prot · GY0992 · 2011-04-27 00:00:00 — Det är också så att det är en stor del av jordens länder och människor som inte har rätt att yttra sig fritt eller skriva ned och publicera sina åsikter vi kan bara se på vad som händer i just , eller vad som händer i . Utvecklingen där går delvis åt rätt håll, men det finns mycket att göra. Eller varför inte peka på det som är aktuellt i just , nämligen besök av premiärminister från och alla de problem som finns där med yttrandefrihet och tryckfrihet. Vi i tycker ibland att vi är särskilt bra på just tryck- och yttrandefrihet, och vi har viss rätt att vara stolta även om man inte ska tro att vi på något sätt är färdiga eller gör allting rätt. Jag skulle vilja säga att det är två frågor inom detta område som vi kan brösta oss med. Det handlar om offentlighetsprincipen och meddelarfriheten. Det är två grundläggande principer som har etablerats i svensk lagstiftning och som i viss mån också har gått på export. I själva verket är det en rad olika lagar som återfinns inom grundlagarna tryckfrihet och yttrandefrihet. Meddelarfriheten eller meddelarskyddet består till exempel av anonymitetsskydd, efterforskningsförbud, repressalieförbud, rätten för var och en att anskaffa olika uppgifter med mera. Dessa båda principer har sannolikt bidragit till att den offentliga verksamheten i har blivit öppnare och mindre korrumperad och att vårt land har blivit lite bättre att leva i. Den offentliga sektorn har säkerligen också blivit mer effektiv. Meddelarfriheten och offentlighetsprincipen gäller dock inte i samma utsträckning inom privat verksamhet. Där är anställda mer bundna av lojalitet till ägarna och ledningen. När offentliga verksamheter har överförts till kommunala bolag eller privatägda företag påverkar det därför även yttrande- och tryckfriheten i . skärptes därför reglerna så att även kommunala bolag omfattas av detta regelverk. För sedan fick vi dock till min stora glädje ett enigt konstitutionsutskott som tillstyrkte en motion om att stärka skyddet för så kallade whistleblowers. Vi riktade en tydlig uppmaning till regeringen att återkomma med lagförslag som gör att bättre hänger med i utvecklingen inom det privata området för att minska korruption och öka öppenheten. Vi ska noga följa regeringens arbete på detta område. När vården och skolan alltmer övergår till friskolor eller vårdcentraler och hälsoinstitut som drivs av andra ägare än det offentliga hänger inte dessa grundläggande svenska öppenhetslagar om offentlighet och meddelarfrihet med. Det har också lett till att allt fler oroas över utvecklingen. Inte minst kan man se detta genom att vi har fått en mindre flod av motioner från olika riksdagsledamöter med krav på en förändring där till exempel meddelarskyddet följer med eller utvidgas till att gälla även privata företag som finansieras med offentliga medel. En sådan förändring är inte lätt att genomföra. Det är en svår balansgång rent lagstiftningsmässigt, men inte desto mindre vore det önskvärt. Det är till exempel alldeles uppenbart att det vore bra att få en större öppenhet inom friskolesektorn. Det skulle kunna bidra till att elever och föräldrar kunde göra mer riktiga och medvetna val. Jag vill därför yrka bifall till reservation 2 om meddelarskydd i offentligfinansierad privat verksamhet. Jag står naturligtvis också bakom reservation 3 om att utvidga lagstiftningen om hets mot folkgrupp till att även gälla så kallade transpersoner. 206 (S): I detta betänkande behandlas 21 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden . De rör tryck- och yttrandefrihet. Flertalet av dessa motioner berör meddelarskyddet, framför allt för anställda i skattefinansierad verksamhet som övergår från offentlig till privat regi. Det är tredje gången jag som riksdagsledamot står i denna kammare och debatterar samma sak. Allt fler motioner skrivs i detta ärende i takt med att allt fler skattefinansierade verksamheter övergår från offentlig till privat regi. Att vi återigen står här och debatterar frågan beror på att ingenting har hänt sedan vi tog upp den sist. Då hänvisade regeringspartierna till att frågan skulle tas i . är kommitténs arbete snart över, och man kommer troligtvis inte att kunna ta upp frågan på grund av tidsbrist. Alla anställda i kommuner och landsting har meddelarskydd. Det innebär att de har ett grundlagsskydd för yttrande- och informationsfrihet. De har alltså rätt att ta kontakt med massmedier och berätta om brister och missförhållanden i verksamheten utan att riskera repressalier från arbetsgivaren. Det finns också ett förbud för myndigheter och andra offentliga organ att efterforska källan till ett sådant meddelande. Detta är en del av vår demokrati och mycket viktigt för granskning av offentlig verksamhet, inte minst inom äldreomsorg, förskolor, barnomsorg och så vidare. Det gäller dock inte om offentlig verksamhet övergår i privat regi. Då finns inget meddelarskydd, trots att det är offentligt finansierad verksamhet. Privatanställda har lojalitetsplikt gentemot sina arbetsgivare, och brott mot denna utgör saklig grund för uppsägning. Anställda har alltså helt olika rättigheter i identiska verksamheter, ibland till och med i samma kommun, beroende på om verksamheten är i offentlig eller privat regi. Om du dessutom arbetar i en offentligt driven verksamhet som övergår till privat regi tappar du meddelarskyddet i samma stund som du skriver på anställningskontraktet hos den privata vårdgivaren. Man kan ju undra vad det är för företagshemligheter som ska skyddas i den privata verksamheten som inte var skyddsvärda i den offentliga. Det förekommer att kommuner och landsting beslutar om ett visst skydd för personalens meddelarfrihet hos privata entreprenörer, som ett villkor i bland annat upphandlingar. Det är dessutom så att under Vårdval , som genomförts i alla landsting, har meddelarfriheten skrivits in i samtliga avtal runt om i landet. Juristerna menar dock att det inte spelar någon roll vad man ställer för krav i dessa avtal eftersom det grundläggande kravet på att privatanställda ska vara lojala mot sina arbetsgivare kvarstår. De menar att det inte skulle hålla vid en prövning. Då skulle i stället lagen om affärshemligheten väga tyngre. I en tvist skulle sannolikt det företag vinna som straffar anställda som har uttalat sig om man hävdar att det skadat företagets konkurrenskraft. Jag har vid tidigare debatter tagit upp att även har påtalat problemet med granskningen, bland annat i en granskningsrapport om styrningen av privat äldreomsorg där man granskar statens ansvar för att säkra kvaliteten i privat äldreomsorg. Man säger bland annat att granskningen visat att det kan vara svårt för personalen i privat äldreomsorg att veta vad man får säga om sin arbetsplats. Personalen får å ena sidan inte röja företagshemligheter, men å andra sidan är man skyldig att anmäla allvarliga missförhållanden enligt lex . Till detta tillkommer att skyddet för yttrandefrihet gentemot arbetsgivare är oklart för anställda i privat verksamhet. Detta står i . I vår reservation, herr talman, påtalar vi vikten av att en lag som skydd för meddelarfriheten i offentligfinansierad verksamhet i privat regi ska bygga på principen att den så långt som möjligt ska vara densamma som för offentliganställda. Jag har aktualiserat frågan i eftersom jag är ledamot i den, men på grund av tidsförhållandena är det inte längre troligt att kommittén kommer att hinna utreda frågan. Jag lyfte upp den när kommittén startade , och vi kommer troligtvis i kommittén att få begära ytterligare tidsfrist för att bara klara grundlagsmodellen för tryck- och yttrandefriheten. Det är alltså näst intill omöjligt att vi skulle hinna med en så komplicerad fråga som denna i . Vi socialdemokrater anser därför att ska ge regeringen till känna att regeringen i lämpligt sammanhang bör utöka skyddet till att omfatta även anställda i offentligfinansierad privat verksamhet. Med detta sagt, herr talman, yrkar jag bifall till reservation 2. 207 (V): debatterar vi mycket viktiga frågor här i kammaren. Tryck- och yttrandefrihet är en del av själva grundvalarna för ett demokratiskt samhälle. Vi har en stark tradition i av att värna om rätten att uttala sig, och den som sprider yttranden har ett ansvar för vad man sprider, vilket bland annat kommer till uttryck i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen i paragrafen om hets mot folkgrupp. I diskrimineringslagen som gäller finns könsöverskridande identitet eller uttryck med som diskrimineringsgrund. Det är dags att transpersoner inkluderas av hetslagstiftningen. Förändringar i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen behövs på det området. Jag vill precis som ta upp frågan om meddelarfrihet för offentligt anställda. Den meddelarfriheten utgör en mycket viktig del av den svenska yttrandefriheten. Anställda inom offentlig verksamhet har tystnadsplikt i fråga om enskildas ekonomiska och personliga förhållanden. Det är viktigt för allas tilltro till den offentliga verksamheten, och alla arbetstagare informeras mycket noggrant om den sekretesslagstiftning som gäller. omfattas alla offentligt anställda av meddelarfriheten. Man har lyckats göra en avvägning. De anställda har grundlagsskyddad rätt att meddela uppgifter med syfte att sprida dessa i tryck, skrift eller i radio och tv. Myndigheter och andra offentliga organ får inte efterforska källan till sådana meddelanden. Vid missförhållanden på arbetsplatsen kan alltså varje offentligt anställd person offentliggöra uppgifter om detta. Precis som var uppe i föregående anförande har andelen anställda i offentligfinansierad verksamhet som bedrivs av privata företag ökat, och ökat drastiskt, under den borgerliga regeringsperioden. Tusentals anställda i skattefinansierad verksamhet inom exempelvis vård, skola, omsorg och arbetsförmedlingsverksamhet har bytt arbetsgivare från kommuner, landsting och stat till privata företag. En konsekvens av detta och den snabba omvandlingen är att anställda som går över från offentlig till privat anställning mister sin meddelarfrihet och skyddet mot efterforskning och repressalier. I stället gäller tystnads- och lojalitetsplikt gentemot arbetsgivaren. Bristande lojalitet kan utgöra saklig grund för uppsägning. Ur de anställdas synvinkel är det ett stort och växande problem. är till exempel mer än en fjärdedel av medlemmar privatanställda och saknar därmed det skydd meddelarfriheten ger, trots att de har precis samma arbetsuppgifter som de tidigare hade som offentliganställda. Inskränkningen av meddelarfriheten för det ökande antalet privatanställda i offentligfinansierad verksamhet innebär ett demokratiskt underskott. Mediernas och allmänhetens möjligheter att få insyn i hur skattepengar används minskas. Medborgarna har rätt att ställa krav på genomskinlighet i gemensamt finansierad verksamhet. De anställdas möjligheter att slå larm när verksamheter inte fungerar är en viktig del i kvalitets- och patientsäkerhetsarbetet. Det förekommer att kommuner och landsting beslutar om ett visst skydd för personalens meddelarfrihet när man går ut i upphandlingar, men avtalen ser olika ut i olika delar av landet. Det är inte rimligt att personalens möjligheter att utan risk för repressalier berätta om missförhållanden i verksamheterna ser helt olika ut i olika delar av landet. Bristen på en nationell lagstiftning om meddelarskydd har lett till att det inom en och samma kommun kan råda flera parallella regelverk. Det är orimligt att det ska vara så, och det är dessutom oklart vilken juridisk status de lokalt tecknade avtalen om meddelarfrihet och efterforskningsförbud har. För är det självklart att det ska finnas en enhetlig lagstiftning som säkerställer samma regler för personalens meddelarfrihet i alla verksamheter som finansieras med skattemedel, oavsett om driften är offentlig eller privat. Det är svåra avvägningar. Man har klarat av att göra det vad gäller skydd för personer och vad gäller sekretesslagstiftning, och det måste gå att göra även vad gäller företagshemligheter. Trots att vi har en meddelarfrihet som gäller fullt ut i offentliga verksamheter förekommer det tyvärr försök att tysta arbetstagare genom hänvisning till såväl sekretesslagen som lojalitetskrav. Tyvärr finns det exempel på offentliga arbetsgivare som förbjudit arbetstagare att tala med medierna och som har som rutin att tala om att arbetstagarna ska rapportera mediekontakter till sin chef. Det har också uppdagats att det finns offentliga arbetsgivare som över huvud taget inte är medvetna om att det är förbjudet att efterforska källor. Den grundlagsskyddade meddelarfriheten är inte mycket värd om arbetstagare inte känner till den, och efterforskningsförbudet kan inte heller följas om arbetsgivarna inte känner till den delen av lagen. En skyldighet för offentliga arbetsgivare att informera samtliga anställda om meddelarfriheten måste därför införas. Skyldigheten bör även utvidgas till att gälla för privata utförare av skattefinansierad verksamhet så snart en sådan lagstiftning om meddelarfrihet i dessa verksamheter införts. Jag vill därmed yrka bifall till reservationerna 1 och 2. 208 (M): Få saker är mer grundläggande för ett demokratiskt samhälle än principen att göra styrningen öppen och tillgänglig. Makthavarna måste kunna granskas och kritiseras av medier och allmänhet. Det eller de som inte tål dagens ljus hör därför inte hemma i ett öppet, demokratiskt samhälle. Yttrandefriheten är central i vår demokrati, och detta understryks även i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen där det bland annat skyddas av meddelarskyddet. Meddelarskyddet innebär rätten att anonymt anskaffa och lämna upplysningar om uppgifter som normalt sett är sekretessbelagda med avsikten att offentliggöra dessa i medier. Myndigheter och andra allmänna organ får inte efterforska meddelarens identitet, förhindra själva överlämnandet eller vidta repressalier mot denne. Meddelarskyddet är dock förknippat med vissa begränsningar för upplysningar som gäller till exempel förräderi, spioneri och brott mot rikets säkerhet. Dessa undantag regleras i TF, YGL och i . Oppositionen har lagt ett antal motioner vars gemensamma syfte är att meddelarskyddet även ska omfatta anställda inom offentligfinansierad privat verksamhet, till exempel inom vård, skola och omsorg. Den huvudsakliga anledning som anförs är att utan detta utökade meddelarskydd skulle dessa anställda sakna möjlighet att påtala och korrigera brister, problem eller fel i verksamheten. Självklart måste alla anställda inom vård, skola och omsorg ha möjligheten till att kommentera, kritisera och påkalla brister i verksamheten. Detta ska inte vara unikt bara för dem inom offentlig verksamhet. Tvärtom måste det självfallet även omfatta anställda inom motsvarande verksamhet i privat regi. Alla anställda, oavsett verksamhet, driftsform, finansieringsform, storlek, geografisk placering eller ägandeförhållande, måste ha rätt och möjlighet till att kommentera, kritisera och påkalla brister i verksamheten till ledning, styrelse eller ägare eller till journalist och författare. Frågan är dock om lagstiftning är rätt väg att gå. Det finns mycket som skiljer privata och offentliga verksamheter åt. Till exempel finns det i privat verksamhet ett skydd för företagshemligheter som inte bör omfattas av meddelarskyddet. Frågor som rör frihet och demokrati är mycket viktiga för oss moderater. Yttrandefriheten måste alltid följa sin samtid, och därför kan inga beslut vara huggna i sten . Jag vill påpeka att denna debatt handlar om utskottets arbete i relation till redan lagda motioner och behandlingen av dessa. Framtida samhällsutveckling kan innebära behov av förnyad debatt. Sådan förnyelse och behovsanpassning är också central för som parti. har vi som parti genomgått en historisk förnyelse, men förnyelsen fortsätter ändå med oförminskad styrka, för den som tror att förnyelse bara är en fas eller en enkelriktad företeelse tror fel. Förnyelse handlar om att följa med och påverka samtiden, inte om att nostalgiskt drömma sig tillbaka till fornstora dagar. Jag nämner detta eftersom vårt parti kommer att fatta beslut om ett nytt politiskt handlingsprogram. Innehållet är naturligtvis inte fastställt , men det är inte uteslutet att beslut kommer att fattas som på något sätt berör dagens debatt. När och om detta sker finns det all anledning att återkomma i berörda frågor. Därför vill jag inte föregripa höstens beslut genom spekulationer eller antaganden. Dagens debatt handlar om utskottets arbete i relation till redan framlagda motioner och behandlingen av dessa, ingenting annat. Det finns tre huvudsakliga problem med motionerna. Skillnaden mellan offentliga och privata verksamheter är nämligen inte försumbar. Justitieminister berörde detta i ett svar på en skriftlig fråga . För det första: I vissa företag med stark anknytning till det allmänna gäller samma meddelarskydd som för offentligt anställda. För anställda i dessa företag gäller dessutom från ett förstärkt meddelarskydd, eftersom det nu föreligger straffansvar för arbetsgivare som överträder förbuden mot efterforskning och repressalier. För det andra: Frågan har utretts tidigare, men de framlagda förslagen har kritiserats av remissinstanserna. Dels skulle ett förstärkt lagstiftat skydd strida mot principen om att avtal, i det här fallet om tystnadsplikt, ska hållas, dels skulle ett förstärkt skydd kunna skada samarbete och lojalitet inom företagen samt deras konkurrenskraft. För det tredje framhålls att kommuner som sluter avtal med privata aktörer även åläggs det yttersta ansvaret för verksamheten. Sådana avtal ska beakta intresset av allmän insyn i hur verksamheten utförs. Det bör därför övervägas om sådana avtal bör innehålla motsvarande meddelarskydd som det som framgår av TF och YGL. Offentlig verksamhet som bedrivs i privaträttslig form underkastas även kontroll av den statliga tillsynen. Bland annat har tillsyn över att fristående skolor följer gällande regelverk. Sammanfattningsvis, herr talman, föreligger åtminstone tre skäl till att avslå motionärernas yrkanden: Meddelarfriheten i den privata regin har redan förstärkts. Tunga remissinstanser ogillar ett lagstiftningsalternativ. Och det står kommunerna fritt att i avtal mellan kommun och utförare skriva in meddelarskyddet. Utöver detta finns dessutom statlig tillsyn av verksamhet, oberoende av driftsform och finansiering. Med detta yrkar jag bifall till utskottets förslag. 209 (S) replik: 46 000 anställda har övergått från offentlig till privat regi. Det är inte så att det är för de privatanställda som vi har förstärkt meddelarskyddet. Det var för kommunala bolag. Vi socialdemokrater ville i vår reservation ge regeringen till känna att man bör se över den här frågan. Då hade det väl ändå varit som att slå in en öppen dörr, eftersom ni moderater själva har haft en utredning och kommunstyrelsens ordförande i är den som har lett en arbetsgrupp och har tittat på just det som du nämner. Det kommunala handlingsprogrammet ska ju ni moderater diskutera nu under Sverigedagarna och klubba på partistämman . Hade det ändå inte varit som att slå in en öppen dörr att gå med på att regeringen vid lämpligt tillfälle, precis som det står i reservationen, skulle se över de privatanställdas meddelarskydd? 210 (M) replik: Som jag redan har sagt gäller meddelarskyddet även för anställda i kommunala bolag och i stiftelser och föreningar som omfattas av reglerna om handlingsoffentlighet och sekretess. Vad gäller det arbete som pågår inom är det, precis som jag nämnde, ingenting som jag vill föregripa i dagens debatt. Det stämmer att debatt förekommer inom . Förslaget ska nu gå ut på remiss, och vi ska fatta beslut . Men det är ju inte interna politik som vi diskuterar här , utan det handlar om de motioner som ligger framför oss. Den offentliga insynen försvinner inte på grund av att en kommun lägger ut verksamhet på entreprenad. Tvärtom bibehåller kommunen det yttersta ansvaret som huvudman. I de avtal som man då sluter med entreprenörer och företag är det rimligt att man då skriver in ett meddelarskydd så att även dessa privata aktörer omfattas. 211 (S) replik: Det är så att jurister har sagt att de där avtalen är underordnade lojalitetsplikten, att man inte får röja affärshemligheter. Kan ett företag påvisa att det har skadat dess konkurrenskraft blir den anställde troligtvis uppsagd. Om man tystar i privat verksamhet är det kanske inte så konstigt. Vi från Socialdemokraterna, har reserverat oss och sagt att ska ge regeringen till känna att regeringen i lämpligt sammanhang bör utöka skyddet till att omfatta även anställda i offentligt finansierad privat verksamhet. Jag förstår inte hur det kan vara att gå händelserna i förväg när man redan på partistämman ska fatta ett beslut i den här riktningen. Varför skulle ni inte kunna tillgodose att det här tillkännages för regeringen, när ni ändå är inne på samma tankegång? 212 (M) replik: Jag tycker att det är intressant när man lyfter argumentet att jurister har uttalat sig om att de här avtalen inte kommer att gå före företagshemligheter och liknande. Det är naturligtvis ingenting som vi kan stå och spekulera kring här i riksdag. Något avgörande om hur det verkligen fungerar kommer ju inte förrän det finns ett avgörande i domstol. Jag tycker även att det är intressant att Socialdemokraterna verkar lite splittrade i synen på yttrandefrihet. Man vill gärna utöka meddelarskyddet inom den privata vården som man gärna vill förbjuda och begränsa twittrande och liknande för riksdagsledamöter. Vän av ordning kan undra hur det går ihop. 213 (FP): I har vi en lång tradition av tryck- och yttrandefrihet. I själva verket var vi först i världen med en lagstiftning om tryckfrihet när antog den svenska tryckfrihetsförordningen. Tryck- och yttrandefrihet allena ger inte demokrati men är oumbärligt för att granska och begränsa makt. Tryck- och yttrandefrihet handlar dock inte bara om att hålla makten på mattan. Det handlar också om att ge ett skydd för att kunna diskutera, kritisera och främja i princip vad det må vara, allt från religiösa och politiska uppfattningar till vetenskap, konst och livsstilar. Högt i tak främjar idéutvecklingen i vårt samhälle. Debatten om tryck- och yttrandefrihet är på inget sätt en 1700-talsdebatt. Debatten rör en lagstiftning som förändras och frihet som ifrågasätts och måste försvaras. Exempel på att lagstiftningen förändras är de ändringar som gjordes i TF och YGL . Och Alliansen har drivit fram ökad yttrandefrihet genom att vi kunde rösta för ett avskaffande av filmcensuren för vuxna. Apropå ifrågasättande av yttrandefrihet och försvar av densamma har vid en internationell utblick en unik lagstiftning om yttrandefrihet. Variationerna i världen är enorma, men också skillnaderna mellan EU-länderna är stora när det gäller det fria ordet. Det bör vi ha i minne när yttrandefrihet kommer upp i EU-diskussioner. Här hemma publicerades en undersökning gjord på uppdrag av Tidningsutgivarna som visar på tendenser bland riksdagsledamöter till en striktare syn på yttrandefrihet. Spontanitet kan lätt ge upphov till att välja något annat vällovligt syfte på bekostnad av yttrandefriheten. Förhoppningsvis är det det som avspeglas i undersökningen. Att göra ändringar i grundlagen kräver emellertid mycket noggranna överväganden. Frihet är likt luft, det vill säga något som lätt kan tas för givet, men saknas det är det klart besvärande. Överväganden om tryck- och yttrandefrihet görs just nu i den parlamentariska . I betänkandet vi behandlar finns två reservationer, en om meddelarskydd i offentligfinansierad privat verksamhet och en om hets mot folkgrupp. Utskottet föreslår att båda ska avslås med motiveringen att frågorna kan komma att tas upp av . Vi i majoriteten vill invänta kommitténs arbete och resultat. När det gäller frågan om förstärkningar i meddelarskyddet för verksamheter som bedrivs i privat regi med offentliga medel, exempelvis friskolor och vårdverksamhet, är vi i öppna för lagskärpningar.