prot · GY0971 · 2011-03-11 00:00:00 — Jag tycker att det är mer realistiskt att vi får veta vad som behöver göras, när det kan göras och vad det kommer att kosta, om det ryms inom plan eller om det behövs extra därutöver. Det är precis det underlaget som jag vill ha fram senast för att kunna fatta ett bra beslut. Avslutningsvis vill jag bara kommentera att det är riktigt att man kanske väljer andra trafiksätt om inte tåget fungerar. Jag ser därför fram emot den nya kollektivtrafiklagen som börjar gälla , där busstrafiken också är en del av kollektivtrafiken som får möjligheter att gå över länsgränser på ett helt annat sätt just utifrån perspektivet var människor bor och var de jobbar. På så sätt kan vi få en bra arbetspendling. 117 (S): Tack för svaret så långt! Jag har en konkret fråga till med anledning av det ministern nu säger. Det var precis det hon pekade på när det gäller planeringsläge och annat. Jag har partikamrater, och det har förhoppningsvis också ministern, i och som har lagt ned väldigt mycket kommunala medel i planeringsfasen när det gäller skapandet av nya resecentrum, byggandet av nya bostadsområden och anpassningar till det. I står man och väger i kommunerna: Hur ska man göra? Ska man fortsätta jobba utifrån detta och försöka reservera mark och göra de omlokaliseringar som krävs för att kunna bereda plats och möjligheter för kommande kapacitetsökning? Jag tror att det är väldigt angeläget att ge tydliga signaler i den frågan till de berörda kommunerna. Jag tänker framför allt på och där man jobbar väldigt intensivt med den här frågan och har gjort . När det gäller pendeltågsmöjligheterna känns det som att vi är ganska överens om att det är viktigt, men utifrån vad ministern har sagt verkar vägen fram till lösningen vara lite kringelikrokig. Jag tycker att man omgående bör titta på en finansieringslösning för att kunna klara ut det här med höghastighetsbanan genom , alltså Ostlänken, i stället för att analysera saker och ting som vi egentligen redan vet. Sedan kan man alltid få ny kunskap; det kan jag kanske hålla med om. Det jag undrar är slutligen hur ministern ser på frågan när det gäller finansiering av detta framgent. Det kommer inte att räcka med banavgifter, utan det kommer att krävas även annan finansiering. Det här är kostsamma projekt. 118 Statsrådet (M): När det gäller vad man faktiskt vill i och kring och och i hela är det knappast partiskiljande lokalt. Det råder det nog ingen tvekan om. Jag har själv en dotter som pluggar där nere och använder sig av hela Östgötatrafiken, så jag är helt insatt i hur det fungerar och inte fungerar. Jag är medveten om att det har lagts ned mycket pengar och oerhört mycket arbete utifrån fokus och förhoppningar på att det ska bli en höghastighetsjärnväg, där Ostlänken är en del. Problemet är just i det här fallet att den inte ligger med i den beslutade planen på närmare 500 miljarder. Även om det skulle till en medfinansiering från regionen eller vem det än må vara så förutsätter det i alla fall att det kommer med statliga pengar pengar som inte finns. Vi har några saker till på gång som jag kan nämna när det gäller medfinansiering. Det finns över 50 olika medfinansieringsavtal för olika delar av infrastrukturen över hela landet. Där har vi just nu en utredning med som tittar på vilken roll staten ska ha, vad det innebär när man medfinansierar, hur man kan jobba med förskotteringar och lite sådant. Utredningen ska vara färdig och finns också med som en viktig del för att vi ska veta hur vi ska gå vidare med ytterligare medfinansieringar. Banavgifter är en typ, men det kommer inte att räcka till för till exempel det här projektet. Vi behöver få en bättre arbetspendling och en mer tillförlitlig godstransport. Det uppdrag som vi har gett till har många av de syftena med för att se på vilket sätt vi kan få mer kapacitet tidigare och på ett smartare och mer effektivt sätt. Om det behövs något därutöver behöver vi veta vad som krävs för att vi ska kunna fatta vidare beslut. Överläggningen var härmed avslutad. 15 § Svar på interpellation 2010/11:227 om inflytande över statliga medel 119 Statsrådet (M): har frågat statsrådet vilka åtgärder hon avser att vidta för att de lokala myndigheterna verkligen får inflytande och ansvar över statliga medel som till exempel väganslag. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Frågan är ställd mot bakgrund av ett ärende i där regeringen avslog en framställan om att förändra en del av en enskild väg till allmän väg. Först vill jag säga att jag naturligtvis står bakom regeringens mål för den regionala tillväxtpolitiken som är utvecklingskraft i alla delar av landet med en stärkt lokal och regional konkurrenskraft. Den regionala tillväxtpolitiken bygger på såväl individers handlingskraft som ett ytterligare stärkt lokalt och regionalt ansvar och inflytande över statliga tillväxtresurser. Ett exempel på hur regeringen ökat det regionala och lokala inflytandet inom infrastrukturområdet är att länsplanerna för regional transportinfrastruktur numera är trafikslagsövergripande och att länen kan prioritera användningen av medel för betydligt fler ändamål . Det län som så önskar kan till exempel använda sin planeringsram för åtgärder för tjälsäkring och ökad bärighet på vägnätet. Däremot svarar självt för planeringen av de medel för drift och underhåll som har anvisats. är också den myndighet som prövar ärenden om en enskild väg ska förändras till allmän väg. ansöker ett antal boende eller enskilda väghållare om att staten ska ta över ansvaret för väghållningen på deras enskilda väg. Detta får enligt väglagen ske om vägen behövs för allmän samfärdsel eller annars är av synnerlig betydelse för det allmänna. Av praxis har det sista kriteriet, synnerlig betydelse, kommit att avse totalförsvarets behov av väg. Därför handlar prövningen normalt om vägen behövs för den allmänna samfärdseln, det vill säga vägens roll och funktion i trafiksystemet. Precis som säger handlar detta om viktiga principer. Jag tycker att en viktig princip är att lika fall behandlas lika. I det aktuella ärendet finns ett mycket litet antal åretruntboende utmed vägen, och det är lätt att se driftskostnaderna för just den vägen som en petitess i budget. Men om den vägen skulle förändras till allmän väg vore det rättvist att även förändra tusentals andra enskilda vägar runt om i landet till allmänna. har i samarbete med Kommuner och Landsting och påbörjat ett arbete att utifrån ett praktiskt väghållningsperspektiv komma fram till en ändamålsenlig ansvarsfördelning mellan stat, kommun och enskilda väghållare. Jag ser fram emot resultatet av det arbetet och avser därför inte att vidta några särskilda åtgärder i fråga om lokala myndigheters inflytande över de medel som anslås för drift av statliga vägar. 120 (S): Jag vill börja med att tacka ministern för svaret. Sedan måste jag tyvärr beklaga det svar som ministern gav till byborna i i kommun i då de ansökt om att förlänga den allmänna vägen 982. Det här är lokalt så att det bara skvätter om det. Det handlar om en förlängning , fram till skogen. är det så att den allmänna vägen slutar mitt i byn och ingen kan förklara varför. Den här vägstumpen blev enskild väg . Då fanns det bidrag från kommunen, men det upphörde . Statligt stöd för enskild väg utgår endast om vägen är en kilometer eller längre. Vägen plogas av SCA om det pågår skogsavverkning. Då fungerar det. Men när det inte pågår någon avverkning resulterar det i att de boende inte får posten framkörd om det är för halt. Det är också så att sopbilen vänder vid en tomt på den allmänna vägen. Det säger sig självt att varken ambulans eller räddningstjänst kan ta sig fram på oplogad eller för hal väg. , , menar att det finns bättre förutsättningar att bedriva en rationell väghållning om man kan ploga genom hela byn och då vända på en vändplan längre fram. Det tillstyrkte och även kommun. Men , dåvarande , var av en annan åsikt och hade en annan princip. Regeringen väljer att ignorera samtliga lokala yttranden och går på förslag att avslå ansökan. argument, att antalet fast boende efter vägen är för få, får naturligtvis byborna att undra, med all rätt anser jag, om de inte räknas som fullvärdiga medborgare. Det här är precis deras egna ord. Principen att alla ska behandlas lika, som ministern trycker på, är just vad byborna i också efterfrågar, att få samma rättigheter som andra samhällsmedborgare, att få hjälp att känna sig trygga genom att posten och sopbilen kan komma fram och att ambulans och räddningstjänst ska kunna komma till undsättning om olyckan skulle vara framme. Jag tycker att det fanns anledning för ministern att ställa sig frågan om beslutet som togs , som ingen riktigt vet varför, var ett riktigt beslut och om det i sig inte borde kunna rättas till. Jag undrar också tillsammans med byborna i om situationen som den är inte anses orimlig och om det lokala inflytandet och yttranden från kommuner och länsstyrelser gör någon skillnad när regeringen ska ta beslut. 121 Statsrådet (M): undrar om inte regeringen borde lyssna mer på det lokala. Det är naturligtvis en rimlig fråga. Men om det ska finnas någon form av rättstrygghet är det också viktigt att hålla fast vid principer, som också så noga uttryckte. Vad ska då vara en princip? Var ska man dra gränser? Det finns enskilda vägar. Det finns statliga vägar. Av de 30 000 milen enskilda vägar är det , en fjärdedel, som får statsbidrag, något som också har höjts av den borgerliga regeringen. Då ingår också kravet att man ska hålla vägen öppen för andra, vilket är rimligt. Men det finns, som också nämndes, en gräns. Den vägen ska vara . Då kan vi fundera på om det inte är lite fnuttigt om , som det här handlar om, ramlar under gränsen . Jag tror inte att det är det som det handlar om egentligen. När de lokala tittade på detta, och då pratar jag inte om byborna utan om den lokala delen av det som motsvarar , alltså tidigare , var det kanske positivt fast av fel skäl enligt det som väglagen säger. Det var mer rationellt att kunna vända på vändplanen än mitt i byn, som uttrycker det. Det är alldeles riktigt. Men det är inte ett skäl enligt väglagen. Då ska det vara antingen allmän samfärdsel, och då är det brukligt att man har minst hundra fordon , eller att det är minst 200 boende längs sträckan. Eller också ska det vara av synnerlig betydelse för det allmänna, det som alltså kunde vara behovet för försvaret. Då är frågan vilken princip man ska hålla sig till. Konsekvensen och effekten blir att skulle vi ge med oss och byta en enskild väg för dessa fyra hushåll, som kan vara nog så viktigt för dem, skulle vi ha tusentals andra byar, orter och ställen där vi också skulle behöva hålla oss till samma princip, att vi går efter det som känns angeläget. Det är det som är det otrevliga med rättstryggheten. Vi måste ändå hålla oss till en princip. När det gäller andra delar är det viktigt att också ta till sig att , som jag nämnde, tillsammans med Kommuner och Landsting och just reder ut ansvarsförhållanden och vad som ska vara ändamålsenlig ansvarsfördelning när det gäller det statliga, regionala, nationella och lokala. Det är möjligt att det skulle hjälpa. Att kunna bo där man vill är fantastiskt. Alla behöver naturligtvis kunna få sin vardag att fungera, oavsett om man hastigt blir sjuk och behöver ambulans eller om man vill ha tillgång till sin post. Men det här är ingenting som regeringen har ändrat eller försämrat. Den här vägen, som också nämnde, har alltid varit en enskild väg. Att kommunen valde att frivilligt gå in med ett bidrag till vägen är någonting som kommunen har valt, vilket man ibland också gör. Det är också kommunen som har valt att kliva ur det åtagandet. Att komma med olika skäl i olika delar av landet tror jag vore en felaktig princip, även om det är tråkigt för de fyra fastigheterna längs med den väg som vi pratar om. 122 (S): Det känns tråkigt, men jag vill påpeka för ministern att jag heter och inte . Jag vet att tjänstemännen har skrivit fel i interpellationssvaret, men det är mitt förnamn. Då kan man ställa sig frågan om det är principen eller sunt förnuft som ska råda. Det stämmer inte att vägen alltid har varit enskild. Den blev enskild 1984. Jag vill ställa frågan till ministern om hon är beredd att se över just miljöskäl och rationell väghållning som en orsak till att det finns en möjlighet att göra enskilda vägar till allmänna. Det är synd att det inte står någonting om sunt förnuft i lagtexter. Det här är ett ärende som kan tyckas litet och att man blir väldigt lokal i diskussionen. Men som byborna i beskriver det är det en överlevnadsfråga för dem, att kunna bo kvar i byn och tillsammans med kommunen försöka attrahera flera att flytta till kommunen och just till byn eller att flytta därifrån och låta byn dö. Jag har fått ta del av de brev som de boende i byn har skickat till olika myndigheter, kommuner och även till regeringen. Jag tänkte läsa en del av det de har skrivit just till regeringen där de hänvisar till regeringsförklaringen från : Bara om vi ser hela kan vi hålla samman vårt samhälle. är ett vidsträckt land. Här finns både större städer och landsbygd. Alla delar av ska ges möjlighet att utvecklas utifrån sina styrkor och förutsättningar. Att låta hela växa handlar om att bejaka förutsättningar för boende, arbete och företagande i hela landet. De hänvisar också till stycket om ett fungerande transportsystem och avslutar med den del där säger att ska vara ett bra välfärdsland: En utvecklad välfärd är en fråga om rättvisa. Välfärdens verksamheter och tjänster ska vara av högsta kvalitet och rikta sig till enskilda människor efter behov, oavsett bakgrund, bostadsort, kön eller tjocklek på plånbok. Man skriver i sitt yttrande till regeringen: Om det ska vara ett verkligt innehåll bakom orden skulle det vara intressant att få en reaktion på skrivning enligt mening kan inte vägen anses vara behövlig för allmän samfärdsel eller annars vara av synnerligen betydelse för det allmänna då antalet fast boende efter vägen är få. Detta blir de faktiskt riktigt förolämpade av. De tycker att det är en oförskämd skrivning, och de menar att de inte har fått något svar på frågan om man ställer sig bakom skrivning. Ingen kan svara på varför vägen slutar mitt i byn, varför dessa människor inte räknas och varför det har blivit så här. De bedriver en affärsverksamhet i från byn, och de tycker att man är oförskämd i sin skrivning. De undrar också när en befolkning blir för liten för att man ska ta hänsyn till den. Här finns vägbelysning, postutdelning, sophämtning och slamtömning men inte allmän väghållning. De tycker inte att de har blivit rättvist behandlade. De undrar också, precis som jag, om de ekonomiska och miljömässiga fördelarna ska kunna vägas in. Det är någonting jag tycker att ministern kanske kan ta med sig och fundera över. Kan detta vara en del av det man ska ta hänsyn till när man avgör vad som ska vara allmän och enskild väg? 123 Statsrådet (M): Det är inte så att jag känner mig obekant med hur det är att bo längs en enskild väg och vara det enda hushållet på en sträcka på när det gäller att betala sandning, snöröjning och annat själv. När det handlar om principer eller sunt förnuft undrar vad som ska gälla, och hon tycker att det sunda förnuftet borde gälla mer. Jag tror dock att även är medveten om att vi i riksdag inte stiftar lagar på godtycke. När vi pratar om förnuft är nämligen frågan vems sunda förnuft det är som ska råda. Det är just där godtycket uppstår. Detta är problematiskt, för just de människor som bor i dessa fyra fastigheter kan tycka att det är fullkomligt orimligt att man inte tar de hänsyn som de ser som realistiska. Det är dock därför vi har satt upp dessa kriterier. Ska man göra om en enskild väg till en allmän väg står detta skrivet i väglagen för att man inte ska ha godtycke även om det kanske strider mot sunt förnuft . Det måste finnas principer om vad som är allmän samfärdsel. Då kommer vi in på antalet fordon som bör vara, hur många boende som ska finnas där eller om det är av synnerlig betydelse för det allmänna. Där hade vi definitionen när det gällde Försvarsmaktens möjlighet att använda vägar. Sedan kan man tycka att detta är bra eller dåligt, men det ger åtminstone mer rättssäkerhet för vad som ska råda. Å andra sidan kan man fundera på om vi skulle gå över till sunt förnuft och godtycke och gå vidare på det som utvecklade, inte bara i detta fall, om att fler enskilda vägar kanske borde bli allmänna. Då blir, herr talman, min retoriska fråga naturligtvis: Är beredd att betala för detta? Vi har enskilda vägar som vi betalar runt 1 miljard för för att de ska kunna hållas efter. Det är enbart ett tillskjutet bidrag; mycket betalar de enskilda väghållarna själva. Jag tycker att det är tråkigt om det är så att de människor som bor här uppe inte har fått svar de känner sig nöjda med. Jag kan också tycka att det har varit olyckligt att , dåvarande , har givit olika besked i olika instanser. Det gör det säkert mer rörigt. Är det så att det är mer miljömässigt och inte minst mer rationellt för den som är väghållare att sköta vägen fram till byn borde det å andra sidan finnas goda förutsättningar för att haka på och i en upphandling få ett pris som är väsentligt mycket bättre. Om det är så mycket smidigare att åka fram och vända har man en fantastisk fördel jämfört med många andra som har enskilda vägar där man står för kostnaderna. Denna fråga är naturligtvis inte enkel. Det blir alltid svårt när det berör enskilda människor som tycker att situationen är hopplös och oförsvarbar. Jag tror dock att om vi ska hålla någon ordning på detta i hela vårt land, med alla de tusentals mil vägar vi har, får vi nog tyvärr försöka att inte hålla oss till godtycke. Det är därför vi har lagar, och de måste stiftas så att de skipar så mycket rättvisa som möjligt. 124 (S): Lagar kan förändras. Jag trodde att det skulle vara positivt när det fanns en vilja att se över lagstiftningen vad gäller just miljöhänsyn och rationalitet. Man hamnar i en himla knipa. Jag menar inte att dessa människor är ensamma på något sätt, men de är utsatta på så sätt att de inte har möjlighet att söka något stöd. De är naturligtvis i ett läge där de är tacksamma för de bidrag de kan få, om det är möjligt att få ett bidrag. Det är ganska mycket pengar det handlar om för några få hushåll som har hamnat i ett läge där en väg mitt i en by utan förklaring plötsligt blev enskild. Man har hamnat i en situation som jag kan tänka mig känns ganska Kafkaliknande när man inte förstår varför. De säger själva: Vi bor inte vid skogen. Är det inte där den allmänna vägen skulle sluta och gå över till enskild? Det jag tycker känns viktigt i detta är att väcka frågan för dessa bybor, för de känner sig väldigt desperata. De känner också att de inte fick svar på sina frågor när de skrev sitt brev till regeringen och att de är hänvisade till att lösa detta på egen hand, för det finns ingen som är beredd att tillsammans med dem ta ansvar för denna situation. tycker jag naturligtvis också att det är viktigt att man tittar på lagstiftningen och på hur mycket det de lokala myndigheterna säger i sina remissvar ska räknas. Jag tycker att det är olyckligt att man inte har lyssnat på de remissvar som gavs. Jag hoppas alltså att ministern tar med sig detta, ser över lagstiftningen och ser om miljö och rationell väghållning kan vara en del av detta när man förändrar lagstiftningen framöver. 125 Statsrådet (M): De uppgifter jag har är inte att vägen helt plötsligt blev en enskild väg, för det har den alltid varit. Däremot har det kommunala bidraget, som frivilligt betalades ut , upphört. Det är en problematik om man har uppfattningen och det kan jag förstå att man har i just detta fall att vi inte lyssnar på lokala myndigheter. Som jag sade tidigare var dock det som lokalt sett upplevdes som rationellt fel skäl, om man får säga det inom citattecken, enligt det som tydligt står i väglagen när det gäller att göra förändringen. Där ingår nämligen inte det rationella. Vi kan tycka att det är rätt eller fel, men om man ska hålla sig strikt till det som gäller var det därför som det hänsköts vidare för att redas ut. Men jag kan hålla med om att det säkert gör hela situationen mer snurrig för dem som berörs. Jag är fullt medveten om detta. Däremot kan man fundera på det lokala inflytandet över huvud taget. Jag tycker att det känns viktigt att få säga att den process som har varit , inte minst när det gäller infrastrukturens inriktning och åtgärdsplaner, har tagit betydligt längre steg i hur det lokala och det regionala får vara med och påverka vad som ska prioriteras av både de nationella anslagen och det som räknas in i länsplaner. Men då pratar vi oftast om väg- eller infrastrukturprojekt som är större än de enskilda vägarna. Dessutom har det tillkommit en förstärkning i anslaget till enskilda vägar, inte minst för att jobba med bärighet. Det kanske i det här fallet mest gläder SCA som har skogsbilväg efter de , men är nog så viktigt. Överläggningen var härmed avslutad. 16 § Svar på interpellation 2010/11:240 om E20 som fyrfältsväg genom 126 Statsrådet (M): har frågat mig vad jag avser att göra för att E20, , ska bli fyrfältsväg genom . För att förbättra transportinfrastrukturen beslutade regeringen , efter ett omfattande arbete med stor lokal och regional delaktighet, om en historisk infrastruktursatsning på fram . Inom dessa ramar ryms såväl kapacitetshöjande åtgärder som trafiksäkerhetshöjande åtgärder inom det statliga vägnätet i den nationella planen och i länsplanerna för regional transportinfrastruktur. I den nationella planen för åren 20102021 ingår satsningar på för sträckan E20 . Två av de specifikt utpekade objekten i den nationella planen ligger i , nämligen förbi med en kostnad på och trafikplats med en kostnad på . är, genom ett regeringsbeslut om förskottering, möjlig att byggstarta . Jag kan konstatera att påstående att skulle ha fått i uppdrag av regeringen att planera för två-plus-ett-vägar inte stämmer. Något sådant uppdrag har inte lämnats. påstående om att regeringen gett upp tanken att på lång sikt bygga ut E20 genom till fyrfältsväg eller motorväg saknar därigenom täckning i verkligheten. Däremot har jag erfarit att , , berörda kommuner och inför kommande planperioder har tagit initiativ till studier som syftar till att genom trafikslagsövergripande fyrstegsanalys undersöka alternativa standarder, såväl motorväg som mötesfri landsväg, för E20 genom delar av . Det är positivt att vi får ett brett och allsidigt beslutsunderlag i frågan. 127 (S): Jag vill börja med att instämma i slutet av svar, nämligen att , , berörda kommuner och gör studier, försöker flytta fram positionerna och titta på alternativa standarder. Det stämmer helt och hållet. Vi har varit och är en aktiv region. var det Socialdemokraterna tillsammans med och och är det en annan konstellation, men fortfarande med Socialdemokraterna i styret i regionen, som tar en stor och aktiv del när det gäller just infrastruktursatsningar. Det här är nationella vägar vi pratar om, och det tråkiga är att regeringen nu tvingar kommuner och regioner att fixa det här för att ni inte klarar det. De ska tvingas säga upp sjukvårdspersonal och lärare för att ha råd att satsa på vägar och järnvägar därför att staten inte tar sitt ansvar. Ni satsar många miljarder, och varje gång man gör en satsning blir det ju mer än förra gången. Så var det också varje gång vi gjorde satsningar. Det blir mer varje gång. Men det är bra att det blir mer. Ändå blir det inga stora satsningar på från statens sida, utan man förväntar sig att det ska komma medfinansiärer och att kommuner och regioner ska göra det i stället. När jag satt i trafikutskottet då hände det i , måste jag säga. Då fick jag vara med och ta det första spadtaget på utanför , där det behövdes en ny sträckning. Vi gjorde en ny förbifart i , den första fyrfältsvägen i .