prot · GY0981 · 2011-04-01 00:00:00 — Även om resolutionen inte avskräckt Gaddafi från att fortsätta att jaga råttor hus för hus kanske andra likasinnade härskare drar öronen åt sig innan de attackerar den egna befolkningen. Jag tänker på andra aktuella exempel som , och , för att nämna några. Gaddafi fick alla chanser att rätta in sig i ledet efter flera resolutioner och att sluta attackera sin befolkning. Han valde och väljer en annan väg, som vi alla vet. Och svaret har inte låtit vänta på sig. stod vi inför en annalkande humanitär katastrof. Att Gaddafis flyg och andra stridskrafter snabbt slogs ut räddade många människors liv. Vi slapp se ett blodbad utspela sig mitt framför ögonen på oss i Benghazi med sina 700 000 invånare. Det är dock långt ifrån slut ännu, och var detta hamnar i slutänden kan vi inte förutse. Efter resolutionens antagande har det pågått diskussioner om vad ska bistå med. Såvitt jag förstått råder det full enighet här i kammaren om att vi ska bistå på ett eller annat sätt. Vi i har sagt att vi tar ställning den dag ett förslag från regeringen kommer. Vi har också sagt att det är viktigt att länderna i närområdet är delaktiga och att de länder som försett Gaddafi med vapen bör ta ett extra stort ansvar. Resolutionstexten utgår från en nära samverkan med , och vi har också fått bekräftat att denna samverkan fungerar. Om länder som sålt vapen tar ansvar är svårare att säga. förlorade en stororder på på grund av vapenembargot, och det kan förstås vara en bidragande orsak till motspänstigheten att rösta för resolutionen. Det kanske inte är så roligt att bli nedskjuten av sina egna vapen. Det kan man ju tänka sig. Just i Libyenfallet verkar det inte finnas några svenska vapen sålda från utan bara sådana som kommit dit på avvägar. Vi har däremot sålt vapen till många av länderna runt omkring som knappast heller kan kallas för demokratier och där brott mot de mänskliga rättigheterna är mer regel än undantag och varifrån vapen kan leta sig in i . Att sälja vapen är alltid fel och ännu mer fel när det sker till diktatorer. Det tål att sägas om och om igen trots att den svenska vapenindustrin och exporten ger många arbetstillfällen och exportinkomster i . Det är nog mer tur än skicklighet att vi slipper stå här med skammen över att ha sålt övervakningsutrustning till efter den uppmärksammade ministerresan . har fått en förfrågan, och vi har regeringens förslag och det gemensamma utskottets betänkande på bordet. Vi kommer strax att besluta att ska delta med högst åtta JAS-plan, ett Herculesplan och ett spaningsplan. Planen ska delta i att upprätthålla den av FN i resolutionen antagna flygförbudszonen. är inte ensamt om denna begränsning, utan och gör den också. Uppdraget baserar sig på ett tydligt FN-mandat som Nato fått i uppdrag att leda från . För oss i är det av avgörande betydelse att uppdraget håller sig inom ramarna för resolutionstexten med tanke på de utsvävningar vissa länder föreslagit och med tanke på att det annars kan leda till att vetot kommer att användas nästa gång en uppgift att skydda civila kommer till . Bland annat protesterade mot de första attackerna som de ansåg låg utanför resolutionstextens ram. Att gå utanför resolutionstexten är en farlig väg att gå. Vi har dock fått försäkringar från Natochefen om att inga övertolkningar av resolutionen, som till exempel införsel av vapen till någon av parterna, kommer att göras. Uppdraget handlar om att skydda civila. Vi i är starka anhängare av FN och anser alltid att de militära insatser vi deltar i ska ha ett tydligt FN-mandat. I det här fallet är det ett mycket tydligt FN-mandat och en tydlig avgränsning i uppdraget. Vi motsätter oss därför inte förslaget, och detta trots att är ett parti som tror på icke-våld som metod till förändring. För oss är fred inte bara målet utan också vägen. I och var icke-våld vägen till frihet. I flera länder i området finns hoppet om frihet med grund i icke-våld, det vill säga fredliga demonstrationer, fortfarande kvar trots regimernas brutala motangrepp. Även i började det med icke-våldsmetoder, men de möttes av en man som inte verkar styras av någon som helst logik och som kanske egentligen allra mest skulle behöva behandling för diverse psykiska åkommor. Icke-våld som metod biter uppenbarligen inte på Gaddafi. Att insats skulle bestå av JAS-plan kom dock som en överraskning. Både och talade tidigare om behoven av helt andra insatser, till exempel logistik och insatser av mer humanitär karaktär. Vi delade deras uppfattning. På det EU-nämndsmöte vi hade fick jag uppfattningen att det inte fanns några som helst tankar på att skicka plan. Den tanken förstärks naturligtvis när man först i ett TT-meddelande kunde läsa att Bildt menade att det redan fanns tillräcklig flygkapacitet och kunde läsa att det inte finns något stort behov av svenska angrepp på marken. Det finns en överkapacitet av flyg. Både och är militära småmakter, verkliga juniorpartner. Det är på det humanitära planet vi är stora, säger som tidigare ansvarade för FN:s humanitära bistånd. Likaså visade tv-nyheterna i går att de humanitära behoven är enorma. Det råder brist på sjukvårdsutrustning, medicin och mat i bland annat Misrata där de civila lever under stora påfrestningar. Att skydda civila innebär naturligtvis inte bara att skydda dem mot militära attacker. Att förse människor med mat, medicin och andra förnödenheter är minst lika viktigt. Om alla bestämmer sig för att skicka plan och ingen ställer upp med de mer basala behoven, vad händer då? Om alla lägger sig i militärt, vem ska då vara neutral nog att kunna medla eller förhandla i ett senare skede då den politiska lösningen börjar närma sig? För del vill jag understryka att mänskliga grundläggande behov måste sättas i centrum. Den humanitära hjälpen är av avgörande vikt för att skydda civila. Att en mängd länder cirkulerar runt i libyskt luftrum är inte tillräckligt. Det behövs civila insatser på marken också. Frågan är hur många länder som vill ta det ansvaret. Jag hade önskat att den svenska insatsen handlat mer om det än om att delta militärt. Jag tror att vi hade gjort större nytta för 200 miljoner med civila insatser. Det bör vara nyttan för det libyska folket som står i centrum. Det behövs också hjälp till den stora mängd flyktingar som redan lämnat eller kommer att lämna . Det skulle därför vara intressant att veta varför regeringen gjort denna plötsliga helomvändning och om insatsen som görs kommer att innebära att de viktiga och långsiktiga humanitära insatserna och insatserna för att stärka den demokratiska utvecklingen i landet kommer att få stryka på foten. Det är sant som Egeland säger, att vi på det humanitära planet är en stor och erkänd internationell aktör. Det är vi stolta över, och jag måste erkänna att jag tycker att det är viktigare att vårdar sitt renommé som biståndsaktör än att vi försöker bli en större militär sådan. Även på det diplomatiska planet har gott internationellt rykte och skulle kunna spela en stor roll för att bidra till en fredligare framtid i och i flera av de andra länderna i regionen. Diplomatin måste förstås användas även , parallellt med övriga insatser. Det är lätt att vara efterklok. Den tidigare terroristklassade Gaddafi blev plötsligt rumsren när han lovade att stoppa flyktingströmmarna till , på samma sätt som många andra av diktatorerna i och . I svensk politik är mänskliga rättigheter ett honnörsord i alla deklarationer, men vi handlar med diktatorer och ser mellan fingrarna på deras brott mot de egna medborgarna om vi själva har något att vinna på att hålla tyst. Det kommer i längden att kosta mer än det smakar. Det är också lätt att vara klok . har alltid kritiserat både Gaddafi och andra diktatorer och protesterat mot regeringens flathet gentemot regimerna runt när vi gång efter annan påmints om de brott som begås. Regeringen tror att handel löser alla problem, men Gaddafi och de andra gubbarna har inte blivit ett dugg snällare mot sina egna befolkningar för att vi handlar med deras länder. Det är dags att tänka framåt. Det kommer när kriget i är över och landet ska byggas upp igen. Vem som kommer att styra då vet vi inte. Vi vet inte ens om Gaddafi i slutändan blir kvar. Det vi bör veta är att vi ska vara lika villiga att bistå civilbefolkningen med civila insatser som vi varit att bistå militärt. Vi måste också ta oss en ordentlig funderare vad gäller relationen till alla diktaturer som vi, trots vår politik för global utveckling, håller under armarna med hjälp av förmånliga och partnerskap. I detta anförande instämde (MP). 5 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Jag får erinra åhörarna om vilka regler som gäller. Inga opinionsyttringar är tillåtna. 6 (FP): Det här är en mycket speciell dag i riksdag. Som tidigare nämnts är det nästan svenskt stridsflyg skickades till skarpa operationer utomlands. Senast skedde det , och efter den dåvarande regeringens beslut befann sig stridsflyget på väg mot operationsområdet. Mot bakgrund av detta är det viktigt att erinra om skälen till att nu bidrar med förmågor till den internationella operationen i . Det mest uppenbara är naturligtvis att vi därigenom medverkar till att undvika en humanitär katastrof. Det torde vara uppenbart för oss alla att om inte Natoländerna , och , alldeles efter FN:s resolution , hade ingripit skulle blodbadet ha varit ett faktum. Det är någonting helt unikt att FN nu agerar och praktiserar skyldigheten att skydda, att inte bara stater och internationella organisationer utan också enskilda människor nu är föremål, subjekt, i folkrätten. När någonting så unikt inträffar ligger det ett starkt svenskt intresse i att bidra. Vi har och våren sett hur frihetsrörelsen upphävt sin röst i allt fler länder runt omkring i . Det har kallats för den arabiska våren. Om inte världssamfundet hade ingripit när gav sig på sin egen befolkning tror jag att det skulle ha varit en mycket illavarslande signal till andra diktaturer i regionen, till , , med flera. säkerhetspolitik, alla europeiska länders säkerhetspolitik, blir alltmer solidarisk. I detta ligger att när problem uppstår, oavsett om de är nära eller långt borta, har alla länder en skyldighet att hjälpa till och stödja. I och med att nu bidrar till det som är ett säkerhetsproblem söder om kan vi påräkna samma engagemang från alla länder i när problemen ligger närmare oss. Det har från många håll framförts kritik mot att FN:s ingripande inte har några långsiktiga och tydliga mål. Jag kan delvis instämma i den kritiken, men jag vill erinra om det akuta läge som rådde. Enligt min mening hade världssamfundet inget att välja på mer än att ingripa. som förflyter utan att har möjlighet att angripa sin egen befolkning är en framgång. Glädjande nog kan vi konstatera att det sker allt fler avhopp från Gaddafis närmaste krets. vet vi att nu är helt isolerat. Det kommer inga förstärkningar. De förfogar inte över sina tillgångar. Det gäller en lång rad begränsningar för rörelsefriheten. Det är klart att detta innebär att Gaddafis krafter sinar. deltar inte i stridsinsatser mot marken. Jag vill för räkning säga att jag finner detta olyckligt. Kärnan i resolution är att skydda civilbefolkningen. Det är en uppgift som inte kan utföras effektivt genom att enbart bekämpa luftburna mål. Det finns, som var inne på, alltid en risk när man utför markattacker med stridsflyg att enskilda oskyldiga människor kan komma till skada. Jag vill dock erinra om att ifall alla länder resonerade på det sättet hade förmodligen oppositionen i redan varit utplånad. Den relevanta fråga som jag tror att man måste ställa sig är: Är det Gaddafis beväpnade förband eller den internationella insatsen som utgör det största hotet mot den libyska civilbefolkningen? För mitt vidkommande är det ingen tvekan om hur den frågan bör besvaras. Jag beklagar de begränsningar som är satta men anser att det är helt självklart att den överenskommelse som träffats mellan oppositionspartier och regeringen måste respekteras och hedras. talar vi om den strategiske sergeanten i försvars- och säkerhetspolitiken. Det är ett uttryck för att den internationella operationsmiljön är så komplex, så politiskt känslig, att det som enskilda soldater gör i de internationella operationerna kan få långtgående effekter på situationen i stort. Detta faktum har gjort att insatsregler eller, som det ibland heter, rules of engagement blivit allt viktigare. Det är dessa insatsregler som ytterst fördelar ansvaret mellan oss som sitter i denna kammare och fattar beslut om insatser och de enskilda soldaterna och officerarna ute på fältet. Av det skälet, fru talman, har utskottet betonat vikten av att insatsreglerna för den här operationen blir så tydliga att ingen militär personal ska sväva i ovisshet om gränserna för våldsanvändning. I propositionen från regeringen finns inget uttryckligt förbud mot bekämpning av markmål. I stället väljer utskottet att referera till vad statsminister tidigare uttalade i kammaren, nämligen att någon markmålsbekämpning i realiteten inte ska ske. Givet detta tillägg, givet denna begränsning, anser jag att det hade varit mycket bra om vi tydligt angett att rätten till självförsvar likväl ska gälla, och ska gälla även om de hot som riktas mot svenska stridsflygplan kommer från marken. Jag tyckte att det var olyckligt att en sådan skrivning inte kom med i betänkandet. Jag tror att det hade varit välgörande och lett till att eventuella oklarheter utretts på ett tydligt sätt. Jag får dock här nöja mig med att konstatera att enligt alla de informationer som har givits till det sammansatta utskottet gäller självförsvarsrätten för svensk militär personal, även om hotet kommer från marken. Jag yrkar bifall till förslaget i det sammansatta utskottets betänkande. I detta anförande instämde , och tredje vice talman (alla FP). 7 (C): Människors drömmar om frihet, om att få styra sig själva, om demokrati och om ett bättre liv kan inte stängas inne och kan i längden inte förtryckas. Människorna på torgen i land efter land i är ännu ett bevis för just detta. Vi har sett det förut genom historien, och vi kommer att få se det igen, för världen är inte fri, inte demokratisk. Förtryckare härskar alltjämt. Därför räds förtryckare världen över utvecklingen i . Men en sak är säker. Utvecklingen stannar inte. Utvecklingen mot frihet och demokrati stannar inte för tanks. Möjligen kan den göra en tillfällig paus. För vår utrikes- och säkerhetspolitik är det klart att det i länder där förtryck och diktatur råder alltid föreligger en risk för oroligheter, konflikter och i förlängningen krig. Det får aldrig finnas något tvivel, fru talman, om var står i den delen. Vi ställer upp för mänskliga rättigheter, frihet och demokrati, mot förtryckare och diktaturer. Det finns aldrig en neutral hållning till mänskliga rättigheter, frihet och demokrati. Folket i gör uppror och kräver sin frihet från undantagslagar och en diktator som härskat , men möts med våld, övergrepp, fängslanden och död. Då krävs, fru talman, att världssamfundet reagerar. Från vår sida var det välkommet när samlade sig för att besluta om sanktioner, om krav på eldupphör, om att föra de övergrepp som gjorts efter att upproret började till den och om sanktioner och frysta tillgångar mot ett antal av de personer som tillhör kärnan i förtrycket. Vi var många som hörde Gaddafi tala om att han skulle följa FN och FN:s beslut. Men han fortsatte att angripa sitt folk, fortsatte att tala till sitt folk som vore de råttor, kackerlackor, drogade och så vidare, som han själv sade. Och tanksen fortsatte. Vi såg alla med förskräckelse vad som skulle kunna bli följden när tanksen radade upp sig utanför Benghazi. Risken för att än en gång få uppleva det som inte fick hända efter var överhängande. Det var många som förväntade sig och krävde att FN och skulle göra skillnad och att världssamfundet skulle ta sitt ansvar för att förhindra att det som inte får hända händer igen i Benghazi. Det var med stort intresse man följde dessa timmar för att försöka se vad som kunde bli utfallet i . Det var ett unikt och viktigt beslut som togs när säkerhetsrådet bestämde att ge ett kapitel 7-uppdrag till sina medlemsstater för att förhindra brott mot mänskligheten, folkmord och blodbad i . Det var första gången sedan toppmötet som man kunde samla sig till ett sådant beslut. När vi hade diskussioner i FN när jag var där närmade man sig begreppet skyldighet att skydda. Jag minns hur många som blev förskräckta, hur rädd man var för den typen av uttryck. De flesta länder såg detta som ett rött skynke, omöjligt att komma i närheten av. Detta gör det ännu större att man ändå kunde samla sig, och det säger någonting om hur världssamfundet såg på det som höll på att hända i och Benghazi. Det var ett beslut utan nej-röster, utan veto, och det var viktigt. Det var ett beslut som också hade ett tydligt stöd från arabländerna, inte minst genom den begäran som kommit från , vilket var viktigt för att det skulle bli möjligt. När Gaddafi talade om att gå från hus till hus och möta de människor som krävde frihet med uttryck som att de var råttor som skulle drivas ut, då gjorde världssamfundet skillnad. Jag måste säga tack till dem som snabbt var ute för att förhindra att det som inte fick hända hände. Utan de insatser som snabbt kom på plats från FN-alliansen vet vi inte vad som hade blivit fallet. Det finns och fanns ett tydligt folkrättsligt mandat i alla delar för den insatsen och de insatser som görs, måste jag säga. Det handlar om att upprätthålla flygförbudszonen, att säkra vapenembargot och att skydda civila och civila områden. Det är ett lika starkt mandat i denna del som när det gäller att frysa tillgångar vid uppdrag till brottmålsdomstolen och att kräva tillträde för humanitära organisationer för att kunna rädda och skydda civila. För , som har ett starkt engagemang för FN, för frihet och demokrati och för folkrätten, måste det vara självklart att ta ansvar för att följa säkerhetsrådets resolutioner. För är det klart att vi ska bidra med de insatser som vi kan göra. Det är bra att vi i så bred enighet kan ta beslut om att bidra med att upprätthålla en del av FN:s säkerhetsrådsbeslut när det gäller kapitel 7-uppdragen, nämligen att upprätthålla flygförbudszonen. Den insatsen är ett stöd för världssamfundet för att hindra brott mot mänskligheten och för att skydda civila i . Från sida hade vi varit beredda att gå längre för att skydda civila och civila områden, därför att vi ser att alla delar är viktiga för att upprätthålla FN:s säkerhetsrådsbeslut. Men vi är glada över att det finns en bred samsyn i . Det är unikt med denna breda uppställning. Det är naturligtvis någonting som vi välkomnar. Det är fullt stöd för detta förslag till beslut, men också för de människor, de soldater, de personer som kommer att göra vårt beslut till verklighet. Det är viktigt att vi har haft en snabbinsatsstyrka på plats, vilket gör att vi inte får de långa ledtider som vi är vana vid utan fort kan göra skillnad. Jag måste, inte minst med anledning av kommentar, säga att det var bra att svaret på frågan om det fanns några juridiska oklarheter var ett entydigt nej när vi hade utskottssammanträde i går. Det är en viktig kunskap för den här kammaren när vi ska ta beslut om att sända människor på ett viktigt internationellt uppdrag i FN:s och civilbefolkningens tjänst. Jag vill säga några ord om de insatser som görs i övrigt. Detta är inte den enda insats vi gör för folk. Vi har självklart fullt ut följt sanktionspolitiken. Vi satsar på att stärka insatser för humanitärt stöd i och i andra länder i . Vi är en stor givare till Ocha som stöttar och hjälper flyktingar. Vi kommer att försöka skapa förutsättningar för en långsiktig politisk lösning. För min del är Gaddafi inte en del av den lösningen. Men det krävs politiska beslut i , och det är där de besluten ska fattas. Det finns ingen enkel väg för att nå framgång i den delen. Demokratin är inte enkel men den är den bästa väg vi har för att styra. Jag yrkar bifall till förslaget i det sammansatta utskottets betänkande och avslag på reservationen. I detta anförande instämde , och (alla C). 8 HANS (V): har inletts på ett sätt som få av oss kunde förutse. I några av vår tids mest hårdföra diktaturer har folket rest sig, drivna av sina drömmar om frihet, demokrati och social rättvisa. Vi har sett prov på ett överväldigande mod när vanliga människor har riskerat livet i länder som alltför många trodde var dömda till förtryck och diktatur. ska vi diskutera insatser i , men låt mig inledningsvis påminna om att folket i och i må ha segrat men deras arbete för att bygga demokrati och frihet behöver fortfarande vårt stöd. Låt oss inte glömma alla de människor som fortfarande modigt går ut på gatorna med krav på förändring i , i , i och i flera andra länder i och . Bara för att dessa människors kamp nu kommit i medieskugga på grund av utvecklingen i får vi inte tumma på vårt ansvar att ge dessa människor allt vårt stöd när flera av regionens regimer försöker krossa dessa folkliga protester med blod, förföljelse och övergrepp. Om det är något vi har lärt oss av de senaste månadernas folkliga revolter runt om i och är det att glasklart måste stå på folkets sida när de kräver sin frihet mot auktoritära stater som försöker krossa dessa drömmar med blod och förföljelse. Behovet av att EU omprövar sin grannskapspolitik har varit uppenbart . Man måste ompröva det långtgående samarbetet, inte minst inom migrationsområdet, som EU har haft med flera av regionens mest auktoritära stater. För svensk del har revolten också satt fingret på problemen med den svenska vapenexporten. som vi har stått i denna talarstol och pratat om demokrati, frihet och mänskliga rättigheter har den borgerliga regeringen genom den svenska krigsmaterielexporten varit med och beväpnat några av de regimer som försöker krossa just frihetsdrömmar och kamp för demokrati. Jag går då över till dagens huvudfråga. har uttalat sitt tydliga stöd för säkerhetsrådsresolution , vars syfte är att få till stånd ett eldupphör i och skydda civilbefolkningen. Vi stöder också från sida att skickar max åtta JAS Gripen-plan under som mest för att upprätthålla flygförbudszonen över . Vi välkomnar den tydliga gräns som har satts för insatsen och det tydliga besked som utskottet ger i betänkandet att svenska plan inte kommer att bidra till att attackera mål på marken. För har detta varit ett både enkelt och svårt ställningstagande. Det har varit enkelt i den bemärkelsen att vi anser att världssamfundet har inte bara ett ansvar utan också en plikt att agera när regimer försöker tysta folkets krav på frihet mot övergrepp och förföljelse. Vi anser att måste vara ett land som agerar och reagerar i både ord och handling när mänskliga rättigheter kränks, oavsett var, av vem och med vilka motiv de mänskliga rättigheterna kränks eller inskränks. har visat att han inte tvekar att attackera sin egen befolkning med stridsflygplan och attackhelikoptrar. Det är alldeles för tidigt att säga att inte längre har kapaciteten att göra det igen. Flygförbudszonen över är dessutom vidsträckt. Det svenska bidraget behövs för att skydda civilbefolkningen. När FN ger ett tydligt mandat för en flygförbudszon för att skydda civilbefolkningen, när FN uppmanar sina medlemsstater att bidra och när flygförbudszonen åtnjuter ett starkt stöd från den libyska oppositionen tycker vi inte att kan ställa sig vid sidan och tacka nej. Men, fru talman, det här har också varit ett svårt ställningstagande eftersom vi ser att utvecklingen i nu snabbt förändras och att några av de länder som deltar i insatsen lyfter fram krav som skulle innebära att insatsen rör sig bort mot FN-resolutionens gränser, ja, till och med över dem. Det är inte heller svårt att se att några av de enskilda länder som deltar i insatsen har andra intressen än att bara skydda det libyska folket.