prot · GY0966 · 2011-03-03 00:00:00 — I när vi har behov av att genomföra stora satsningar på nya spår och hållbara transporter hindras staten från att agera miljöinriktat på grund av budgetlagens skrivningar. Det krävs ett ändrat tankesätt när det gäller vad som är en investering för framtiden. Vi anser att man som regel lånar till en investering. Det är ett system som används av företag, kommuner, landsting, bostadsrättsföreningar med flera. Så gott som alla utom staten delar upp sin budget i en driftsdel och en investeringsdel. Även hushåll och företag agerar så i praktiken. Vi ser i det statliga ägandet en möjlighet till en strategisk näringspolitik som lyser totalt med sin frånvaro. Vi ser det statliga ägandet som viktiga och långsiktiga samhällsinvesteringar. menar därför att det statliga ägandet i likhet med investeringar i infrastruktur ska ingå i en särskild investeringsbudget. Vid förvärv av aktier eller andelar i ett företag och annat tillskott av kapital ska därför finansiering genom lån utgöra huvudprincip. 9 (M): Det finns omfattande internationell forskning som visar att sättet att fatta beslut också påverkar beslutens innehåll och förutsättningarna för att genomföra besluten. Om det inte finns regler med tydliga och långsiktiga mål tenderar till exempel kortsiktiga hänsynstaganden och lösningar på problem systematiskt prioriteras framför mer långsiktiga beslut. Osäkerhet som inte minst gäller inom politiken medför enligt den samfällda forskningen en stor risk för onda cirklar av kortsiktiga och motverkande åtgärder som i det långa perspektivet skapar nya och större bekymmer . Det räcker med att titta på vår efterkrigshistoria för att konstatera att de kortsiktiga målen i alltför hög utsträckning inte bara i har präglat en politik som har fått långsiktiga konsekvenser som påverkar oss . Det tydligaste och mest kända exemplet för den ekonomiska politiken är det så kallade tidsinkonsistensproblemet. Det yttrar sig bland annat i att man i dåliga tider hellre lånar för att lösa ekonomiska underskott i stället för att spara i goda tider för att ha större handlingsfrihet när tiderna blir sämre eller för att genomföra strukturella reformer om det är problemet i botten. Ett annat exempel är att det ofta är mer lockande att öka inkomsterna genom att till exempel höja skatter eller andra intäkter, eller när det gäller företag höja sina priser, i stället för att ha en kontinuerlig kontroll av hur kostnaderna utvecklas i verksamheten. Den politik som vi ska hantera präglas också av andra osäkerheter än svårigheten att bedöma framtiden och prioritera mellan det korta och långa perspektivet. Exempel på sådana är oklara majoritetsförhållanden, konflikter mellan särintressen och allmänintressen och liknande problem som i forskningslitteraturen brukar beskrivas i termer som intressekonflikter, aggregering av preferenser, principal agent-problem med mera. Politikens metod att hantera den här typen av komplikationer är normer och institutioner. Vi har här hört reservanterna i utskottet tala mer för den långsiktiga trovärdigheten i normer än i de institutioner som vi har byggt upp för att klara av att möta den här typen av konflikter. Innebörden av en norm är att man avstår från en del av sin handlingsfrihet i det korta perspektivet till förmån för vad som är rationellt i en vidare mening eller i ett längre tidsperspektiv. Institutioner kan ses som mer formaliserade normer. Det finns en omfattande internationell forskning, inte minst inom ekonomiforskningen, som visar normernas och institutionernas betydelse för samhällsutvecklingen i stort. Det här betänkandet gäller den viktigaste av de institutioner vi har för finanspolitiken, nämligen budgetlagen och det finanspolitiska ramverket. De reformer av det finanspolitiska ramverket som genomfördes i mitten och slutet av , och som sedan har vidareutvecklats, har i olika avseenden byggt på en systematisk genomgång av svenska och internationella erfarenheter. Det svenska ramverket är i flera hänseenden mer långtgående än vad som gäller i de flesta andra länder. Bland annat är det till viss del reglerat i regeringsformen, som är en av våra grundlagar. Under den senaste finanskrisen fick vi en tydlig bekräftelse på att vårt ramverk har fungerat. Det har både medfört starka statsfinanser och skapat trovärdighet för den ekonomiska politiken. I en globaliserad ekonomi är inte minst det senare viktigt för den ekonomiska utvecklingen. Därför är det en bra signal att enigheten är så stor i utskottet och, förmodar jag, i kammarens beslut i frågan. Även om budgetprocessen och det finanspolitiska regelverket har genomgått stora förändringar har de befunnit sig i mer eller mindre kontinuerlig omvandling under mer än två decennier. kompletteringsproposition annonserades en större myndighetsreform som innebar en modernisering av det ekonomiadministrativa regelverket för statliga myndigheter. Reformen, som var genomförd 1993, innebar att myndigheterna fick en finansiell ram för sin verksamhet och stor frihet att utforma verksamheten vad gäller bemanning, lokaler, teknisk utrustning och så vidare. försågs varje myndighet med tydliga resultatmål i stället för den detaljreglering av verksamheten som gällde tidigare. Reformen innebar också en övergång till redovisning enligt bokföringsmässiga principer. Även betalningssystemet moderniserades i och med att varje myndighet fick ett räntebärande konto i Riksgälden som fick ansvaret för statens koncernkontosystem och upplåningen. följdes myndighetsreformen upp, och de större myndigheterna ålades att löpande genomföra en internrevision av sin verksamhet. Denna samordnas numera av . beslutades om en förändring av budgetprocess som bland annat innebar en beslutsordning där först röstar om budgetens omslutning nedbruten på utgiftsområden och därefter om detaljerna på anslagsnivå, en indelning av budgeten i 27 utgiftsområden, övergång till kalenderår, en konsekvent tillämpning av top down-ansatsen i budgeten det vill säga att riksdag och regering fastställer ramar för verksamheten och detaljerar den allt finare ju längre ned i organisationen man kommer ett treårigt nominellt utgiftstak, bruttobudgetering som princip, en årlig redovisning av skatteutgifter, avskaffande av förslagsanslag, en budgeteringsmarginal för oförutsedda utgifter, månatlig budgetuppföljning och förstärkt prognosverksamhet. Samtliga dessa åtgärder syftar till att skapa tydlighet och klarhet om målen och inriktningen på finanspolitiken, transparens och överblickbarhet när det gäller vilka regler som gäller samt trovärdighet för att de också kan genomföras. Det är inte som påstås i reservationen, att regelverket reglerar innehållet i budgeten, utan det är formerna. Den nuvarande budgetlagen antogs 1996 och byggde på myndighetsreformen och de förändringar av budgetprocessen som genomförts. Huvudsyftena med lagen var att ge en sammanhållen och tydlig reglering på finansmaktens område samt att stärka budgetdisciplinen. Budgetlagen är ett komplement till bestämmelserna om och regeringens skyldigheter och befogenheter på finansmaktens område i regeringsformen och riksdagsordningen. Förslaget till ny lag har anpassats till de förändringar i regeringsformen som trädde i kraft . Förslaget innebär i hög utsträckning en kodifiering av de erfarenheter som tillämpningen av lag gett. Sedan lagen infördes har fastställt två övergripande och fleråriga budgetpolitiska mål som införlivats i lagen. Det är dels ett saldorelaterat mål överskottsmålet dels utgiftstaket. Det saldorelaterade målet innebär att den offentliga sektorns finansiella sparande ska uppgå till en viss nivå av bruttonationalprodukten i genomsnitt över en konjunkturcykel. Budgetlagen reglerar i första hand regeringens skyldigheter och befogenheter på finansmaktens område. Lagen innehåller bestämmelser om statsbudgetens avgränsning. Budgeten ska i princip omfatta alla statens inkomster och utgifter och andra betalningar som påverkar statens lånebehov. Budgetlagen föreskriver också att statens inkomster och utgifter ska budgeteras och redovisas brutto. Bestämmelserna om bruttoredovisning har förtydligats, anslagstyperna har anpassats till den praktiska tillämpningen och reglerna för anslagssparande och anslagskredit har förtydligats. Vissa förenklingar har gjorts när det gäller regeringens befogenheter att avyttra egendom, och bestämmelserna för statliga garantier har anpassats till de regler som gäller för statliga lån. Dessutom innehåller lagen bestämmelser om effektivitet och resultat samt om finansiering av investeringar. Av lagen framgår dessutom att regeringen ska lämna en årsredovisning för staten till som ska innehålla en resultaträkning, en balansräkning och en finansieringsanalys samt en redovisning av det slutliga utfallet på statsbudgetens inkomsttitlar och anslag. Lagen om statens upplåning och skuldförvaltning har införlivats i budgetlagen. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkande. 10 (V) replik: Det är trevligt att debattera med igen; det är ett tag sedan sist. Jag börjar med att konstatera två saker. Det är ju inte misskötta offentliga finanser som har orsakat de senaste kriserna i , utan avregleringar av finansmarknaden då finansmarknaden inte tog det ansvar man hade fått ett ansvar som man egentligen inte borde ha och som parti har tyckt borde ha utvidgats ännu mer. Man har yrkat på ytterligare avregleringar varje gång frågan har varit uppe. Vi kan också konstatera att det finns en bred samsyn om att det är viktigt att ha starka offentliga finanser. I sitt anförande problematiserar hur demokratin kan påverka den ekonomiska politiken. Jag tror att Elinderson använde en tredjedel av sin talartid till det. Hur väljarna ska kunna påverka den ekonomiska politiken är alltså ett problem i värld. Väljarna tror att vi alla vill ha en stark gemensam välfärd. Vi vet att det är den generella välfärden som har byggt det här landet starkt. har vi en normpolitik som är lagfäst och som ska lagfästas i ännu större utsträckning som faktiskt syftar till att hålla nere den gemensamma offentliga konsumtionen och öka den privata konsumtionen. Vi ser att det slår igenom på område efter område. i går visade att det är 35 000 färre anställda i välfärden. SCB:s siffror som kom visar att de rikaste har fått en inkomstökning på , medan de fattigaste har fått en negativ inkomstutveckling. Det är effekten av den hårda normstyrningen av politiken och den alltmer lagreglerade politiken. 11 (M) replik: Jag tycker också att det är trevligt att träffas igen. Det får mig att känna mig hemma. Under den förra mandatperioden diskuterade vi ofta gemensamma frågor och frågor där vi hade olika uppfattning. Jag kan delvis hålla med om att det inte var de misskötta offentliga finanserna, i synnerhet inte , som orsakade finanskrisen. Vi behöver inte gå så långt tillbaka i historien för att finna att misskötta offentliga finanser skapade en bubbla på finansmarknaden vilket skapade en finanskris hos oss. Vi kan konstatera att misskötta statliga offentliga finanser förvärrade krisen i de länder som inte hade tydliga och klara regelverk som hade förmågan att minska risken för finansiella bubblor och minska osäkerheten i marknadens bedömning av förutsättningarna för de offentliga finansiella åtgärderna att genomföras och lyckas. Jag vill också motsäga påståendet att det är innehållet i budgeten som påverkas av regelverket. Det är sättet att fatta beslut och skyldigheterna för regeringen att återkomma till när man inte kan leva upp till det som man har angett i sin budget som tvingar fram överväganden och prioriteringar och som därmed också ökar säkerheten omvärldens bedömning av möjligheten att genomföra de politiska besluten. Om man inte har sådana tydliga regelverk ökar det risken bland annat för en framtida finansiell kris. Informella normer är viktiga. Men om man bara bygger upp regelverket på en normgivning skapar man osäkerhet, och det är det minsta vi vill ha i fråga om statsfinanserna. 12 (V) replik: Jag kan konstatera att det inte var misskötta offentliga finanser som föranledde den förra krisen heller, utan det var en mycket dåligt skött avreglering av finans- och valutamarknaderna som ledde till att den svenska finanssektorn fick tillgång till mycket kapital att placera i olika fastigheter och så vidare. Vi kan också se att hade en mycket bra ekonomi före denna kris, men de valde att gå in och garantera bankernas förluster, vilket man kan tycka ganska mycket om. När det gäller resultatet av den politik som vi har fört kan vi se att vi har en genomsnittlig arbetslöshet på . Jag skulle vilja säga att det är en katastrof och borde föranleda en och annan eftertanke. Det måste vara något fel i systemet. Det är många människoliv och många människors resurser och förmåga som inte har tagits till vara. Dessutom straffar ni dessa människor ekonomiskt med en kraftigt försämrad a-kassa. Vi ser att den offentliga sektorns andel av bnp trendmässigt har minskat och att den privata konsumtionen i stället har ökat. När den privata konsumtionen ökar ökar också inkomstskillnaderna, vilket är mycket tydligt i siffror genom dessa årtionden. Jag tycker att det är ett mycket dåligt och skräckinjagande resultat att vi har lika stora inkomstskillnader som vi hade när vi började bygga välfärdssamhället efter . Jag tycker att det är oroväckande och inte värdigt ett välfärdssamhälle. Vi lämnar många människor efter, och så borde det faktiskt inte få vara. Jag menar att det finns ett stort problem med denna normpolitik. Jag menar att väljarnas vilja till politisk förändring måste få genomslag i den ekonomiska politiken i större utsträckning än vad den faktiskt har fått under dessa . 13 (M) replik: Jag tycker att det finns en dualism i resonemang. Först och främst prisade hon de regler som främjar budgetdisciplin och starka offentliga finanser. Det var, som jag uppfattade det, ett av huvudbudskapen i hennes anförande. säger hon att detta regelverk minskar möjligheterna att vara mer utåtriktad och satsa mer pengar på viktiga sociala reformer. Där har vi den grundläggande konflikten. Om vi ska ha en öppenhet kring budgetreglerna som innebär att vi får en osäkerhet kring hur resurserna används skapar det också större risk för att vi föröder våra offentliga finanser och inte främjar budgetdisciplin. Under de år som jag har suttit i , , har Socialdemokraterna i vissa sammanhang när de har varit i opposition och föreslagit mer expansiva budgetar än vad övriga partier har föreslagit, inte minst allianspartierna. Regelverket har inte förhindrat möjligheten att ge budgeten ett mer expansivt innehåll. Det är inte det som vi diskuterar, utan det är formerna för budgeten och att skapa regler för budgeten som innebär en stabilitet och en tilltro till förmågan att genomföra den. Om man sedan vill vara mer expansiv och använda pengarna på ett annat sätt finns det alltid en möjlighet till det för det parti som inte vill ta ett statsfinansiellt ansvar. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 12 §.) 5 § Offentlig förvaltning Föredrogs betänkande 2010/11:KU23 Offentlig förvaltning. 14 (S): KU:s betänkande 23 Offentlig förvaltning berör sådant som telefonkösystem hos myndigheter, medborgarnas relation till myndigheter, länsstyrelsernas ärendebehandling, samverkan mellan myndigheter, opinionsbildande myndigheter, myndighetsutövning, e-förvaltning, e-legitimation, hbt-kompetens hos offentligt anställda, hinder för tillgänglighet, webbsidor, myndighetshandlingar, skydd för så kallade whistle-blowers, generaldirektörers villkor och alkoholfri representation. Det är alltså ett betänkande som sträcker sig över ett brett fält av olika ärenden inom den offentliga förvaltningen. Jag vill först notera att det finns en bred enighet om detta betänkande. En fråga som det inte finns enighet om men som är mycket viktig berör samverkan mellan myndigheter. Innan jag går in på detta vill jag markera vikten av att utskottet över blockgränsen uttalat sig för att till regeringen tillkännage vikten av en översyn av lagstiftningen för att stärka och skydda den enskildes möjligheter att påtala och slå larm vid korruption och andra oegentligheter. Skyddet för enskilda som vänder sig till medierna med hänvisning till tryck- och yttrandefriheten är starkare än för den som anmäler korruption eller andra liknande händelser till myndigheter. Utredningen om mutbrott har ansett det önskvärt att göra förstärkningar när det gäller skyddet för så kallade whistle-blowers. Även justitiekanslern har redovisat en liknande uppfattning. Vi anser att det är en styrka att nu med bred uppställning har ställt sig bakom kravet på en översyn av lagen. Inte minst mot bakgrund av att flera andra länder gjort lagförändringar i syfte att stärka den enskildes skydd är det angeläget också för att modernisera sin lagstiftning. Jag förutsätter att regeringen nu tar nödvändiga initiativ till en översyn. När det gäller betänkandets avsnitt om samverkan mellan myndigheter börjar jag med att yrka bifall till reservation 1 som Socialdemokraterna och står bakom. Bakgrunden till reservationen är en insikt om att statens förvaltning måste reformeras med inriktning på att förbättra tillgängligheten till offentlig service i hela landet. Genom att samverka mellan olika statliga myndigheter men också med kommuner kan man åstadkomma detta. har denna fråga utretts . Flera försöksverksamheter har pågått. En av de senaste utredningarna är utredning Se medborgarna för bättre offentlig service som presenterades . Men resultaten av allt detta utredande och alla dessa initiativ har inte blivit särskilt genomgripande. Det som har skett har skett på myndigheternas egna villkor. Men vi kan ändå tydligt konstatera att det finns en tendens och en trend att de mindre orterna och landsbygden har fått en sämre tillgång till offentlig service. Som utvecklingen är nu finns risk för ytterligare försämringar. Trots många utredningar och uttalanden i vällovligt syfte om samverkan mellan statliga myndigheter som Arbetsförmedlingen, , och även med kommuner sker det förvånansvärt lite. Senast i en interpellationsdebatt hänvisade civil- och bostadsminister till pågående verksamhet men erkänner att det visserligen kan bli ännu bättre. Han utlovar att regeringen ska ta ställning till vilka ytterligare åtgärder som behövs. Jag tycker att utskottsmajoriteten redovisar en liknande inställning. Men det som händer i verkligheten är att presenterar att man tänker lägga ned sina lokalkontor. Man ska spara och minska personalen med ca 1 000 personer. Detta får avgörande effekter på service till medborgarna. Som alla känner till är den redan nu starkt kritiserad för både sitt innehåll och sin kvalitet. Detta riskerar att i ytterligare grad underminera förutsättningarna för verksamhet. Det som civil- och bostadsministern men även utskottsmajoriteten försökt ge bilden av att vara en möjlig utvecklingsväg klingar rejält falskt. Utvecklingen mot gemensamma lokala servicekontor och utvecklingen mot att man ska ha en bra service över hela landet har gått mycket trögt och har inte lett till de resultat som man borde ha kunnat förvänta sig. I det perspektivet ser jag det som händer inom som mycket allvarligt. Möjligheten att skapa en god och fungerande service i hela landet riskerar att bli någonting som möjligen blir bra ambitioner på ett papper eller ännu en statlig utredning. I verkligheten kommer nämnda service över huvud taget inte att existera. Det kommer att vara ett gap mellan det uttalade och det som i realiteten sker. I högsta grad borde det vara en angelägenhet för staten att ta ansvar för och upprätthålla en god och fungerande service i hela landet. Det borde ingå i en självklar och naturlig strävan när det gäller att skapa regional balans. Medborgare runt om i borde ha rätt till att inom rimligt avstånd få kontakt med personal från arbetsförmedling, försäkringskassa, skattekontor och polis. Det personliga mötet är ändå avgörande för den enskilda individens känsla för att kunna nå fram med sitt ärende, känna sig respekterad samt känna att det är allvar och att det finns ett ansvarstagande från handläggarens sida. Det här är mycket viktigt. I utredning skisseras en grundservice som bygger på att lokala servicekontor skapas i varje kommun. Det ska i grunden vara lika över hela landet, men serviceinnehållet skulle kunna anpassas till varierande förutsättningar och behov på olika orter. I varje kommun ska det, enligt utredningen, finnas ett servicecenter där besökaren kan få personlig kontakt för service såväl statligt som kommunalt. Vi anser att detta är en bra, riktig och rimlig inriktning. Vi måste peka ut en handlingslinje som innebär att en god och fungerande service upprättas i hela landet. Det här måste vara en tydlig nationell målsättning som också omsätts i praktiken, som alltså inte bara blir ord på ett papper eller vällovliga politiska uttalanden utan reellt och praktiskt innehåll för de människor som lever i olika delar av landet. Det här sagda är bakgrunden till vår reservation 1, som jag härmed yrkar bifall till. Slutligen vill jag notera Socialdemokraternas särskilda yttrande i betänkandet när det gäller det svenska språkets ställning i . 15 (V): Som sagt behandlas i detta betänkande motioner av vitt skilda slag. Det finns många bra motioner här. Ändå avstyrker vi dem rakt av som brukligt är, ofta med hänvisning till att ett arbete pågår eller till att någon annan är ansvarig i frågan. Några av motionerna vill jag dock belysa lite extra. Utbildning och kompetenshöjning för att myndigheter ska bemöta hbt-personer på ett bra sätt är nödvändigt och viktigt. Trots det har utskottet valt att avstyrka två motioner som behandlar dessa frågor. Diskrimineringslagen ska motverka diskriminering och främja lika rättigheter och möjligheter oavsett kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder, sexuell läggning eller ålder. Diskrimineringsförbudet gäller alla med offentlig anställning. Samtliga arbetsgivare, även myndigheter, har förstås ett ansvar för att se till att de anställda har den utbildning och kompetens som krävs för att kunna följa gällande lagstiftning. Det inbegriper givetvis kunskap och kompetens så att ingen diskrimineras. kan det i vissa lägen finnas ett behov av riktade utbildningsinsatser, till exempel när en ny lagstiftning införs. Senast frågan om utbildningsinsatser för ett bättre bemötande av hbt-personer behandlades här i kammaren reserverade vi oss till förmån för krav på utbildningsinsatser. Det har gått dess. Läget har förbättrats, men vi är inte nöjda. Inom många myndigheter görs nu utbildningsinsatser. Självklart kommer vi att fortsätta att följa frågan om bemötandet av hbt-personer. Jag vill också kommentera det som sade om servicen i landet. Vi ser hur alltmer dras isär och att klyftorna ökar dels mellan individer, dels mellan regioner. Storstadsregionerna växer, och stora delar av landet blir allt ödsligare. Staten kan inte fatta beslut om företags och affärers lokalisering. Många tycker att vi borde bestämma att det ska vara en affär i varje samhälle, men det går ju inte. Däremot kan och bör staten ta ansvar för och styra hur myndigheterna agerar när de möter medborgarna. Det är viktigt att det går att leva ett bra liv och att försörja sig i hela landet. Men då krävs det att staten tar sitt ansvar för myndighetsstrukturen och servicen. har aviserat en omfattande avveckling av sina lokalkontor. Den utveckling som vi vänt oss mot har ytterligare accelererat. I debatten lyfts ofta frågan om företagande fram, inte minst om att små företag bör etablera sig på landsbygden. Landsbygdens framtid är små kreativa företagare. Men avvecklas den service som invånarna behöver för att kunna leva på landsbygden. Vilka ska starta de här företagen, och vilka ska arbeta i dem när grundstrukturerna försvinner? Samhällelig service är viktig och avgörande för att människor ska kunna bo och verka på landsbygden.