prot · GZ0946 · 2011-12-12 00:00:00 — Jag vill verkligen poängtera att rehabiliteringen har en betydelse utöver allt annat. Här måste vi bli bättre. Här kan vi göra mycket mer. Jag tänkte uppehålla mig en del vid vad vi skulle kunna göra. I betänkandet framhåller vi att man har lämnat bidrag från regeringen till Kultur i vården och Natur i vården. Det är viktigt för rehabiliteringen. Men det behövs mer. Det behövs fler paletter i vår karta. Förrehabilitering, som folkhögskolorna har presenterat en modell för, är en viktig pusselbit i att medverka till att långtidssjukskrivna ska få en chans att vilja komma tillbaka och tro sig själva om att få tillbaka arbetsförmågan. Det här är inte minst viktigt med tanke på att vi har diskuterat personer med aktivitetsstöd. Det är viktigt för dem. Det är en metod för personer som står långt ifrån arbetsmarknaden och som har varit länge borta från arbetsmarknaden eller aldrig har varit där. Den utvärdering som folkhögskolorna har presenterat har visat på oerhört bra resultat. Det är verkligen någonting vi måste ta till oss av. Företagshälsovården ska också i vår nya sjukförsäkringsreform få ökad betydelse och ett ökat ansvar. Det har inte riktigt blivit som förväntningarna var. Företagshälsovården har själv beklagat detta och vill verkligen göra något för att uppfylla förväntningarna. Det är viktigt för den enskilda personen naturligtvis och för företagen, inte minst för våra gemensamma skattepengar. Om företagshälsovården kan göra en insats på ett tidigt stadium besparar vi individen, företaget och samhället en mängd pengar och den enskilda människan lidande. Jag vill också framhålla förslag om att inrätta ett rehabiliteringsregister. Det är viktigt. Jag hoppas att regeringen snart kommer med ett förslag på den punkten. Det skulle också hjälpa rehabiliteringsarbetet. har ett samordningsansvar, och jag vill än en gång poängtera den stora uppgiften. Att dra ut på handläggningen är inte tillåtet. Det är viktigt för människor att få besked snabbt. Den utredning som regeringen har tillsatt har lämnat förslag på kompletteringstillägg, och jag förväntar mig att regeringen återkommer med förslag till hur människor som har fått vänta på ett ekonomiskt besked ska kompenseras. En annan viktig del, herr talman, är beslutsunderlaget som använder. Det gäller att göra rätt bedömningar när man fattar sina beslut. Vi har fått ta del av vad ISF, Inspektionen för socialförsäkringen, konstaterar, nämligen att av 400 kontrollerade ärenden var det som uppfyllde tillräckliga garantier för beslutsunderlag. Det är inte acceptabelt. Jag vet att jobbar med frågan, och vi ska verkligen syna att det blir ett resultat. Jag har två punkter till som jag vill ta upp. Den ena gäller arbetsskadebedömningar, som också har tagits upp tidigare. Syftet med ändringen i lagen om arbetsskadebedömningar var att det skulle bli en bättre könsfördelning. Så har inte fallet blivit, har vi fått presenterat för oss. Jag vet att det är Parlamentariska socialförsäkringsutredningen som har fått på sin lott att medverka till att arbetsskadebedömningar blir bättre. Men det är med oro jag hör här, inte minst från , att utredningen tar tid på sig. Jag skulle verkligen vilja att man prioriterar detta område. Vi behöver inte vänta på att få ett nytt förslag till arbetsskadebedömningen. Den andra punkten är något som mitt hjärta brinner för, nämligen alla de personer som får aktivitetsstöd. Vi måste hitta nya sätt för att medverka till att dessa personer får en chans på arbetsmarknaden. Alla behövs, oavsett om vi har ett handikapp, en funktionsnedsättning, eller inte. Här måste vi medverka till att företagen inte känner sig bundna vid personer som inte har en fullödig arbetsförmåga. Bemanningsföretag skulle kunna ta en del av den ekonomiska bördan. Det är viktigt. Lönebidragen kan säkert göras annorlunda. Här har vi verkligen ett gemensamt ansvar. Det är vi skyldiga de personer som har aktivitetsstöd och som efter fyllda blir föremål för omprövning och inte får ersättningen längre. Jag avslutar med en cliffhanger, herr talman. håller på att jobba med att ta fram ett förslag till ett solidariskt grundtrygghetssystem. Det får jag anledning att återkomma till senare! I detta anförande instämde , och (alla M) samt (FP) och (KD). 105 (SD): Välfärdsstaten tas för given av de flesta . Åtminstone rent retoriskt har även den svenska högern anammat konceptet med begrepp som Nya och Alliansen. Men det finns ett starkt historiskt motstånd mot välfärdsstaten från liberaler. Vi kan se hur den svenska högern konsekvent har varit emot välfärdsreformer. Det finns också en viss kritik från den ideologiska Vänstern eftersom den moderna välfärdsstaten har riskerat att urholka förutsättningarna för klasskamp. Välfärdsstaten skapar välstånd, minskar därför klassmotsättningar och minskar mobiliseringsgrunden för klasskamp. Vi som inte vill se ett samhälle präglat av motsättningar och splittringar i vare sig liberalismens eller socialismens namn, vi som vill ha ett enat samhälle, värnar välfärdsstaten. Det är därför som mitt partis ideologiska föregångare lade grunderna för den moderna välfärdsstaten. Juholt må tala om en social demokrati, men det är den sociala konservatismen som skapade just välfärdsstaten. infördes till exempel av en socialkonservativ tysk regering allmänna system som sjukförsäkring, olycksfalls- och invaliditetsförsäkring och en allmän ålderspension. Modellen är helt enkelt överlägsen, och med tiden har både liberaler och socialister förlorat striden mot den socialkonservativa tanken om en balanserad välfärdsstat i ett i övrigt kapitalistiskt system. Vad har då den korta historiska tillbakablicken med dagens debatt att göra? Jo, de ideologiska utgångspunkterna gör sig gällande även . Även om vi fortfarande har en enstaka socialt sinnad högerman inom Alliansens partigrupper är det den liberala skolan som är vägledande. Alltför mycket fokus har för regeringen legat på att spara in pengar på sjukförsäkringen, inte lika mycket på hur det ska gå till, till exempel de nollklassades ersättning. En skälig ersättning kunde införas först efter det att regeringen hade fått på pumpen av tillsammans med de rödgröna. Min huvudsakliga kritik mot regeringen är framför allt systemförändringar. De omfattande systemförändringar av sjukförsäkringen som genomdrevs i början av förra mandatperioden skedde alltför snabbt. Det nya systemet var inte färdigt. Även storleken på ersättningarna inom systemet har minskat. Därför vill återställa sjukpenningen. Vi börjar redan i den här budgeten med att höja taket. Vi har också efterfrågat en bättre samordning, inte bara mellan stat, landsting och kommuner, utan också mellan myndigheter, framför allt och Arbetsförmedlingen. Därför har vi gjort gemensam sak med Socialdemokraterna om en förbättrad finansiell samordning. går ännu längre. Vi föreslår också en allmän arbetslöshetsförsäkring som administreras av , det vill säga samma myndighet som också administrerar sjukförsäkringen. Därmed skulle vi få ett system som uppmanar till ansvar, där den ena myndigheten inte kan skicka vidare människor till den andra utan adekvata skäl och känsla för ansvar. De som kommer in till på grund av sjukdom blir då myndighetens ansvar hela vägen tillbaka till arbete alternativt förtidspension. Ett annat problem har varit att när väl bristerna i det nya systemet under snart en och en halv mandatperiod har blivit uppenbara har regeringen varit alltför långsam med att åtgärda dem. Människor har hamnat mellan myndighetsstolar. Varför tar det sådan tid att förändra, förbättra och åtgärda problemen? Arbetsförmågeprövningen har uppenbarligen varit orimlig i vissa fall, när folk bedöms arbetsföra trots att det i praktiken inte finns några jobb som den sjuke skulle klara av att utföra. Det är därför vi tillsammans med de rödgröna kräver förändringar genom en konkret systemförändring, vilket vi har krävt . Vi fattade också ett gemensamt beslut om att låta egenföretagare välja antal karensdagar, egenfinansierat. Det är först nu , efter påtryckningar, som regeringen börjar ge besked om att man tittar närmare på beslutet och när och hur det ska kunna implementeras. När det blir verklighet vet vi dock inte. Med detta sagt vill jag ändå inte plocka några billiga poänger. Även om har varit med och drivit igenom en del förbättringar tänker jag inte påstå eller låtsas att alla problem med prövningen mot arbetsmarknaden skulle vara lösta med den nya prövningsgrund vi är på väg att genomföra. Jag vill ge en del kritik till de rödgröna, som i många fall hänger sig åt viss populism och i andra fall är direkt oansvariga till exempel när man föreslår avskaffandet av den regelbundna arbetsförmågeprövningen. Det vore ett stort steg tillbaka mot det gamla systemet, som bevisligen satte människor i utanförskap. Som jag var inne på i början måste vi akta oss för att röra oss från en välfärdsstat som bygger på ansvar och rättigheter till att bara bejaka rättigheter. Men i vissa avseenden måste välfärden få kosta mer, och sjukförsäkringen är ett sådant. Det får dock aldrig bli en målsättning i sig. Det behövs en regelbunden uppföljning med vilken arbetsförmågan kan prövas och där man också kan se till behov av rehabilitering. Det förtjänar inte minst den enskilde som är i systemen. Systemen måste tillåtas vara såväl generella som individuella generella genom att det finns en tydlighet i systemet, en regelbunden uppföljning så att inte människor glöms bort. Därför behövs det tidsgränser, men mot dessa ska självklart individuella prövningar göras så att den som är för sjuk för att arbeta inte blir utförsäkrad. Återigen: Problemet är inte, som de rödgröna försöker framhäva, att vi har en modell där man försäkrar att alla får sin förmåga att komma igen i livet och i arbetet prövad. Det är inte problemet. Problemet ligger i att prövningen som sådan har varit undermålig. Det finns som sagt skäl att kritisera regeringen för en ofärdig reform samt för en viss tröghet i att rätta till problem i efterhand. Som oppositionspartier ska vi dock akta oss för billig populism och vara ärliga med var problemet ligger. Det ligger inte i systemets design utan i dess tillämpning. Processen att lokalisera bristerna och rätta till dem har varit för trög. Det är här vi som oppositionspartier kan fylla en roll, och det har vi också gjort i flera fall: servicekontoren som vi har kunnat rädda mot regeringens initiala vilja, prövningen mot arbetsmarknaden som kan komma att förbättras, en skälig ersättning för de nollklassade, karensdagar för företagare som kan vara färre än sju i antal och så vidare. Tyvärr upplever jag ofta, vilket jag också har varit tydlig med i tidigare debatter , att regeringen inte heller tar sitt ansvar för att kommunicera med oppositionen så att vi skulle kunna få en snabbare process till exempel för att förbättra sjukförsäkringen. Det är oansvarigt inte bara ur ett demokratiskt perspektiv utan också mot de människor som får lida av brister i systemet. Regeringen vågar inte samtala med vågmästaren, vilket är ett problem, men räddas ofta av en rödgrön opposition som heller inte vågar. Det är lite farsartat, kan man faktiskt tycka. Med detta sagt, herr talman, skulle jag vilja yrka bifall till reservation nr 14. 106 FINN (M) replik: inlägg illustrerade precis det jag nämnde i mitt anförande, nämligen en djupt splittrad opposition som plötsligt kan gå samman i ett tillkännagivande. När i sitt inlägg säger att regeringen vägrar eller inte vågar samtala med oppositionen är det en sanning med mycket stor modifikation. Statsrådet har faktiskt varit i utskottet, där representeras av , och föredragit bevekelsegrunderna för regeringen att utifrån ett särskilt rättssäkerhetsperspektiv titta väldigt noga på arbetsförmågebedömningens grunder och om detta ska gälla mot normalt förekommande arbete eller den reguljära arbetsmarknaden. Det är också intressant att titta på vad föreslår för utvidgning av omkostnader i detta utgiftsområde i förhållande till regeringen. Man sätter av 300 miljoner mer för att höja taket i sjukförsäkringen, och man sätter av 200 miljoner mer för att bland annat göra bedömning rättssäkrare. Detta är säkert lovvärda insatser sett ur perspektiv. Men regeringen har gång efter annan framfört det kan inte vara annat än en tondöv som inte har hört detta från bevekelsegrunderna för att man vill ha en noggrann genomgång av vilket lagrum som bäst betjänar möjligheten att bedöma arbetsförmågan vid . Det är faktiskt både så att det bedömningsinstrument man har tagit fram bygger på den nuvarande lagstiftningen och att det finns en möjlig budgetpåverkande process som gör att man måste pröva detta inför nästa budgetproposition. Det är den möjlighet man har att på ett rättssäkert sätt ta fram och bedöma vilken av dessa grunder för arbetsfrågebedömning som ska gälla. Min fråga till är: Hur kan det komma sig att ni har missat dessa viktiga saker från ? 107 (SD) replik: Till att börja med delar jag inte Finn uppfattning vad gäller prövning av arbetsförmåga. Majoriteten av är av uppfattningen att det egentligen inte finns några konstigheter i den gamla typen av prövning. Bevisligen är den prövning som sker inte fullt ut fungerande; vissa personer bedöms mot en arbetsmarknad där de inte i praktiken kan jobba med den typ av jobb som förväntas. Därför vill vi föreslå att man prövar mot en grund som liknar den tidigare. Som har nämnts här var regeringen väldigt snabb att ställa om till den nuvarande prövningen. Jag ser inga större problem med att vi , med ändå ganska god framförhållning, har kunnat gå till någonting som liknar den vi hade förut. Jag tycker också att det på något sätt är regeringens ansvar att den när den får ett riksdagsbeslut med sig åtminstone bör kommunicera vad den avser att göra inte låta gå och sedan deklarera att den inte kommer att följa det uppdrag den har fått. Det är inte en ansvarsfull väg, framför allt inte om man vill ha stöd för sin politik och om man vill agera ansvarsfullt och långsiktigt. När det sedan gäller hur man överlägger förklarar att socialförsäkringsministern har varit i utskottet. Visst är det så; regeringsföreträdare har i utskottet, här och på andra ställen deklarerat vad regeringen avser att göra och vad regeringen har för politik. Det är dock inte riktigt så man överlägger partier emellan. Jag skulle rekommendera en grundkurs i överläggning, för vi har vid ett flertal tillfällen sökt kontakt, initialt på gruppledarnivå, med andra partier i frågor där vi anser att det finns ett behov av någon form av överenskommelse. Det är frågor som har varit öppna och där det har varit osäkert vad det har funnits för stöd och majoritet. Vi har varit villiga att lyssna in vad andra partier säger och kanske kompromissa för att få en helhet där vi gemensamt kan ta ansvar. Det har dock bara varit döva öron till svars, tyvärr. 108 FINN (M) replik: Överläggningar är en sak, , och initiativrätten är en helt annan. Det är så att regeringen har större möjligheter än att på ett rättssäkert sätt ta fram precis en sådan process jag föreställer mig att vill ha i den individuella hanteringen ute i . Då kvarstår min fråga, . Om det nu finns ett gammalt lagrum och man går ihop med de rödgröna för att som jag upplever det knäppa regeringen på näsan, varför tar man då inte och skriver denna lag själv, tillsammans med de rödgröna? Den kraften och makten har man ju. Ta det ansvaret och skriv tillsammans med de rödgröna den lag som redan en gång har skrivits, om det är så väldigt enkelt att just detta arbetsförmågebegrepp redan är det som enligt och är rättssäkert! Regeringen har i sin initiativrätt funderat över om det inte är mer problematiskt än så. Det påverkar nuvarande arbetsförmågebedömningsinstrument som man också har gett i uppgift att hantera för att kunna göra en rättssäkrare bedömning i individuella fall. Det är också budgetpåverkande, för man vet inte om det ena eller det andra begreppet kommer att kosta mer eller mindre. Man vet inte heller vilket som är det mest rättssäkra. I den här frågan gör man likalydande bedömning från och Inspektionen för socialförsäkringen. Om tycker att detta är en ganska banal fråga att lösa och att göra det i närtid tycker jag att de med sin väldigt skickliga överläggningsförmåga kan sätta sig ned med de rödgröna, skriva denna lag och lägga den på bord. Ni har ju majoritet, så varsågoda att rösta igenom den, och ta sedan ansvar för konsekvenserna! 109 (SD) replik: Detta är ett märkligt sätt att betrakta den egna regeringsmakten: Vi har initiativrätt, ni har initiativrätt. Kör över oss när ni vill, och vi kör över när vi kan. Sedan får vi se var vi landar. Jag har svårt att se någon långsiktighet i den hållningen. Det känns nästan som att det är jag som står och talar som regeringsföreträdare nu när jag uppmanar till långsiktighet i regeringens sätt att handha sitt mandat, att man talar med oppositionspartier, att man försöker nå överenskommelser som man vet kommer att hålla hela vägen och och att man får en politik som hänger ihop. Det är märkligt när regeringsföreträdare som svar står och hetsar till att bli överkörda av oppositionen. Jag har svårt att förstå det, men tyvärr är det väl kanske där som vi till slut kommer att landa allt oftare. Det är ingen önskvärd väg att gå. Så skulle i alla fall jag resonera ifall jag var del av regeringsunderlaget. 110 (S) replik: I mitt anförande berättade jag om undersökning som visar att en tredjedel av de utförsäkrade kommunalarna har förlorat och att ytterligare en tredjedel har förlorat . En grundläggande orsak till detta är det regelverk som finns som inte sätter tidsgränser för när arbetsgivaren, eller sjukvården ska göra saker utan ensidigt riktar tidsgränserna mot den enskilde. När man är som mest utsatt och som mest skör förväntas man bli frisk inom en speciell administrativ tidsgräns. Detta har varit hårt kritiserat. Det är ett av skälen till att vi från de rödgröna partierna i vårt initiativ föreslog inte bara ändrad prövning av arbetsförmåga , inte bara att de nollklassade ska ha en förbättrad ersättning, utan också att stupstocken tas bort som leder till att just de personer som jag nämnde tappar . stödde den borgerliga majoriteten när det gällde att behålla den paragraf som har lett till att 50 000 personer utförsäkrats och att tiotusentals till kommer att göra det . Varför är det så viktigt för att garantera fortsatta utförsäkringar? Varför är stupstocken så viktig för ? 111 (SD) replik: Alldeles oavsett när man gör prövningen leder prövningen, om den fungerar, till att den som är sjuk fortsätter att vara sjukskriven och att den som är arbetsför hamnar i arbetslivet, antingen genom något slags insatser på vägen dit eller att man direkt återgår till arbetslivet. Jag vet inte riktigt vad och de rödgröna är ute efter när de låtsas som att med deras modell skulle alla de som blir utskrivna inte bli det. Är det så att ni fullt ut förespråkar den gamla modellen där det i praktiken inte prövades ifall de som var sjukskrivna hade någon förmåga att komma tillbaka till arbetslivet igen efter rehabilitering och andra insatser? Det är i så fall väldigt oroväckande. Det var ett system som var passiviserande. Jag anser så klart att det är viktigt att man löpande följer upp dem som är i systemet och ser vad det finns för behov, om det finns något behov av fortsatt sjukskrivning, om det finns något behov av rehabilitering eller om det redan nu finns en förmåga att återgå i arbete. Har man den ambitionen bör det också finnas inbyggt i systemet att något slags prövning görs. Återigen: Fungerar inte prövningen hamnar folk fel, men fungerar prövningen är den inte på något sätt ett hinder eller ett hot mot den enskilde. 112 (S) replik: Jag noterar att låter som den bästa alliansmedarbetare, det vill säga att det låter som om den prövning som sker inte för några bekymmer med sig. Faktum är att det inte bara är en prövning utan en tidsgräns som säger att även om du är sjuk blir du av med din ersättning. Det är det som är utfallet. Resultatet av det ser vi, att väldigt många människor utförsäkras, som jag refererade till i rapporten. En tredjedel av de undersökta förlorar och ytterligare en tredjedel förlorar . Här hade det gått att göra tusen andra saker i form av rehabilitering, förändringar på arbetsplatsen, anpassning så att man inte måste ha hundra procents arbetsförmåga. Men en administrativ tidsgräns längst bort finns kvar i tack vare att stöder Alliansen i sin iver att begränsa statens utgifter. Grundfrågan ställs tillbaka till och : tycker ni att det är så viktigt att till syvende och sist stänga av människor från sjukförsäkringen fast de är sjuka? 113 (SD) replik: Till att börja med ska jag kanske förklara att som systemet är konstruerat blir man inte utförsäkrad om man är sjuk. Det som händer är att om det inte finns någon väg tillbaka till arbetslivet kan man få sjukersättning. Systemet stipulerar inte att den som är sjuk ska bli utförsäkrad. Däremot händer så ibland, och det är som en konsekvens av att prövningen inte fungerar som den ska. Det är också därför som vi i vissa fall har kört över regeringen för att förändra just den prövningen. Det är lite oroande, och det har jag inte fått svar på vare sig i det här replikskiftet eller i tidigare replikskiften mellan och regeringsföreträdare, att de rödgröna återigen talar för en återgång till ett system där det inte sker någon som helst prövning. Det vi får höra är att utgångspunkten för de rödgröna är att om vi tar bort tidsgränserna kommer ingen längre att bli utförsäkrad. Det måste i praktiken innebära att ingen prövning görs, för görs det en prövning är det ju sannolikt att i alla fall en del är friska nog för att kunna skrivas ut ur systemet. 114 (V): Det är vi senast debatterade anslag och pengar till sjuka. har gått och ytterligare tusentals sjuka har utförsäkrats eller arbetslivsintroducerats. Många har blivit återvändare och många har blivit fattiga. Några har faktiskt fått arbete. Men väldigt många blir försörjda av en man eller en sambo, för fortfarande sparkas ju sjuka ut ur försäkringssystemet till en arbetsmarknad där fullt friska har svårt att få jobb i ett med massarbetslöshet som snart når skyhöga . Till en sådan arbetsmarknad, som för de sjuka bara finns i fantasin hos en regering som inte klarar av att bekämpa arbetslösheten utan i stället bekämpar både sjuka och arbetslösa, kastas sjuka ut ur sjukförsäkringen. På den så kallade reguljära arbetsmarknaden ska sjuka som kanske bara kan lyfta ena handen stå på sig och skaffa jobb. Sunt förnuft säger att det är orimligt. En majoritet i beslutade vid ett extrainsatt möte att ändra reglerna så att man ska prövas mot det som var regel tidigare, normalt förekommande arbeten, arbeten som fanns på riktigt, som inte konstrueras i teorin. Men regeringen lyssnar inte på utan lägger frågan i en utredning efter beslutet. Det är arrogant mot och mot dem som tvingas söka jobb som inte finns, som tvingas söka jobb fast de har ytterst begränsad arbetsförmåga och fast det jobb de skulle kunna utföra inte finns. Kedjan som brast är en berättelse om utförsäkrade medlemmar, som har nämnts tidigare här. Det är berättelsen om kvinnorna som blir sjuka av stressiga och tunga jobb på underbemannade arbetsplatser som presenterade. är berättelsen om kvinnor, för det är flest kvinnor, som har tidsbestämda och oklara anställningsförhållanden: korta vikariat, timanställningar, allmän visstidsanställning. Kedjan som brast är också berättelsen om oftast obefintligt stöd från arbetsgivaren, för varför anpassa arbetsuppgifter till någon som ändå snart måste sluta? Varför anpassa arbetsuppgifter när det finns nya, ännu friska, som knackar på och också behöver jobbet? visar att av dem som hade visstidsanställning fick den hjälpen av arbetsgivaren. Det var inte mycket bättre för dem som hade tillsvidareanställning. av dem fick arbetsuppgifter som anpassades till förutsättningarna för den som varit sjuk.