prot · GY09120 · 2011-06-21 00:00:00 — Riksbankslagen föreskriver att ledamöter av direktionen får inte söka eller ta emot instruktioner när de fullgör penningpolitiska uppgifter. Riksbankslagen säger endast att har till uppgift att upprätthålla ett fast penningvärde. Den säger inget mer än så. har därför på egen hand bestämt att penningpolitiken ska styras av ett inflationsmål och att detta ska vara samt att KPI, alltså konsumentprisindex, ska utgöra det mått som inflationsmålet baseras på. Först därefter har i olika dokument sagt sig stå bakom utformningen av penningpolitiken. Detta har dock egentligen ingen praktisk betydelse eftersom riksbankslagen säger att ledamöter av direktionen inte får söka eller ta emot instruktioner när de fullgör penningpolitiska uppgifter. Vi menar att denna ordning är orimlig. Det ska vara som utformar de mer exakta målen för penningpolitiken. Detta ska inbegripa nivån på inflationsmålet, vilken målvariabel inflationsmålet ska baseras på samt mål för utvecklingen av den reala ekonomin. Utifrån dessa mål ska givetvis sedan självständigt utforma den löpande penningpolitiken. På detta sätt skapas en mycket tydlig ansvarsfördelning. De folkvalda i de som ställs inför väljarna beslutar om policy, och verkställer. Med det vill jag yrka bifall till vår motivreservation, herr talman. 71 BO (S): Jag ska börja med att konstatera att det råder hyggligt stor samstämmighet om det penningpolitiska ramverket och utvärderingen av penningpolitiken. Jag ska hålla mig kort men ändå göra några kommentarer med anledning av betänkandet och de diskussioner som pågår om penningpolitiken och dess roll och hur den ska se ut . Vi kan, vilket vi redan har fått klart för oss, se tillbaka på en ovanligt dramatisk period med en finanskris vars efterverkningar håller i ett järngrepp. Vi kan även konstatera det är också redan gjort att hanterade krisen väl. Man beslutade om stora sänkningar av reporäntan, som man och det var inte minst viktigt genomförde en omfattande utlåning till banksystemet. Utlåningen var helt nödvändig för att säkra de svenska bankernas likviditet. politik bidrog alltså sammantaget till att dämpa nedgången i ekonomin. Den räddade faktiskt de svenska bankerna och bidrar nu till att underlätta återhämtningen i ekonomin. Finanskrisen reser eller stryker i varje fall under en rad frågor som rör roll och dess förhållande till andra institutioner och politikområden. Det gäller till exempel vilken hänsyn en centralbank ska ta till kreditgivningen, risken för finansbubblor och tillgångspriserna när penningpolitiken utformas. Det gäller vilket ansvar bör ha för den övergripande finansiella stabiliteten i ekonomin och hur rollfördelningen mellan och andra myndigheter ska se ut. diskuterade här i sin rapport om den ekonomiska politiken den utvärdering av penningpolitiken som utskottet självt har beslutat. Det ska självklart också ägna sig åt dessa frågor. Till bilden hör naturligtvis att ett utökat ansvar för kan leda till målkonflikter mellan inflationsmålet och uppgiften att vidmakthålla finansiell stabilitet. bedriver en så kallad flexibel inflationsmålspolitik, vilket innebär att penningpolitiken ska ta hänsyn inte bara till inflationen utan också till den reala ekonomiska utvecklingen, resursutnyttjandet och sysselsättningen. En av de allra viktigaste variablerna när det gäller resursutnyttjande är naturligtvis i vilken mån man använder arbetskraftspotentialen i ett samhälle. Det framgår vid det här laget av mitt resonemang ja, det framgår på många andra sätt att penningpolitiken inte bedrivs på en isolerad ö. Det finns risk för målkonflikter, och delvis är de ofrånkomliga. Det finns i detta sammanhang skäl och det är egentligen det som är min poäng i detta inlägg; man behöver bara en poäng i ett inlägg att understryka det ansvar som åvilar regeringen och när det gäller att underlätta arbete. Om regering och riksdag vidtar tillräckligt kraftfulla åtgärder via en aktiv arbetsmarknadspolitik där man har hög kvalitet på åtgärderna och där utbildning spelar en stor roll kan man nämligen förhindra att flaskhalsar uppstår på arbetsmarknaden. Därmed kan räntehöjningar skjutas upp eller bli mindre än de annars skulle bli. Med andra ord är det viktigt att se de övriga politiska möjligheterna att pressa ned arbetslösheten och göra räntehöjningar onödiga. Om, med ett liknande resonemang, regering och riksdag tillräckligt kraftfullt använder de politiska instrument som finns för att se till att bostadsförsörjningen fungerar, dämpar kreditgivningen och bromsar ökningen av tillgångspriser med andra instrument som är tillgängliga politiskt slipper ta till räntevapnet för att hantera åtminstone det problemet. Då kan räntehöjningar senareläggas, bli mindre eller kanske till och med onödiga. Nackdelen med att använda penningpolitiken för att förhindra finansbubblor eller dämpa tillgångsprisernas utveckling är naturligtvis att detta slår generellt mot investeringar och jobbutveckling. Detta är min poäng, som jag tyckte att det kändes viktigt att föra fram i denna diskussion: Penningpolitiken är ingen isolerad ö. I vad mån behöver använda penningpolitiken hänger väldigt intimt samman med vad regering och riksdag gör med hjälp av andra politiska instrument för att få ned arbetslösheten och matcha tillgång och efterfrågan på arbetsmarknaden för att se till att det blir en bra utveckling på bostadsmarknaden och så vidare. Med dessa kommentarer vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet. 72 (M): har en självständig ställning gentemot riksdag och regering, och banken fattar självständigt de penningpolitiska besluten. Det är och dess finansutskott som har uppgiften att utvärdera penningpolitiken. Penningpolitiken har en central roll i svensk ekonomisk politik, och det är därför viktigt att utvärderingen bidrar till att genomlysa och utveckla penningpolitiken men också till att öka förståelsen för penningpolitiken och hur den samverkar med finanspolitiken. När jag ser tillbaka på mina i finansutskottet kan jag konstatera att utskottets utvärderingar har utvecklats vad gäller både djup och bredd. Det är bra. Utskottets offentliga utfrågningar av riksbankschefen har även de utvecklats på ett positivt sätt och blir mer och mer kvalificerade där de relevanta frågorna ställs. Utskottets betänkande rekommenderas till läsning för alla som önskar en initierad men kortfattad beskrivning av den förda penningpolitiken för 20082010. Penningpolitiken har blivit lite av en kvällstidningsprodukt. Man kan ibland på löpsedlar läsa om kommande penningpolitiska beslut och liknande. Vill man ha en kortkurs, Penningpolitik för dummies, kan man läsa utskottets betänkande. Jag kommer att kort beröra några av de ämnen som behandlas i betänkandet. Precis som tidigare talare vill jag trycka på att 20082010 var en extrem period. Perioden präglades av mycket tvära kast som i vissa fall utlöstes av enskilda händelser. Under sådana förlopp är det väldigt svårt att göra prognoser. Prognoser bygger ofta på att det fortsätter i en trend och att det är långsiktiga förlopp. När långsiktiga förlopp avbryts av en enskild händelse som leder till ett tvärt kast i kurvan blir med en naturlighet alla prognoser skeva. Det var det som hände . När man läser betänkandet kan man se, grafiskt visat, hur bedömningarna och prognoserna fallit enormt fel under vissa delar av perioden. har vidtagit extraordinära åtgärder för att säkra det svenska finansiella systemet. Man har försett systemet med såväl svensk som utländsk likviditet. Det har som sagt varit extraordinära åtgärder, åtgärder som har legat i utkanten av vad vi kanske trodde var möjligt eller hade förutsett att över huvud taget skulle kunna vidta. Men dessa åtgärder har bidragit till utvecklingen i . Jag skulle vilja påstå att utan dessa åtgärder skulle krisen i ha fått ett helt annat utfall. Det har i vissa fall varit brandkårsutryckningar med extraordinära åtgärder som har varit mycket lyckosamma. När de gäller de enskilda räntebeslut som fattats är det lätt med facit i hand att ha alla de rätta svaren och kommentera vilka beslut borde ha fattat. Men det är viktigt att inse att när fattar sina beslut har man inte möjligheten att ha facit i hand och se hur den historiska utvecklingen blir, utan har att agera dels på fundamenta, dels efter de förväntningar som råder. Efterklokhet är troligtvis den mest exakta vetenskapen, men det är en vetenskap med ringa värde. Jag vill särskilt rikta uppmärksamhet på det beslut som tog och som har både fått mycket uppmärksamhet och ådragit sig rätt mycket kritik. Det var ett beslut som tog om att fortsätta att höja räntan. kom kraschen i . Många har framfört att det var ett oklokt beslut, att borde ha haft känslan av vad som skulle komma. Jag vill då påminna om att den stämning som rådde i ekonomin då var att man såg framför sig ökade inflationsförväntningar och överhettningstendenser i ekonomin. Jag tror inte att vi till fullo kan se vilka konsekvenser det räntebeslutet fick. Jag tror att det hade den positiva effekten att det bidrog till en viss avkylning av marknaden. En annan fråga som har varit uppe är den oenighet som rått i direktionen . Vid de senaste mötena har direktionen varit oenig om de penningpolitiska besluten. Jag kan konstatera att det finns ett syfte med att vi har ett flertal i direktionen. Det är sex ledamöter i direktionen. Om alla tyckte lika i alla frågor hade det inte funnits behov av att ha sex chefer och vice chefer. Det visar på styrkan i ett kollektivt beslutsfattande. har gått över till en flexibel inflationsmålspolitik där man tar hänsyn till både inflationen och utvecklingen inom den reala ekonomin. Det är komplicerat. Det finns invändningar mot att styra mot flera mål . Då ska man vara på det klara med att inflationsmålet är överordnat de andra målen. Det här är en fråga som förtjänar ytterligare utredning. Därför är det glädjande att den oberoende utredning som professorerna arbetar med och som kommer att redovisas kommer att belysa just frågan om den flexibla inflationsmålspolitiken. De kommer också att titta på frågan om finansiell stabilitet. Utskottet kommer att få anledning att återkomma i frågan. Det är bra att det finns en bred uppslutning i för penningpolitiken. Jag vill avsluta med några kommentarer till reservation. framför i sitt anförande önskemålet om att höja inflationsmålet. När utskottet genomförde den större utredningen , också den en oberoende utredning, tittade man på denna fråga. Man studerade frågan med ett visst djup. Det finns vissa teoretiska motiv för det som framför om att ha ett högre inflationsmål. Men man landade ändå i att nackdelarna övervägde. En nackdel som framfördes väldigt tungt var att en ändring i sig skickar en signal att det finns en osäkerhet om penningpolitiken. Stabilitet har ett egenvärde i penningpolitiken och även samordningen med andra länder. för också fram begreppet demokratiseras. Där finns en komplikation. Vi har en oberoende riksbank där vi har bestämt i vår riksbankslag hur den ska fungera. De operativa besluten tas på tjänstemannanivå. Det går givetvis att tycka att om den processen inte är politiserad är den inte demokratisk. Jag tycker att man kan jämföra med en annan del inom staten, domstolarna. Där är det vi i som beslutar om lagarna, men det skulle vara oss främmande att lägga oss i hur domstolarna dömer efter lagen. Demokratiseringen är inte en svartvit fråga, men den indelning som vi har haft nu under har tjänat oss väl. Vi ser i många länder där politiken tränger längre ned i tjänstemannabeslut att det leder till komplikationer. 73 (V) replik: säger i sitt inlägg att det kan vara komplicerat att styra mot flera mål. Det pågår i en debatt om detta. Vi vet att den tidigare utvärderingen tog upp, precis som sade, och problematiserade den frågan. Om de allra flesta i världen klarar av det är det lite märkligt om ett tjugotal inte skulle klara av det. är till exempel ett land där man har dubbla mål. Jag tror inte att de har så stora problem med just den utformningen. Vi är bekymrade av två olika anledningar. En är att när man har så låga realräntor som man får när man har ett lågt inflationsmål ger det väldigt lite fallhöjd. Om vi hade haft en större fallhöjd när finanskrisen kom hade kunnat stimulera ekonomin i än större utsträckning, vilket hade tjänat väldigt många företag väl, då man hade kunnat få lägre räntor på sina lån. Det hade också kunnat förhindra att en mängd människor blev uppsagda. Den tidigare stora utvärderingen som finansutskottet gjorde, som du också hänvisade till , visar också att det som var den stora problematiken var att hade fört en för stram penningpolitiken, vilket innebar att den strukturella arbetslösheten ökade. Det säger också regeringen själv. Vi menar att det är ett problem just utifrån de två perspektiven att vi får för lite fallhöjd, att det blir för lite stabilitet och att vi har haft för ensidigt fokus på inflationen, vilket får till konsekvens att vi får en högre strukturell arbetslöshet. Tittar vi på utfallet med en arbetslöshet på i genomsnitt måste vi inse att det finns ett problem. Då kanske det är flera olika verktyg som vi behöver titta på, men de måste tåla att diskuteras och föras upp. Den debatten pågår också väldigt mycket , och jag är glad att tog upp den. Den pågår väldigt mycket internationellt men även här i , och den borde ta större plats även här i . 74 (M) replik: Jag välkomnar att vi har mer debatt och tränger in i de här frågorna. Jag sade i mitt anförande att vi skulle öka förståelsen för penningpolitiken, och det tror jag faktiskt att vi delvis gör genom vårt arbete i utskottet. får vi utredningen augusti/september. Den kommer kanske att leda till en förnyad diskussion i de här frågorna. Dock kan jag inte lämna att det är en unik situation att få stå här och debattera med en vänsterpartist i riksdag och konstatera att när jag väljer vägen som , riksbank och och svenska finansutskottet har valt står min vänsterpartistiska opponent på samma sida som Federal Reserve, som . Det är den penningpolitik som exemplifieras av , en ärkerepublikansk finanspolitiker. Jag måste hålla mig lite i bordet och fundera om jag har fel eller om det kan vara som så att man inte ska utgå från att det alltid är så enkelt som att moderaten tycker som amerikanen och ja, jag vet inte vad en vänsterpartist tycker. 75 (V) replik: Det var ett lite småmysigt inlägg, tycker jag. Jag kan säga att inte tillhör mina favoriter. Jag kan lugna dig med det, . Det är snarare ni som har hyllat honom , och ser vi konsekvenserna av den politiken. Det som jag var ute efter var att påvisa att det är mer normalt med dubbla mål för en riksbank än att ha ett ensidigt inflationsmål. IMF:s chefsekonom har också lyft upp problematiken att det blir för lite fallhöjd vid stora ekonomiska kriser. ECB sänkte ju räntan till en procent, och deras regelverk medger ingen lägre sänkning. Räntan var nästan noll. Direktionen i riksbank har haft en stor diskussion om att vi skulle gå ned till noll eller kanske till och med ha en negativ ränta. Det är alltså flera olika debatter som pågår. Därför tycker jag att det är viktigt att också lyfta upp den här. Jag tycker att vi borde diskutera konsekvenserna för sysselsättningen i mycket större utsträckning, för penningpolitiken har påverkan på sysselsättningen, framför allt den strukturella arbetslösheten, vilket också regeringen lyfter fram. Även om har utvecklat och förbättrat sin analys av arbetsmarknaden finns det en lång väg att gå. Vi ser att det är ett stort negativt bnp-gap. Vi ser också att har hamnat under inflationsmålet. Detta tillsammans har bidragit till att försvåra nya investeringar men också att få människor i arbete. Därför är detta värt en särskild debatt. tycker jag att det är en rimlig ordning att fastställer målen som ska styra penningpolitiken och att självständigt verkställer besluten. Vi fastställer lagar, och då borde vi också kunna fastställa målen för penningpolitiken. Vi är valda av folket och borde kunna avsättas. En riksbanksdirektion kan inte avsättas av någon, vilket gör det problematiskt ur ett demokratiperspektiv. 76 (M) replik: Jag vet inte om detta replikskifte har tjänat som en cliffhanger för att lyssna på den fortsatta penningpolitiska utvärderingen förhoppningsvis. Jag tycker att det är spännande att vi kan tala om dessa komplexa frågor och inte vara låsta i olika blocktillhörigheter. Jag delar uppfattningen att det är problematiskt att inflationsmålet ger så lite dynamik. Men det var också en fråga som den förra utredningen studerade ganska ingående. Man vägde för- och nackdelar och kom fram till att nackdelarna bland annat skulle innebära en förändring som skickade en signal som var olycklig men också att det inflationsmål som riksbank hade valt sammanföll med andra centralbankers i området, alltså ECB med flera, när det gällde nivån och att det i sig var en fördel. Det här är en fråga som vi kommer att återkomma till. Och historiskt sett har sådana här sanningar inte varit eviga, utan de ändras . För att hänvisa till vad sade är svensk penningpolitik inte en isolerad ö. Den har ofta att förhålla sig till ett antal andra länder. 77 (FP): Jag yrkar bifall till utskottets förslag till beslut. Jag ska börja med att säga det som sade, att i allt väsentligt har hanterat krisen väl. Jag vill också understryka att har gjort det trots att den kris som uppstod inte riktigt var den kris som man hade förväntat sig. var flexibel i den meningen att man lyckades hantera stabilitetsproblemen med de instrument man hade tillsammans med regeringen. Det som dock skapade problem, som vi har diskuterat bland annat vid en hearing i finansutskottet, var att stabilitetsproblemen var gränsöverskridande och att de framför allt drabbade . När man skrev riksbankslagen hade man inte den här typen av situation i åtanke, men har trots detta hanterat den uppkomna situationen på ett bra sätt. Det är riktigt, som har diskuterats här och jag ska inte upprepa det, att det finns flera olika mål och att man kan diskutera ganska länge hur målen ska förhålla sig till varandra. Det som jag tycker är viktigt är att gå in på lite av de problem som var inne på. Vi har haft väldigt stora stabilitetsproblem. Det är ett faktum att penningpolitiken är beroende av det som andra agenter i ekonomin gör, det vill säga framför allt regeringen, men också av de åtgärder som vidtas i andra länder. Keynes är inte död, även om han avled för länge sedan. Regeringen har drivit en mycket tydlig keynesiansk politik under delar av denna kris, och det har naturligtvis påverkat och delvis ändrat förutsättningar att driva sin politik. Samspelet mellan regering och riksbank blir ett ömsesidigt hänsynstagande. Då kan man fråga sig, som också var inne på, hur dessa två ska utvärderas gentemot varandra. Det vill säga: Vi har i riksbankslagen, i och i andra länder tanken att det ska vara ganska enkelt att utvärdera vad en centralbank gör. Man tittar på inflationstakten, om lyckades hålla den någorlunda eller inte. Lyckades de med det var de framgångsrika. Men här har vi en mer komplicerad uppgift. Vi har ett mycket betydelsefullt mål som har tillkommit, nämligen stabiliteten. Det blir naturligtvis svårare, och där har rätt, att utvärdera en centralbank om man har flera mål som ibland delvis kan stå i motsats till varandra. Då är det en självständig direktion i som driver denna politik trots att den kan få ganska politiska inslag, till skillnad från om man bara sitter och stirrar på inflationstakten och försöker rätta räntan så att inflationstakten ligger i linje med målet. Ur synpunkt har ju också att titta på de konstitutionella aspekterna är det väldigt viktigt att vi funderar igenom väldigt noga hur vi ska utvärdera . Det är ett problem inte bara i utan i alla länder som har mer eller mindre självständiga centralbanker. sade inget om hur det var innan vi hade en självständig centralbank i , andra europeiska länder, , och så vidare. Levde vi då i himmelriket? Var det ett penningpolitiskt paradis? När riksdagsmajoriteter och regeringar styrde räntan efter valkonjunkturen och inte efter den ekonomiska konjunkturen ledde det till stora och svårhanterliga problem. Det fortplantade sig inte bara över valdagen utan därefter. Man har att välja mellan olika system. Ingetdera är perfekt. Dock är det system vi har i och i många andra industriländer det mindre dåliga. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 15 §.) 12 § Utvecklingen inom den kommunala sektorn 2010 Föredrogs finansutskottets betänkande 2010/11:FiU34 Utvecklingen inom den kommunala sektorn 2010 (skr. 2010/11:102). 78 (M): I finansutskottets betänkande FIU34 behandlar finansutskottet skrivelsen 2010/11:102 Utvecklingen inom den kommunala sektorn. Skrivelsen utgör regeringens årliga redovisning av ekonomin och verksamheterna i kommuner och landsting. Redovisningen avser i huvudsak förhållandena till och med . I skrivelsen lämnar regeringen en översiktlig redovisning av hur ekonomin och verksamheterna har utvecklats i kommuner och landsting. Redovisning av den kommunala ekonomin innefattar i huvudsak resultatutvecklingen, sysselsättningsutvecklingen och utvecklingen av statliga bidrag till kommunsektorn. Redovisningen av utvecklingen i den kommunala verksamheten omfattar i huvudsak utvecklingen inom de obligatoriska verksamheterna vård, skola och omsorg. Redovisningen syftar till att beskriva hur dessa verksamheter utvecklats i förhållande till de nationella mål som regering och riksdag har formulerat. I samband med skrivelsen har två motioner väckts. Den ena är skriven av ett flertal socialdemokrater och handlar om stöd till kommunala sektorn. Den andra är skriven av sverigedemokrater och handlar om slopande av SFI-bonusen. Inga reservationer är anmälda. Låt oss efter denna inledning lämna över ärendet för debatt. 79 (S): Jag skulle vilja utbringa ett fyrfaldigt leve och framföra mina stora gratulationer till kommuner och landsting för ett alldeles förträffligt finansiellt resultat för . Överskottet överträffade alla prognoser och landade på , vilket var en klar förbättring jämfört med . Förklaringen lyder tillfälligt höjda statsbidrag i form av ett konjunkturstöd men också en återhållsam kostnadsutveckling. Bilden ser dock lite annorlunda ut om man rensar bort det tillfälliga konjunkturstödet, som de facto håller på att avvecklas. Resultatet skulle då landa på mer blygsamma 8 miljarder, och 72 kommuner och 5 landsting skulle ha redovisat underskott. En utvärdering visar att många inte är odelat positiva till den här typen av tillfälliga stöd, som kan innebära försämrade planeringsförutsättningar långsiktigt. Kommunerna har dock sammantaget uppvisat positiva resultat, men med relativt stora variationer. Så många som 109 av landets kommuner och 12 av landets landsting har haft negativt resultat ett eller , så 2 miljarder finns fortfarande kvar som ackumulerat underskott. Det är pengar som måste återställas. Att kommuner och landsting har ett ansvar för en långsiktigt hållbar ekonomi är förstås oerhört väsentligt, för att inte säga helt avgörande, för att garantera den generella välfärden. uppgick det finansiella resultatet till som andel av skatteintäkter och generella statsbidrag. Det får ses som ett mycket bra resultat. Efter den finansiella djupfrysningen ser vi nu hur den ekonomiska återhämtningen tinar upp alltmer. Det betyder att många kommuner och landsting kan andas ut en smula efter att ha kommit ur denna kris, mer eller mindre med hjärtat i halsgropen. Resultatet på 19 miljarder kan tyckas strålande, åtminstone vid första anblick. Syftet med denna skrivelse är dock, som vi hörde, att redovisa utvecklingen av de obligatoriska verksamheterna som skola, vård och omsorg och beskriva hur de har utvecklats i förhållande till de nationella mål som riksdag och regering har beslutat. Då händer det saker. Då förändras bilden.