2011:6). Frågan om ansvaret i samband med ingrepp i en fast fornlämning och den enskildes kostnader i samband med en arkeologisk undersökning har varit aktuell under ett flertal år. Denna fråga berör en rad samhällsområden: kulturmiljön, forskningen, samhällsplaneringen och näringslivet samt även enskilda företagare. Regleringen om kostnadsansvar är tydlig ansvaret ligger på den som vill göra ett ingrepp i en fast fornlämning. Grunden till detta är det starka lagstadgade skydd för fornlämningar som vi har i . I den kulturpolitiska propositionen Tid för kultur uppmärksammas vissa frågor på det uppdragsarkeologiska området (prop. 2009/10:3 s. 77). Av propositionen framgår att regeringens utgångspunkt är att det på detta område ska råda effektiv konkurrens och finnas en mångfald aktörer. Vidare aviseras att det ska utredas om det finns förutsättningar för att ta bort undantaget från upphandlingslagstiftningen i kulturminneslagen. Mot denna bakgrund har nämnda departementspromemoria tagits fram. En självklar utgångspunkt är att alla eventuella förändringar ska genomföras med höga krav på bibehållen vetenskaplig kvalitet och att kunskapen om de fornlämningar som grävts ut tas till vara och tillgängliggörs på bästa möjliga sätt. Departementspromemorian har remitterats till 110 remissinstanser. ska remissvaren skickas in till . När remisstiden har gått ut kommer ärendet att på sedvanligt sätt beredas inom . Jag kan tyvärr därför inte föregripa regeringens kommande ställningstaganden i frågan. 110 (V): Kunskap om vår historia bidrar till förståelsen av vilka vi är och hur vi kan forma vår framtid. De arkeologiska utgrävningarna vid markexploatering har gett många värdefulla upptäckter. Men regeringens blinda tro på att marknaden löser allt ser nu ut att drabba även vårt kulturarv och vår kunskap om historien. När en myndighet eller ett företag vill exploatera ett större område för att till exempel bygga en väg riskerar det att förstöra fornlämningar, både kända och okända. kan då besluta att en arkeologisk undersökning ska göras, och vanligen är det exploatören som får betala för denna. Det är även som väljer vem som ska utföra den arkeologiska undersökningen. Men enligt det nya förslaget ska nu exploatören själv välja vem som ska utföra detta grannlaga arbete, det vill säga att när det är en offentlig myndighet ska man använda lagen om offentlig upphandling, men i de fall det handlar om ett privat företag får exploatören själv välja vem som ska genomföra den arkeologiska undersökningen. En sådan modell skapar problem. Den som vill exploatera ett markområde har knappast intresse av att den arkeologiska undersökningen håller en så god kvalitet att det kostar väldigt mycket pengar. Dessutom: En fungerande certifiering på det här området skulle enligt departementspromemorian bli alltför komplicerad att utforma. Det verkar vara en rimlig bedömning, och slutsatsen borde förstås vara, att man inte bör låta exploatören välja utförare. leder detta till att byggplaner måste ändras, andra gånger att man kan bygga som planerat, efter att forskare har dokumenterat fynden, för att kunna föra vidare kunskapen till forskarsamhället och allmänheten. Att bevara fornlämningar från tidigare generationer är ett ansvar som vi nu levande har gentemot kommande generationer. Själva ordet uppdragsarkeologi rymmer den komplikation som är upphovet till denna interpellation, å ena sidan arkeologi i betydelsen fornkunskap, kunskapen om människans förhistoria, å den andra uppdrag som man till och med skulle kunna kalla för ansvar ansvar inte bara för det förgångna utan också för det framtida. Men kulturministern tycks känna ett betydligt större ansvar gentemot de ekonomiska intressena som står beredda att gripa in. Reaktionerna har varit starka mot denna föga genomtänkta promemoria. Ett blogginlägg av , som är Historiska museets forskningschef, lyder: Enligt min personliga mening kan en sådan ansvarsförskjutning bara leda till en avsevärt minskad arkeologisk kvalitet. Uppdragsarkeologi handlar om att med arkeologiska metoder skapa ny kunskap om det förflutna. Jag skulle vilja fråga kulturministern: ni haft en givande och djuplodande dialog med kunskapsmänniskorna på det här området som heter arkeologi? 111 Kultur- och idrottsminister (M): Senast och jag debatterade här i lovade jag att jag skulle inleda med en dikt. Jag har hittat en dikt som jag tycker stämmer väl med det tema vi har , ur Ensamhetens tankar. Jag längtar hem sen åtta långa år. I själva sömnen har jag längtan känt. Jag längtar hem. Jag längtar, var jag går men ej till människor! Jag längtar marken, jag längtar stenarna där barn jag lekt. Så till själva ämnet. Det här är ju en debatt som har förekommit . Jag tror att den proposition som den förrförra regeringen lade fram kom eller om det var en utredning Arkeologi i tiden. Det har funnits ett önskemål från alla parter om en bättre konkurrens på just arkeologins område, så den här departementspromemorian är resultatet av ett långt, långt arbete. Under förra mandatperioden hade jag ett antal frågor och minst två interpellationer från rödgrönt håll där man var otålig över att vi inte kommit längre och om hur vi skulle förhålla oss till hela detta fält. Då kunde jag svara att ett problem var bland annat lagen om offentlig upphandling. Det här är alltså ett arbete, som ett svar på en av frågor, som har pågått och med många intressenter, och kunniga intressenter. Vi har tagit fram ett förslag som är ute på remiss hos 110 olika instanser. Jag är övertygad om att när vi väl får in svaren kommer vi att ha ett gott underlag för det förslag som vi sedan eventuellt kommer att kunna lägga fram. Kulturminneslagen är stark. Den ska vara stark. Jag tror att vi båda värnar den, och det är inte den som påverkas i det här fallet. Också jag kan se att det vore önskvärt om man kunde ha en certifiering. Men jag kan också, precis som många arkeologer, se problemen i detta. Jag deltog i arkeologernas årsmöte . Det finns också en antologi med olika tal där man inledningsvis säger att det är få människor som känner till att arkeologifältet är ett väldigt stort, och inte så lättfattligt, område. Det finns 115 olika arkeologier. Det handlar alltså inte om arkeologer utan arkeologier områden. Jag ska bara nämna dem som finns under bokstaven K. Det första kanske intresserar . Det är kapitalismens arkeologi. Sedan kommer klassisk arkeologi, klosterarkeologi, kognitiv arkeologi, komplexitetsarkeologi, konfliktarkeologi, kontextuell arkeologi, kristendomens arkeologi, kulturhistorisk arkeologi, kvinnoarkeologi och kyrkoarkeologi och detta bara under bokstaven K! Det är ett skäl till att det inte är helt enkelt att hitta en certifiering för just arkeologer, även om jag med all respekt för detta tycker att det skulle kunna vara bra. Tyvärr kan jag inte ge mig in i denna diskussion. Jag hoppas att debatten även ska vara aktiv. Också jag har varit ute på nätet, och jag har hittat en del andra synpunkter än dem som har framfört. Det finns många som också välkomnar förslagen i promemorian. 112 (V): Jag tackar kulturministern för Heidenstamdikten. Jag skulle kunna bidra med ett K-ord i arkeologikalendern, nämligen krämararkeologi. Det är det som vi ser som en risk med den utveckling som sker. Vår historia uppfattas inte längre som ett arv utan som en vara som ska ut på en marknad. Förslaget kommer att innebära att våra fornlämningar säljs ut till lägsta bud om det vill sig riktigt illa. Problemet med promemorian är att ordet kunskap inte diskuteras, alltså återkopplingen av vunnen och utvecklad kunskap om fornlämningsmiljöer med den långa historien om svunna samhällen fram till dagens samhälle. Det finns ingen konsekvensanalys gjord om hur kunskap ska förvaltas och återanvändas i dagens samhällsutveckling. För att systemet ska fungera krävs att företagen skaffar sig tillgång till egen vetenskaplig expertis. Frågan är dock vad företagaren tjänar på att skaffa sig denna tillgång på expertis. Det enda kriteriet i detta val blir alltför lätt prislappen. Man kan ifrågasätta om resultaten av framtida arkeologiska undersökningar kommer att hålla en hög vetenskaplig kvalitet och om de kan användas av myndigheter, forskare och allmänhet. Exempel från visar på undermåliga rapporter till ingens glädje. Sådana rapporter hamnar lätt i papperskorgen och inte i ett arkeologiskt sammanhang. De fulla konsekvenserna av förslaget att valet av utförare inte kan överklagas av antikvarisk myndighet analyseras inte heller. En dålig arkeologisk undersökning kan aldrig göras om. Om en sådan sker är en del av vårt gemensamma kulturarv och en vetenskaplig källa till kunskap borta för alltid. Det är lätt att räkna på vad saker och ting kostar. Det är svårare att beräkna deras värde. Är inte kulturministern oroad över arkeologins framtid och vår allmänna fördjupning i historiens mylla när hela havet stormar? 113 Kultur- och idrottsminister (M): Jag tycker ändå att nedvärderar arkeologerna när han talar om krämararkeologi. Arkeologerna är en yrkesgrupp med stark integritet och mycket kunskap; det vill jag gärna framhålla. Detta är som sagt en komplicerad fråga. Det är också därför vi har en lång remisstid och många remissinstanser. Syftet med det hela är att det ska leda till en bättre konkurrens, vilket har efterfrågats på arkeologiområdet. Roll- och ansvarsfördelningen ska bli tydligare än vad den har varit. Man ska kunna se vad följden blir av att ta bort undantagslagen i kulturminneslagen. Kulturminneslagen är fortsatt stark. Det finns en man som heter som är professor vid vid . Också han har lagt fram en rapport på området. Eftersom nämnde kan jag kort återge vad skriver i sin rapport: Diskussionen om kvalitet i uppdragsarkeologin är inte unik för . I så gott som alla länder som har någon form av uppdragsarkeologi finns ett behov av att säkerställa att de arkeologiska undersökningarna utförs med tillräckligt god kvalitet. Han skriver också att i såväl som är uppdragsarkeologin konkurrensutsatt. I båda länderna har de arkeologiska aktörerna enats om detaljerade anvisningar för hur olika arkeologiska uppdrag ska utföras, och de är väldigt detaljerade. Det finns tydliga krav på att ska finnas med som en aktiv part. bör få större möjligheter att se till att man följer kulturminneslagen på det område som ska grävas ut, vilket inte är minst viktigt i sammanhanget. 114 (V): Jag vill på intet sätt förringa arkeologernas status. I dessa sammanhang, när det handlar om pengar och köpenskap, ställer jag snarare arkeologerna mot krämarna. Jag tycker att det är märkligt att forskning endast nämns i promemorian. Kunskap nämns på 13 ställen medan konkurrens nämns på 53 ställen och kostnad på 83 ställen i dokumentet. Jag menar att det är en viss tyngd på det som handlar om siffror och mindre på kunskapen. Ett problem är också synen på den arkeologiska verksamheten. Dagens arkeologi är problemorienterad och driven av specifika frågeställningar förankrade i olika forskningsprogram. Den arkeologi som beskrivs i propositionen är, enligt en arkeolog som jag har blivit kontaktad av, 70-talsföråldrad. Den är präglad av ett förment objektivt dokumenterande av vissa parametrar i syfte att frambringa ett material som forskarsamhället ska ta hand om och beforska. Regeringen föreslår således att svensk forskning ska återgå till ett tillstånd som rådde . Arkeologi som inte genererar ny kunskap utan bara utför standardiserad dokumentation av det som förstörs är näst intill meningslös, och det är bortkastade pengar. Detta var vad jag hade på hjärtat. 115 Kultur- och idrottsminister (M): Jag tror att både och jag får avvakta resultatet av remissomgången. Men jag vill vara tydlig med att det inte är upp till företagaren eller undersökaren att bestämma omfattningen av eller ens ambitionsnivån på undersökningen. Detta kommer att ligga kvar på . Det är kulturminneslagen som är styrande. Denna kompetens finns på länsstyrelserna; det är jag trygg med. Jag vill inte föregripa arbetet. Vi har lagt fram en departementspromemoria. får vi se vad de olika intressenterna framför. Det kommer säkert att bli både argument för och argument mot. Sedan får vi väga samman detta. Jag vill betona att det som är viktigt i grunden är vården av kulturarvet. Det ska värnas, det ska vårdas och man ska kunna forska på det. Det är ett gemensamt intresse. Men vi ser också att det kan vara en fördel om det blir en god konkurrens på arkeologiområdet. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2010/11:287 om nationell samordning 116 Kultur- och idrottsminister (M): har frågat mig vad jag tänker göra för att tillgodose det identifierade behovet av en nationell samordnare för att stävja ordningsstörningar i samband med idrottsevenemang samt vilka andra initiativ jag tänker ta för att öka samverkan med alla goda krafter. För att förstärka skyddet mot brottslighet inne på och utanför idrottsarenor infördes lagen om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang. gjordes en ändring i lagen som bland annat innebär att även polismyndighet har rätt att ta initiativ till en fråga om tillträdesförbud. infördes i ordningslagen straffsanktionerade förbud mot att inneha eller använda pyrotekniska varor, att obehörigen beträda en spelplan och att kasta in föremål på en spelplan. Trots den skärpta lagstiftningen begås alltjämt brott i samband med idrottsarrangemang, främst inom fotboll och ishockey. Det kan röra sig om slagsmål inne på arenan, ordningsstörningar runt arenan eller skadegörelse på transportmedel, närliggande restauranger och butiker. Idrottsrelaterad brottslighet sker också och på andra platser än i anslutning till själva idrottsarrangemangen. Bruk av alkohol, narkotika och dopningsmedel är en bidragande orsak till att till exempel oplanerat våld kan uppstå. Till detta kommer de hot som riktas mot till exempel spelare, domare och andra funktionärer samt representanter för klubbarna, till exempel styrelseledamöter. Berörda myndigheter och organisationer samverkar därför centralt, regionalt och lokalt i olika arbetsgrupper och har även bjudits in till möten i för att gemensamt diskutera vilka insatser som görs och bör göras för att motverka brottslighet i samband med idrottsarrangemang. Frågan om nationell samordning för att motverka brottslighet i samband med idrottsarrangemang har beretts inom . Regeringen har till följd av detta beslutat att en nationell samordnare löpande ska lämna förslag till hur brottslighet i samband med idrottsarrangemang kan motverkas. Samordnaren ska också medverka till en förbättrad samverkan mellan berörda myndigheter och organisationer på central, regional och lokal nivå. Arbetet ska bland annat baseras på erfarenheter från utarbetandet av den strategi mot våld inom fotboll och ishockey som tagits fram under ledning av landshövdingen i . Samordnaren ska bland annat medverka till att ansvarsfördelningen mellan berörda parter klarläggs och att samverkan och uppföljning av de insatser som görs nationellt, regionalt och lokalt förbättras samt verka för en likformig modell för informationsutbyte. Samordnaren ska vidare analysera och vid behov lämna förslag till vad som krävs för att idrottsarrangemang ska kunna genomföras på ett tryggt och trivsamt sätt. Genom detta arbete kommer goda möjligheter att skapas för alla berörda aktörer att förbättra samverkan för att motverka och förebygga brottslighet i samband med idrottsarrangemang. 117 (V): Jag ska börja med att tacka för svaret. Jag måste säga att det var en väldigt snabb respons på min interpellation. Det tog , och sedan var det klart med en samordnare. Det tror jag är första gången regeringen har lyssnat på så snabbt. Hoppas det kommer fler tillfällen! Jag har några frågor i alla fall. och just nu är vi inne i en . Det kanske är därför det är så tomt här och inte så många som vill lyssna. Det finns några saker som jag tycker kan lyftas upp i svaret. Naturligtvis är det jättebra att det här är klart och att det blir en samordnare, men i svaret finns det några saker som kanske är frågetecken fortfarande. Lagstiftningen nämns och exempel på vad som har gjorts. Frågan är om den nuvarande lagstiftningen är tillräcklig. Det kan man fundera på. Det har diskuterats en hel del hur man ska förhindra och blockera ut saker som händer runt och på idrottsarenorna. Den andra frågan som jag egentligen inte får något svar på är hur man arbetar förebyggande på ett bra sätt, för det är egentligen där vi måste sätta in åtgärderna. Samordnaren måste på något sätt också i sådana fall ha klart för sig att man måste lägga tyngdpunkten där för att få resultat framöver. Det är klart att man måste ha en organisation och en verksamhet som på olika sätt hindrar det som fortfarande händer på vissa arenor och matcher. Klart är att det här med våld runt idrott och det som kallas huliganism egentligen inte bara är ett idrottsproblem.