prot · GZ0925 · 2011-10-28 00:00:00 — Därför kommer eurozonens finansministrar att arbeta vidare med detaljerna under de kommande månaderna. I kretsen av stats- och regeringschefer för samtliga 27 medlemsländer diskuterades åtgärder för hur banksektorn ska kunna stärkas. Då banker och andra finansiella institutioner i samtliga medlemsländer är nära sammanlänkade med varandra är det viktigt att samtliga medlemsländer är med i den typen av diskussioner. Vi diskuterade åtgärder för att dels säkerställa att bankerna har tillräckligt mycket kapital på medellång sikt för att undvika en kreditåtstramning, dels säkerställa att både kvaliteten och kapaciteten på bankkapitalet är tillräckligt för att undvika chocker. Vi överenskom att kapitalkrav på banker ska höjas till 9 procents primärkapital för att skapa tillräckliga buffertar. Denna nivå måste nås på grundval av planer som ska överenskommas med nationella översynsmyndigheter och koordineras av , Europeiska bankmyndigheten. Vi enades också om principen att banker först ska använda sig av privat kapital för att genomföra dessa kapitalökningar. Om detta inte räcker ska medlemsländerna nationellt tillhandahålla offentliga medel. Som en sista utväg kan också kapital från EFSF användas. Från svensk sida redogjorde jag för den svenska hanteringen av bankkrisen under vår 90-talskris. Det är en hantering som skulle kunna utgöra modell för en europeisk så kallad back stop. Bärande principer för den svenska krishanteringen har varit en trovärdig genomlysning, en konservativ värdering av bankernas tillgångar och skulder, rekapitalisering i form av aktiekapital till marknadspris, strikt konditionalitet vad gäller till exempel utdelningar, löner och bonusar och utbyte av bankledning för att säkerställa en professionell hantering av krissituationen. Liksom när finansminister redogjort för dessa tankar för sina kolleger väckte det också nu intresse. Man kommer därför fortsatt att analysera hur de svenska förslagen ska kunna användas i en möjlig framtida europeisk back stop-lösning. Mycket arbete återstår innan Europeiska unionen kan lägga den ekonomiska krisen bakom sig. Vägen tillbaka till tillväxt och hög sysselsättning kommer att kantas av utmaningar inte minst i de länder där problemen är som allvarligast. Det gäller nu att de åtstramningsåtgärder som beslutats också genomförs. har viktiga pusselbitar kommit på plats. Jag hoppas att vi ska kunna se hur även återstående bitar finner sina platser. Med dessa ord är jag beredd att ta del av kammarens synpunkter och besvara dess frågor. 23 (S): Jag vill tacka statsministern för redogörelsen av den kompromiss som man har kommit fram till i . Situationen i är minst sagt bekymmersam och kommer också att vara det framåt. Många människor har lidit svårt och kommer att lida. Många har förlorat sina jobb. Många har tvingats vara med och betala bankernas helt oansvariga hanteringssätt. Man har fått vara med och betala den finanskris som också skapade en skuldkris. Vi måste emellertid vara glada att det finns en överenskommelse och att man har kommit ett litet steg på vägen även om det finns väldigt mycket kvar att göra. Det finns många detaljer som återstår. Vi kan känna en oro för det. Men det är självklart bättre att det finns någonting än att det finns ingenting alls. Jag har en fråga till statsministern. Statsministern sade att det nu gäller att man uppfyller de åtstramningskrav som har riktats. Det är väl rimligt att man gör det. Det finns få ekonomer som tycker att man kan komma ur detta bara med åtstramning. Det behövs också tillväxtskapande åtgärder för att få i gång hjulen i . Min fråga till statsministern är: Vad ser statsministern konkret kommer att hända på tillväxtområdet? Det finns väldigt mycket beskrivet med ord men väldigt få konkreta åtgärder. 24 Statsminister (M): Det är problem när ett land får så stora skulder att det kan diskuteras huruvida det ens har råd att omsätta sin egen skuld. De som ifrågasätter det är helt enkelt de som har lånat ut pengar till landet. Det är pensionsavsättningar och människor i andra länder som tycker: Okej, vi kan låna pengar till er, men vi vill ha tillbaka en betalning. Det är ett sätt att låta er förvalta våra framtida pensioner. Börjar oron sprida sig för att de pengar jag lånat till er helt enkelt bara försvinner och att ni inte har råd att betala tillbaka till mig stegras kraven. Det handlar om antingen att man vill ha bättre betalt eller att man till och med till slut säger: lånar vi inte ut mer. Man kan komma till ett sådant läge, och är i ett sådant läge. Det är ett land som inte klarar sina egna betalningar. Det kan inte om det inte får hjälp återkommande närmast var sjätte eller åttonde vecka klara att betala löner till offentliganställda. Man måste helt enkelt bringa bättre ordning i sina offentliga finanser. Alternativen är då tyvärr väldigt få. När man får bättre ordning i sina offentliga finanser tenderar reaktionerna att bli mer positiva. Människor blir mer benägna att låna, och då sjunker priset på pengar, det vill säga räntorna sjunker. Det har vi sett på som har varit väldigt illa utsatt men har börjat göra reformer. har mycket kvar att göra. Jag tycker att det är bra att säger att det inte kan bli den enda sak vi diskuterar. Om vi bara krymper olika ekonomier kommer vi att få problem mer långsiktigt. Vi talade därför vid det toppmöte vi hade vilket jag också har återrapporterat till länge om hur man kan öppna upp marknader och minska den administrativa bördan när det gäller att vilja starta företag. Vi talade om hur länder kan öppna upp sin ekonomi. En lång rad delar av den grekiska ekonomin är reglerad. Denna typ av regleringar har vi inte sett i på nästan . Det är klart att denna typ av förändringar inte handlar om hur man sköter sin budget utan mer om hur man ställer om sin ekonomi för att kunna modernisera den. Vi måste göra mycket av detta med att det bringas bättre ordning i de länder som jag nu nämnde. Låt mig också bara lägga till att slutsatserna från eurozonens möte är väldigt landsspecifika mer än vad som är vanligt. Man har långa beskrivningar av vad ska göra, och man har beskrivningar av vad ska göra. Det är mer än vad vi brukar se. Det relaterar också till annat än just diskussionen om hur man får ordning på sin budget. 25 (S): Jag tackar för svaret, även om jag inte är riktigt nöjd med det. Man framhåller som ett gott exempel på hur vi hanterade bankkrisen, och det tycker jag absolut att man ska göra. Det var effektivt, och vi återvann nästan varenda krona under den tiden. Men jag tror också att man kan se andra exempel på hur vi hanterade krisen . Det handlade både om att strama åt och om att satsa på tillväxt. Bland annat genomförde vi socialdemokrater en stor satsning på kunskap på kunskapslyft, utbyggnad av högskolesektorn och så vidare. Jag tror att det är otroligt viktigt att man inte bara svälter sig ur detta, för då har man ingenting kvar när det sedan verkligen vänder. Man bör också nu våga satsa på framåtsyftande åtgärder. Jag är bekymrad över att det redogörs konkret för så få sådana. 26 Statsminister (M): Det finns många intressanta exempel på hur svensk bankhantering och även nu i finanskrisen gjordes på ett sätt där svenska skattebetalare har gått plus. Det är ovanligt i . Vi tog alltså ifrån bankerna deras aktier eller tog till och med över hela ägandet. När marknadssituationen blev bättre sålde vi tillbaka bankerna eller aktierna, vilket har gjort att svenska skattebetalare i och med denna hantering har hamnat på plus. Det är detta vi försöker berätta om för andra. Det är klart att när man väl har sparat en del och möjligen kan lösgöra resurser tror också vi på tillväxtskapande åtgärder, att se till att utbildningen är bra och att man satsar på forskningsresurser. Erfarenheterna när man åker runt i skolans värld i är i och för sig inte att det satsades, utan att det skars ned. Känslan var att här får vi mindre resurser och att vi drog ned våra ambitioner. Det var så man kände i . Detta visar vikten av att man först bringar ordning och återför förtroendet. Sedan kan man vara tydlig i att man satsar på det sätt som här har beskrivits. Ett problem som jag upplever och som egentligen inte utgör ett perfekt exempel på är att vi hade mycket problem som var större än vad andra hade. Vi hade välfungerande exportföretag som kunde dra oss delvis ur krisen . Jag tycker att problemet i är att det inte riktigt finns samma struktur i den grekiska ekonomin som den vi kunde se i . Därför är det lite svårare att se hur man med en exportledd utveckling ska kunna dra landet ur problemen. Jag nämner detta därför att jag tror att vi ska vara öppna och raka med det här: Om vi tar exemplet är det en mycket lång och osäker utveckling som ligger framför landet, bland annat av de skäl som jag nu har nämnt. 27 vice talman (MP): Tack så mycket, statsministern, för återrapporten! Det kan inte nog betonas vilken tacksamhet vi känner inför att svenska folket röstade nej till EMU-medlemskap 2004. Den pågående krisen visar med all tydlighet vilka problem euron står inför. Euron kanske inte är roten till allt det onda, men euron har med all tydlighet visar att den inte underlättar en krishantering. Med detta sagt delar uppfattningen att vi måste göra någonting på EU-nivå. Vi kan inte isolera detta bara till eurozonen. Krisen påverkar alla EU:s stater, även svenska banker och det svenska systemet. Något måste alltså göras. För oss är det viktigt att det är bankerna som tar det stora ansvaret. Det är de som ska betala. Det är inte skattemedel som ska användas för detta. verkar det ha blivit så, i alla fall i stora drag. Vi får se hur det går längre fram, men det verkar gå åt rätt håll. Uppgörelsen var en akutinsats. Frågan är hur man ska komma åt de långsiktiga problemen med euron. Statsministern själv har också gett uttryck för att detta var en akutinsats. Då är frågan: Var är de långsiktiga lösningarna? 28 Statsminister (M): Detta med att krishantera i stöd av valutapolitik har använt apropå erfarenheter. Det brukar bestå i att man antingen aktivt skriver ned sin valutas värde, devalverar, eller om det sker mer marknadsmässigt deprecierar. Valutan tappar då i värde. Detta är oftast jättebra för det land vars valuta något försvagas, men det sker på bekostnad av alla andra eftersom det är en relativ fördel man skapar i förhållande till sin omvärld. Den enda reaktionen från omvärlden på en sådan svensk devalvering skulle kunna vara: Ja, det är svenskarna värda för de har det jobbigt, och därför gör vi ingenting! Då kanske det här vore en bra medicin. Men erfarenheten är att alla andra tycker precis likadant. Den fördel ni har skaffat er vill vi också ha, menar man. Därför är risken med många små valutor bredvid varandra att man ständigt ägnar sig åt att just valutakonkurrera. Man gör det antingen aktivt med devalvering eller genom att vi får den typ av förflyttningar i värde som egentligen inte bygger konkurrenskraft utan mer försöker skjuta över problemet på sina grannar. Därför förordar jag inte som metod att ta sig ur kriser att aktivt arbeta med valuta. Skälet till att euron har fått problem är rimligen att länder kom in som egentligen inte uppfyller villkoren för att vara i den typ av stark och stor valuta som euron utgör ett exempel på. Dessutom har de inte efter att ha kommit in i eurozonen hållit sig till regelsystemet. Det finns en ordningsvakt som ställer höga krav på skötsel av de respektive ländernas ekonomi som flera länder, inklusive de stora ekonomierna, inte har följt. Det har skapat ett tryck inne i eurozonen som rimligen måste hanteras just genom att skapa bättre skötsel. Det är delvis kortsiktigt, som mycket riktigt påpekar. Det har förts mycket kortsiktiga diskussioner vid en lång rad av toppmöten. Men detta måste rimligen också följas av agendan för lite . Det finns metoder för detta. förde vi, som jag återrapporterade, en lång diskussion om tillväxtförutsättningar. Vi har forskning, hållbar utveckling och resonemang om hur man ska öka sysselsättningsgraden i och skapa bättre konkurrenskraft mot andra delar av världen. Vi talar om det. Vi tar ansvar för att genomföra denna typ av reformer. Men det är klart att den mediala bilden av och förståelsen för dessa möten så länge det finns en kris tar över från det som möjligen är på medellång sikt eller mer långsiktigt. Denna typ av diskussioner finns alltså, och denna typ av strukturer för att åstadkomma detta finns också inom EU:s system. 29 vice talman (MP): Jag tackar statsministern för svaret. Jag tror att vi får anledning att återkomma till problemlösningen på lång sikt framöver. En annan sak som kom i skymundan är skrivningarna från inför de stundande klimatförhandlingarna i i . Det visar, enligt , på en total avsaknad av konkreta förslag och politisk vilja. ska EU verka för välavvägda resultat, som det heter. Det är inte mycket att hänga i julgranen. I stället för att inta ledartröjan, som statsministern så tydligt har uttryckt det tidigare, tycks EU-ledarna nu säga ungefär: Lycka till! Sedan vänder man blad. Det är inte att ta ansvar för allas vår gemensamma framtid. Inte heller tycks och statsministern ha lagt ned någon större energi på att få fram en vilja att åka ned till för att sätta ut de långsiktiga lösningarna för vad vi kan åstadkomma gemensamt och internationellt med klimatförhandlingarna. Där måste mer vilja till. Jag hoppas att vi får återkomma till det längre fram. 30 Statsminister (M): Det ska ses som att man gör en förmodligen realistisk bedömning av hur möjligt det är att få stora utsläppsländer att göra ytterligare ansträngningar. Det är kanske allra tydligast i situationen som råder i . Jag tycker att vi med stolthet ska konstatera att EU med 27 medlemsländer är den enda del i världen som har legalt bindande reduktionsmål som alla länder måste följa. Det är för övrigt detta som vi försöker få ett globalt heltäckande avtal att åstadkomma. Det finns i realiteten bara i , och det är någonting som alla 27 medlemsländer har att följa. Problemet är att dessa 27 länder i tillsammans bara åstadkommer någonstans av de globala växthusgasutsläppen. Man kan alltså inte klara klimathotet mot mänskligheten ens om helt och hållet tar bort alla sina utsläpp. Det som sker är att utsläppsnivåerna i redan faller. De faller inte lika mycket i varje land; har kommit längre än många andra. Men i andra delar av världen, framför allt i , och , växer i stället utsläppen mycket snabbt. Om vi inte får med dessa länder i vad som blir en global lösning löser vi inte klimatfrågan. Deras intresse är varierande, om jag uttrycker mig så. Jag uppfattar att det största enskilda problemet förblir oviljan hos att göra en form av åtagande som kan trovärdiggöra insatser också från andra. Det vet naturligtvis . Det är det som gör att slutsatserna inte ser annorlunda ut. 31 (V): Tack för rapporten, statsministern! Lite i skymundan av hanteringen av de här akuta ekonomiska problemen pågår också en diskussion om att ändra EU:s fördragstext. Jag har noterat att statsministern har uttalat sin skepsis mot det, och jag tror att det är en sund skepsis med tanke på vad som kan komma ut av en sådan revision. Men det är inte alltid det blir som vill. blir det som och vill också i Europeiska unionen. Vi står kanske inför ett initiativ till en ändring av . Då kommer det sannolikt att handla om att överföra direkt makt över finanspolitiken från medlemsländerna till Europeiska unionen. Det är i alla fall ingen vild gissning att det är där man kommer att hamna. Jag undrar om statsministern menar att en sådan fördragsändring ska gälla eller alla de 27 medlemsländerna. Ska man skapa en speciell ordning för finanspolitiken för ? Man kan hävda, och vi i hävdar, att vi faktiskt röstade nej till en överstatlig finanspolitik när vi röstade nej till valutaunionen och att det därför vore rimligt att skilja detta åt. Är det inte värt en folkomröstning i om det skulle gå så illa att EU verkligen utsträcker sin direkta överstatliga makt rakt in i finanspolitiken i medlemsländerna? 32 Statsminister (M): har inte efterfrågat en fördragsändring. Som korrekt påpekar är det framför allt som är drivande här. Deras idé är att man i högre utsträckning ska garantera att stabilitets- och tillväxtpakten, det vill säga den ordningsvakt som finns för att skapa ekonomisk stabilitet för att underbygga euron och som ofta inte har efterlevts, efterlevs av de länder som ingår i eurozonen. Deras syfte är att man, om man vid upprepade tillfällen inte rättar till att man har för stora budgetunderskott eller för stora skuldnivåer, i sista hand ska kunna ställas inför och på det sättet få en dom om att man måste sköta sig bättre eller leva efter de här reglerna. Detta är naturligtvis tysk inrikespolitik. Det är rädsla för att euron ska bli instabil, att det ska bidra till inflation och till att räntor drivs upp också i . Vi har förordat andra lösningar för att i grunden åstadkomma samma resultat, möjligen med en förstärkning av en del av kommissionen. Vi tycker att det vore bättre att ha mindre men mer verkningsfulla automatiska sanktioner snarare än att ställa länder inför . Vi försöker att agera på ett sådant sätt att man hellre väljer det. vill jag, precis som antyder, påpeka att det händer att det länder för fram, också från andra håll än svenskt, blir det man tittar efter. Det är också det besked som har givits. ska titta på hur en sådan här fördragsändring möjligen ska utformas och vad den i så fall ska få för verkan. Det vet jag alltså ännu inte. Tanken från tysk sida är att det ska vara en liten fördragsändring som ska gå att genomföra fort. Vi har gjort en sådan, vill jag påpeka, för att få på plats den permanenta mekanism som EFSF ska övergå till att bli. Det kunde vi få stöd för runt om i utan att sammankalla särskilda konvent och genomföra folkomröstningar. Hur det ser ut i det här fallet vet jag ännu inte. Uppfattningen är att fördragsändringen syftar till en ordning som bara ska gälla eurozonens länder och inte EU-27. Däremot måste fördragsändringar antas av alla medlemsländer för att kunna träda i funktion. Vi måste vara med om ett beslut som så länge står utanför inte har någon inverkan på vår ekonomi utan vars effekt bara handlar om eurozonens länder. 33 (V): Jag tackar statministern för svaret! Jag har en annan fråga som berör toppmötet. Den gäller finansiell reglering. Man har fattat ett beslut om att höja kapitaltäckningskraven. Det är ett mycket rimligt beslut att göra det. Det finns också andra beslut om att minska riskbenägenheten i finans- och banksektorn i EU. En av de idéer som framförs bland annat i och i debatten i är att man bör dela bankväsendet i två delar, en bankdel som sysslar med in- och utlåning och bankverksamhet och en annan del som sysslar med annan finansiell handel, spekulation och så vidare, och att de garantier som staten lämnar till banksektorn bara ska omfatta bankdelen. Man kan säga att det är en indirekt subvention till bankväsendet. Det kanske är dags att diskutera den här typen av mer strukturella reformer på EU-nivå. Hur ställer sig statsministern till de idéer om bankdelning som diskuteras i och och har funnits på plats i ? 34 Statsminister (M): Den typen av diskussioner var inte uppe på toppmötet. Jag tror att det finns andra mer verkningsfulla sätt att säkerställa bättre riskhantering och att säkerställa att inte skuldnotan hamnar hos skattebetalarna när bankerna får problem än att börja klyva banker ovanifrån. Låt mig till exempel påpeka att det primärkapital på som det nu ställs krav på möter den typen av värdering. Man jobbar med olika riskvikter där man värderar olika delar av en bank. Ett skäl till att till exempel , till mångas förvåning, blev den enskilda bank i som måste göra störst ökningar av sitt eget primärkapital är att köpte och därför har en mycket stor bolånedel inne i . När trygga svenska bolån inte värderas svenskt utan internationellt får de mycket större riskvikt. Det beror på erfarenheten av bolån i . Bankkrisen började med subprimelån i . Bolån kan bli mer osäkra, och plötsligt ökar riskvikten. I någon mån har man vägt in detta att det finns olika delar av banken i sättet att sätta riskvikter och värdera en bank och vilket kapital den ska ha. och jag kan vara överens om att det är väldigt viktigt att ha en ordning för detta. Vi har använt till att tydligare reglera finansiella institutioner och banker och säkerställa att deras riskhantering blir bättre, att deras motståndskraft mot egna problem blir större och att vi dessutom har akuthanteringsmekanismer som bygger på att vi inte sätter in skolans och sjukvårdens resurser i svenska banker. Det har vi inte heller gjort, och det var därför jag i ett tidigare svar redogjorde för att vi i har gått med plus när andra i stället har ägnat mycket stora resurser av skattebetalarnas pengar för att täcka bankernas förluster. 35 (M): Tack för återrapporten, statsministern! Det är väldigt bra att det nu har kommit ett beslut från EU:s ledare och framför allt från eurozonens ledare om ett paket som till viss del kan återställa förtroendet i en svår tid. Det finns mycket kvar att göra, och det finns många orosmoln på vägen. Någonting som bekymrar mig under den här processen och något som man kan känna av när man möter till exempel företrädare för sydeuropeiska länder är att det finns en ganska stor spänning just nu i EU-samarbetet. Den som har tittat i grekiska tidningar har kunnat se ganska förfärliga karikatyrer av tyska politiker. De här spänningarna ökar. Man kan även känna en viss spänning när det gäller samarbetet mellan de 17 och de 10. De dras isär till viss del. Det är ganska naturligt eftersom det är eurozonen som har den största krisen. Båda de här situationerna gör att det finns spänningar, och det dras isär. Jag skulle vilja höra statsministern reflektera över det. Hur kan behålla ett inflytande trots att man träffas mindre? träffas oftare, vilket är naturligt. Hur behåller vi ett starkt inflytande i EU? Hur ser vi till att EU håller ihop mitt i den här svåra krisen? 36 Statsminister (M): Detta är mycket berättigade frågor. I ett ekonomiskt oroligt finns det också mycket social oro och många demonstrationer och protester. Det är många människor som känner att det görs åtstramningar och förändringar som de tycker är negativa. Det görs dessutom på ett sätt som de inte har inflytande över. De tycker inte heller att de har bidragit till problemen. Det är de uttryck vi ser i södra . Det är naturligtvis ett problem. Vad gör man i ett land som har levt över sina tillgångar, som tagit sig in en gemensam valuta delvis baserat på felaktig information och som inte följer regelverken och därför får stora problem med växande räntor? Vem har begått felet? Det är klart att det leder till spänningar. I den här typen av kriser prövas onekligen vänskap och sammanhållning. Låt mig konstatera en sak. Hade vi inte haft EU och hade vi inte haft den långtgående solidaritet och förmåga att ställa upp för varandra som vi nu ser i hade vi haft länder i statsbankrutt . Låt oss vara tydliga med det. Då hade vi i realiteten haft länder i statsbankrutt som möjligen hade varit föremål för någon IMF-hantering eller i fritt fall. Det är aktiva åtgärder som har funnits på plats och oerhörda umbäranden i enskilda länder som gör att vissa länder över huvud taget står upp trots det vi har genomlevt av finanskriser och lågkonjunkturer. Det handlar om flera länder, inte bara , vill jag påpeka. Jag tror att sammanhållningen är helt central, för vi är dessutom ekonomiskt integrerade. Vi handlar med varandra, våra finansiella system är hopbyggda. Därför måste vi ha kontroll över att stödet sker på ett sätt som bygger långsiktig tillväxtförmåga och se till att enskilda länder sköter sig, alltså sina egna respektive åtaganden och finanser. Håller denna sammanhållning? Den prövas onekligen, och det har blivit alltmer populärt att räcka upp handen och säga: Vi tänker inte ta någon del av ansvaret.