prot · GY09110 · 2011-06-07 00:00:00 — När det gäller jämställdheten, att vi skulle vara på väg bakåt så förfärligt som säger här, tycker jag att det är en märklig syn. Jag menar att en jämställdhetsfråga är väl verkligen ohälsotalet, och kvinnors ohälsotal var absolut som störst . och var det otroligt höga sjuktal i . var de högst i hela . Det är väl ojämställt och ojämlikt på alla sätt? Nej, jag tror inte, som , att det är vare sig lönekartläggningar eller jämställdhetsplaner som är lösningen på det här problemet, inte heller krav på kvinnor i bolagsstyrelser. Det handlar om attityder. Det handlar om att förbättra arbetsmiljön, och då kan vi väl börja med de kommuner som vi själva har makten över. Det har ju visat sig att arbetsmiljön är sämst i socialdemokratiskt styrda kommuner. Här kan ni gå hem och göra er egen läxa, tycker jag. Sedan är det klart att vi allihop har ett gemensamt ansvar. lyfter fram detta att kvinnor inte vågar säga nej, och jag tror att det ligger mycket i det. Här kanske vi alla måste jobba med gemensamma attityder. 89 Arbetsmarknadsminister (M): Jag satt och lyssnade på interpellanten . Det som slog mig var frågan om vill rasera den svenska modellen, för jag får intrycket att det är roll att se över kompetensutvecklingsfrågor och andra arbetsorganisatoriska frågor. Jag tycker att det är jätteviktigt att värna den svenska modellen, där parterna har ett stort ansvar för att teckna kollektivavtal om såväl arbetsmiljö och kompetensutveckling som lön och anställningsvillkor, arbetsorganisation och så vidare, att det är viktigt med starka arbetsgivarorganisationer och starka fack. Ett av skälen till att kvinnors arbetsmiljö och arbetssituation helt enkelt inte har blivit bättre än vad den är är att det råder en ojämställdhet på den fackliga sidan. Det är väl inte direkt någon hemlighet. Sedan diskuteras det mycket om vi ligger i topp eller inte när det gäller jämställdheten. Jag tycker att mycket kan göras och att mycket är väldigt bra i . Det finns också en avvägning att göra om det är rätt väg att gå att till exempel kvotera föräldraförsäkringen i hälftenhälften som det finns förslag på, men väldigt många familjer tycker att det är viktigt att faktiskt kunna få avgöra sådana frågor själva. Men det är klart att om man gör ett alexanderhugg och delar föräldraförsäkringen i hälften och kvoterar bolagsstyrelserna skulle snabbt ligga som nummer ett, och det är precis det som och i viss mån har gjort. Det är en väldigt enkelt quickfixlösning. Men jag tror inte att det råder bot på de grundläggande problemen. Jag tror inte heller att det är det som svenska unga barnfamiljer önskar. Tvärtom vill de ha större bestämmanderätt kring sin egen familj. Det som vi försöker göra inom staten, och där jag tycker att vi går före, är att vi har sett till att hälften av alla statliga toppjobb har gått till kvinnor och hälften till män. Det gäller även styrelseuppdrag och till exempel generaldirektörsposter, som regeringen utser. Vi har också öppnat upp processerna som har gynnat kvinnor som söker de här uppdragen i konkurrens med andra, till skillnad mot i utnämningspolitiken där man skulle finnas med i olika svarta böcker. Där tenderade toppjobb att gå till dem som man kände bäst, kanske av sitt eget kön, i större utsträckning än vad de gör med en bättre transparens. Jag delar uppfattning. Det är klart att det är helt orimligt att kvinnor i dagens samhälle, 2011, ska stå med mössan i hand. Vi hade tidigare en debatt kring detta att ungdomar skulle jobba gratis och prova på eller bli kallade via sms. En av de viktigaste frågorna som facket måste driva igenom är att få rimliga arbetsförhållanden för såväl kvinnor som män. Ska vi kunna lösa kompetensförsörjningen måste vi kunna ge människor möjligheten att få drägliga och sjysta villkor. Tack och lov är det en stor andel i , , av arbetsmarknaden som täcks av kollektivavtal av parterna. Det som är förvånansvärt trots allt är att det finns exempel på landsting och kommuner som är socialdemokratiskt styrda där den här typen av dålig arbetsorganisation och dåliga villkor för kvinnor inom välfärden också förekommer. Där tror jag att det finns väldigt mycket att göra på hemmaplan. Det är förstås viktigt att man anmäler arbetsskador och tillbud, kanske inte bara för sin egen skull för att man ska få en livränta, utan också för att man förhindrar flera personer från att skadas, förolyckas eller bli sjuka på jobbet. Det är en oerhört viktig signal att arbetsgivare och fack är överens i den frågan. Jag återkommer med en avslutning i mitt sista inlägg. 90 (S): Jag konstaterar avslutningsvis att arbetsmarknadsministern anser att det finns ett antal förslag som skulle fungera. Arbetsmarknadsministern säger själv att en förändring av föräldraförsäkringen och ett förslag för bolagsstyrelsesammansättning skulle öka jämställdheten drastiskt. Arbetsmarknadsministern erkänner att de förslag som vi socialdemokrater står bakom skulle fungera men avfärdar dem . Det är både märkligt och skrämmande. Först konstaterar arbetsmarknadsministern i det skriftliga svaret att det inte finns några enkla lösningar. Efter debatten har arbetsmarknadsministern tagit till sig våra socialdemokratiska förslag och konstaterar att de med stor sannolikhet skulle fungera och åter placera högt upp på listan över mest jämställda länder och sedan avfärdar hon dem. Det är ett mycket märkligt agerande från arbetsmarknadsministern. Jag har redan förklarat varför de förslag som arbetsmarknadsministern själv lyft upp, skatterna och jämställdhetsbonusen, inte kommer att fungera. Arbetsmarknadsministern avfärdar de förslag som hon själv inser skulle fungera. Vi är överens om att den nuvarande situationen inte är bra. Den är till och med allvarlig, sade arbetsmarknadsministern. Då återstår frågan, fru talman: Vad vill i så fall arbetsmarknadsministern göra? De förslag hon själv lagt fram fungerar inte. De förslag som vi lägger fram fungerar, men arbetsmarknadsministern vill inte lägga fram dem. Vad har arbetsmarknadsministern då för alternativ för att åtgärda den djupt otillfredsställande ojämställda situationen på svensk arbetsmarknad? 91 (S): Jag är också glad över kollektivavtalen, . Alla borde omfattas av dem, även de som jobbar i bara . Det är arbetsgivarens ansvar att se över arbetsmiljön och så vidare, inte fackens. Arbetsskadeanmälningarna minskade tidigare, men ökar de. En konsekvens av ökad arbetslöshet bör rimligtvis vara färre arbetsskador. När arbetslösheten nu minskar bör arbetsskadorna följaktligen öka. Det vore konstigt om det var på något annat sätt. 92 (S): Det var en tråkig vinkel arbetsmarknadsministern drog upp. Jag försöker få till ett samförstånd när det gäller kvinnors usla arbetsmiljö i . Då får jag höra att jag är emot starka parter och så vidare. I vanlig ordning lägger hon över ansvaret på någon annan, för det är ju inte regeringen som är ansvarig. Antingen är det en myndighet eller en organisation, till exempel facket. Facket är ojämställt och borde ha gjort mer. Vi hörde i ett tidigare inlägg att lönerna är så dåliga i kommunen för att inte drivit på tillräckligt. Vi hörde en annan moderat, , säga att det gick bra . Då kan det väl gå bra . När hon var ung hade alla springvick och jobbade deltid. I sista anförandet kommer säkert att säga: Regeringen gör jättemycket verbalt, men det är andra som har ansvaret. Det gör att det blir konflikter . De kvinnor som slits ut, utnyttjas eller sitter och väntar på att mobiltelefonen ska ringa är fackens ansvar, för regeringen har väl inget ansvar. Eller har man det? Har man inget ansvar kan man fråga varför det finns en minister i regeringen som kallas arbetsmarknadsminister. Satsningen på 5 miljoner är jättebra. Kan vi inte ha en samsyn i detta? Stämmer verklighetsbeskrivningen att många kvinnor far illa i arbetslivet? Låt oss då göra något åt det. Kasta inte omkring en massa glosor som inte har med saken att göra. Kom till allvaret! 93 Arbetsmarknadsminister (M): Regeringens pågående åtgärder nämnde jag i mitt första inlägg. Jag uppmanar att titta närmare på det, för det är ganska många delar som rör just arbetsmiljö och kvinnors situation. Ytterst är det arbetsgivarna som är ansvariga för arbetsmiljön på den enskilda arbetsplatsen. Det får det aldrig råda någon som helst tvekan om. Det finns mycket man kan göra. Jag är glad över att sysselsättningen har ökat markant, vilket jag nämnde tidigare. Det är en större sysselsättningsökning för kvinnor än för män. Andelen tillsvidareanställda är också högre bland kvinnor än män. Ohälsotalet minskar mer för kvinnor än män. Det är glädjande när det går bra för kvinnor på arbetsmarknaden. Dock behöver det göras mycket mer, inte minst inom de kvinnodominerade branscherna vård, skola och omsorg. Där har vi politiker i kommuner och landsting ett ansvar. fick jag av interpellanten , som jag tror inte arbetade i en borgerligt styrd kommun, höra om problemet att alla jobbade deltid inom vård och omsorg. Det duger givetvis inte. Vi måste bli bättre arbetsgivare om vi ska kunna attrahera unga att söka utbildningar. Det måste bli en bättre arbetssituation där man kan arbeta heltid utan att bli sjuk eller skadad. Här är det en markant skillnad; i få branscher där män är i majoritet arbetar man deltid. Ytterst är det en fråga för arbetsmarknadens parter om vi tror på den svenska modellen. Det går åt rätt håll, men det går för långsamt. Jag är långt ifrån nöjd. Det görs dock stora satsningar på när det gäller kvinnors arbetssituation och arbetsmiljö. Jag tackar för en viktig och angelägen debatt. Överläggningen var härmed avslutad. 16 § Svar på interpellation 2010/11:373 om åtgärder för en fungerande arbetsmarknad 94 Arbetsmarknadsminister (M): har frågat mig om jag avser att ta initiativ till att utvärdera effekterna av den förda politiken och i så fall när jag avser att göra det samt vilka åtgärder jag avser att vidta för att rusta dem som står längst ifrån arbetsmarknaden så att de kan komma i fråga för de jobb som växer fram. Regeringens främsta mål är att föra mot full sysselsättning och därigenom minska utanförskapet. En rad reformer har också genomförts för att uppnå detta mål. Jag delar inte uppfattning att vår arbetsmarknadspolitik har varit misslyckad. Vi ser nu att reser sig starkt ur krisen och att jobben växer till. Antalet sysselsatta ökade med 120 000 personer , och antalet långtidsarbetslösa minskade med 32 000 personer jämfört med samma månad . Min och regeringens uppfattning är att alla personer som kan komma tillbaka i arbete av arbetslöshet eller annan frånvaro från arbetsmarknaden utgör en vinst både ur individens och ur samhällets perspektiv. Regeringen har en bred jobbstrategi som syftar till att personer som står långt ifrån arbetsmarknaden ska komma i arbete. Jobb- och utvecklingsgarantin är bara ett av många verktyg som används inom ramen för denna strategi. Regeringen har beslutat att arbetsmarknadsutbildning kan erbjudas deltagare i jobb- och utvecklingsgarantins sysselsättningsperiod, fas 3. Ytterligare exempel på insatser är det särskilda anställningsstödet som förstärktes och nystartsjobben som samtliga deltagare i jobb- och utvecklingsgarantin har möjlighet att få del av. Att öka och utveckla vår kunskap om arbetsmarknaden och om effekterna av olika insatser är av grundläggande betydelse vid utformningen av politiken. Ett väl underbyggt beslutsunderlag behövs för att bedöma vilka åtgärder som är prioriterade eller rimliga att vidta. Därtill är det viktigt att veta huruvida de åtgärder som regeringen har genomfört är framgångsrika. IFAU, , har i uppdrag att utvärdera effekter av arbetsmarknadspolitik och arbetsmarknadens funktionssätt. IFAU:s studier utgör viktiga underlag för regeringens bedömningar. Det finns även ett antal andra aktörer som löpande analyserar och följer upp arbetsmarknadspolitiken, till exempel , och . Ytterligare exempel på regeringens arbete med att förbättra beslutsunderlagen är framtagandet och publiceringen av rapporten ska utvecklingen av arbetsmarknadens funktionssätt bedömas? i samband med ekonomiska vårproposition. I rapporten redovisas bland annat detaljerade effektberäkningar av regeringens reformer, vilka bland annat visar att regeringens politik sänker jämviktsarbetslösheten. Arbetslinjen och en aktiv arbetsmarknadspolitik står i centrum för vår politik . 95 (S): Jag börjar med att tacka för svaret men måste tyvärr konstatera att det är något av ett icke-svar. Ministern hänvisar till redan genomförda reformer som hon tycker har varit lyckade, men det är också i princip allt. Betydande matchningsproblem med företag som inte kan rekrytera personal med rätt kompetens och därför tvingas tacka nej till jobb som vi har hög arbetslöshet tycks inte vara något som oroar ministern. Hon väljer i vart fall att inte nämna det med ett enda ord. Rekordhög ungdomsarbetslöshet trots högkonjunktur och innan årets studenter ens har skrivit in sig på Arbetsförmedlingen får heller inget utrymme. Ministern är nöjd med de åtgärder som redan pågår. Långtidsarbetslösheten berörs genom att säger att regeringen har en bred jobbstrategi och att den kritiserade jobb- och utvecklingsgarantin bara är ett av många verktyg inom ramen för denna strategi. Det låter ju bra, men vad innebär det i praktiken och varför omnämns och framför allt används inte denna betydande verktygslåda om den nu finns? Problemet är att regeringen inte har en bred jobbstrategi. Den är tvärtom väldigt smal och ensidig, något som påpekas av i stort sett alla externa bedömare, inklusive flertalet av dem som ministern hänvisar till i sitt svar. Att man nu tvingas låta dem i fas 3 få tillgång till utbildning ändrar heller inte mycket. Det kommer inte som resultat av någon ny och djup insikt utan har tvingats fram av oss i oppositionen och av mediernas ihärdiga granskning. Jag har heller inte kunnat hitta att man har avsatt några extra medel, vilket för mig visar på bristande seriositet. Mina frågor till ministern handlade om två saker, dels om hur och när ministern hade för avsikt att utvärdera resultatet av sin politik, dels om vilka åtgärder ministern avsåg att vidta för att rusta dem som står längst ifrån arbetsmarknaden så att de kan komma i fråga för de jobb som växer fram. Jag antar att jag måste tolka svaret som att ministern inte ser eller möjligtvis inte bryr sig om det här problemet. Oavsett vilket är det oroande. Matchningsproblemet är verkligt och allvarligt. Det får konsekvenser på både kort och lång sikt. direktion har haft det som ett stående tema . Det har sannolikt påverkat beslut om räntehöjningar och räntebanor. Att inte ta det på allvar, att inte ta sitt ansvar som minister och som regering är anmärkningsvärt inte bara utifrån ett samhälls- och tillväxtsperspektiv utan också ur ett individperspektiv. I sitt svar räknar ministern upp ett antal aktörer som löpande analyserar och följer upp arbetsmarknadspolitiken. Men hon säger ingenting om resultatet. IFAU har exempelvis tittat på jobb- och utvecklingsgarantins två första steg och konstaterat att aktivitetsnivån är anmärkningsvärt låg. av deltagarna hade i aktiva åtgärder. Den vanligaste åtgärden var organiserade jobbsökaraktiviteter. Det sista steget, fas 3, har visat sig vara en återvändsgränd som fortsätter att växa kraftigt trots att konjunkturen nu har vänt. Enligt Arbetsförmedlingens egna prognoser är 26 500 personer inskrivna i åtgärder. räknar man med att antalet ska ha växt till 48 000 personer. Trots matchningsproblem, trots stora pensionsavgångar och trots högkonjunktur förväntas fas 3 att bara fortsätta växa. Menar ministern verkligen att det är exempel på lyckad politik? Många med mig hävdar nu att alltför ensidigt fokus på att öka arbetskraftsutbudet genom sänkta ersättningsnivåer, utförsäkringar och generella lösningar som främst träffar dem som redan är anställbara och ändå får jobb samt sänkta skatter som patentlösning på alla problem har skapat en situation där arbetskraftsbristen nu växer fortare än arbetslösheten sjunker och där många av dem som har svagast förankring på arbetsmarknaden riskerar att hamna permanent utanför. Vad är ministerns svar på det? Mer av samma eller att det faktiskt är dags att tänka om? 96 Arbetsmarknadsminister (M): Tack för frågan, ! För mig som arbetsmarknadsminister finns det tre viktiga uppgifter. De heter jobb, jobb och jobb att alla som kan arbeta också får chansen att göra det. Därför är det så klart glädjande, även om man inte kan vara nöjd innan alla har ett jobb, att det är 120 000 fler personer som går till jobbet en vårdag jämfört med , att långtidsarbetslösheten sjunker och att det finns väldigt många jobbchanser. Det har inte varit så många lediga anställningar anmälda på Arbetsförmedlingen . Då ska vi också komma ihåg att det är toppen av ett som anmäls till Arbetsförmedlingen. Det är av de lediga jobben. Vi kommer väldigt starka ur krisen. Det är också ett bra kvitto på att regeringens politik fungerar. Därmed inte sagt att den inte behöver utvärderas. Det är klart att det sker kontinuerligt av flera olika aktörer. Det nämnde jag också i mitt första inlägg. Vi har oberoende granskare som ser över effekterna, forskare som ger regeringen råd och som visar på vad våra reformer ger för effekt. Inte minst måste vi satsa mer på aktivitet i jobb- och utvecklingsgarantin. Det insåg vi . Då fick också Arbetsförmedlingen i sitt regleringsbrev tydliga direktiv. Det är inte okej när bara sju av tio lämnar jobb- och utvecklingsgarantin innan fas 3. Jag vill att tio av tio ska lämna jobb- och utvecklingsgarantin till jobb. Men det är också så, och det måste man ha stor respekt för, att de personer som är långtidsarbetslösa just nu har varit det i genomsnitt . En stor andel personer har nedsatt arbetsförmåga. Många står väldigt långt från arbetsmarknaden. som de har varit arbetslösa har de flesta också fått en mängd olika insatser. Men det har ändå inte lett till jobb. Centralt för regeringen är arbetslinjen. Det som förvånar mig är Socialdemokraternas strategi att vilja förändra till exempel den regel som säger att man ska söka jobb och vara beredd att ta ett ledigt jobb i hela landet. Där vill man införa en begränsning. Man vill ta bort deltidsbegränsningen och höja bidragen för att inte arbeta. Man verkar dessutom principiellt vara motståndare till att vanliga löntagare får lägre skatt. Det finns en hel del åtgärder som vi nu vidtar och som leder till att fler personer kommer i arbete. Där är förstås jobbskatteavdragen en viktig del. Men det är också viktigt att satsa på utbildning av dem som behöver det. 70 000 personer fick en utbildning genom Arbetsförmedlingens försorg , med fokus på bristyrken. Vi har också satsat en stor del på den vanliga, reguljära utbildningen. Vi satsar numera drygt 6 miljarder mer på skolan så att varje barn och ungdom ska kunna få en bra grund att stå på. Tittar man på näringslivets behov av rekryteringar och det som nämner i sin interpellation ser man också att det är kvalificerad arbetskraft som arbetsgivarna efterfrågar, det vill säga att längre utbildning krävs, till exempel elektriker. För att bli elektriker måste man gå en treårig gymnasieutbildning, men det räcker inte. Man måste fortsätta och få praktik innan man får sin behörighet. Det är inte rimligt att en sådan lång utbildning ska bekostas och anordnas genom Arbetsförmedlingens försorg. Där behöver det reguljära skolväsendet vara kraftfullt. Yrkesvux är också ett exempel på hur man kan möta arbetsgivarnas behov av kvalificerad arbetskraft. Visst, arbetsmarknadsutbildningen fyller en funktion. Enligt är det nu en bra balans mellan hur många som går i arbetsmarknadsutbildning och vilka yrken man utbildar i. 97 (S): Jag blir lite bekymrad när jag lyssnar på . Det är som att man tittar på en teoretisk modell och inte på hur det ser ut i verkligheten. Det är visserligen sant att arbetslösheten nu sjunker, att fler människor får jobb, att vi har en god ekonomi i landet, att det tuffar på. Borde inte det, , innebära bättre resultat på arbetsmarknaden än de som du genom att slå dig för bröstet redovisar här? Vi har en av de bästa tillväxterna i hela , men arbetslösheten har bara sjunkit med . Är det verkligen ett tillfredsställande resultat? Om det inte är det, och jag hoppas verkligen att vi inte har en arbetsmarknadsminister som går omkring och tycker att en sänkning från är ett bra resultat, tycker jag att man borde fundera på vad det är i politiken som inte fungerar. Bevisligen är det någonting. Det går an att säga att det är jobb, jobb, jobb som är fokus, men om inte resultatet blir jobb, jobb, jobb kanske man borde försöka flytta fokus lite grann och titta på andra saker. Oavsett om säger att det är ett problem med dem som finns i fas 3 och att det inte är så enkelt eftersom många av dem varit arbetslösa väldigt länge visar prognoserna att fas 3 bara växer. Det fylls på med nya människor , och om bara förväntas där finnas nästan dubbelt så många som . Om inte de människor som står längst ifrån arbetsmarknaden har en chans att komma tillbaka när det är brinnande högkonjunktur, när menar du då, , att de ska komma tillbaka? Om inte de åtgärder de får del av i fas 3 gör att de faktiskt kommer tillbaka, borde inte då leverera något förslag som skulle kunna innebära att de fick en chans att komma tillbaka? Jag tycker att det hela är anmärkningsvärt. Sedan säger att det inte är sant att man inte får utbildning. Hon sade att 70 000 fick en utbildning via Arbetsförmedlingens försorg . Det är säkert sant om vi räknar in coachning, jobbsökarkurser och så vidare, men om vi tittar på arbetsmarknadsutbildning i Arbetsförmedlingens egen statistik visar den att det 2010 handlade om 6 000 och 4 235 personer. Jag får inte ihop det till 70 000 hur jag än räknar, om vi nu ska tala om kvalificerad yrkesutbildning som kan leda till jobb för framför allt en grupp som står väldigt långt från arbetsmarknaden. Jag inser att det är en ministers uppgift att i någon mening försöka försvara politiken även om man kanske inte har varit med om att utforma den. Jag kanske inte tror att i alla lägen ens hade valt att göra på det här sättet om hon fått utforma det hela från början, men det är en ministers ansvar att försöka vara seriös i vad man vill, ta ansvar för det som är nu och också vara seriös i vad man vill framöver. Jag skulle därför vilja ställa några konkreta frågor till ministern och hoppas att hon besvarar dem i sitt nästa inlägg. Tycker att matchningen på arbetsmarknaden fungerar tillfredsställande när var femte rekrytering misslyckas? Tycker att fas 3 fungerar tillfredsställande? Är det okej eller enligt plan att den bara växer och växer? Om det inte är det, vad är i så fall den konkreta åtgärden eller det konkreta förslaget för att få till en annan tingens ordning? 98 (S): Fas 3 är något som vi debatterat i kammaren. Jag vill passa på tillfället att påminna om, och få med i protokollet, den tidigare debatten som arbetsmarknadsministern hade med oss om fas 3. Som säger ökar man, trots en stark ekonomisk uppgång, en högkonjunktur, antalet personer i den åtgärd som kallas för fas 3. Jag har vid många tillfällen åkt runt och träffat grupper som är inskrivna i fas 3 och inte riktigt kunnat förstå varför dessa människor ska göras fattiga. Jag ställde den frågan till arbetsmarknadsministern i den förra debatten, alltså varför dessa människor ska göras fattiga. Utifrån tidigare debatter kanske säger att det nog inte är regeringens ansvar utan kanske individens eget ansvar. Vi kan gå tillbaka till riksdagsprotokollet och se hur hon svarade då. Jag vet inte om hon kommer att svara likadant , men det kan vara roligt att höra. Då sade , beträffande varför man skulle göra folk fattiga, att den moderatledda regeringen har tagit ansvar för ekonomi. Priset ska alltså betalas av de människor som inte lyckats komma in på arbetsmarknaden. Vi har tagit ansvar för ekonomi, sades det.