prot · GY09111 · 2011-06-08 00:00:00 — Där gjorde vi ett litet misstag, precis som gjorde ett misstag i sitt anförande. Vi menar inte att konfrontationer kommer att lösa alla problem, men i den här motionen menar vi att det är viktigt att brottsoffret ska få möjlighet att göra det om han eller hon känner att man vill träffa den som gjorde det. Man kan avråda från det. Det kan finnas problem med att möta någon som inte vill göra det. Men jag tror att om man sitter öga mot öga med någon som man har misshandlat eller våldtagit kan man nog ofta reagera annorlunda än man gjorde vid det första tillfället. Om brottsoffret har fått all den här informationen, att brottslingen inte vill och att det kan bli oönskade effekter, och ändå känner starkt att man vill träffa den som har gjort en illa menar vi att brottsoffret ska ha den möjligheten. Vi menar att det är viktigt att ställa sig på brottsoffrets sida. Så länge brottsoffret har den kunskap och information som behövs ska vi ge möjligheten att konfrontera brottslingen. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 14 §.) 13 § Insatser för läsfrämjande och digitalisering Föredrogs kulturutskottets betänkande 2010/11:KrU8 Insatser för läsfrämjande och digitalisering. 102 (S): Givetvis står vi socialdemokrater bakom våra reservationer, men för att vinna tid yrkar jag bifall till reservation 1 och 6. handlar det om kulturutskottets betänkande Insatser för läsfrämjande och digitalisering. Digitala bibliotek och digitala medier är så långt från min barndoms bibliotek, med en sträng bibliotekarie som noga bevakade så att vi inte smet in på vuxenavdelningen innan vi nått den stipulerade åldern, som tänkas kan. Ett av många vackra ord i det svenska språket är folkbibliotek. Jag minns min första partikongress och tal som jag vill citera några rader ur: Det vackraste ljud jag vet är den koncentrerade tystnaden i folkbibliotekets läsesal. Där finns kunskapens förutsättningar. Där omvandlas information från hela världen till växande och berikande kunskap, kunskap som utvecklar och förändrar. I vårt land är folkbiblioteket kulturens hjärta och blodomlopp. utvecklas tekniken så otroligt fort. Folkbiblioteket är mer än en läsesal. Folkbiblioteket är ett fysiskt rum men även en plats på Internet, och då är vi socialdemokrater mycket angelägna om en god tillgänglighet. Det digitaliserade kulturarvet och tillgången till e-böcker kräver tillgänglighet för alla på lika villkor, liksom möjligheten att gå till folkbiblioteket har funnits för de allra flesta. Att värna folkbibliotekens ställning kräver dock en debatt och en lösning när det gäller e-böckerna. Jag tror att de flesta av oss vill att biblioteken ska fortsätta att vara förmedlare av litteratur. De köper in medier oavsett format och lånar ut utan kostnad. Det är inköpsbeslut som inte styrs av marknaden. Därför krävs det en lösning. Att säkra medborgarnas rätt till bibliotek med rätt att låna ut böcker i olika former är en avgörande fråga för folkbiblioteken och läsandet och bör utredas så fort som möjligt. Men för att få tillgång till nya medier som till exempel e-böcker krävs att man är Internetanvändare. Det är allt fler som har tillgång till bredband, men ökningen går mycket långsamt. Tillgången till Internet i hemmen hade en snabb tillväxt , men är det en och en halv miljon människor som inte har tillgång till datorer i hemmen. Enligt uppföljning 2009 finns det många skolor där eleverna har en egen dator men också skolor där upp till tolv elever får dela på en dator. nås vi också av nya rapporter om att barnfattigdomen har ökat. När man inte ens har råd att åka på skolutflykt tror jag att den egna datorn är mycket långt borta. Det finns också många andra grupper av barn som inte får halka efter i datorkunskap och -användning. Det är alltså helt uppenbart att det behövs en folkbildningssatsning för att minska den digitala klyftan, en satsning för äldre, en satsning för invånare med annat ursprung, naturligtvis också för barnens föräldrar och för barnen som ska använda Internet . Den påbörjade Digidelsatsningen är naturligtvis lovvärd, men det är på tok för lite pengar. Om man slår ut pengarna på studieförbund, folkhögskolor och läscenter över hela landet blir det alldeles otillräckligt. Tillgången till Internet är en klass- och generationsfråga, och det är viktigt att klyftan minskar. Det finns hur mycket statistik som helst om skillnader i läsvanor mellan olika grupper, mellan arbetare och akademiker samt mellan låg- och medelinkomsttagare. Det är skillnader på grund av ålder, bostadsort och etnisk bakgrund. Satsningen på En bok för alla har därför varit mycket värdefull, och vi vill fortsätta i denna satsnings anda. finns tillgång till billiga böcker, men vad hjälper det om man inte får pushningen, tipset, och kommer i gång med sin läsning? Vi socialdemokrater tycker också att produktionen av talböcker, taktila bilderböcker och böcker på nationella minoritetsspråk behöver stimuleras. Därför är det viktigt att ge En bok för alla ett förnyat och breddat uppdrag. En satsning på barnböcker vore en bra insats för barns läsande. Även om det finns många billiga pocketböcker är barnböckerna för dyra. Jag läste en artikel i går om att forskare vid kommit fram till att svenska barn i nio- till tioårsåldern nästan slutat att läsa böcker . Läsförståelsen och läskompetensen sjunker. Det är ett fenomen som kan ses i flera länder där datoranvändningen snabbt har utvecklats. Här gäller det att använda barns datorkompetens till att utveckla läsningen. Det går definitivt att utveckla barns datoranvändning i kombination med läsande och utveckla intresset för läsande på nätet. Det är något som forskaren bekräftar. Det finns mer forskning att ta itu med när det gäller bibliotek och läsning. Varför ska inte biblioteken arbeta enligt vetenskap och beprövad erfarenhet? Det gäller inom medicinen och det bör även gälla inom biblioteksvärlden. Demokrati är beroende av självständiga medborgare. Därför behövs flera oberoende röster i det offentliga samtalet, flera arenor för debatt så att tankar, synsätt och idéer kan mötas och brytas. Var ska vi ha våra mötesplatser? Vi vill värna om de demokratiska rummen som kulturen utgör att lyfta fram läsande och litteratur, film, teater och konst, och forma ett samhälle för människor. Därför är det viktigt att inte sälja ut och överlåta biblioteken åt kommersiella krafter. Det är i det offentliga rummet som samhällsberättelser skapas. Då får vi inte utestänga vissa. Om vi inte får dessa icke-kommersiella mötesplatser för diskussion och kreativitet blir vi sittande i våra tv-soffor och skräms av det nya och skräms av det okända. Stadsmiljöer, museer och bibliotek formas av arkitekter vackert och funktionellt. Men det blir också dyrare och därmed mindre tillgängligt. Vi måste motverka kommersialismens negativa verkningar. Var finns ställen där man hänger med vänner utan att vara konsument? Girigheten får inte bli hotet mot det öppna samhället. Därför måste folkbiblioteken bli våra icke-kommersiella mötesplatser. 103 (MP): Jag ställer mig bakom alla reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall till reservation 8 och reservation 1. huvudfokus är att kunskap och kultur ska vara tillgänglig för alla människor på lika villkor. Vi är av det skälet stolta över att vi har varit med och drivit igenom sänkningen av bokmomsen. Vi värnar medborgarnas tillgång till bibliotek och Internet som en kunskapens och kulturens allemansrätt. Bibliotek är kommunernas stora möjlighet att på ett informellt sätt höja bildningsnivån i landet. Det är ett tydligt kommunalt ansvar att hålla bibliotek och utforma deras verksamhet på ett sådant sätt att invånarna kan få glädje och nytta av dem. Men språket är i sig inte en lokal angelägenhet. Tillgången till språket är detsamma som tillgången till demokrati, kultur, utbildning och information. Det råder stora skillnader i läsvanor mellan grupper i samhället, i befolkningen, framför allt mellan det vi kallar arbetare och akademiker. I reservation nr 1 har vi lyft upp denna fråga. Det finns flera goda åtgärder som har prövats och som har lyckats. Vi anser att vana att läsa skapar stor frihet, självständighet och engagemang. Det finns skillnader i samhället, och det är inget som man ska behöva anpassa sig till. Tvärtom ska människor få en dörröppnare till lusten att läsa. Det är viktigt för utvecklingen för oss människor. Det här kan gå till på många sätt. Vi föreslår att ett flertal beprövade koncept ska fortsätta och byggas vidare på. Regeringen har en del andra idéer och vill tillsätta en kommitté som ska analysera litteraturens ställning och läsfrämjandets insatser. Jag tycker att det är lite svårt att se hur det här ska stimulera fler till att läsa. Därför föreslår vi att reservationen ska tas på allvar. Reservation nr 8 gäller definitionen av kulturtidskrift. Det är en liten detalj, men vi känner alla till uttrycket vilar i detaljerna. Ja, det är frustrerande när den förändrade definitionen hotar att leda till en begränsning och nedläggning av vissa viktiga tidskrifter och att demokratin påverkas på ett inte bra sätt, alltså negativt. Varför den moderatledda regeringen vill göra sig känd för att minska möjligheten för att skapa utrymme för större yttrandefrihet är inte begripligt eftersom regeringen i sin politik vill att det personliga och individuella ansvaret ska vara större och att människors val ska avgöra hur samhället formas. Med en sådan politik behöver också mångfalden och diskussionen värnas. I samhället ska ges möjlighet att skapa utrymme för kritiskt tänkande, och i samhället ska ges utrymme för små och stora människor att gå i en skola där de inte slås ut. Det behövs fler verktyg för att utveckla de estetiska ämnena. Det behövs tidskrifter som skriver om kulturell mångfald i samhället, den som finns överallt i världen. Precis som vi från misstänkte när vi väckte motionen, insåg vi att en detalj kan vara viktig. I går kunde man läsa om effekten av detaljförändringen. I går i Dagens Nyheters kulturdel skrev om ett katastrofalt beslut att lägga ned tidningen . Den har funnits . Den tillhör inte underhållningsbranschen. Den vill inte få läsarna att vare sig skratta eller nödvändigtvis gråta. Den vill engagera sig i vår tids stora omvandlingsprocess. Därför kan den inte konkurrera med populärmagasin vars utgivning finansieras av en bred allmänhet. har ett ansvar att prioritera och det har man gjort. Det gör man med hjälp av den nya definitionen. skriver att det historiska ansvaret för ett snart 40-årigt flöde av fundamental sakkunskap upphör med tidningens nedläggande. 104 (SD): Jag vill börja med att yrka bifall till de sverigedemokratiska reservationerna 2, 5 och 9. Vi ska behandla betänkande KrU8 angående insatser för läsfrämjande och digitalisering. Läskunnighetens och läsförståelsens betydelse för både den enskilda individen och samhället kan knappast underskattas. Den som i dagens kunskapssamhälle besitter en låg eller obefintlig läsförståelse riskerar inte bara att gå miste om de positiva känslor och den personliga utveckling som en riktigt bra roman eller en riktigt vacker dikt kan ge. Han eller hon riskerar också att hamna i ett permanent utanförskap med små möjligheter att klara sin försörjning och ännu mindre möjligheter att fullt ut delta i det demokratiska samtalet eller att anta ett politiskt förtroendeuppdrag. I värsta fall förs detta utanförskap vidare till nästkommande generation. har lyckligtvis en stolt och anrik historia på detta område. kyrkolag ålades klockaren att lära varje barn i församlingen att läsa. Läskunnigheten var därför internationellt sett väldigt hög . Folkskolereformen 1842 förbättrade situationen ytterligare, och den höga graden av läskunnighet har varit en av de centrala byggstenarna varpå den svenska demokratin och välfärdsstaten har kunnat byggas. Än ligger den svenska läskunnigheten och läsförståelsen på en internationellt sett ganska hög nivå. Tyvärr är dock situationen inte längre entydigt positiv. Rapport efter rapport har pekat på att läsförståelsen inte minst bland barn och ungdomar gradvis har försämrats. Flera av de motioner som behandlas i betänkandet tar upp detta problem. Den enda förklaring till problemet som motionärerna väljer att lyfta fram är dock skillnader i socioekonomisk bakgrund. Sådana skillnader har onekligen en stor inverkan på läskunnighet, läsvanor och läsförståelse, men ska man tro den forskning som bedrivits på området är detta dock inte den enda, kanske inte ens den främsta förklaringen till den negativa utvecklingen . Brister i vårt utbildningssystem i form av bland annat bristande ordning i klassrummen och för få behöriga lärare har säkert spelat roll. Framför allt visar dock analyser och den senaste att det är av de infödda skoleleverna som inte når upp till en grundläggande nivå av läsförståelse, medan samma siffra för utlandsfödda skolelever i är . Bland utlandsfödda elever som går på invandrartäta skolor ser det ännu värre ut. Merparten av skillnaderna mellan infödda och utlandsfödda kan inte förklaras i socioekonomiska termer. Enligt kvarstår två tredjedelar av skillnaden även efter att man polerat för socioekonomiska variabler. De enskilda invandrarna bär naturligtvis ingen som helst skuld i att det förhåller sig på detta sätt. Det säger sig självt att det är oerhört svårt att hålla jämna steg med infödda elever på deras modersmål, speciellt om man kanske har kommit hit i relativt sen ålder eller kommer från ett land med bristfälligt eller i värsta fall helt obefintligt utbildningssystem. På samhällsnivå är dock den nuvarande utvecklingen oerhört negativ. En betydande orsak till detta är den totalhavererade svenska invandrings- och integrationspolitiken. En tidigare och ovanligt frispråkig rapport, rapport 227 från om läsförståelse, bekräftar denna bild. Där står det: De skandinaviska länderna har en mer komplicerad situation vad gäller integrering av invandrare jämfört med övriga undersökta länder. , och har haft de överlägset största flyktingandelarna av de undersökta länderna och de har språk som inte talas någon annanstans i världen. Länder som , och däremot har en betydligt mindre andel flyktingar jämfört med de skandinaviska länderna, de har ett språk som är det internationellt mest gångbara samt, kanske allra viktigast, de har en invandringspolitik som premierar invandring av högutbildade individer eller individer med speciella yrkeskunskaper och som dessutom ges prioritet om de uppfyller vissa språkliga minimikrav. Dessutom är det troligt att antalet flyktingar per capita har betydelse för ett lands utbildningssystems förutsättningar att avsätta tillräckliga resurser att ta hand om nyanlända elever med flyktingbakgrund, vilka på goda grunder kan antas kräva extra mycket stöd för att ta till sig undervisningen. Även ur detta perspektiv har de skandinaviska länderna, med i topp, den klart högsta flyktinginvandringen per capita. Lägger man till att vi i i praktiken har fritt val av bosättningsort för nyanlända invandrare, att många därmed också väljer att bosätta sig bland sina forna landsmän i redan segregerade etniska enklaver, där deras barn hamnar i redan hårt belastade skolor, samt att vi i har valt att inrätta samhället på ett sådant sätt att man i dessa områden kan gå från vaggan till graven och bara i undantagsfall behöva kommunicera på svenska i sin vardag, framstår inte den dystra utvecklingen som särskilt märklig. Det är bra att regeringen har visat att man är oroad över den negativa utvecklingen på läsförståelsens område och att man har tillsatt en kommitté som bland annat ska analysera detta problem och föreslå lösningar. Min förhoppning är att denna kommitté ska ha mod nog att inte bara peka på relativt enkla lösningar i form av nya projekt och mer pengar utan att man också ska våga ta itu med de mer djupgående strukturella problemen, bland annat av den typ som jag har beskrivit. I avvaktan på kommitténs rapport menar vi att det redan nu finns några relativt okomplicerade eller särskilt principiellt viktiga läs-, språk- och litteraturfrämjande åtgärder som man bör vidta. Vi har därför valt att reservera oss till förmån för motionerna 274, 281, yrkande 2, samt 284. I motion 281 föreslås att i syfte att erbjuda vägledning och stimulera allmänbildning och intresse för litteratur införa en svensk kulturkanon. Då den inom ramen för godkände en nordisk litteraturkanon, då de flesta skolor håller sig med en inofficiell men sinsemellan skiftande litteraturkanon och då genom litteraturstödet pekar ut vissa böcker som mer kvalitativa och därmed mer värdefulla än andra anser inte att det borde vara särskilt kontroversiellt att bifalla denna motion. Med utgångspunkt i det framgångsrika kanonprojektet i tror vi även att framtagandet av en svensk litteraturkanon inte bara skulle stimulera till engagemang och diskussion kring litteratur och läsande utan också kring kultur och identitet i en bredare mening. Till skillnad från den danska processen skulle vi dock önska att vi i gav allmänheten en aktivare roll i den urvalsprocessen före det slutgiltiga fastställandet av kanonen. Vi valde också att yrka bifall till motion 284, där det i syfte att möta behovet hos en alltmer rörlig och resande befolkning föreslås att man utreder huruvida det vore möjligt att införa ett svenskt nationellt lånekortssystem på biblioteken. ser klara fördelar med ett sådant system. Det faktum att en variant av ett sådant system redan har införts i utan att det anses utgöra någon allvarlig inskränkning av det kommunala självbestämmandet gör att vi tror att det är möjligt att införa detta också i , eller åtminstone utreda frågan. Den i särklass viktigaste motion som vi har valt att yrka bifall till är dock nr 274, där det föreslås att man ska undersöka möjligheterna att ge punktskriften officiell status som läs- och skriftspråk för medborgare med synhandikapp. Som skäl för att avslå motionen anför utskottsmajoriteten att punktskriften inte är ett eget språk och därmed bara är att betrakta som en annan form av skriven svenska. Man anför också att staten bevakar de synskadades intressen genom att man infört en särskild punktskriftsnämnd. uppfattning är att båda dessa argument saknar logik och relevans. I 2 § i den nuvarande språklagen står det att syftet med lagen är att värna den enskildes tillgång till ett språk. I 5 § står det att alla ska ha tillgång till svenskan. I 14 § står det att alla ska ges möjlighet att utveckla och använda svenskan. Om nu punktskriften bara är en annan form av skriven svenska och dessutom den enda läs- och skriftversionen av svenska som synskadade kan ta del av, hur kan man då mot bakgrund av språklagens skrivelser neka synskadade lagstadgad rätt till denna del av svenska språket? anbelangar har man försökt att värna de synskadades intressen genom att inkomma med skrivelser till regeringen och där man med hänvisning till bland annat den gällande om rättigheter för personer med funktionsnedsättning har krävt att punktskriften ska ges lagstadgat skydd och officiell status. Den nuvarande ordningen, där synskadade inte har lagstadgad rätt till ett läs- och skriftspråk, är helt enkelt inte värdig ett land som säger sig vilja värna om de funktionshindrades intressen och behov. Jag hoppas att de övriga partierna möjligt tänker om i denna fråga. 105 (S) replik: Det var bättre , för då talade prästen om vad man skulle läsa. Men för mig är det kanske inte alltid så viktigt vad man läser, utan att man inspireras till läsning och utvecklas i sin läsning. Jag skulle vilja fråga vem som ska bestämma vad vi ska läsa. När det gäller känd svensk litteratur finns för mig och . En del kanske tycker att skrivit den bästa litteraturen. Men jag anser att barn och ungdomar ska inspireras till läsning och sedan kunna göra egna val. Det ska inte vara någon myndighet eller politiker som bestämmer vad vi ska läsa. 106 (SD) replik: Jag är inte säker på att riktigt har förstått poängen med en litteraturkanon. Poängen är inte att tala om för folk vad de ska läsa. Man kan naturligtvis välja fritt vad man vill ta till sig. Men bara det faktum att man tar fram en sådan process kan stimulera till ett ökat intresse för läsande, litteratur och kulturfrågor, tror jag. Bara det är i sig värdefullt. Det finns inte något kontroversiellt, tycker jag, i att säga att det finns viss litteratur som haft en mer avgörande inverkan på vårt samhälle och vår kultur och att det ingår i allmänbildningen att känna till den. Då kan en litteraturkanon fungera som en vägledning. I , där man har infört detta, är det inte så att skolorna på något sätt är tvingade att förhålla sig till det här eller tvingar barnen att läsa alla de böcker som ingår i litteraturkanon, utan den fungerar som en vägledning. Vissa skolor har valt att ta den till sig, andra har inte gjort det. Den biföll som sagt en nordisk litteraturkanon inom ramen för . Det gick tydligen bra, så jag tror att det här också ska gå bra. 107 (S) replik: Jag trodde att trodde på den svenska skolan. Visst hör det till allmänbildning och till utbildningen att lära sig om den svenska litteraturhistorien, men det sköter ju skolan. Jag tror faktiskt på lärarna. Vi talar nu om läsfrämjande åtgärder. För att komma in i läsning kanske man inte börjar med de allra tyngsta böckerna i den svenska litteraturhistorien. För mig kan det vara viktigt att ett barn börjar läsa serier bara för att lockas till läsning. Jag tror att skolan kommer att sköta det här. Även när det gäller invandrarbarnen tror jag på skolan. Det som är viktigt för dem är både att lära sig det svenska språket och att lära sig det egna språket. Ska du undanhålla vissa personer deras litteratur blir det också väldigt konstigt. All läsning är alltså av värde. Man ska få hemspråksundervisning så att man kan läsa på sitt eget språk, och man ska kunna läsa på det svenska språket utifrån ett fritt val. 108 (SD) replik: Först och främst ser jag inget motsatsförhållande mellan att stimulera barn att läsa i vilken form det vara månde och att ha en litteraturkanon. Det är två helt olika saker. Det är intressant att tar upp detta med att man ska ha hemspråksundervisning, att man ska läsa på sitt eget språk och så vidare. Det är signifikant för Socialdemokraternas politik. Man har skapat ett samhälle där man, som jag sade, från vaggan till graven kan använda sitt eget språk. I , där jag var verksam tidigare, kan man bli förlöst av en barnmorska som pratar arabiska. Man har arabisktalande förskollärare och får modersmålsstöd i förskolan. Man får ämnesundervisning på sitt modersmål. Man har modersmålsundervisning. Man kan ta körkort på sitt modersmål. Man kan kommunicera med myndigheterna på sitt modersmål. Man kan handla och gå till läkaren på sitt modersmål etcetera. I en sådan situation är det inte särskilt konstigt att vi får barn som hamnar utanför och som aldrig kommer ut i samhället. Det är därför siffrorna ser ut som de gör när det handlar om språkkunskap och läsförståelse bland barn med utländsk bakgrund. Med er politik håller ni dem kvar i utanförskap. Jag vet att ni säkert menar gott och vill väl, men resultatet blir det omvända. Ni håller kvar de här barnen i utanförskap, och ni kommer att fortsätta göra det, och ni kommer tyvärr kanske också att föra över det på kommande generationer om ni inte tänker om. 109 (V): Jag vill börja med att yrka bifall till vår reservation nr 4 och till de reservationer som vi har tillsammans med och Socialdemokraterna. Läsfrämjande insatser vilket härligt ämne! De tangerar ett mysterium, dessa små tecken på ett papper. Först ska man få ned dem på papperet via hjärnan, armen och handen. Sedan ska någon läsa dessa tecken och skapa sig nya bilder på basis av det som står. Det är ju ett mirakel. Det finns väldigt mycket i läsandet, litteraturen och böckernas värld som faktiskt är mirakel. Det är säkert fler än jag som minns det första mötet med .