prot · GY09110 · 2011-06-07 00:00:00 — Utredningen tittade också på frågor kring andra register, till exempel register, som man också kan säga att en del arbetsgivare missbrukar genom att ta in uppgifter om sjukfrånvaro eller vård av barn, alltså någonting som registren inte är avsedda för. Jag fick själv en aha-upplevelse av detta när jag för hittade ett kuvert från i min egen brevlåda adresserat till min dotter och undrade: Vad har hon nu gjort för någonting? Det var en begäran om ett intyg och gällde ett vanligt jobb i detaljhandeln. Jag delar alltså interpellantens oro. Vi bereder just nu frågan. Att det inte har kommit förslag tidigare beror på att vi haft ett val och fått nya statsråd på posterna. Jag tycker frågan är viktig och den ligger därför inte långt inne i någon byrålåda. Det kan jag försäkra interpellanten om. Det är angeläget att vi kommer fram till förslag, och de ska vara väl avvägda. 61 (V): Att det finns motstridiga intressen och att det finns remissinstanser som inte ställer sig bakom ett förslag i en utredning, eller för den delen i ett senare skede en regeringsproposition, har tidigare inte hindrat regeringen från att gå till beslut, till exempel när det gällt att inskränka skyddet för den personliga integriteten. Enbart i arbetsmarknadsutskottet har vi haft mängder av exempel med arbetssökande där regeringen i strid med ett flertal remissinstanser redan inskränkt integritetsskyddet i Arbetsförmedlingens databaser. Det har tidigare inte hindrat regeringen från att agera, utan det måste vara någon annan typ av intressen som man här tycker väger särskilt tungt och som man vill skydda. Det låter i och för sig som att arbetsmarknadsministern i grunden har samma uppfattning som jag, nämligen att det är viktigt att människor ska kunna komma tillbaka till arbetslivet, att få en möjlighet att ta sig in även om man en gång har blivit dömd för ett brott. Jag skulle vilja uppehålla mig lite grann vid omfattningen av det här problemet. Det handlar ju inte om några amerikanska filmpsykopater som finns i dessa register, utan det rör sig om ungefär en och en halv miljon människor som finns i belastningsregistret vid varje givet tillfälle. Det är mer än var fjärde person som finns i arbetskraften. Det är alltså många människor som har all anledning att känna ett stort obehag inför kravet att visa upp ett registerutdrag. Det obehaget kan man känna oavsett om där finns några noteringar eller inte. Precis som ministern tog upp tar det att bli av med en notering i belastningsregistret. Har man fått villkorlig dom, åtalsunderlåtelse, besöksförbud och liknande ligger markeringen kvar från det att domen föll. Har man blivit dömd till ett frihetsberövande straff ligger markeringen kvar efter att frihetsberövandet upphört. Speciellt för unga personer kan det vara helt förödande. Det kan vara det som grusar alla ens möjligheter att ta sig vidare och lämna en situation där man kanske befinner sig i riskzonen för att fastna i ett totalt utanförskap, en situation där man riskerar att hamna i en kriminell livsstil om man en gång gjort något dumt. Om man gjort någonting dumt när man var väldigt ung kan det hänga kvar ända upp , precis när man ska etablera sig i samhällslivet. Det är ett stort och växande problem. berättar att de får desperata samtal från människor som ringer och gråtande frågar om de kan radera, ta bort markeringen. De undrar om måste lämna ut alla de pinsamma saker som de gjorde kanske för länge sedan och som gör att de aldrig kan få ett jobb. Om man gör en enkel Googlesökning på nätet får man mängder av träffar där människor uttrycker sin desperation över detta. De har haft möjlighet att få ett bra jobb men sedan nekats på grund av att de varit tvungna att lämna in ett registerutdrag om någon liten pinsam sak som gjort att arbetsgivaren direkt har kastat bort deras ansökan. Det är inte så svårt att förstå dessa människor. Det är förnedrande för den enskilde individen att om och om igen tvingas skylta med detta. Dessutom är det oerhört dåligt ur arbetsmarknadspolitisk synvinkel om en och en halv miljon människor, som finns i belastningsregistret, drabbas av arbetslöshet och riskerar att sorteras bort varje gång de söker jobb. Då är det omöjligt att upprätthålla principen att alla människor har rätt till ett arbete, rätt att komma tillbaka till arbetslivet. Jag menar, återigen, att lagstiftningen brådskar, och jag skulle gärna vilja höra vad det är för legitima intressen som arbetsmarknadsministern anser finns för att detta ska få fortsätta. 62 Arbetsmarknadsminister (M): Jag delar inte interpellantens uppfattning att det är fråga om någon liten pinsam sak när man blir dömd för ett brott. Jag ser allvarligare på det än så. Reglerna om gallring har naturligtvis sitt berättigade behov och intresse. Justitieminister har ändrat gallringsreglerna för just ungdomar så att de snabbare ska gallras ut ur registret och kunna få en andra chans. En arbetsgivare har ju rätt att besluta om en anställning, och det råder olika moralisk uppfattning om brott och straff i samhället. Man kan ha förståelse för att en arbetsgivare kanske inte vill anställa någon som till exempel blivit dömd för väpnat rån eller grovt narkotikabrott om arbetsgivaren har andra att välja på. I den ena vågskålen har vi arbetsgivarens behov av att veta vem man anställer och vad den personen har för bakgrund. I den andra vågskålen har vi individens behov av att rentvå sig, att man, om man suttit av sitt straff, ska få en andra chans att komma tillbaka i samhället. Det är alltså inte någon jätteenkel ekvation att se hur dessa vågskålar ska kunna kommunicera. Om den lagstiftning som utredningen lägger fram förslag om kommer till stånd måste vi kunna lista vilka yrken det ska finnas laglig rätt att kunna begära registerutdrag om. finns en ganska omfattande lista. Frågan är om den i så fall kommer att behöva utökas eller förändras. Om det exempelvis gäller larminstallatörer, som är i människors bostäder och kontorslokaler och har tillgång till många nycklar, lås och koder, tycker jag att det kan vara rimligt att arbetsgivaren får veta att installatören inte har ett gediget brottsligt förflutet. Dessutom vet vi att det finns en betydande risk för att man återfaller i brott, att det inte går bra för alla. Man skulle önska att det gick bra för alla brottsdömda och att de verkligen kom över på rätt sida och började leva ett hederligt liv, men vi vet att en oroväckande stor andel återfaller i brott. Låt mig också nämna att alliansregeringen anser att arbetslinjen är lika viktig innanför som utanför kriminalvården. Inom kriminalvården finns numera en arbetslinje, och när man befinner sig inom kriminalvården kan man kvalificera sig för att snabbare komma in i jobb- och utvecklingsgarantin och få hjälp och stöd för att på så sätt komma in på arbetsmarknaden. kan man inom kriminalvården i större utsträckning än vad som var fallet tidigare lära sig ett yrke. Med respekt för de olika intressena och det som jag sade tidigare är det ett bekymmer med den ökande mängden registerutdrag. Det stora problemet är nämligen att man tror att eftersom en person inte finns i misstanke- eller belastningsregistret är det en bra person att anställa. vet vi att de flesta kriminella personer i själva verket inte finns i dessa register. Det ska man också komma ihåg, alltså att de flesta inte är dömda. Det är en problematisk fråga och jag tar den på stort allvar. Jag har varit i den här positionen ett drygt halvår, och frågan har kommit upp på agendan. Vi bereder den och kommer att komma med förslag, men när det blir vågar jag inte säga. Det finns flera olika delar i utredningen. Det handlar alltså inte enbart om registerutdragen. 63 (V): Då får vi väl se fram emot att regeringen kommer med ett förslag . Vi kommer att debattera den här frågan igen om drygt eftersom yrkat på att man ska genomföra förslag. Då kommer även alla de andra saker som finns i utredningen upp. tycker jag att det ibland är lite svajigt när arbetsmarknadsministern argumenterar. Vi är helt överens om att detta med registerutdrag ger en falsk trygghet. Det har vi argumenterat tidigare, bland annat när lagstiftningen om att kontrollera alla som ska jobba inom barnomsorgen och liknande infördes. Man måste ha andra rutiner för att se till att barn inte utsätts för risken att bli utsatta för övergrepp. Tyvärr är det en försvinnande liten minoritet av alla som till exempel begår övergrepp mot barn som finns i belastningsregistret. Där är vi helt överens. Vi är också överens om att man måste få möjlighet att komma tillbaka när man sonat sitt brott. säger att man får förstå att en arbetsgivare kanske inte vill anställa någon som begått ett väpnat rån. Ja, i någon mån kan man förstå det, men det gäller just intresseavvägningen där man som politiker och beslutsfattare måste ta ett lite större ansvar. Om alla arbetsgivare ska ha rätt att säga nej till den som tidigare begått ett brott, vad ska då hända med alla dem som gjort det? Långt ifrån alla som finns med i belastningsregistret har begått väpnade rån. Det kan vara fråga om mycket mindre saker. Men även den som en gång begått ett väpnat rån måste väl kunna få möjlighet att komma tillbaka till arbetsmarknaden och slippa bära det med sig i all oändlighet, att bortom all kontroll behöva skicka i väg registerutdrag till arbetsgivare som inte har någon speciell skyldighet att hantera det på något särskilt sätt. 64 Arbetsmarknadsminister (M): Tack för debatten! Det är viktiga och svåra frågor. Helt uppenbart har det gått inflation i dessa intyg, och vi kan också se att de kanske används mest bland de arbetsgivare som inte riktigt behöver dem. Det är oroväckande. Jag delar interpellantens synpunkt att man ska ha en chans att komma tillbaka till samhället. Det är bara så vi kan uppnå målet att alla som kan arbeta ska få göra det. Men frågan bereds noga, och vi kommer att återkomma med förslag. Överläggningen var härmed avslutad. 14 § Svar på interpellationerna 2010/11:362 och 389 om småföretagens behov av yrkesutbildad arbetskraft 65 Arbetsmarknadsminister (M): har frågat närings- och energiminister vilka åtgärder hon avser att vidta för att småföretagen ska kunna anställa yrkesutbildad arbetskraft. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. En annan interpellation som också gäller kompetensförsörjning kommer från , som har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att underlätta generationsväxlingen inom vård- och omsorgsyrkena. Jobben växer till i . Den svenska ekonomin fortsätter att utvecklas positivt, och sysselsättningen ökar i hög takt. ser ut att bli ett starkt år med en kraftfull sysselsättningsuppgång och åtföljande sjunkande arbetslöshet. Antalet sysselsatta var större än före krisen. Detta är naturligtvis glädjande, men jag är långt ifrån nöjd. när arbetsmarknadsläget förbättras är det viktigt att det finns tillgänglig arbetskraft så att den ökande efterfrågan kan omsättas i ökad sysselsättning. Det handlar om att säkerställa att de arbetslösa har rätt kompetens, är geografiskt rörliga och söker de jobb som finns. Regeringen för en långsiktig politik för att stimulera arbetsutbudet, stärka rörligheten och säkerställa att de arbetslösa har rätt kompetens. Grunden för politiken är de stora satsningar och viktiga reformer som regeringen genomfört på bland annat arbetsmarknads-, skatte- och utbildningspolitikens områden. Regeringen har etablerat en arbetslinje. Inom utbildningsområdet har regeringen gjort stora satsningar på bland annat yrkesinriktad gymnasial vuxenutbildning (yrkesvux), samt universitet och högskolor. Jag är övertygad om att regeringens satsningar på utbildning leder till att fler personer väljer att utbilda sig. Det är dock viktigt att utbudet av yrkesutbildningar fortsätter att utvecklas i samklang med arbetsmarknadens behov av kompetens. Arbetsförmedlingens uppdrag att förmedla jobb och de arbetsmarknadspolitiska programmens inriktning mot ökad sökaktivitet och korta insatser bidrar till att minska risken för överhettning på arbetsmarknaden. Generationsväxlingen kommer att påverka samhället på många områden vård och omsorg är ett av dessa. Generationsväxlingen är dock inte en plötslig företeelse utan något som vi kan förutse och inom våra olika ansvarsområden planera inför. Regeringen har därför gett ett antal centrala myndigheter i uppdrag att göra tillgänglig den kunskap de har om kommande demografiska förändringar och åldersavgångar. Den kunskapen ger sammantaget en bra utgångspunkt för kommuners, liksom utbildningsanordnares, planering. Jag kommer att verka för att regeringen även fortsättningsvis kommer att prioritera strukturella åtgärder som förbättrar arbetsmarknadens funktionssätt. Jag kommer också att verka för att arbetslinjen ska bestå. 66 HANS (S): Jag får tacka statsrådet för svaret. Jag är dock väldigt förvånad över att statsrådet inte med ett ord berör skadorna för svenskt näringsliv av att det som vi fortfarande har en hög arbetslöshet saknas kompetent arbetskraft. Att det kan uppkomma en brist inom områden som kräver lång utbildning är förståeligt, och det tar att utbilda bort den typen av brist. Utifrån det tycker jag att delar av regeringens politik är förståelig och klok. Jag tycker dock att det är ofattbart att man inte satsar resurser på att utbilda bort flaskhalsar inom yrken där sådan lång utbildning inte krävs. I säger länets småföretagare i Småföretagarbarometern att de kan anställa fler om man löser bristen på yrkesarbetare. Svetsare, betongarbetare, snickare, CNC-operatörer med mera saknas, och ändå ordnas inte den typen av utbildningar. I stället ska man coachas och fas 3:as till jobb. Det är tydligen okej att jaga arbetslösa med blåslampa, men inte ta det ansvar som ligger på regeringen och arbetsmarknadsmyndigheterna att ordna utbildningar inom bristyrken. Jag såg i att Stålrör i , för att ta ett lokalt exempel, kan anställa fler och ta nya order som de missar. När vd:n på företaget, som för en småföretagarvänlig regering borde kunna vara intressant, säger att man missar order därför att det inte finns utbildad arbetskraft är väl det ett litet problem? För de berörda individer som hänvisas till fas 3 och coacher är det naturligtvis en individuell tragedi. Om inte det berör kanske man borde reagera när på pratar om missmatchning och landets småföretagare i Småföretagarbarometern skriker efter utbildad yrkesarbetskraft som arbetslösheten är hög. Att det här är en näringspolitisk fråga var anledningen till att jag ställde interpellationen till näringsminister . Jag förstår indelningen av ansvarsområden i , men det var faktiskt en liten poäng att få näringsministern att förstå att det är en näringspolitisk fråga i högsta grad. Men hon kanske ägnar sig åt andra saker som hon vill lösa, som företagen inte får tag på kompetent arbetskraft. Jag måste tyvärr tolka svaret som att regeringen inte tänker vidta några åtgärder för att lösa den akuta bristen på yrkesutbildad arbetskraft. 67 (S): som dessa, när många unga tar studenten och därmed ska ut på arbetsmarknaden, passar den här debatten om generationsskiften och rekrytering till vård- och omsorgsyrken ypperligt. Att sjunga om studentens lyckliga dagar ska ju sedan avlösas av sånger om rätten till heltid, trygga anställningar och en arbetsmiljö som inte sliter ned och sliter sönder. Det tycker jag i alla fall. Jag tackar för svaret, men jag tycker nog att arbetsmarknadsminister har gjort det lätt för sig i sitt svar på min interpellation. Statsrådet konstaterar att regeringen har gett ett antal myndigheter i uppdrag att tillgängliggöra den kunskap som myndigheterna har om kommande demografiska förändringar och åldersavgångar. Punkt slut, enligt statsrådet. Det finns uppenbarligen ingenting mer att säga om rekryteringen till vård- och omsorgsyrken. Inte en enda, eller ett enda litet frö till, politisk tanke eller tillstymmelse till politisk vinkel på min frågeställning kan jag se i svaret. Kan det möjligen bero på att regeringen har helt slut på tankar, idéer och förslag på arbetsmarknadens områden? Ja, det kanske statsrådet själv kan svara på. Statsrådet kunde ha haft ett resonemang om hur och på vilket sätt rekryteringen till yrken inom vård och omsorg ska underlättas, kanske haft ett inlägg om vikten av heltidsanställningar och trygga anställningsformer eller någon tanke om hur vi ska bryta den könssegregerade arbetsmarknaden. Eller vad sägs om att statsrådet skulle kunnat ha en politisk idé om hur arbetsmiljön ska förbättras för att den ska bli ett bra verktyg i rekryteringen till just vård- och omsorgsyrkena? Nej, statsrådet nöjer sig helt sonika med att konstatera att tillhandahållandet av kunskap från myndigheter om demografiska utmaningar räcker. Det känns lite politiskt andefattigt, må jag ändå anse. Men förhoppningsvis kommer det mer i debatten. Jag är ändå lite förvånad över statsrådets svala intresse för frågan om hur vi ska försäkra oss om att vård och omsorg har personal . brukar i alla fall retoriskt säga att de värnar om den svenska välfärden. Då kan man undra om välfärdsyrkena inte ingår i det resonemanget. Statsrådet har en partikamrat, tillika finansminister, som inte skrädde orden inför arbetsgivarrepresentanterna i kommuner och landsting. Då handlade det om lönerna. Han deklarerade att ingångslönerna måste sänkas och att kommuner och landsting som arbetsgivare måste titta mer på sina lönenivåer. Jag håller inte alls med finansministern och tittade lite närmare på lönestatistiken från fackförbundet , som har många medlemmar inom kommun- och landstingsvärlden. Det är här är vad jag hittade jag citerar nu från hemsida: Lönestatistiken avser sammanlagt 363 000 anställda som i genomsnitt arbetar av heltid. Medellönen uppräknad till heltidsarbete uppgår till och den faktiskt utbetalda lönen uppgår i genomsnitt till . Så var det med den höga lönen, som finansministern tyckte skulle sänkas, och så var det med heltiderna. Jag hoppas att statsrådet i den kommande debatten har lite mer politiska tankar och idéer om hur rekryteringen till de viktiga välfärdsjobben ska kunna ske. 68 (M): Jag tror att vi kan vara överens om att det är viktigt att alla kommer i jobb. Alla som är i arbetsför ålder och som vill och kan utföra ett jobb måste också jobba. Det är bara så vi kan klara av den framtida utmaningen. Visst saknas det kompetent arbetskraft på många ställen och finns flaskhalsar. Det är tråkigt. Vi är nog ganska överens om problembilden. Däremot tycker jag inte att vi är särskilt överens om varför det har blivit så här och vad vi ska göra åt det. När man hör socialdemokrater låter det alltid som att det är snabba, korta Amsutbildningar, riktade yrkesutbildningar som ska lösa detta, när det egentligen borde ha varit skolans sak att för länge sedan se till att rusta människor för ett yrkesliv som vuxen. Men här låter det alltid som att det är Ams som ska ordna allting. Tyvärr har det varit så under den socialdemokratiska regeringsperioden att yrkesutbildningar inte har haft särskilt hög status. Det tycker jag är tråkigt. Det har också varit så att man har slopat många yrkesutbildningar, och många har blivit väldigt teoretiserade, vilket har gjort att alltför många har hoppat av skolan utan att ha vare sig färdiga betyg, en färdig utbildning, eller vara för ett yrkesliv som vuxen. Den här bristen har varit långvarig. har den blivit akut, därför att vi går in i en ny högkonjunktur igen. Men bristen på yrkeskunnig personal inom många yrken har funnits väldigt . Jag träffar 30-åringar. Jag träffade alldeles någon som sade till mig: Jag har aldrig haft en chans. Jag tyckte inte om att gå i skolan. Jag hatade skolan. Men jag har aldrig fått en chans. Den personen hade för varit uppe till diskussion för att få förtidspension men själv sagt Det går jag bara inte med på och hankat sig fram på diverse jobb som inte hade gett särskilt mycket. Så kan vi inte ha det! Vi måste ha det så att unga människor skaffar sig grundkunskaper. Alla kan inte gå på universitet. Men genom att få grundkunskaper för vissa yrken får man lätt att komma ut i arbete. Här har det brustit . Alltför många fick också mixa ihop sin egen utbildning. På en arbetsplats på en tillverkningsindustri träffade jag tre kockar som faktiskt stod vid olika CNC-maskiner. En hade studerat restaurang och medier tillsammans. Tv-kock hade man möjligtvis kunnat bli, men det behövs inte så många sådana. Det är likadant inom vård och omsorg, som också är uppe i debatten. De yrkena har haft låg status , skulle jag kunna säga. Jag förstår inte varför man inte har ökat intresset, höjt statusen, förbättrat utbildningen eller för den delen också arbetat fackligt med att höja lönerna. Varför har man inte gjort mer tidigare? Varför tror man att nuvarande regering med något slags quick fix ska lösa allt detta på en gång? Så enkelt är det inte. Jag tycker att det är viktigt att man i en debatt sansar sig och också tar på sig en del av det ansvar som man har haft. kommer vi att få en annorlunda gymnasieutbildning med lärlingsutbildningar, yrkesinriktade utbildningar, yrkesvux och annat som kommer att se till att människor blir anställningsbara och också kan gynna industrin där det behövs. 69 Arbetsmarknadsminister (M): Jag vill tacka interpellanterna för frågan. Det här är en viktig fråga. Läser man Svenskt Näringslivs rapport förstår man vilka stora utbildningsbehov som faktiskt finns och som det är efterfrågan på i arbetslivet. I det fall man går miste om order handlar det inte om utbildningar som kan genomföras eller inom arbetsmarknadspolitiken, utan det handlar om utbildningar som kräver i skolan. Tittar man på de bristyrken som Arbetsförmedlingen har rankat pratar man om civilingenjörer, läkare, VVS-ingenjörer, sjuksköterskor, förskollärare och så vidare. Det är inga utbildningar som man normalt sett kan ha inom arbetsmarknadspolitiken, utan det är utbildningar som kräver examen från vanliga skolor. Därför är det viktigt att vi har gjort en stor satsning på skolan. Vi satsar ju extra på en bättre skola. Det måste vara bättre redan från första årskursen för att varje barn och ungdom ska få en bra grund att stå på. Mycket av problemen gäller att många ungdomar lämnar skolan utan en vettig skolutbildning. Som mycket riktigt sade är det många som jobbar inom till exempel vården som inte har någon vårdutbildning. De har gått en medieutbildning som man redan från början visste att den troligtvis inte skulle kunna leda till jobb inom medierna, där antalet jobb är begränsat. Det är viktigt att ungdomar får bra yrkes- och studierådgivning och att de går in på utbildningar där det finns en jobbefterfrågan, så att det finns en chans att få ett jobb, speciellt för de unga som inte är så benägna att flytta. Annars måste man ge beskedet: Du måste antagligen flytta inom eller kanske utanför gränser, eftersom det finns så få jobb inom just den specifika delen. Det är också viktigt med de satsningar som görs inom gymnasieskolan med en ny gymnasieutbildning, gymnasielärlingar och också lärlingsprovanställningar, som vi ska komma med en utredning om . Med detta sagt är det tydligt att det går bra för . Det är 120 000 fler som går till jobbet en vanlig dag nu i vår jämfört med . Långtidsarbetslösheten sjunker också. Vi har en av de lägsta långtidsarbetslöshetssiffrorna i . Den är fortfarande för hög, men relativt andra länder ligger vi hyfsat till. En outnyttjad resurs som jag tycker att arbetsgivarna borde använda sig mer av är alla de många utlandsfödda som finns hos Arbetsförmedlingen. Det finns människor med gedigen utbildning men också med gedigen erfarenhet som inte blir anställda. Mer än hälften av de utlandsfödda som finns hos Arbetsförmedlingen har minst gymnasieskola eller akademisk utbildning. Det finns en stor kompetensreserv som jag hoppas att man kommer att kunna använda mycket mer. Vad säger då oppositionen?