prot · GY09111 · 2011-06-08 00:00:00 — Det är svaret på din fråga. 94 (MP) replik: I min fråga lyfte jag fram två delar. Det är naturligtvis välkommet att den ena delen är besvarad och att man inte ska använda sig av hårprov. Min andra fråga handlar om . De anför själva att de här metoderna inte är beprövade och inte kan användas generellt utan bara för sållning, precis som anförde. Men problemet här är ingången till frågan. Jag ska citera ur Statens institutionsstyrelses remissvar. De framför följande: För provtagning krävs att man misstänker att den unge är påverkad av t.ex. alkohol eller narkotika. För att SiS ska kunna bedriva en ändamålsenlig vård är det viktigt att institutionerna hålls drogfria, och det kan uppkomma situationer inom verksamheten där man behöver kontrollera om en intagen är drogpåverkad utan att någon misstanke föreligger. Myndigheten har erfarit att det vid SiS institutioner, liksom inom , finns ett behov av en generell möjlighet till provtagning. Enligt SiS finns därför inte anledning att uppställa krav på misstanke för att provtagning ska få ske. Sis har således själva för avsikt att minska på rättssäkerhetsgarantier, rättssäkerhetsgarantier som jag vet att håller väldigt högt, när de ska använda de nya metoderna som regeringen vill ge dem. Det här tycker inte vi från är acceptabelt, särskilt inte som regeringen faktiskt inte ens bemöter Sis påstående i vare sig propositionen eller i majoritetstexten i betänkandet. Det finns en uppenbar risk att Sis ser detta som ett godkännande från regeringens och sida att få använda de nya provtagningsmetoderna mer generöst än nu gällande metoder. Min fråga är: Vad tänker göra åt detta? 95 (C) replik: Det räcker att läsa texten i förslaget till ändring i lagen om verkställighet av sluten ungdomsvård, 17 a §. Vi gör en enda ändring, förutom en redaktionell ändring. Det står att man har efter uppmaning att lämna blod-, urin- eller utandningsprov. lägger vi till saliv- eller svettprov. Vi ändrar inte reglerna alls för när proven får tas. De finns kvar precis som de har varit tidigare. Vi säger inte heller att ska använda svettprov eller salivprov, men de får möjligheten att göra det när de tycker att det passar bättre, till exempel för att minska antalet urinprov som är mycket mer integritetskränkande. Jag beklagar att , och Socialdemokraterna inte vill ge möjlighet att använda de mindre integritetskränkande proven, utan tycker att man ska fortsätta att använda urinprov. 96 (M): är det en efterlängtad lagändring som vi ska fatta beslut om. Vi som arbetar med de här frågorna och har mött många unga människor som har hamnat snett vet hur viktig en bra utslussning från den slutna ungdomsvården är. Återfallsstatistiken talar sitt tydliga språk. Visst kan det vara nedslående, men vi får inte glömma bort att när du har hamnat på ett Sishem är det lite av en vägs ände. Jag skulle nästan våga säga att dessa ungdomar är ungdomar som många nästan har gett upp hoppet om. Det är skrämmande, men det ligger tyvärr ett korn av sanning i det. De flesta ungdomar som jag har mött pratar om en tidig debut vad gäller både missbruk och brottslighet. I ryggsäcken finns oftast olika bokstavskombinationer, problem i skolan och problem därhemma, om det finns något hem att tala om. tänker jag att det vore konstigt om de inte hamnade där. Vad som förenar dem alla är att tiden har varit väldigt lång när ingenting har fungerat. Trots att ungdomarna har blivit dömda till sluten ungdomsvård är många av dem nöjda med att vara där de är. Vad kul det är med skolan och skönt att få en ny chans är inte sällan kommentarer som jag får på frågan hur det är att vara där. Sishemmen är en parentes men en väldigt viktig parentes. Tiden kan vara knapp, men det gäller här att lägga grunden för att bryta mycket destruktiva beteenden. Tiden på hemmet är strukturerat med många vuxna runt omkring. Det är tiden efter som är den stora utmaningen. Inte sällan står det kriminella gänget och väntar utanför. Precis som sade saknade en tredjedel av de placerade 2010 planering för tiden efter vistelsen. Det fanns ingen kontroll och inget stöd. Då kan man inte bli förvånad över att det går snett. Därför är det glädjande att vi nu säkerställer att alla ungdomar, oavsett vilken kommun de bor i, får hjälp och stöd hela vägen. En del ungdomar som jag mött har till och med oroat sig för att lämna hemmet, och en del vill inte lämna. Men ska stöd finnas hela vägen. Att vi är överens om att ett statligt ansvar säkerställer en bra utslussning och framtida planering är glädjande. Vem vill inte det? Vilka verktyg som ska användas är vi däremot inte överens om. och har varit tydliga med att de inte gillar verktyget fotboja, eller lokator som man också kan säga. Det skulle kunna ses som ytterligare ett straff för de unga. Jag skulle säga att det är precis tvärtom. När jag träffade generaldirektören för Sis menade hon att det för det första är ett erbjudande och att det för det andra är ett verktyg som ger dem mod att göra fler saker. Hur stämplad blir man inte om man har två övervakare med sig på praktikplatsen? Och hur går det med den personliga utvecklingen när man ska stå på egna ben utan dessa två? Jag vet inte hur och resonerar, men jag skulle gärna vilja ha svar på dessa frågor. Samtliga rödgröna partier motsätter sig möjligheten att använda svett- och salivprov som sållningsprov. Att och har invändningar förvånar mig inte, men att Socialdemokraterna har sällat sig till drogliberalism oroar mig. tar man urin- eller blodprov. Det är prov som är både omständliga och jobbiga. inför vi möjligheten att på ett betydligt mindre integritetskränkande sätt göra prov om man misstänker att den unge är drogpåverkad. För mig är det betydligt viktigare att säkerställa att den unga inte missbrukar än att ett sållningsprov visade sig vara fel. Tiden på institutionen är kort. För att kunna ta emot vård, behandling och utbildning är drogfrihet det mest grundläggande. Blir man inte drogfri här är risken stor att missbrukandet kommer att fortsätta, och nästa provtagning blir på betydligt tyngre anstalter. Här säger de rödgröna nej, och jag har så svårt att förstå det. Jag skulle vilja ha ytterligare svar. Jag riktar samma fråga till som gjorde. Har ni verkligen tänkt till när ni föreslår obligatoriska konfrontationer mellan brottsoffer och gärningsmän? Vi har något som kallas medling, det vill säga att gärningsmän och brottsoffer har möjlighet att mötas tillsammans med medlare. Detta är frivilligt och kallas medling, inte konfrontation. Hur tror ni att den unga kvinnan som blivit misshandlad upplever en ditpiskad gärningsman? Tror ni verkligen på allvar att det skulle hjälpa henne? Jag är fullständigt övertygad om att det skulle vara ytterligare en kränkning. Om det var obligatoriskt, skulle det också gälla brottsoffret? Tänk er att den våldtagna unga kvinnan som inte vill annat än komma undan från sin gärningsman tvingas möta sin förövare. Vems sida står ni på egentligen? Den frågan vill jag ha svar på. Jag vet vilken sida jag och Alliansen står på. Dagens beslut om en förbättrad utslussning från den slutna ungdomsvården möjliggör att fler unga människor kan bryta ett långvarigt destruktivt liv och få en omstart i livet som inte kantas av kriminalitet och missbruk. I detta anförande instämde , , och (alla M). 97 (FP): Propositionen och betänkandet behandlar innehållet i den statliga ungdomsvården. Det ska bli starkare styrning och stöd och ökade chanser till återanpassning för unga som är dömda för i regel mycket grova brott. Vi talar om brott som begås när man är och där man endast vid extremt synnerliga skäl ska kunna dömas till annat än sluten ungdomsvård och bli satt i fängelse. Det här är där unga människor som begår fruktansvärda brott hamnar. Vi talar om mord, grova sexualbrott, grova rån och brutala misshandelsfall. Det blir i livet på mellan och då vi hoppas att dessa unga människor kommer på rätt köl och slutar förstöra livet för sig själv och andra. Tanken är att man inte ska blanda unga människor med redan så kallade förhärdade brottslingar. Man har en särskilt personalintensiv verksamhet i den slutna ungdomsvården. Fokus ligger på de ungas utsatthet och sårbarhet, dock utan att förringa det faktum att de har begått allvarliga brott och förstört livet för andra människor, kanske för alltid. Den bärande tanken är att man går från en stark yttre kontroll i början av sin påföljd till en alltmer egen inre kontroll. Man försöker bygga upp den unges självkänsla och respekt för sig själv och andra så att denne kan gå vidare i livet. Detta lyckas man med ganska bra . Mina intryck från dessa institutioner är blandade. Man möter både unga som är i början och i slutet av verkställigheten. Hopp blandas med förtvivlan. En del unga människor säger: Jag sitter här, och du måste hata mig. Alla vill att jag ska dö. Andra känner att de har hittat sätt att kontrollera sitt destruktiva beteende och har förlikat sig med sina gärningar. De har gått vidare, kan blicka framåt och har börjat drömma och tänka positiva tankar. De som jobbar inom verksamheten vet att de kan göra bra saker för de unga och få dem i bättre skick. Men efter det avtjänade straffet kommer de hem, kanske till en dysfunktionell familj och kompisar som befinner sig i en miljö präglad av våld, meningslöshet och droger. Då är det, trots bättre inre kontroll, svårt att stå emot om man inte får stöttning. Propositionen och betänkandet har fokus på att vi bättre ska lagreglera den individuellt utformade verkställighetsplanen så att ungdomarna känner att de får en utslussning och stöd hela vägen, och det ska ske i samråd med . Andra konkreta åtgärder finns också med för att förbättra återanpassningen till ett liv utanför stängslet. Som framkommit i debatten ska elektronisk övervakning erbjudas som ett alternativ till en personalbevakad verksamhet. Den unge har krav på sig att sköta sig men är ensam. Den enda som vet var man befinner sig är den elektroniska övervakningen. Det kan vara till både stöd och hjälp. Vi talar om personer som är och som dömdes när de var . Första gången de får elektronisk övervakning är de . Det handlar alltså inte om barn, vilket och påstår. Detta är en möjlighet att öka chansen för unga att klara sig på egen hand utan att vi för den skull är naiva och släpper kontrollen. Dessa personer är i regel sköra i sin självkänsla och sitt självförtroende. Dessutom lyfter vi fram att sållningsproven ska bli mindre integritetskränkande. Det är uppenbart att ett urinprov är mycket mer integritetskränkande än ett salivprov. Det känns som om Socialdemokraterna, söker konflikt här. Man virrar bort sig i irrgångar och säger nej till det som skyddar de unga, ökar frihetsgraden och möjligheten till återanpassning och minskar graden av integritetskränkning vid kontroll av droganvändning. Det är helt självklart att ens integritet är inskränkt när man är inlåst. Man ska inte kunna använda droger. Då är all verksamhet och vartenda samtal med en vuxen individ helt bortkastade. Vidare innehåller förslaget en starkare reglering av proportionalitetsbedömningarna när det gäller tvångsanvändning. Det skrivs direkt in i lagen. Jag och vi från sida tycker att det är viktigt. Vi ser detta som ännu ett sätt att göra insatser för de unga människor som har det allra tuffast. Vi vet att tidiga och tydliga insatser är det viktigaste man kan göra så att de här unga människorna inte någonsin hamnar på ett statligt ungdomshem i ungdomsvården. Vi har vidtagit en hel del åtgärder. Som vi har pratat om tidigare i den här kammaren handlar det bland annat om att polisen ska utreda fler brott tidigare så att det blir en konsekvens. Tanken är att första brottet ska bli sista brottet. I regel är det så det vet alla vi här och de flesta andra att de ungdomar som vi nu pratar om på ungdomshemmen har begått kataloger av brott innan de hamnade där. Det är inte direkt några förstagångsbrottslingar, utan det är historier som är så tragiska att man knappt orkar läsa dem. Vi satsar på sociala insatsgrupper för att nu samla polis, socialtjänst, skola och alla andra intressenter för att möta de ungdomar som befinner sig i riskzonen, inte minst i gängmiljöer, för att bryta upp detta beteende innan de kommer in på ungdomshemmen. Vi har för inte så länge sedan stärkt föräldrarnas ansvar. Allting handlar ju om den eviga frågan: Hur kan människor skaffa en massa barn och sedan skita i dem? Hur är det möjligt? Hur gör vi för att markera att detta är ett starkt föräldraansvar? Vi kan göra mycket från skola, socialtjänst, polis och genom andra insatser. Men det är någonstans föräldrarna som måste in och bli nyckelspelare i barnens framtid förhoppningsvis. Detta har vi alltså gjort. är vi från Alliansens sida tydliga med att vi jobbar med de breda sociala penslarna. Man måste möta barnfattigdomens alla ansikten. Det är en aktuell debatt vad man gör för att möta detta. Vi pekar på arbete. Vi pekar på förbättringar i utbildningsväsendet. Vi pekar på förstärkningar för utsatta grupper i utanförskapsområdena. Vi tror att det är den stora vägen att gå för att fler unga människor ska komma rätt. Vi kan hålla på och räkna på vilken mobiltelefon man ska ha rätt till om man nu över huvud taget ska ha rätt till någon och kalla det för fattigdom eller inte. Men rätten att bli synliggjord, älskad och respekterad som ung människa har inte med någon plånbok att göra. Det handlar om vilka föräldrar som tar sitt ansvar oavsett om man har en god utbildning och en tuff vardag eller inte. Det handlar om helt andra saker än pengar. De breda sociala insatserna är alltså också centrala vid sidan av de riktade för att förebygga. Men om man väl hamnar i denna eländesmiljö och måste dömas om man har mördat någon måste man ju dömas till ungdomsvård handlar det om att man ska komma bättre ut. Det är vad de förslag som vi nu har diskuterat handlar om. Jag är mycket förvånad över de invändningar som finns i reservationerna från Socialdemokraterna, . Jag ska väl också säga att jag är extremt förvånad över invändningar. Det passerar knappt gränsen för stolleprov när man säger att man ska tvinga människor som är rejält misshandlade att träffa gärningsmannen. Jag har aldrig hört talas om något sådant tidigare. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på reservationerna. I detta anförande instämde (FP). 98 (KD): Ett återkommande kriminalpolitiskt debattämne är hur samhället ska reagera på ungdomars brottslighet. menar att straffet ska vara både preventivt och rehabiliterande, det vill säga att påföljden ska vara avskräckande som den ska verka för att den unge inte återfaller i brottslighet. Att brottsutredningar kan hanteras snabbare är ett första steg, men det är också viktigt att den påföljd som dömda ungdomar får har fokus på vård och på att förändra den unges totala livssituation utifrån dennes personlighet, bakgrund och förutsättningar. Att de unga blir sedda och bemötta med respekt och inte i något avseende behandlas kränkande är grundförutsättningar för ett konstruktivt behandlingsarbete. Det är väl känt att övergången från ungdomsvård till ett liv i frihet är en kritisk period då risken för en ung person att återfalla i brott är mycket hög. Vi måste ge ungdomar stöd. Vi måste hjälpa dem att bryta den onda cirkeln så att de kan leva ett liv utan kriminalitet och droger efter frigivning. En viktig faktor för att bryta ungas brottsbana är att se till att de inte återfaller i brottslighet. Siffror från visar att av de ungdomar som döms till sluten ungdomsvård återfaller i brott på ungdomshemmen. En förklaring kan vara bristen på uppföljning. Siffror visar att var tredje ungdom saknar en individuell utslussningsplan. Det beror på vilken kommun ungdomarna bor i om vistelsen följs upp med nödvändig eftervård eller inte. Vi i alliansregeringen har sett detta problem och lägger nu fram förslag på hur verkställigheten ska kunna förbättras och hur man kan öka möjligheten till successiv utslussning under kontrollerade former. Alliansregeringen föreslår nu att det blir tydligare krav på individuell verkställighetsplan och att dess syfte är att under den senare delen verkligen på allvar fokusera på att förbereda för ett liv i frihet. Årsredovisningen från 2009 anger som sagt att cirka en tredjedel av de dömda inte hade en planerad utslussning efter frigivning. De flesta hade en upprättad behandlingsplan, men en fjärdedel nådde inte målen. Detta visar på behovet av tydligare uppföljning och kontroll. Det hjälper inte att det finns planer om de inte följs. Alliansregeringens nya förslag fokuserar på att möjligheten till drogtester blir tydligare med utökade provtagningsmöjligheter i form av saliv- och svettprov och att elektronisk övervakning kan användas vilket ökar flexibiliteten och möjligheten att verkligen lägga upp ett individanpassat program. Verkställigheten och utslussningsarbetet ska stå i fokus. Målet med all ungdomsvård ska vara att försöka förändra den unges totala livssituation utifrån dennes personlighet, bakgrund och förutsättningar. Att de unga blir sedda och bemötta med respekt och inte i något avseende behandlas kränkande är grundförutsättningar. Allt detta tar tid och kostar pengar. Alliansregeringen är tydlig med vikten av ett samarbete mellan och så att varje ungdom ges bästa möjliga förutsättningar för att skapa sig en stabil grund att bygga vidare på något som vi kristdemokrater har påtalat . Vi har varit kritiska till att ansvaret har varit utspritt. Vi menar att varje ungdom ska få en kontaktperson på hemmaplan och att bör få ett ansvar för hela kedjan, inklusive eftervården. Den ska självfallet utformas i samverkan med polis och socialtjänst, men med Sis som huvudansvarig för att garantera likvärdigheten runt om i hela landet. Därför är vi kristdemokrater positiva till att Sis ansvar för verkställigheten nu tydliggörs. Samhället måste reagera på de riktigt unga ungdomsbrottslingarna tidigare än vad som sker . Om en ung människa trots brottsförebyggande insatser begår ett brott är det sämsta som kan hända att samhället inte reagerar på ett adekvat sätt. Det är också viktigt att föräldrarna involveras i utslussningsarbetet om detta är möjligt. Elektronisk övervakning har använts inom , och de är nöjda och anser att det ökar flexibiliteten. Det handlar inte om att släppa i väg folk och tro att det hela löser sig, utan elektroniska hjälpmedel i form av fotboja kan användas för att kontrollera var den dömde befinner sig. Detta ska ses som en möjlighet för anpassning, och det kan ge möjlighet för fler att successivt börja leva ett liv mer utanför ungdomshemmen. Det visar sig att placering utanför de särskilda hemmen är mycket ovanligt; det sker enbart i ett fåtal fall. Sis uppger att återfallen var relativt sett färre bland de ungdomar som har fått vistas utanför de ungdomshemmen. Vi i alliansregeringen är tydliga: Vi har ingen övertro på elektronisk övervakning, utan vi ser detta som ett hjälpmedel i utslussningen. Det kan inte ersätta de personliga kontakterna, som oppositionen har påstått att vi säger . Det gäller att stoppa ungas brottsbana . Alla dessa förslag till åtgärder är till för att hjälpa de unga som har hamnat snett i livet. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på motionerna. I detta anförande instämde (M). 99 (SD): hamnade jag sist här med en talartid . Det beror på att jag inte blev uppskriven på listan som gick runt på mötet, och det beror i sin tur på att jag själv inte var på det möte då det här justerades, utan det var en kollega som i all hast fick rycka in eftersom jag inte var tillgänglig. Min tanke var ursprungligen att inte yrka bifall till reservation nr 5 om framtagande av en behandlingsplan. Det gör jag inte heller, utan jag yrkar bifall till reservationerna 1 och 4. När det gäller obligatoriska konfrontationer, som vi motionerat om, är det två talare här, Bouveng och , som har påstått att vi vill tvinga brottoffren till de här konfrontationerna. På två ställen i motionen står det uttryckligen att det ska vara frivilligt för brottsoffret att avgöra om man vill möta den som har begått brottet. Det står svart på vitt två gånger om. Man kan fråga sig om och inte kan läsa eller om de helt enkelt inte bekymrar sig om att läsa motionen över huvud taget, för där framgår detta med all önskvärd tydlighet. Sedan kan man tycka precis vad man vill om konfrontationer med dem som har begått brottet. Man kan tycka att det är bra eller dåligt att man ska göra det när brottslingen inte vill det, men vi lämnar det till brottsoffret att avgöra. Om brottsoffret känner ett starkt behov av att träffa den som gjorde det för att förklara sig själv, ställa en fråga eller göra vad det än må vara trots att brottslingen inte vill det ska de ges möjlighet att göra det också. Det måste vara upp till brottsoffret. Sedan kan man avråda dem från att göra det, men det måste vara upp till brottsoffret om man vill konfrontera den som har begått brottet. Det är alltså en möjlighet vi vill ge dem. En möjlighet kan knappast vara fel. Reservation 4 handlar om drogfrihet vid obevakade permissioner. Det finns inte något krav på drogfrihet vid beviljande av permission . Visst ska institutionen testa om den brottsling som sitter inlåst har gjort något fel eller inte, men vi menar att det borde finnas ett krav på detta. Vi ser ingen motsättning i att införa det här kravet, för jag antar att alla är intresserade av att de ska vara drogfria även innan permissionen. Det finns till och med ställen på de här institutionerna där brottslingarna tas i förvar för att de är påverkade av droger eller alkohol. Det är väl inte jättekonstigt att vilja ha ett sådant system. Jag yrkar alltså bifall till reservation 1 och 4 men inte till reservation 5. 100 (FP) replik: Jag vill ge rätt. Av reservationen framgår det att konfrontationer ska vara frivilliga, och det var väl tur det. Jag förhastade mig lite. Det som jag tyckte var väldigt konstigt var snarare att man vid framtagande av behandlingsplanen inte ska ha en dialog med den unga personen. Jag tillhör dem som menar att man ska ha den dialogen och att det är väldigt viktigt. Däremot ska man inte nicka och säga amen till allt som den här unga människan säger för stunden. Men man kan visa respekt och lyssna till den här trasiga personen när den framför sina önskemål. Någonting kanske man kan ge när man är beredd att ta så mycket, det vill säga låsa in den här unga människan . Jag tycker att det är väldigt konstigt att vill säga nej till det. Men det står att konfrontation ska vara frivillig, för annars hade det varit väldigt konstigt. Det tror jag att håller med om. Jag ska passa på att ta upp detta med konfrontationer och så kallad medling. Det är ett problem vi har. Detta förekommer inte bara inför den här typen av brott där man kan dömas till ungdomsvård, utan även när en ung människa har utsatts för brott kommer frågan om medling upp. Man tror att det är bra sätt att mötas och försonas. Vi i motsätter oss inte detta generellt, men vi har riktat ett varningens finger, och fortsätter att göra detta, för att risken finns att gärningsmannen, när vi pratar om unga människor, utnyttjar detta som en påtryckning på offret eftersom man kan få en lindrigare påföljd om man har ägnat sig åt medling. Detta kan göra att man inte alltid ska sjunga medlingens eller konfrontationens lov. Det är inte garanterat att det används positivt i vårt rättssystem om man ser det brett. 101 (SD) replik: Precis som gjorde ett misstag när han kritiserade oss gjorde jag ett misstag när jag tyvärr inte var närvarande vid justeringen av det här ärendet. Jag hade inte tänkt yrka bifall till detta med ett framtagande av en behandlingsplan såsom det står i motionen. Jag tänkte ta tillbaka det yrkandet i enlighet med bland annat det argument som framfört. Det är ingenting vi yrkar bifall till här heller. Vi är nog hyfsat överens i den frågan. Det berodde på att vi hastigt fick kalla in en ersättare där.