prot · GY0955 · 2011-02-08 00:00:00 — Frågan blev allt hetare, och konflikterna mellan olika intressen ökade. Den bedömning som alliansregeringen gjorde var att man skulle arbeta på bred front för att säkra uppnåendet av en livskraftig vargstam, öka acceptansen och möjliggöra en samexistens mellan människor och våra stora rovdjur. har den biologiska mångfalden som ett ledord och rättesnöre. Det har varit utgångspunkten för oss i detta arbete. Vi känner stolthet över att vi har fem stora rovdjur i vår fauna. Den biologiska mångfalden kräver dock en genetisk variation. Vargstammen kan omöjligt förbli livskraftig i längden med ett ursprung på tre individer . Det är ett faktum. Det svenska vargbeståndet är kraftigt inavlat. Vi ser effekter av inavel, något som kan komma att öka dramatiskt om ingenting görs. Det arbete som regeringen pekade ut för att nå målet en genetiskt frisk och livskraftig vargstam och ökad acceptans vilar på tre stadiga ben. De ger en helhet. Alla behövs för att rovdjurspolitiken ska fungera. Ett paket av åtgärder kommer sammantaget att leda till önskad effekt. Det första benet är att stärka den genetiska situationen. Nya gener måste tillföras. Det finns olika förslag på hur vi kommer att gå fram med de frågorna genom skyddade korridorer och inplantering bland annat. Det andra benet är regionalisering av förvaltningen och en ökad delaktighet. Miljöministern nämnde och hur viktigt detta är. Det handlar om ansvar för frågorna. har ett övergripande ansvar och beslutar exempelvis om jakt i områden där det är låg reproduktion. Det har inrättats viltförvaltningsdelegationer i olika delar av landet. Det tredje benet är det som vi fokuserar på här , nämligen att begränsa vargens tillväxt genom en väl kontrollerad licensjakt varsam och selektiv. Selektiv innebär att vissa revir undantas för att tillväxten ska bli stark, kraftig och genetiskt frisk. pekade också på att den adaptiva förvaltningen är en viktig faktor. Det handlar om att med sakkunskap och forskare som stöd följa utvecklingen och vara beredd att vidta åtgärder. I den svenska lagstiftningen har vi till fullo genomfört EU:s viktiga art- och habitatdirektiv. Det är ett nationellt ansvar att följa direktivet med syfte att säkerställa den biologiska mångfalden. I det innefattas också gynnsam bevarandestatus. Direktivet medger en begränsad och strängt kontrollerad förvaltningsjakt på varg. har fått ett uppdrag som utredare. Gynnsam bevarandestatus kommer att vara den viktigaste måttstocken när han föreslår målnivåer för björn, varg, järv och lo. Delbetänkandet kommer att redovisas . Först därefter kan vi mer långsiktigt visa på politiken. Då har vi en utgångspunkt, och antalsdiskussionerna kan starta. I det sammanhanget hoppas jag att vi tillsammans med övriga politiska partier kan föra en öppen och saklig dialog. Förhoppningsvis kan vi komma till en bred uppgörelse framför allt med Socialdemokraterna. Utgångspunkten är till syvende och sist en genetiskt frisk och hållbar vargstam i vårt land. Det råder ingen tvekan om det. 59 (SD): Jag håller med om att det är få frågor som väcker så starka känslor som vargfrågan. Det är en fråga som skapat konflikt, inte minst mellan glesbygd och storstad. Från glesbygden hör vi ofta kravet på att få skjuta mer varg, som det ofta hörs krav om fridlysning från storstäder och andra områden där det inte finns någon varg. Det är också en fråga som splittrar partierna. Jag tillhör den grupp som gärna ser att antalet vargar ökar. Jag vet att många i mitt parti håller med mig, men jag vet också att en stark grupp i mitt parti inte alls delar min syn på vargfrågan. Även i mitt parti beror åsikterna ofta på om man bor i områden där det finns varg eller i områden där det inte finns varg. Vilken åsikt vi än har i frågan måste vi börja lyssna på varandra och försöka respektera att det finns olika syn på detta. Det är viktigt att vi får till en kompromiss som så många som möjligt kan leva med, även om det förmodligen är omöjligt att göra alla nöjda i den här frågan. ser ett stort värde i den biologiska mångfalden och därmed också i förekomsten av en svensk rovdjursstam värd namnet. Detta måste vägas mot behoven hos glesbygdens befolkning. Vi måste ta deras rädsla och oro på allvar. Därför är bestämda uppfattning att vi ska ha en begränsad vargstam. Denna debatt är föranledd av att EU utreder huruvida den genomförda licensjakten har varit förenlig med EU:s art- och habitatdirektiv eller inte. Vad EU anser om svensk jakt är ganska ointressant i sammanhanget, även om en del av den kritik som framförts kan vara befogad. Hur vi jagar i är inte något som EU ska lägga sig i. Det är ganska märkligt och intressant att , som säger sig vara emot överstatlighet, i det här fallet tycks vilja att EU ska bestämma över svensk politik. Kommissionen anser ofta att det behövs en mer harmoniserad lagstiftning, en åsikt som tyvärr delas av många i den här församlingen. anser att det är en orimlig inställning. De omständigheter som berör jaktfrågan ser olika ut i olika länder. Vi anser att frågor av det här slaget ska lösas så nära dem som berörs av besluten som möjligt, helst i samförstånd med alla inblandade. Det måste vara utgångspunkten. förespråkar en vargstam, men en begränsad sådan. För oss är inte antalet vargar viktigt. har beslutat att ska ha en vargstam på 210 individer. Jag kan inte säga om det ska vara fler eller färre. Jag kan inte säga om det är tillräckligt. Jag måste vara ärlig och säga att jag inte har den kunskapen. Målet är dock att vi ska få en livskraftig vargstam. Därför menar jag att vi måste överlåta bedömningen åt forskare som är bättre på att bedöma de här sakerna än jag och många andra, inte minst den här församlingen. Den svenska vargstammen utgår från, som vi vet, tre individer. Det innebär att vi måste få till en ökad genetisk variation för att vargstammen ska vara livskraftig. Huruvida det ska ske genom invandrade vargar eller genom inplantering är för oss inte av speciellt stor vikt. Jag vill än en gång påpeka att vi inte får stirra oss blinda på siffran 210, utan det primära är att vi får en begränsad men livskraftig vargstam med en ökad genetisk variation. En annan fråga som har väckt starka känslor är den om licensjakt på varg, vilket vi har märkt här . Vi har tagit ställning för en varsam och noga kontrollerad licensjakt. Ett viktigt syfte med det lokala bestämmandet och licensjakten är, som vi ser det, att söka acceptans för en livskraftig vargstam i våra glesbygdsområden. Jag är övertygad om, och det finns internationell erfarenhet som pekar på det, att lokalt medbestämmande och licensjakt ökar acceptansen för rovdjur. Regeringen har sagt att licensjakten ska vara varsam och noga kontrollerad, en jakt inriktad på genetiskt defekta djur. Där vill jag dock ge vissa av kritikerna rätt. Tyvärr kan vi se, med tanke på vad det är för djur som har skjutits, att det här inte har fungerat fullt ut. Därför måste licensjakten noga utvärderas. Det ökar inte trovärdigheten för licensjakt att man skjuter alfadjur, vilket har skett i flera fall, eller att man skjuter vargar med sändare. internationella experter skriver på att deras bedömning är att i synnerhet den skandinaviska vargpopulationen inte är långsiktigt livskraftig. Man menar därför att vargpopulationen måste ses i en helhet med de vargar som finns i , och . Man förordar ett utökat samarbete i vargfrågan mellan dessa länder och . Men för att det ska vara möjligt kanske man måste tillåta varg även i renbetesområden. Annars blir ett sådant samarbete svårt att genomföra. 60 (KD): Den här debatten är viktig. Vi har hört lite olika infallsvinklar, och jag kan inte låta bli utan börjar från det håll jag ofta börjar ifrån, nämligen historien. Ska vi förstå nutid måste vi titta bakåt och kanske lite längre bak än vad vi ibland gör i det här rummet. Jag tror att vi alla mer eller mindre är indoktrinerade med vargens roll i saga och sägen som den stygga ulven som får personifiera ondska och elände. Rödluvan och vargen har vi nog läst som barn. Historiskt har vargen varit ett frekvent djur i men försvann när allmogejakten började för ett antal på grund av att trycket på föda blev för stort och trycket på jakten för stort. Den här kammaren tog , och är vi framme nästan i nutid, beslut om att vi ska ha de stora rovdjuren i och att vi ska förvalta dem, och förvaltarskap är för mig nyckelordet. Vi ska göra det i samklang med övrig fauna, med naturen i stort och med människor som lever i de bygder där de här djuren finns. När förra mandatperioden började fanns det tvivelsmål från de flesta av oss att det här skulle fungera. Vi behövde ta nya tag i den här politiken, och så gjordes. Det togs beslut om att vi ska ha ett förvaltarskap på vargen och på de övriga stora rovdjuren. berörde detta i sitt inlägg. Vi kan konstatera att vi fokuserar på vargen, och vi kan göra många historiska loopar om varför vi gör det. Det är viktigt att säga, som mina allianskolleger och miljöministern har gjort, att det är tre delar som måste samverka för att det här ska fungera. Utöver i världen har man i dragit stora erfarenheter av att med lokalbefolkningens acceptans för rovdjurens fortlevnad blir överlevnadspotentialen mycket större, det blir en betydligt mer positiv bild av djuret i fråga och därmed en möjlighet att förvalta det. Jag kan inte låta bli, fru talman, att nämna att vi blandar ihop korten i den här debatten på ett sätt som inte gagnar saken, tror jag. Vi pratar om genetik. Ja, såvitt jag har förstått när jag läst rapporter om den jakt som företogs var de flesta djur genetiskt defekta. Det har ingenting att göra med om det är alfadjur eller inte; det handlar om ledardjuren och flockledningen, inte genetiken. Genetiken syns inte utanpå djuren i första hand. En sådan elementär diskussion kanske vi kan få av banan. Det vi nu behöver diskutera är: Hur får vi ett fungerande förvaltarskap av rovdjuren i vårt land och av vargen? Då är det precis så som miljöministern och tidigare talare från Alliansen har berört, att vi behöver förnya vargstammen. Ska vi kunna göra det behöver vi göra det med acceptans för att det sker utan att vi får en illegal jakt, som bör fördömas å det starkaste från denna talarstol och i praktiken när vi möter dem som eventuellt tycker att det är lösningen på problemet. Att göra en tydlig avgränsning av vad jakten innebär och hur den ska hanteras och att ha tilltro till att våra kolleger och vänner ute i landet bedriver den på ett seriöst sätt och har en stark kontroll på den ger en möjlighet. Förvaltarskapet på det lokala planet möjliggör för oss att ha en vargstam som blir frisk och sund. berörde att vi har varit lite oeniga om vägen till målet. Må så vara att vi har haft lite olika ingångar, men det handlar om 20 djur av , inte 20 djur på en gång. Det handlar om att sätta in valpar i kullar för att möjliggöra en tillväxt. Det handlar om att avgränsa jakten, att inte beröra de revir där vi sätter in nytt genetiskt material. Det här är reglerat och styrt på ett sådant sätt att om vi styrde och ledde annan verksamhet på samma sätt jag dristar mig till att ta upp det jag sade till en kollega och om vi hanterade en del andra frågor som socialt arbete med samma frenesi och samma kontroll som vargjakten, fru talman, skulle mycket ha sett bättre ut i vårt land. Jag dristar mig också till att i det här sammanhanget säga att jag tycker att det är beklagansvärt att man målar ut människor, som gör, och sätter etiketter på personer. Jag har många kolleger och vänner som är jägare och är det på ett sunt och säkert sätt och förvaltar det på ett sätt som inte jag och många av oss gör och ger föda och ser till att djuren har en situation som fungerar om det sedan är älgen, rådjuret, haren eller vargen. Det här förvaltarskapet måste skötas i förtroende mellan olika aktörer: politik, människor som lever i bygderna och de som har olika ingångar i de här frågorna. Jag återkommer med ytterligare kommentarer, fru talman. 61 Miljöminister (C): Jag håller verkligen med som sade flera kloka saker. I grunden är vi ense om att vi ska ha friska levande vargar i skogarna, och vad vi nu behöver klara ut är vägen dit. frågade: Varför, , pratar du inte bara jakt? Ja, svaret syns i det som den internationella forskarpanel som har anlitat säger , nämligen att det är inaveln som är det stora hotet mot den svenska och den större vargstammen. Omvärldens ifrågasättande talas det om. Ja, det vi hör är vad rovdjursexperterna i säger, de experter som kommissionen har som rådgivare. De säger tvärtom att detta håller hög standard, att det här kan vara en väg att gå mot en gynnsam bevarandestatus. De avvisar inte att det vi gör skulle vara förenligt med art- och habitatdirektivet. Men se detta också som en större miljöfråga, som det ju är! Vi som kämpar för miljön får ofta vara med om att förbättringar för miljön bemöts med att det är för tidigt, att det måste utredas mer och att vi ännu inte känner till följderna. Det är ett slags välvilja som egentligen döljer undanflykt och att skjuta på det nödvändiga för miljön. Det jag är orolig för när jag hör den starka kritiken mot åtgärder för att få in nya vargar i är att det är precis samma sak. Det är om igen ett sätt att bara säga: Dröj! Ta inte stegen! Det låter välvilligt, men det är egentligen bara ett sätt att skjuta det framför sig. För naturlig invandring skulle det räcka med en varg , hörde vi här. Det är sant; det är precis vad forskarna säger. Problemet vi har haft är bara det att i verkligheten har vi haft i runda slängar en ny varg som har invandrat naturligt under . Det är det problem vi har haft. Att aktivt få in nya vargar avfärdades här bara med att det var tragikomiskt. Ni låtsas att det här är något som miljöministern har suttit på departementet och hittat på och att det inte är myndigheter och experter som har uppdraget att både ta fram förslagen och genomföra dem. Jag har sett att någon har hyst tvivel om att detta med djurparkerna skulle genomföras nu eftersom det, som det sades, skulle skada varumärket. Det hånas nu bara. När det gäller nya vargar från skrämmer man här i debatten med smitta. Ni låtsas att det skulle vara regeringens påhitt att ta in nya vargar och att det är vi som borde sitta och ringa till djurparkerna. Det ligger som ett uppdrag hos de verk och de myndigheter som är ansvariga för detta, framför allt , vilket ni mycket väl vet. Det går inte till så i att det är ministern eller departementet som sitter och gör de här sakerna. Den mer grundläggande frågan är en annan. En gång i tiden hette det att politik är att vilja. Men vad vill ni nu göra för att rädda vargstammen? Nej till jakten det är det enda besked vi får här. I praktiken blir det oerhört många fler vargar eftersom det då är en inavlad vargstam som helt enkelt ska växa och växa. Säg det då till människorna i , i och i ! Säg: Vi lyssnar inte på er , utan nu ska ni ta emot fler vargar. Ni ska underordna er besked som kommer från , så ta emot och anpassa er! Vi vet vad denna politik gör med människor. De blir frustrerade och känner sig utanförställda. Det är precis det vi har sett och som vi äntligen har lyckats vända. Det visar nu också forskarna. Då kallas det bara för billiga röster och högljudda jägare. Jag måste säga att det är förvånande, när vi nu äntligen ger maktlösa makt att påverka sin situation. vidtar vi åtgärder för att på riktigt hjälpa vargstammen i och för att skapa god förankring. Då räcker det inte med bara högljudd kritik. Var med och jobba i stället! 62 (V): Det låter på miljöministern som att han sträcker ut handen och vill samarbeta med oss. Men miljöministern har ryckt undan handen redan innan samarbetet skulle kunna inledas. Miljöministern vet mycket väl att vi från oppositionen är kritiska till att man sätter ett tak på antalet vargar 210 vargar i . Med detta tak blir det naturligt att det blir jakt på vargar. Jag tycker att det är lite oärligt av miljöministern att skylla på våra myndigheter och säga att licensjakten inte är resultatet av regeringens politik utan att det är våra myndigheter som har fattat beslutet. Regeringen har satt taket, och då blir det självklart att vi också får licensjakt. Vi i är inte motståndare till jakt. Vi vill ha en rovdjursförvaltning. Vi vill ha en politik som möjliggör jakt på stammar och på djur som är livskraftiga. Det vi är motståndare till är att man inleder jakt på en art som inte är livskraftig och som ska vara skyddad både i svensk lag och genom våra internationella åtaganden. citerar återigen de internationella forskare som skriver på . Det kan jag också göra. Deras första mening i debattartikeln lyder: Vargstammen i och är inte långsiktigt livskraftig och uppfyller inte EU:s kriterier för gynnsam bevarandestatus. Om detta är vi överens. Jag vill fråga miljöministern om han tycker att bevarandestatusen har blivit starkare eller svagare med dessa två omgångar av licensjakt. För mig är det hela fullkomligt bakvänt. Man börjar i fel ända. Man börjar med att skjuta djuren. Man skjuter friska djur och man skjuter alfadjur. Det har framkommit att man till och med skjuter märkta djur. Och sedan ska man se till att man ska stärka vargstammen i ! Jag förstår inte hur miljöministern får det att hänga ihop. Återigen vill jag fråga miljöministern: är planen? Var är planen för att stärka vargstammen i ? Vi hör nu att det inte blir någon inplantering med hjälp av valpar från djurparkerna. Man talar om naturlig invandring från till exempel och . Hur ska det gå till? Det vill jag gärna samarbeta om. Hur ser erfarenheten ut från andra länder där man har inplanterat valpar, tagit dem från andra länder och satt in dem i ett revir? Jag vet faktiskt inte. Har miljöministern några sådana konkreta framgångsrika exempel som han kan redovisa och berätta hur det har gått till? Det finns flera andra som debatterar detta. Jag tänker till exempel på från som talar om den väl kontrollerade, varsamma och selektiva jakten. Det är precis det motsatta som har konstaterat: Det har inte skett någon sådan jakt här i . Det har varit en icke-selektiv jakt. Man skjuter friska djur. Man skjuter alfadjur. Man skjuter de djur som har möjlighet att ge liv åt nya valpar, de som kan fortplanta sig. från hade räknat ut att rovdjursförvaltningen i kostar . resonerar så att det nog är mest i hela världen räknat per capita. Det är per svensk. Tycker att det är mycket pengar? Jag tycker inte det. Jag tror att svenskarna är beredda att lägga mer pengar på en rovdjursförvaltning om vi vet att det verkligen leder till att vi får starka och livskraftiga stammar. Men då kan vi inte skjuta djuren till att börja med. 63 i (S): Det finns över lag i debatten om vargjakt ett antal påståenden som flyger omkring rätt ofta. Jag tänkte att jag skulle passa på att kommentera dem nu när det ändå är debatt i . En av de saker som har nämnts är skyttet och huruvida det är bra eller dåligt. Det är klart att det har skett en del fadäser; det gör det vid varje jakt på alla arter. Det gäller inte bara vargen. Det har varit ganska lite dåliga skott på varg, om man ska vara ärlig. En annan sak som har sagts är att av de djur man obducerade hade flera mer än ett skott i sig. Därmed var det dåliga skyttar, menade man. Men om man som jägare har möjlighet att lägga av två skott så gör man det för att djuret inte ska riskera att bli skadskjutet utan faktiskt dö. Det tycker jag kan vara värt att nämna. Det ligger i allas intresse att inte skadskjuta djur, framför allt i den enskilda jägarens intresse eftersom det är han som får gå och bära denna skuld sedan. Jag är helt övertygad om att man tränar så mycket som man bara kan även till vargjakt. En ytterligare kritik gäller antalet jägare. Det tycker jag är lite märkligt. Det finns alltså kritik mot att det är så många jägare ute i skogen. För att bedriva en effektiv jakt som inte blir alltför utdragen krävs ett antal jägare. När det är vargjakt kan man av förklarliga skäl inte jaga med hund. Då krävs det ännu fler jägare. Det handlar dessutom om stora områden. Jag vet inte vad det är för bild man får på näthinnan om man kritiserar jakten på detta sätt. För min del har jag lite svårt att se en modell som skulle vara mer effektiv. Det skulle i så fall vara att ha ett gäng prickskyttar ute med gps och helikopter, vilket man har på en del ställen i världen. Men då missar man några poänger. Vi vill uppnå en viss skygghet mellan varg och människa. Det tar tid. Det är inget man kan få efter en eller två jakter, men kan man uppnå det. Dessutom tror jag att vi alla har något att vinna på att se vargen som allt annat vilt, med en förvaltning som sker på samma sätt som för allt annat vilt och där jägarna är med och förvaltar och tar ansvar för viltstammen. Björnen är, som vi har sagt tidigare, ett exempel där det har gått bra. Jag tror mycket väl att det går att få det så även med varg. Sedan har vi en av de viktigaste frågorna, eller kanske den viktigaste frågan av alla. Det är frågan om spridningen av vargen. Var ska vargen finnas? När vi har svaret på det har vi också en ledtråd till hur många vargar vi kan ha i . Räknar man hela landet när man pratar om livsmiljön, det möjliga habitatet, för vargen? Eller räknar man landet förutom renskötselområdet? Det är rätt avgörande. Renens vinterstam i är 260 000 djur. Ganska få vet hur många renar som tas av rovdjur . SLU beräknar att det var över 70 000 renar som togs . Ni hörde att vinterstammen var 260 000, och 70 000 togs av rovdjur. Faktum är att den svenska renstammen står på gränsen till kollaps om den inte redan har passerat den, och det sker utan att vi har vargföryngringar inom renskötselområdet. Det är ett pris som rennäringen och renföretagarna får betala för den rovdjurspolitik som vi bedriver här. Det handlar inte bara om ekonomi, utan det handlar till en viss del om att de ersättningar som betalas ut är för dåliga. Men det handlar om mycket mer än så. Vi kan helt enkelt inte ha vargrevir inom renskötselområdet på det sätt som en del vill. Då måste man välja. Valet står mellan fortsatt rennäring och varg. Jag kommer att göra allt som står i min makt för att inte tillhöra den generation politiker som tar död på rennäringen och den kultur som följer med den i det här landet. Det betyder att vargens möjliga livsmiljö minskar drastiskt. Det är de arealerna och de förutsättningarna som ska räknas in i våra politiska matematiska övningar när det gäller hur många vargar vi kan ha i . 64 (M): har vi hört oppositionens idéer. Vad är då alternativet till den förda politiken? Det som framförs handlar om att det är fel att jaga varg som vi nu skaffar oss ett bättre underlag för hur rovdjursstammarna har påverkat förutsättningarna för medborgarna i rovdjursområdena. Och ska den jagas ska det inte ske genom traditionell jakt. Därigenom misskrediterar man den svenska jägarkårens kvinnor och män som i all övrig viltförvaltning visar sitt ansvar och sin kunnighet. Dessutom menar man att det är fel att förbättra den genetiska statusen genom att aktivt flytta in vargar. Då återstår frågan hur den genetiska kvaliteten ska säkras så att inte fler vargar än nödvändigt ska behöva födas med dåliga gener och risk för missbildningar. Både ett nej till jakten och ett nej till genetisk förstärkning är i grunden ett hot mot våra vargar. Det första för att det kommer att minska acceptansen och det andra för att det kommer att födas fler vargar med genetiskt dåliga anlag. Detta är en återvändsgränd som dess värre bottnar i känslomässiga värderingar utan stöd vare sig i eller i den etablerade forskningen. Hur ska då Vänstern och klara rovdjurspolitiken? Ni driver ju en ytterlighetslinje som inte har stöd vare sig hos medborgarna, här i eller hos forskarna. Man kan inte, och man ska inte, som politiker undandra sig ansvaret för helheten oavsett hur komplex den är. Det är vårt uppdrag och det är vår uppgift att sammanväga detta.