prot · GZ0950 · 2011-12-16 00:00:00 — 1 § Aktuell debatt: Äldrevården 1 (MP): När jag i går besökte ett äldreboende i möttes jag som vanligt av engagerade, kompetenta och trevliga undersköterskor och annan personal som gör sitt bästa för att ge de pensionärer som får sin omsorg där en meningsfull tid, en värdig omvårdnad och en god vardag. De berättade om tävlingen som kommunen har i att göra matstunden lite mer gemytlig, hur man försöker skapa tid för att ge de äldre möjlighet att komma ut när de vill och hur man ibland lyckas trolla med knäna för att kunna sitta tillsammans med någon av pensionärerna vid odlingslotten som en av undersköterskorna fått dit. Men man berättade också hur svårt det var att få till just det där, att hinna med, att kunna gå hem och känna att man gett allt det man vill ge. Man berättade om stressen och oron. var de på det boendet två i personalen på 43 omsorgstagare. Jag frågade: Vad gör man när någon är på väg ut, när det ringer i rum på alla tre våningarna , när någon är sjuk eller orolig? När det var som värst, svarade man, kunde man ringa till boendet intill och låna en av deras personal. Men då visste man att en där blev ensam kvar med 18 omsorgstagare. sade två av tio anhöriga att det fanns för lite personal i äldreomsorgen. säger åtta av tio samma sak. Många äldre får aldrig komma ut på promenad, ha ett längre samtal med en vuxen människa eller vara med och laga sin mat. En del fråntas inte bara det som ger dem livskvalitet utan berövas också sin grundläggande värdighet. Fruktansvärda uppgifter har framkommit om äldre som vanvårdats på sina boenden. Vi vill därför att regeringen tar fram en lagstiftning som ålägger varje kommun att komplettera de riktlinjer för bemanning som arbetar fram med egna miniminivåer om bemanning i äldreboenden och andra biståndsbedömda boenden. Den bärande frågan i denna debatt är: Kommer allianspartierna att stödja vårt initiativ för en god bemanning i äldreomsorgen? 2 Statsrådet (KD): Jag har fått många brev från äldre personer som känner stor oro. De är oroliga över den äldreomsorg som de sett målas upp i medierna. Jag delar deras oro, och jag tar deras brev på största allvar. Vanvård eller missförhållanden i äldreomsorgen kan aldrig accepteras. Allt ska göras för att motarbeta det och säkra systemen. De som är äldre har levt långa strävsamma liv. De har varit med och byggt upp vår välfärd och vårt land, och vi är skyldiga dem en äldreomsorg med god kvalitet var de än bor. Man ska kunna känna sig trygg med att bli gammal i vårt land. Kommunerna som är huvudansvariga måste sköta uppföljning och kontroll bättre. Den statliga tillsynen ska slå ned hårt om verksamheten inte håller måttet. Brister kan uppträda i både offentlig och privat driven verksamhet det har vi sett. Men vinster ska inte kunna föras till skatteparadis utomlands. Och regeringen ska fortsätta att utveckla system för uppföljning och upptäckt av brister. får ca 300 000 äldre insatser från eller i särskilt boende i vårt land. Vi är ett av de länder i som lägger mest resurser ekonomiskt till äldreomsorgen av bnp. Ändå är vi inte nöjda med den kvalitet vi har. Klarar den svenska äldreomsorgen sitt uppdrag? Bilden är inte entydig. Det finns olika bilder av äldreomsorgen. Precis som vi hörde tidigare från finns det många äldre som är nöjda med den vård och omsorg de får. konstaterade detta i går. Det får jag också många brev om från äldre, från anhöriga och från personal som skriver och vill berätta att just där de bor, just där de är, tycker de att omsorgen är god. En annan bild är avslöjandena om vanvård och misskötsel. Har upphandlingarna pressats så hårt i pris och varit så otydliga om kvalitetskrav att vi nu har systematiska kvalitetsbrister? Regeringen ska reda ut om det finns systematik i de fall som avslöjats . Fram till denna höst har ingenting pekat på att enskilda utförare bistår med en sämre äldreomsorg, men blotta misstanken gör att varje sten ska vändas på. Varje tänkbar brist ska vara föremål för vår uppmärksamhet och om behov finns åtgärdas. En tredje bild är att de mest sjuka äldre ofta får en sämre vård och omsorg. Personer i hög ålder med många komplicerade hälsoproblem riskerar att hamna i ett virrvarr av olika insatser utan samordning, och de har svårt att göra sina röster hörda. I går presenterade därför regeringen en ny överenskommelse med Kommuner och Landsting om utvecklingen av vården och omsorgen om de mest sjuka äldre. Det ska vara en samordnad vård med en helhetssyn på människan. avsätter vi för att äldreomsorg och hälso- och sjukvård överallt i ska bilda en mjuk famn kring den äldre som behöver stöd. Det är en unikt stor satsning till äldre som ofta inte kan höja sina röster själva. En fråga som är nära sammankopplad med äldreomsorgens kvalitet är bemanning och kompetens hos medarbetarna. Personalen är verkligen hjältar i äldreomsorgen. Det är inte alltid ett lätt arbete. Det fordras kompetens på en mängd olika områden. har vi nu ett allmänt råd från som lägger fast vilken kompetens som behövs. startar Omvårdnadslyftet med en satsning på från regeringen. 110 kommuner har anmält intresse för att ge personalen inom äldreomsorgen ett kompetenslyft. De vet att personalens kompetens är en viktig del för att vården ska bli bra. Vi vet också att antalet personer har betydelse för kvaliteten. Inte minst tillsyn visar att det finns brister i svensk äldreomsorg. Insatserna i äldreomsorgen måste baseras på de äldres olika, individuella behov, och så sker inte i tillräcklig omfattning . Vid biståndsbedömningen får man ofta bara rätt och slätt en plats på äldreboendet. Då blir det svårt att bedöma hur mycket personal som går åt för att fylla uppgiften och säkra den goda kvaliteten. En äldre person kan behöva både en dusch och en hand att hålla i, och kanske vill man göra ett toalettbesök i stället för att bära blöjor. arbetar nu på vårt uppdrag med att titta på bemanningsfrågorna, och min förhoppning är att vi kan ha ett bra underlag för att säkra den goda kvaliteten utifrån de äldres behov. Vi kommer att arbeta vidare med frågan. Demokrati förutsätter solidaritet solidaritet mellan generationer, solidaritet mellan människor i vårt land. Äldreomsorgen är ett uttryck för denna solidaritet, och höstens händelser visar att vi ska ha förpliktelser mot varandra och en omsorg som rymmer värme, trygghet och kvalitet. I detta anförande instämde och (båda KD). 3 (MP): Tack, statsrådet! I har vi lovat varandra att ta hand om varandra när vi behöver varandra. Det är ett slags generationskontrakt. De som har plats i äldreomsorgen är de människor som har byggt till det land det är och gett oss som debatterar här de möjligheter som vi har i livet. Vår del av kontraktet blir att använda dessa möjligheter till att fortsätta bygga ett gott samhälle där vi självklart tar hand om gårdagens hjältar då skröpligheten sätter in. I blir många allt äldre men också allt friskare. Potentialen för ett rikt och aktivt liv i efter pensionen har egentligen aldrig varit större än . Den som har nått pensionsåldern har också ofta mycket kvar att ge som handledare på sin gamla arbetsplats eller i det föreningsliv som blomstrar av seniorers kraft. Problemen man diskuterar uppstår först när vi börjar betrakta äldre som förbrukade och misslyckas med att ta till vara de erfarenheter och den energi som varje människa bär på. Att vi har en äldreomsorg som man kan känna sig trygg med är viktigt inte bara för dem som har ett vårdbehov. Tryggheten är viktig också för den äldre som fortfarande har kraft kvar att ge i arbetslivet eller föreningslivet. Tryggheten ger modet att vara aktiv. På det sättet har vi inte en äldreomsorg bara för att ta väl hand om dem som är i behov av den utan för att vi alla ska kunna känna trygghet inför ålderdomen. Ett underlag från visar att bemanningen i och privat omsorg har minskat med 1½ procent . Det är 2 600 årsarbeten som har försvunnit, trots att antalet personer ökade . Det är säkert att förenkla saken att hävda att det är privatiseringen i sig som har orsakat krisen i äldreomsorgen. Däremot kan vi se hur nedskärningar och minskade resurser har lett till sämre kvalitet. Självklart ska inte riskkapitalbolag kunna flytta svenska skattepengar till skatteparadis i stället för att ge den vård och den omsorg som vi har betalat för. Och det är viktigt med regler mot skatteparadis och räntesnurror och inget fel på utredningar om skillnader mellan privat och offentligt. Men det går inte att utreda fram mer personal. Ansvaret för äldreomsorgen ligger på nivå. Men vi ska gemensamt i kunna garantera värdig omsorg till alla, oavsett vilken kommun man blir gammal i. Det är därför har fått i uppdrag att arbeta fram kvalitetskrav för bemanningen i demensvården. Det kan enligt handla om sådant som att bemanningen ska vara tillräcklig för att ingen sjuk ska lämnas ensam under någon del av dygnet. Däremot har valt bort att arbeta fram riktlinjer som reglerar krav på vilket exakt antal personal per vårdtagare det bör finnas inom äldreomsorgen. Man har varit orolig för att den typen av minimikrav riskerar att bli en norm och att kommuner eller privata vårdgivare aldrig anställer fler än vad minimikraven reglerar. Det kan finnas en sådan risk med att ange nationella exakta personalnivåer. : Om det i slutändan är en bedömningsfråga om äldreomsorgen lever upp till dessa riktlinjer riskerar vi att få en äldreomsorg som sviker dem som behöver den allra bäst, de som själva inte kan påtala missförhållanden och de som saknar anhöriga som ställer krav. Därför kräver vi att varje kommun ska komplettera de nationella kvalitetsriktlinjerna med egna, mätbara miniminivåer om bemanning i äldreomsorgen och i andra biståndsbedömda boenden som exempelvis kan precisera antal personal per omsorgstagare. De äldre och de anhöriga har rätt att veta vilken bemanning som gäller, och ingen politiker eller privat utförare ska kunna skära ned i skymundan. Vi behöver mer personal. Vi behöver självklart också personal som får möjlighet att utvecklas och ha rätt kompetens för sitt viktiga jobb. finns det en akut brist på specialutbildade sjuksköterskor med kunskaper om äldre människors särskilda behov. Bristen beror på att det på många sätt är en ekonomisk förlust för sjuksköterskor att vidareutbilda sig. får de betala utbildningen själv, och när de sedan börjar arbeta igen ses de som nya på arbetsplatsen och får ibland gå in med lägre lön än vad de hade före specialistutbildningen. Enligt tar det för en grundutbildad sjuksköterska att tjäna in en specialistutbildning. I all upphandling bör det därför anges kompetenskrav på personal, och personalens vidareutbildning bör säkras genom kollektivavtal. Regeringen säger här och sade i går att man vill satsa på värdighet, välbefinnande, trygghet och kompetensutveckling för personalen. Problemet är bara att det aldrig kan bli någon värdig vård om det inte finns personal som kan ge den värdiga vården. Bemanningen är på det sättet avgörande. Det finns en rent fysisk begränsning här. Inget värdegrundsarbete i världen kan göra så att en ensam person klarar det lyft som kräver två. Det går inte att fortbilda sig till fyra händer i stället för två. ställs personalen inom äldreomsorgen ofta inför helt omöjliga val. Ska jag göra det där lyftet som behöver göras för att ge god omsorg själv, trots att reglerna förbjuder det, eller ska jag behöva ringa till boendet intill och hoppas att någon kommer springande hit och lämnar 18 omsorgstagare med en ensam personal, som det var på boendet jag besökte i går? Vi har i socialutskottet tagit initiativ till krav på minimibemanning i äldreomsorgen. svarade inte i sitt första inlägg på om regeringens partier kommer att stödja det. Jag hoppas på mer svar från Alliansens övriga företrädare. I detta anförande instämde (MP). 4 (S): är ett av de länder i världen där människor blir äldst, där män och kvinnor lever längst. Det är positivt och ett tecken på ett framgångsrikt välfärdssamhälle. I takt med att allt fler blir allt äldre drabbas också allt fler av sjukdom, inte minst demenssjukdom. Allt fler får också omfattande vårdbehov vid livets slut. Men vad är ett långt liv egentligen värt om man går med en gnagande oroskänsla i magen över huruvida man verkligen får tillräcklig och god hjälp, omsorg och vård den dag man själv behöver det? Vi står här därför att vi fått ta del av skakande bilder från en äldreomsorg som jag inte tror att vi trodde fanns, avslöjanden som har skakat svenska folket djupt och som inte är värdigt ett välfärdssamhälle som . Det som har hänt är oförsvarbart, oacceptabelt, oanständigt jag vet inte riktigt vilka ord som egentligen räcker till för att beskriva det. Det finns naturligtvis också en massa bra äldreomsorg runt om i vårt land. Men de brister som har uppdagats måste tas på allra största allvar. En synpunkt som jag har mött otaliga gånger är: måste ni politiker se till att ställa tuffa kvalitetskrav för att få ut mesta möjliga verksamhet av de skattemedel som vi gemensamt avsätter och stoppa vinstutdelningen till skatteparadis. Se till att de resurser som vi har avsatt till äldreomsorg också går till äldreomsorg! Det finns ett fundamentalt fel i synen på äldreomsorg som har att göra med valfrihetstänkandet, tanken att det är de äldres val att äldre väljer och väljer bort som utgör en kvalitetskontroll. Om det hade varit en fungerande modell för kvalitet hade vi inte haft kvalitetsprogram med dåliga program som vi har sett också i friskolornas spår. Detsamma gäller äldreomsorgen, även om skälen är något annorlunda. Det är en svår process för en svag, gammal och sjuk människa att välja nytt hemtjänstbolag, och det är en ren utopi att tro att äldre i särskilt boende väljer ett nytt boende. Det är bra och viktigt att valmöjligheten finns, men kvalitetskontrollen måste ske på annat håll. Det är allvarligt när det inte finns någon självkontroll som gör att verksamheten själv slår larm när omsorgen inte håller godtagbar standard. Det är väldigt allvarligt när kommunen inte kontrollerar i tillräcklig omfattning om verksamheten håller kvalitet, och det är allvarligt när uppdragen och kravspecifikationerna är så allmänt hållna att det nästan inte går att underkänna någon verksamhet trots stora brister. Och det är allvarligt när kontroll inte har sådan omfattning att man fångar upp den typen av missförhållanden. Hela samhället och inte minst regeringen måste självkritiskt utvärdera: Hur kunde det gå så här snett? Men kanske ännu viktigare är: Hur går vi nu vidare? Hur ser vi till att det som har hänt leder till en förändring, till en äldreomsorg av god kvalitet som vi alla kan vara stolta över? Det nationella ansvaret måste öka, och vi måste inse att vi har långsiktigt arbete framför oss med den äldre i centrum. Jag tänker mycket på den väg som förskolan har gått, från dyr barnpassning för ett fåtal, en arbetsmarknad där kvinnor kunde hoppa in och där lönen i huvudsak var ett tillskott till familjeekonomin. Jag tänker på hur den barnpassningen har utvecklats till en internationellt omtalad verksamhet med heltidsanställd och utbildad personal, läroplan och maxtaxa och i ständig topp när föräldrarna själva får tycka till. Äldreomsorgen började på ungefär samma sätt. Kvinnor fick möjlighet att komma ut på arbetsmarknaden här och där, och lönen var därefter. Men sedan skiljer sig utvecklingen. Utbildningsbehoven i äldreomsorgen är tydliga. Resurserna har minskat över tiden. En nationell kvalitetsplan för verksamheten finns inte. Varje kommun sätter upp sina mål. 62- och 71-procentstjänsterna är fortfarande dominerande. Och anhöriga, främst döttrarna, tar ett stort ansvar för sina gamla föräldrar. Socialdemokraterna menar att det är dags att utforma samlade nationella kvalitetskriterier för att styra mot mer likvärdighet inom äldreomsorg vad avser kvalitet, inte för att vara taskig mot kommunerna utan med omtanke om de äldre som behöver vård och omsorg för att klara vardagen och sin livssituation. Om verksamheten ska utvecklas och personalen ska kunna möta de allt sjukare äldre med olika demenssjukdomar och kroniska tillstånd, och inte minst en generation som är van vid att ställa krav och få leverans, krävs det ett kunskapslyft för hela äldreomsorgen. Inom äldreomsorgen vill vi införa en lägsta kompetensnivå för att man alls ska få arbeta med sköra äldre. Det är ett ansvarsfullt och viktigt jobb som inte vem som helst kan anförtros. Vi vill göra det möjligt för undersköterskor att gå vidare och specialisera sig, till exempel till rehabiliteringsundersköterska eller demensundersköterska. Det är specialiseringar som borde vara nationella. Det behövs också fler specialistutbildade sjuksköterskor som arbetar med äldre och sköra patienter, och det behövs fler geriatriker för att tillgången ska bli lika god för äldre, oavsett var i landet de bor. Geriatrik, gerontologi och demenskunskap borde ingå i samtliga grundutbildningar inom vård och omsorg. Kanske är det också dags för en särskild äldremyndighet, en myndighet som tydligt understöder kvalitetsutveckling och utövar tillsyn, en myndighet med tydligt fokus på äldresituationen och äldrepolitiken. För har många och omfattande tillsynsuppdrag. De tvingas till ständiga prioriteringar mellan angelägna uppgifter. Chefskap, ledningssystem och uppföljningsarbete är några faktorer bland många som påverkar äldreomsorgen. Men med tanke på både kvaliteten och den demografiska utvecklingen är det också dags att välja en säkrad välfärd framför stora skattesänkningar. I detta anförande instämde och (båda S). 5 (M): Jag har besökt mängder av äldreboenden, både som vårdlärare och som politiker med ansvar för äldreomsorgen. Jag har besökt äldreboenden där man möter personal och pensionärer som är glada, välmående, stimulerade och nöjda. Det är boenden där man möts av en fräsch doft, där det finns blommor och sinnenas trädgård. Personalen berättar om utevistelser, sociala aktiviteter, tv-spel och fredagsmys. Det är god mat, välmående äldre och personal som trivs på sitt jobb. Men jag har också mött berättelser om ställen där man passar på att ge frukostfilen när de äldre sitter på toaletten. Det finns urinvägsinfektioner och trycksår. Doften på de ställena är inte lika fräsch. Det är ofta arbetsplatser där man ofta byter personal. Och cheferna växlar . Vi känner alla till tv-berättelser om demenssjuka som är uppe ensamma och inlåsta och om felmedicinerade och undernärda människor. Är det här något nytt? Har detta uppstått under den här mandatperioden? Nej, vi vet alla att det inte är så. Scenarierna jag beskriver finns tyvärr inom både privat driven äldreomsorg och kommunalt driven äldreomsorg. Låt oss vara överens om att vanvård aldrig är acceptabelt aldrig någonsin! Inte heller tycker jag att det är acceptabelt att vinster inom vården inte beskattas i utan förs utomlands. Det tycker jag är oanständigt. Låt oss också vara överens om att både god och dålig äldreomsorg förekommer i kommuner av olika politisk färg! Det förekommer med röd ledning och med blå ledning. Det har förekommit under socialdemokratisk regering, och vi har sett det nu under den nuvarande regeringen. Vi kan se i de nationella jämförelserna att det förekommer olika former av mindre bra vård och till och med dålig vård. Men det finns också mycket bra vård. Ingen kommun, skulle jag vilja påstå, är helt vit eller helt svart. Det verkar som att det finns både goda och dåliga verksamheter inom alla kommuner. Jag möter också äldre som inte vill något hellre än att få en plats på ett äldreboende, äldre som möttes av åtgärden kvarboende i hemmet. Det var en trend som spred sig som en löpeld i kommunerna, både med röd och med blå ledning. Då undrar jag: Var fanns era protester då? Jag kan säga att jag protesterade i min kommunala verksamhet . Tanken var säkert god till att börja med, men det har gått för långt. Det erkände tidigare ansvarig person, , i kammaren . Det inträdde en period när man lade ned äldreboenden på löpande band. hade vi behövt de här boendena. Vi hade behövt dem för att motverka undernäring, ensamhet och brist på sociala aktiviteter och mental stimulans tillstånd som leder till demensliknande besvär för den äldre som bor kvar hemma. Jag funderar igen: Vilka protester har vi hört från oppositionen när det gäller ensamheten i hemmet? finns det för få platser inom vård- och omsorgsboenden. Det finns för få platser inom trygghetsboenden. Det betyder att det är många personer som är utsatta för risk i olika former. Det är ett problem som vi inte får blunda för nu när det fokuseras mycket på vård- och omsorgsboenden. Kommunerna måste följa upp detta och se till att det inte blir människor kvar i det ordinära boendet som utvecklar demens och inte har tillräcklig tillsyn. Då undrar jag: Ser ni alla dem som bor kvar hemma, eller ser ni bara vård- och omsorgsboenden? Jag har ställt frågan till många undersköterskor, både dem jag har utbildat och andra, om det var bättre . Det är samstämmiga svar. Det är ett rungande nej. Då fanns det duschdagar och lavemangsdagar. Alla drogs över en kam. Inga individuella behov tillgodosågs. Det gick så långt att man till och med köpte in ett rouge. Alla damer fick samma rouge, vare sig de ville ha det eller inte. Alla sprejades med samma parfym. Personalen tyckte att det luktade gott. Men ville de äldre ha det? Så såg det ut när jag började jobba. Då fanns det nationella regler som man skulle följa. Är det dit Socialdemokraterna vill tillbaka med nationella riktlinjer för en likvärdig äldreomsorg? Jag säger: Tack och lov att vi har lämnat ! När vi hör oppositionens upprördhet funderar jag över en sak: Vilken skillnad vill ni göra? Vi har hört . De vill ha bemanningskrav och kompetenskrav, men vi ser inga resurser, och vi ser inga andra förslag. Bemanning räcker inte. Det måste också finnas kompetens. Men jag återkommer till det i ett senare skede. 6 (FP): Vanvård kan aldrig ursäktas. Missförhållanden och dålig kvalitet inom äldreomsorgen är oacceptabelt och måste åtgärdas. måste vi bli bättre på att lyfta fram de ställen där det fungerar väl och lyfta fram just framgångsfaktorerna, precis som tog upp alldeles . Jag kan konstatera att vanvård rapporterats från kommunalt drivna äldreboenden och från enskilt drivna äldreboenden. Jag kan konstatera att vanvård rapporterats från borgerligt styrda kommuner och från socialdemokratiskt styrda kommuner. Det finns inte heller något direkt samband mellan höga kostnader och hög kvalitet och låga kostnader och låg kvalitet. Man lurar sig själv om man säger att bristerna enbart kan åtgärdas med mer resurser eller förutbestämda siffror för bemanning. Det är andra faktorer som också måste tas med i sammanhanget. Det handlar om synen på äldre. Vi ser tyvärr många exempel på att äldre diskrimineras i vårt land. Det finns en ålderism som stämplar äldre människor, som om äldre människor inte är en resurs i samhället. Äldre ses som ett kollektiv, inte som individer. Den kärlek som vi ger våra barn borde vi alla ge äldre människor under deras sista år. Så är det inte i vårt samhälle. Vi måste ändra synen på äldre människor. tog ett viktigt beslut om en värdegrund och en värdighetsgaranti. satsas det 90 miljoner på att få ut denna värdegrund och göra den till en ryggmärgsreflex hos alla som arbetar med och för människor i vården. Jag vet att intresset är stort från kommunerna att få del av de här pengarna och genomföra utbildningen. Förhoppningsvis får vi också snart en lag mot åldersdiskriminering. Man kan fråga sig om det ska behövas, men jo, det behövs. En sådan lag kommer inte att kosta något, men den signalerar att det inte är acceptabelt att diskriminera människor på grund av ålder. Hur är det då i vården? Tyvärr ser vi att äldre får sämre behandling när det gäller olika tumörsjukdomar. Läkemedel som används mest av den äldre gruppen är inte testade och undersökta på äldre människor. Det här är saker och ting som vi måste åtgärda, och en sådan lag kan vara viktig i sammanhanget.