prot · GZ0947 · 2011-12-13 00:00:00 — Enligt ministern ligger det på länsstyrelserna att se till att Natura 2000-områdena skyddas på lämpligt sätt, till exempel genom tillståndsprövning för fiske, när så är befogat. Men om länsstyrelserna inte gör det, vad gör man då? Det gör de nämligen inte. Om det sedan beror på att de inte tycker sig ha mandat eller inte tycker sig ha resurser ska jag inte lägga mig i, men faktum kvarstår att de inte gör det. Detta är inte en ny fråga som plötsligt dykt upp på länsstyrelsernas bord, utan detta är något som har kritiserats . Det nya är dock att har blivit anmält till för att vi bryter mot art- och habitatdirektivet. Det borde faktiskt göra det ännu mer angeläget för ministern att se till att det verkligen händer någonting på området, så att vi inte bara fortsätter att vänta medan bottentrålarna trasar sönder de känsliga bottnarna. Miljöministern hänvisar också till att Havs- och vattenmyndigheten har påbörjat ett arbete för att ta fram förslag till riktlinjer för hur processen kring reglering av fisket i skyddade områden ska se ut. och när det fortfarande fanns påbörjade ett sådant arbete. Sedan lades dock ned, och Havs- och vattenmyndigheten fick ärva frågan. De fick även ärva en hel del ekonomiska bekymmer, så just nu händer det kanske inte så jättemycket på denna punkt. Om inte miljöministern kan lirka loss lite pengar från till Havs- och vattenmyndigheten kanske vi alltså inte ska förvänta oss några mirakel från deras sida just . Där någonstans står vi. Det händer inte så mycket. Jag undrar: När har vi kommit så långt att ministern håller med om att skyddet för 2000-områden faktiskt är bristfälligt och att det är dags för regeringen att agera? Ska vi fortsätta att luta oss tillbaka och säga att myndigheterna får fixa detta, även om de uppenbarligen inte gör det? 79 (C): Grunden till denna interpellation är enligt interpellanten själv ett initiativ från . De har anmält regeringen till för ett påstått brott mot EU:s art- och habitatdirektiv. Det handlar, som de uttrycker det, om brister i skyddet av 2000-områden. Jag delar både engagemang för Fladen och och hennes åsikt att de är två av mest värdefulla områden, precis som hon framför i interpellationen. Av miljöministerns svar framgår också tydligt att art- och habitatdirektivets regler om skydd av Natura 2000-områden genomförts i svensk rätt genom framför allt . tillämpas bestämmelser om Natura 2000-områden fullt ut också inom ekonomiska zon, vilket har betydelse för både Fladen och Lilla Middelgrund. I enlighet med art- och habitatdirektivet krävs det enligt tillstånd för att bedriva verksamheter som kan skada de värden som skyddas i ett Natura 2000-område. Det finns inget som undantar fisket från denna tillståndsprövning. Det är länsstyrelsernas ansvar att som tillsynsmyndighet fullfölja detta. Det har gällt . Går man in på hemsida är alltså upphovsorganisationen till denna interpellation ser man dock att de tolkar miljöministerns korrekta och välkomna svar som en nyhet. Det har alltså gällt . Min fråga till interpellanten är om det även är en nyhet för . 80 (FP): Jag tycker att har ställt en väldigt viktig fråga, och jag kan inte säga annat än att hon har fått ett väldigt bra svar av miljöministern. Jag vill ändå vara med här och problematisera lite grann om detta med Natura 2000-områden och skyddet av havsområden. Det är välkänt att är för att skydda fler havsområden än . Natura 2000-områdena är naturligtvis viktiga, och även Middelgrund Fladen är ett sådant viktigt område. Bara det att det blir ett Natura 2000-område är ju ett slags kvalitetsstämpel på att det finns skyddsvärda områden och arter inom området. Det viktiga är då att ge tillräckligt skydd, som det brukar stå i Natura 2000-områdenas bestämmelser. Och det har de väl fått genom den bevarandeplan som finns för området. Det talas mycket om myndigheternas roll i detta. De prioriteringar som görs i varje enskilt område måste naturligtvis utgå från de lokala förutsättningar som gäller för just det området, så att skyddet säkerställs och man verkligen prioriterar det som har betydelse för just det området. Jag skulle vilja lyfta fram vikten av att följa de regler som finns och hur oerhört viktigt det är att ha en lokal dialog och en lokal förankring. Det handlar om att säkerställa att berörda naturtyper och arter får ett fullgott skydd. Det handlar inte om att lägga en död hand över mänsklig aktivitet i området. Då gäller det att engagera de människor som är berörda i området. Just när det gäller Fladen Middelgrund är det kanske mest fisket som berörs. Men det finns andra områden där man går vidare och ska göra den här typen av bevarandeplan. Där är det viktigt att verkligen ta med dem som är berörda. Det tror jag är en grundförutsättning, för man kan inte ha bevarandeområden och skyddade områden där myndigheten ska vakta, utan det är viktigt att de som är berörda tar ett personligt ansvar för att sköta det. Det finns många exempel på hur man, när fisket fått bli engagerad i en sådan här process, är med och tar ansvar. Vi kan diskutera myndigheter och lagstiftning, men det är oerhört viktigt att ha en lokal dialog och en lokal förankring i det här arbetet. 81 Miljöminister (C): Det har aldrig varit tillåtet att skada de värden som finns i ett Natura 2000-område. Efter att vi har haft en debatt och diskussion om huruvida detta gäller också i svensk ekonomisk zon är det tydliggjort, som påpekade, att det från också gäller för Natura 2000-områden i svensk ekonomisk zon. Art- och habitatdirektivet reglerar inte förvaltning av fisket i sig utan bara sådant som kan skada. Fiskeripolitiken har ett helt annat beslutssystem och tittar på helt andra saker. För svensk del tror jag att det är viktigt att hitta avvägningen häremellan. Jag noterar att min företrädare har gett i uppdrag till Havs- och vattenmyndigheten att ta fram förslag till riktlinjer för hur processen för reglering av fiske i skyddade områden ska se ut. Det är naturligtvis väldigt viktigt. Vidare besked kan jag inte ge innan det här arbetet är avklarat av de fackmänniskor och myndigheter som enligt beslut har att ansvara för de här frågorna. 82 (MP): Som miljöministern är inne på handlar den här frågan inte om fiskeripolitiken i stort. Det handlar inte om hur många fiskar som ska fiskas upp utan snarare om var och med vilka verktyg i de skyddade områdena. Då är det så att bottentrålningen kan allvarligt skada dessa värdefulla områden, och det är det vi pratar om. Jag är egentligen inte bekymrad över lagstiftningen, utan jag är bekymrad över att vi har en lagstiftning som säger att fiske ska kunna tillståndsprövas i skyddade områden men att det ändå inte görs. Då kan man så klart som minister säga: Men vi har lagstiftningen på plats, och då behöver vi inte göra något mer. Eller så kan man säga: Det här är fortfarande ett problem ute i verkligheten. Vad är problemet? Är det så att Havs- och vattenmyndigheten inte har uppfattat att de har det här uppdraget eller att de inte har resurser? Är det att länsstyrelserna inte har resurser eller att de upplever att de inte har ett mandat? är det i och för sig inte miljöministern som ansvarar för länsstyrelserna, som får andra direktiv från den minister som styr över länsstyrelserna. Var ligger problemet? Jag är bekymrad över att ingenting händer och att man bara väntar på att någonting ska hända, trots att de myndigheter som eventuellt har ansvaret inte verkar känna ansvaret av rutiga och randiga skäl. Hur länge ska vi behöva vänta på att någonting ska hända medan detta destruktiva fiske fortgår? Skulle ministern kunna tänka sig att vända på det och helt enkelt införa ett tillfälligt moratorium för yrkesfisket i de skyddade områdena medan man försöker ta den långsamma vägen och utreda hur, när och under vilka former man ska kunna införa relevanta fiskeregleringar? Eller är det bara att fortsatt vänta och se? 83 (C): Jag ställde frågan till om det som verkade vara en nyhet för var en nyhet också för henne, att det är fullt möjligt att reglera detta i lagstiftning . Och jag tolkade påstående i det andra replikskiftet, att problemet inte är lagstiftningen, som ett halvt erkännande. Ändå påstår i sin interpellation att eftersom man inte reglerat skadlig verksamhet i dessa områden bryter mot habitatdirektivet. Att just använda ordet man är väldigt insinuant. Det kan vara och det kan vara regeringen. Men hon avslutar interpellationen med att när regeringen inte ens förmår att leva upp till EU:s krav och ge tillräckligt skydd åt våra 2000-områden blir det svårt att ta regeringens prat om havsmiljösatsningar på allvar. Jag tror inte att vi är så oense. Men tar ett tydligt initiativ från , gör det till sitt eget och skruvar det sedan några varv till för att ta politiska poänger på det. Det tycker jag är synd, för jag tycker att vi gemensamt i riksdag ska vara stolta över att vi sedan alliansregeringen tillträdde har en havspolitik. Och vi har ett havsanslag i budgetpropositionen. Det fanns inte . Vi har ett anslag, och vi har en utpekad politik på havsmiljöområdet. Det är jag stolt över, och jag tycker att vi gemensamt ska vara stolta över det. Sedan kan vi rätta till och se till att myndigheter verkligen är medvetna om det uppdrag de har. Det kan väl vara ett positivt resultat av den här interpellationsdebatten att ansvaret är tydligt. 84 (FP): Det är kanske inte så märkligt att det i en fråga om just ett område som trots allt ligger en bit ut till havs kokar ned till fiskets skadeverkningar. Det är nog precis som säger, att oftast är det inte lagstiftningen som är problemet utan tillämpningen och acceptansen. De som är berörda måste känna att det här är rätt och riktigt och acceptera det. metod i området, att sprida ut ett antal stenblock 200 stenblock tror jag att det var känns inte som en metod som man ska behöva använda i ett rättssamhälle som vårt, utan vi ska med regler och myndigheter kunna reglera sådant här. Som jag sade förut: När man skyddar ett område är inte målet i sig att lägga en död hand över det. Det finns ett mig närliggande exempel, , eftersom jag kommer från norra . Där hade yrkesfisket en verklig nyckelroll för tillkomst. Där trålar man fortfarande i enligt regler som innebär att man inte skadar utan garanterar de skyddsvärda områdena. Det går att föra en dialog, och det går att få dem som är berörda att acceptera lagstiftningen. Efterlevnaden kan ju inte bli bättre om man ser det som sin egen lagstiftning. 85 Miljöminister (C): Det som tar upp är viktigt, nämligen att det finns en stolthet över naturvärden hos de människor som bor och verkar i området. I Fladen finns sublittoral sandbank, rev och bubbelrev, tumlare, fåglar och föryngringsområden. I Middelgrund är det likadant med föryngringsområde, sandbankar, rev, tumlare, sillgrissla, tordmule och allt som följer med det. Det är viktigt att vi skapar samsyn runt de naturvärden vi vill skydda, att vi gemensamt arbetar fram de regler och hanteringssätt som behövs. Det skapar respekt och också ett större skydd än vad reglerna ensamt gör. När det gäller skyddet av Natura 2000-områden förtydligades det, som sade, 2009. Länsstyrelserna gör bevarandeplaner och har tillsynsansvaret. Länsstyrelserna ska också ha det goda samarbetet med människor som bor och verkar i området. När detta fungerar blir det bra; det blir en gemensam uppslutning och stolthet runt de naturvärden som finns i respektive skyddsområde. Jag vill än en gång säga att det inte får förekomma skadlig verksamhet i Natura 2000-områden. Det är tydliggjort i svensk lagstiftning. Fiskeripolitiken är en annan beslutsorganisation, ett annat regelverk. Havs- och vattenmyndigheten har fått uppdraget att utarbeta förslag till riktlinjer för hur processerna kring reglering av fiske i skyddade områden ska se ut. Jag vet att vi är långt framme. Det är unikt med skyddade områden i havet. Det är också unikt att ha en egen myndighet. Myndigheten är ny, men har kommit i gång bra. Jag tror att många i och på andra håll i världen som kommer att vilja se hur vi löser dessa frågor och hur vi hanterar havspolitiken. Det blir mer och mer viktigt. Därför är det bra att se hur denna myndighet utvecklas och hur arbetet blir mer och mer omfattande och organiserat. Det är viktigt att se betydelsen i de olika regelsystem vi har och deras specifika uppgifter. Jag tror också att på det sätt som fiskeripolitiken förändras och utvecklas blir det ett bra komplement, och att dessa politikområden möts i ambitionen att bruka utan att förbruka. 86 (MP): Det gläder mig att vi har en samsyn i att man inte ska skada de skyddade områdena. Vi styr dock inte det genom att säga det i kammaren. Bara för att vi säger att dessa områden ska få det skydd de behöver blir det inte så. Om inte Havs- och vattenmyndigheten upplever att man har uppdrag eller förutsättningar att ta fram regleringar och om inte upplever sig ha mandat eller resurser att begära tillståndsprövning av fisket måste något till. Man kan spekulera i vem man är i min interpellation, men egentligen är det inte så viktigt. Någonstans har som land misslyckats om vi har åtagit oss att skydda Natura 2000-områdena och inte lyckas göra det. Om man är skulle vi i kunna koppla av, men jag tycker att vi har ett ansvar för hur det ser ut i verkligheten och inte bara för hur det ser ut på papperet. Var det brister, om det handlar om resurser eller uppdrag, är inte det viktiga; det viktiga är att något händer. Där är vi inte . hade en poäng med att det inte ska behöva gå så långt att åker ut och dumpar stenblock i havet för att vi i inte kan skydda dessa områden. Jag tycker att vi kan bättre. Vi behöver göra mer än att säga att det ska bli bra, för det är inte alltid det går så enkelt. Jag hoppas att regeringen efter denna debatt kan se över detta och kanske höra med sina myndigheter om det är något som behöver förtydligas och hur man kan gå vidare så att dessa värdefulla områden får det skydd de förtjänar. 87 Miljöminister (C): Det finns en tydlig EU-reglering som skyddar Natura 2000-områden. Det finns en tydlig fiskeripolitik. Det är i förtydligat att reglerna om skydd av Natura 2000-områden också gäller i ekonomisk zon; det gäller både Fladen och Lilla Middelgrund. Det finns en myndighet som är tillsatt för att hantera dessa frågor. Det finns länsstyrelser som har ansvar för själva planerna, och de har också ansvar för tillstånd och övervakning i dessa områden. Det är riktigt att vi inte styr från kammaren; jag håller med interpellanten om det. Vi får se vad Havs- och vattenmyndighetens utvärdering och genomgång av dessa områden kommer att ge. Finns det anledning till kritik ska vi självklart ta ansvar för det och förbättra. I grunden delar jag, interpellanten och övriga debattörer samma syn, nämligen att dessa områden är oerhört viktiga, att det finns en anledning till att de är utsedda till Natura 2000-områden och att det är områden vars naturvärden är viktiga, inte bara nu utan också långt in . Därför är det viktigt att den reglering vi har fungerar och efterlevs. Det är precis detta som Havs- och vattenmyndigheten tittar på när man drar upp riktlinjerna för hur fiskeripolitiken ska hanteras i dessa områden. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2011/12:85 om översvämningsrisk i och 88 Miljöminister (C): Fru talman och ärade ledamöter! har ställt två frågor till mig om hur jag avser att långsiktigt minska risken för översvämningar i respektive hur översvämningsrisken kan minskas i . Det råder inget tvivel om att det är nödvändigt att utveckla samhällets anpassning till det förändrade klimatet. Detta anpassningsarbete är mångfasetterat och griper in i samhällets alla nivåer, från skador på fysisk infrastruktur till påverkan på den biologiska mångfalden. Anpassningsarbetet kommer att behöva utvecklas . Det handlar, som påpekar, om att göra långsiktiga vägval och rätt vägval. Det långsiktiga arbetet har inletts, bland annat med att bygga upp viktig kunskap för att bättre kunna förebygga och ha beredskap att hantera den ökade risken av kraftiga översvämningar. En viktig åtgärd i detta sammanhang är att ta fram en användbar höjdmodell över . Man skulle kunna tro att en sådan redan finns, men så är inte fallet. Baserat på förslag från Klimat- och sårbarhetsutredningen har regeringen gett Lantmäteriet i uppdrag att ta fram en nationell höjdmodell över hela . Arbetet innebär att laserskanna landet och framställa en rikstäckande och noggrann höjdmodell. Lantmäteriet har kommit ungefär halvvägs med detta arbete. I budgetpropositionen föreslår regeringen fortsatta satsningar för perioden 20122015 på området klimatanpassningar. Förstärkningen innebär att ytterligare resurser kan avsättas för höjdmodellen och att denna kan färdigställas . Som skriver innebär rasriskerna längs att det är problematiskt att öka utflödet från via älven. En viktig åtgärd är därför att förbättra kunskapen om stabiliteten längs i händelse av att ökade vattenmängder måste avtappas från . Regeringen har därför gett () i uppdrag att genomföra en skredriskkartering för . Det är alltså det andra uppdrag som har påverkan på den här frågan. Utredningen ska redovisas till , alltså. En alternativ lösning på avtappningsfrågan som har uppmärksammats är att leda vatten från genom en tunnel till . Det är dock ännu alldeles för tidigt att ta ställning till hur denna viktiga fråga ska lösas. För att redan nu minska risken för översvämningar i har en avtappningsstrategi överenskommits mellan , i och . Det är den tredje åtgärd som har vidtagits. Strategin har tillämpats och utgör ett första steg när det gäller att hantera översvämningsproblematik. Vidare har på initiativ från berörda länsstyrelser, länsförsäkringsbolag och ett antal kommuner gjort en fördjupad studie av översvämningsriskerna kring och längs . Resultatet av studien visar bland annat att tidigare beräknade vattenstånd blir något lägre, vilket är viktigt för berörda myndigheter att ha med sig i samarbetet och i samhällsplaneringen. När det gäller de översvämningar som drabbats av har förstås berörda kommuner och fastighetsägare en viktig roll. Ansvaret för förebyggande åtgärder när det gäller översvämningar ligger till stor del på ägare av fastigheter och infrastruktur. Grundprincipen är att den som har störst nytta av en åtgärd ska ta den största delen av kostnaden. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) disponerar ett särskilt anslag för delfinansiering av naturolycksförebyggande åtgärder. Anslaget är begränsat och fördelas till sådana åtgärder som MSB bedömer vara mest nödvändiga. kommun har inkommit till MSB med en ansökan om statligt bidrag från detta anslag för att bygga fördämningar som skyddar staden mot översvämningar. MSB arbetar med en prövning av ärendet. har också redovisat att domstolsprövning pågår av åtgärder ämnade att minska den allvarliga översvämningsproblematiken. Som väl känner till i politiskt arbete kan jag inte närmare kommentera pågående prövningar hos våra domstolar och myndigheter. Jag vill dock försäkra att jag delar hans bedömning av frågans betydelse och att jag kommer att följa den fortsatta utvecklingen noggrant. 89 (V): Jag tackar miljöminister för det utförliga svaret på mina två frågor. Det stora klimattoppmötet i i har avslutats. Även om man inte hade så högt uppskruvade förväntningar är det en besvikelse att världens ledare inte förmår samla sig till resoluta åtgärder mot utsläppen av växthusgaser. Det är redan nu uppenbart att klimatförändringar leder till stora anpassningskrav runt om i världen. Det är lätt att tänka sig att anpassningskraven gäller atoller och låglänta områden i länder som , vilka är de områden som är absolut hårdast drabbade. Men det påverkar också oss här i . En av de effekter som vi kan räkna med är ökade nederbördsmängder i delar av . Det kommer att påverka våra vattensystem. Det är en del av bakgrunden till den här interpellationen. Hur ska vi anpassa oss till ett förändrat klimat och ökade nederbördsmängder? vattensystem är anslutet till ; det rinner ut i med ganska låg lutning. De områdena är regelbundet drabbade av betydande översvämningar. Runt är det till exempel och som har problem med detta. Vi kan förutse att problemen kommer att förvärras . är vi i en situation då vi måste tänka innan detta händer och förebygga det. Det naturliga hade varit att öka avtappningen från via , men som både jag och ministern har påpekat är det svårt med tanke på rasrisken i . Man måste hitta en annan lösning. Det kan vara att förebygga rasrisken i eller att leda ut vattnet i . En parallell vattenledning i har diskuterats. Något som jag funderar över i svar är att det saknar tidsperspektiv. När är det att sätta ned foten? Vad är tidsperspektivet? När måste något göras? Det handlar ju om mycket stora investeringar för vårt samhälle. Det är inte någon speciellt partiskiljande eller blockskiljande fråga. Det är ett gemensamt ansvar. Delar ministern den bedömning som görs av många som studerar det här problemet, nämligen att man kommer att tvingas vidta strukturella åtgärder för att öka avtappningen ur och att vi kommer att stå inför ett beslut om vilken väg vi ska gå? Vilket tidsperspektiv handlar det om? Vad tänker regeringen när det gäller de här frågorna? Vad tänker man göra när man har fått utredningsresultatet ? Problemet i är lite annorlunda. drabbas ofta av översvämningar. I har man haft problem med att hålla vattnet borta. Man har tagit fram en plan för att åtgärda det. Man har gjort en mycket grundlig utredning. Kommunen har bestämt sig för att bygga en fördämning som ska skydda centrala delar av staden. Man tycker att man har funnit en god lösning. får man inte de tillstånd som behövs för att bygga upp ett skydd för centrala . Jag besökte och pratade med kommunledningen som var frustrerad. Man får rapporter från bland annat om hur nederbördsmängderna kan tänkas öka . Man vill göra något åt detta och man vet vad man ska göra, men man får inte sätta i gång. Det berör en fråga som jag har diskuterat med företrädare, nämligen den långa tid som handläggningen av sådana här ärenden tar i vårt rättssystem. Våra miljödomstolar är väldigt långsamma och strukturellt underbemannade. Det gör att beslut om viktiga investeringar och andra saker drar ut . Här bedrar nog snålheten visheten. Jag förstår att ministern inte kan föregripa ett rättsligt beslut. Men när tror ministern att kan få ett besked? Vad ska man göra åt att det drar ut ? 90 (FP): Det här handlar specifikt om , men också om . är ett bra exempel på riskerna med ökade nederbördsmängder. Som säger är anpassning tyvärr en nödvändig del av klimatdiskussionen. Det är ingenting vi kan bortse från; det kommer att bli verklighet vad vi än gör och vad som än händer i klimatarbetet. Jag vill lyfta in ytterligare en dimension, nämligen samspelet mellan stat och kommun. Inte ens staten kan garantera vattennivå naturligtvis, men man kan se de stora lösningarna. Något av det mest förebyggande som kommunen kan göra är att inte bygga nytt inom översvämningsriskområden. infördes det speciellt i . Det står att man ska lokalisera bebyggelse på lämplig mark, och det står om miljö och hälsa, buller, trafik och infrastruktur. Man lade till att man även ska ta hänsyn till risker för olyckor, översvämningar och erosion både vid bygglovsgivning och vid detaljplanhandläggning. Det är ett ansvar som kommunerna har att inte planlägga ny bebyggelse inom områden där det är översvämningsrisk . Det var mot bakgrund av klimatdiskussionen och anpassningsarbetet. Den paragraf som infördes i den dåvarande PBL finns med även i den nya PBL; den har ett annat nummer men exakt samma lydelse. Jag vill lyfta fram det som ytterligare en åtgärd. Miljöministern nämnde några, och det här är ytterligare en som har vidtagits. När det gäller olika kommuners och aktörers ansvar kan jag nämna att jag har erfarenhet från . Där hade man en stor översvämning i .