prot · GY0961 · 2011-02-17 00:00:00 — Antalet personer med socialbidrag ekonomiskt bistånd har ökat något den allra , men generellt är det en minskning. Jag hoppas att denna minskning ska bli synlig inom ett par års tid igen, efter denna dramatiska lågkonjunktur. Framför allt har dock arbetslösheten redan nu visat tecken på att sjunka snabbast i hela . Fler har jobb än när regeringen tillträdde, och det tapp vi hade i lågkonjunkturen är nästan helt återtaget. Det är goda nyheter för barnfattigdomen, som har sjunkit . Alla har fått reala inkomstförbättringar i vårt land. Ändå är vi inte nöjda. Vi är stolta över det vi har gjort, som en del brukar säga, men vi är inte nöjda. Vårt land ska hålla ihop, och därför är fattigdomsbekämpningen så viktig. Därför kommer mitt nästa steg att vara att samtala med barnrättsorganisationerna och lyssna in deras förslag. Mitt nästa steg kommer också att vara att ha en fördjupad genomgång av fattigdomssituationen i . Vi har behov av att titta på i vilken utsträckning fattigdom påverkar hälsa, förmåga att arbeta och inte minst på konsekvenserna för barn. Barn har rätt till en trygg uppväxt. Den rätten är central, och den är vårt ansvar och vårt uppdrag. Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellation 2010/11:197 om bankernas risker och statens ansvar 104 Statsrådet (M): har frågat mig om det finns någon beräkning av värdet på en svensk implicit bankgaranti, det vill säga om svenska banker har haft lägre finansieringskostnader mot bakgrund av ett förväntat statligt stöd till bankerna i händelse av problem. Om dessa beräkningar inte finns frågar om jag är beredd att låta genomföra en sådan. Det är en grundläggande princip att vid lämnande av stöd enligt lagen om statligt stöd till kreditinstitut ska institutet och dess ägare stå för eventuella förluster. Detta sker bland annat genom att staten får ersättning eller annan kompensation för det risktagande som ett stöd kan innebära. Stödlagen bygger således på att det är instituten själva som ska ta ansvar för den finansiella situationen i bolaget. Innan stöd beviljas ska det underkastas en noggrann prövning varvid bland annat konkurrensaspekter ska beaktas. En bärande tanke är därvid att ett eventuellt stöd ska utformas på ett sätt som i möjligaste mån undviker att snedvrida konkurrensen mot de företag som inte får stöd. Vidare ska stöd inte lämnas om det står i strid med regler om statligt stöd. Bankerna betalar också avgifter till stabilitetsfonden för att finansiera åtgärder för att motverka att det finansiella systemet i drabbas av en allvarlig störning. Det innebär att instituten själva finansierar de åtgärder som behöver vidtas för att upprätthålla det finansiella systemets stabilitet och att skattebetalarnas intressen därmed kan värnas. Att svenska banker till följd av stödlagen kan ha haft lägre kostnader för sin finansiering är en följd av att bankernas kreditgivare gör bedömningen att staten griper in den dagen en bank får problem. Eventuella statliga åtgärder syftar inte till att rädda bankens ägare utan är en följd av att man måste undvika de samhällsekonomiska kostnaderna för en allvarlig bankkris. Effekten på finansieringskostnaderna varierar över tiden och i goda tider är den sannolikt liten. Att genomföra en beräkning av hur stor den eventuella subventionen har varit är dock tillbakablickande. Regeringen har tillsatt en kommitté som ska se över regelverket för hantering av banker i kris. Det övergripande syftet med översynen är att säkerställa att regelverket är utformat så att olika slag av finansiella kriser i första hand kan mildras genom förebyggande åtgärder och i andra hand lösas på ett effektivt sätt, som skattebetalarnas intressen värnas och allmänhetens förtroende för det finansiella systemets funktion säkerställs. För banker som inte är systemviktiga bör en avveckling kunna ske inom ramen för ordinarie konkursförfarande. Även inom EU pågår ett arbete med att reformera regelverken med samma mål. Ett nytt regelverk bör rätt utformat innebära att bankernas kreditgivare prissätter risken i sin kreditgivning till banker på ett korrekt sätt. är det rimligt att också bankers kreditgivare tar sitt ansvar, och att riskerna för staten därmed minskar ytterligare. hänvisar till i sin interpellation. I finns nu ett lagförslag som skulle innebära en kraftigt förhöjd kapitalbuffert för systemviktiga banker. Frågan om lämplig kapitalbuffert för banker är något som övervägs i den fortsatta översynen i och inom EU. Stödet till den svenska banksektorn under krisen räddade samhällsekonomin. Staten tog genom stödet en risk som lyckligtvis aldrig realiserades. Det är naturligtvis inte syftet, men jag kan konstatera att för staten har stödåtgärderna i samband med den finansiella krisen tvärtom inneburit en vinst. Mot denna bakgrund finns det enligt min mening inte skäl att låta göra en sådan bedömning av värdet av en implicit garanti som hänvisar till i sin fråga. 105 (V): Vi är fortfarande i sviterna av den senaste finanskrisen, som orsakades av bristande politiskt ansvarstagande, privatiseringar och avregleringar och en grundläggande tro på att marknaden sköter sig bäst själv, ett ansvar de inte borde ha fått och inte ska behöva ta. Men det var vi rätt ensamma om att tycka, tyvärr. ska de det här delvis åtgärdas, och förslagen är många kring reglering av finanssektorn, och det är mycket bra. banksektorn i har vuxit sig allt större, från en sammanlagd balansomslutning på bnp till nästan bnp . Banksektorn har en unik ställning genom de direkta och indirekta statliga stöd som den omfattas av, stöd som innebär att systemviktiga banker inte antas tillåtas gå omkull, utan skattebetalarna finns där som en sista utpost. De här stöden snedvrider konkurrensen på bankmarknaden eftersom bankerna som omfattas av stödet lånar billigare och därmed kan lägga en större andel av bankmarknaden under sig och växa ytterligare. Det leder till ökat risktagande eftersom såväl bankägarna som långivarna vet om detta stöd och vet att skattebetalarna finns där. Det innebär att långivarna inte granskar sin utlåning på samma sätt som de annars borde. Allt fler börjar nu diskutera de statliga garantiernas effekt på bankernas verksamhet och risktagande. Det är helt rimligt eftersom det är totalt orimligt att skattebetalarna ska garantera stabiliteten i systemet, medan ägarna tar vinsten och långivarna slipper ta smällen. har uppskattat värdet på den brittiska implicita garantin till , det vill säga ungefär som hela statsbudget, för de fem största brittiska bankerna . Det motsvarar den samlade årsvinsten för samtliga brittiska banker före krisen. ECB har konstaterat att de implicita garantierna ökar riskbenägenheten, vilket också en tidigare statlig svensk utredning gjort. En kommission i har försökt uppskatta värdet på den schweiziska implicita garantin för systemviktiga institut och kommit fram till att USB och fick betyg som var mellan två och nio gånger högre än vad de skulle ha fått utan garantierna. Det visar kommissionens underlag. Ministern säger i sitt svar till mig att det inte behövs en bedömning av värdet av en implicit garanti, att det vore tillbakablickande. Vidare skriver han i sitt svar att staten ska få ersättning eller annan kompensation för det risktagande som ett stöd kan innebära. Dessutom säger ministern att bankerna betalar en avgift till stabilitetsfonden, lika för alla dessutom och inte byggd på risk. Det ska vara en finansiering av åtgärder vid allvarlig störning, och det innebär att instituten själva betalar åtgärderna. Men hur vet finansmarknadsministern det när han inte vet vad den statliga implicita garantin innebär i ökat risktagande eller subvention? Är den implicita garantin en subvention eller inte, finansmarknadsministern? Ökar den riskerna eller inte? Om ministern anser det borde det då inte vara rimligt att ta reda på vad den faktiskt innebär? Är inte det ett rimligt krav? Om inte ministern anser det skulle jag vilja ha en bättre förklaring än den som har getts i svaret. Och hur vet finansmarknadsministern vad som är rimligt att kräva i avgifter från bankerna? Jag får tacka finansmarknadsministern för svaret, men som han förstår är jag inte riktigt nöjd med det. Förhoppningsvis kan det bli lite bättre klargöranden om hur tankebanorna har gått bakom svaret. 106 Statsrådet (M): Jag vill tacka för den här interpellationen. Det är jätteviktiga frågor som många borde engagera sig i. Jag vet att både och jag gör det. Det var ett stort antal frågor; vi får se hur det går med svaren. Låt oss börja med garantins värde. Jag tycker att det är en väldigt svår fråga. Skattebetalarna ställer upp med garanti. Skattebetalarna får tillbaka pengar dels genom stabilitetsfonden man har fått dels genom att har gjort ordentliga vinster på de lån som den gett till bankerna. lån har längre löptid för att underlätta finansieringen för bankerna, och under 20082009 har tjänat på just de lånen. Jag tycker inte att det är självklart att det är någonting som man har gett upp. Ja, skattebetalarna har gett garantier, men skattebetalarna har också fått tillbaka pengar. Jag ger rätt i att svenska bankers tillgångar i relation till bnp är jättestora jämfört med övriga europeiska länders. Jag tror att vi ligger fyra eller femma i den tabellen. Det betyder att vi måste ha tummen i ögat i någon mening på bankerna. Att vi utfärdar implicit garanti för de här bankerna innebär inte att det är en garanti för kapitalägarna. Det är viktigt att komma ihåg. Vi har haft två bankfallissemang i det ena och det andra . I båda de här fallen blev aktieägarna utan tillgångar, de skrevs ned till noll. Det är så det ska gå till. Om man missköter en bank ska man inte få några pengar över. Tanken i vårt förfarande är att om, vilket gud förbjude, de systemkritiska bankerna skulle få allvarliga problem är det aktieägarna som ska råka illa ut. I bästa fall kommer detta att leda till att aktieägarna förstår att även om institutet klarar sig klarar sig inte aktieägarna. Det ska leda till att aktieägarna använder sin ägarroll på sådant sätt att instituten inte tar sådana risker som vi har sett. Även om man garanterar institutet kan aktieägarna bli av med sina pengar. Konkurrensfrågan håller jag med om. Det skulle kunna vara ett problem. Till stabilitetsfonden betalar man i relation till sin balansräkning. Så här betalar de systemviktiga bankerna mer pengar än de icke-systemviktiga. Vi kan tänka oss kapitaltäckningsregler som innebär att man blir mer straffbar som stor bank än som liten bank. Det skulle i någon mening kunna jämna ut eventuella konkurrensproblem. 107 (V): Tack, finansmarknadsministern! Vi sitter där vi sitter på grund av ett väldigt stor risktagande från bankerna. Jag vill med bestämdhet mena att just de implicita garantierna, men även de explicita garantierna, har betydelse i det risktagande som vi har sett och som jag tror åter kommer att ske. Det är därför vi försöker bygga murar och hinder för att det ska få så små effekter som möjligt. ECB har kommit fram till att risktagandet kanske ökar . När vi ser att det för motsvarar hela banksektorns totala vinst måste vi inse att den har väldigt stor betydelse. Om vi vill att banksektorn ska stå för sina egna kostnader borde det ha ett värde att ta reda på vad den här garantin betyder. Jag tycker att det är lite märkligt med det motståndet. Jag tror att det skulle skapa en bättre diskussion utifrån att storbankerna skulle få större förståelse för de krav som vi kommer att ställa ur regleringshänseende. Jag är mycket orolig. Vi kan se på , som kanske har en så stor banksektor att bankerna är too big to save. De är inte bara too big to fail, de är too big to save. Jag vill inte att vi ska hamna i en liknande situation. Det är bra att låter ägarna stå för smällen, men vi har ett problem med att långivarna inte alls behöver ta risken med tanke på vad de utsätter oss för. Utifrån det perspektivet vore det bra att räkna fram garantin. Finansmarknadsministern tar upp frågan om kapitaltäckning. Där vore det bra om vi hade någon form av progressiv kapitaltäckning, det vill säga att de stora bankerna, som vi kan säga är de mest riskbenägna, fick ta en större säkerhet så att säga. Jag tror att det skulle vara mycket bra. finns det en balans i detta, för vi vill ju, om vi ska ha en fungerande marknad, att bolag och banker ska kunna gå i konkurs, annars får vi en stelnande sektor som inte utvecklas. Jag förstår att det är en svår gränsdragning här, men det är någonting som vi måste lösa, oavsett hur svårt det är. Jag menar också att vi har en extra svår situation i , för vi har en väldigt snedvriden konkurrens . har slagit fast att vi har en oligopolistisk struktur på inlåningsmarknaden. Det är just de banker som har den oligopolistiska strukturen som också har störst nytta av de statliga stöden. Det vore bra om vi kunde titta vidare på vad den här implicita garantin betyder. Men jag tycker också att vi skulle kunna lägga till vad insättningsgarantin betyder. Jag tror inte att det är bra att enbart öka den kontinuerligt, för jag menar att det i sin tur ökar även riskbenägenheten. Man vet att vi finns där på olika sätt. Och den insättningsgaranti vi har omfattar bara av det som finns insatt i bankerna, så det skydd vi har är litet om det verkligen smäller. 108 Statsrådet (M): Stabilitetsfonden syftar till att bli av bnp, och den har . av bnp är en, tycker jag, ambitiös nivå för stabilitetsfonden. Det som hände på och finansmarknader under finanskrisen var att priset på risk i någon mening blev för lågt. Här tror jag inte att man kan påstå att statliga banker eller institut, vare sig i eller någon annanstans, hade ett annat beteende än privata banker, utan det var ett allmänt flockbeteende. I har diskussionen om både och men också diskussionen om och äventyr i lett till en förståelse hos kapitalägarna att man inte är skyddad när det blir problem. Jag är övertygad om att kapitalägarna nu ser på sina banktillgodohavanden och bankaktier på ett annat sätt . Jag tror att de är väl medvetna om att de är mer utsatta för risk än vad de var tidigare. Därför tror jag och hoppas på ett annat beteende framöver. Jag vill ta upp frågan om konkurrensen speciellt. Jag ser också att konkurrensen på bankmarknaden inte fungerar som vi önskar. Jag tror dock att det i första hand handlar om ett konsumentbeteende. Jag bytte själv bank för tre . Det var en besvärlig erfarenhet. Det var nya Internetkoder och nya rutiner etcetera. Och jag har talat med mina bekanta, och det är väldigt få som har bytt bank . Det är en stor tröskel, en stor tröghet. Det här måste vi försöka hjälpa konsumenterna med. Vi ska förstås alltid stå på konsumenternas sida i den här frågan. Vi ska försöka göra det lättare för konsumenterna att byta bank. säger att det är dålig konkurrens på inlåningssidan. Jag skulle vilja säga att det är dålig konkurrens på lönekontosidan. Egentligen är det de stora bankerna och kanske någon till som har den marknaden. Men om man anstränger sig och låter lönekontot vara just ett transaktionskonto och i stället stoppar in pengarna på ett vanligt inlåningskonto ökar konkurrensen ganska dramatiskt. Och på bolånesidan har vi säkert 1520 olika institut som ger olika typer av service. Det är besvärligt att bryta rutiner på bankmarknaden. Jag har själv erfarenhet av detta. Och jag tror att här finns roten till eventuella konkurrensproblem. Löser vi inte dem ökar vi inte konkurrensen, även om vi har många fler banker. Jag brukar säga att vi måhända har fyra stora banker i . Men vi har 20 000 på nätet, brukar mina barn säga till mig. håller jag med om att vi måste titta på kreditgivarna till bankerna. De kan i praktiken gå skadeslösa. Jag tycker att det är en rimlig ordning att även de får drabbas av kostnader om vi får se ett bankfallissemang, så där är vi helt överens. 109 (V): Jag märker att finansmarknadsministern inte riktigt svarar på min fråga: Anser han att den implicita garantin ökar riskbenägenheten eller inte? Han svarar inte heller på om han ser det som en subvention eller inte. Jag skulle gärna vilja ha svar på de frågorna. Och hur kan finansmarknadsministern egentligen räkna ut vad avgifterna ska vara om han inte vill se vad garantin innebär i subvention eller ökad riskbenägenhet för bankerna? Det svaret är du mig skyldig, menar jag, och hoppas att du ska ge mig det i ditt sista inlägg. Stabilitetsfonden ska vara av bnp. Det ska den ju vara , och med den takt som vi har haft finanskriser kommer det nog en kris före dess, tyvärr. När det gäller hur stora vinsterna är enbart i de stora bankerna är de drygt 50 miljarder , så om det skulle smälla till rejält är det nog, tyvärr, en liten bäck i den stora floden, eller hur man nu ska uttrycka det. Dessutom menar jag att vi inte vet om avgifterna är rimliga eller inte. Även om de är kopplade till balansomslutningen har de en viss progressivitet och kanske också en riskbenägenhet. Men är den tillräcklig? Nej, skulle jag vilja säga. Jag tycker som sagt fortfarande att jag inte har fått svar på frågorna: Ökar riskbenägenheten eller är det en subvention? Varför i så fall inte ta reda på hur det ska finansieras av banksektorn? 110 Statsrådet (M): Jag ska verkligen försöka att svara på frågorna. Jag tror att har rätt i att stabilitetsgarantin ökade riskbenägenheten under krisen. Riskaptiten ökade markant. Man ska också ha klart för sig att riskaptiten ökade ordentligt över hela världen, så det var inte ett svenskt fenomen. Men jag tror att det ligger mycket i det. I och med att vi har de två exemplen på banker där aktieägarna placerade om sina pengar och vi har en rutin och en process för att låta aktieägarna ta den stora smällen, även i stora banker, om vi får ett nytt bankfallissemang, tror jag att de nya formerna för att ta hand om bankerna kommer att förändra bankernas riskbeteende framöver. har vi visat med en brutal tydlighet att vi inte låter aktieägarna gå fria. Jag tycker att det är rimligt att bankerna nu i goda tider använder sina pengar till att samla i ladorna. Det är aktieägarnas beslut, förstås, hur man ska göra med aktieutdelningen, men jag tycker att det är rimligt att man nu stärker sitt hus och ökar sin kapitalandel för att stå emot . Vi ser snabbt hur det kan gå med banker som inte har god soliditet. sista fråga handlade om garantins värde. Jag kan bara säga att allmänheten ställer upp med en garanti till bankerna, och bankerna betalar tillbaka, dels i form av stabilitetsfonden, dels i form av att får kraftiga vinster som kommer statskassan till del. Jag är inte mannen att bedöma nettot av dessa insatser, utan jag kan bara konstatera att skattebetalarna har fått kompensation. Om den är rimlig eller inte kan inte jag svara på. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2010/11:188 om oberoende tillsynsorgan för 111 Statsrådet (M): har frågat mig om jag avser att verka för att inrätta ett särskilt tillsynsorgan dit enskilda kan vända sig med klagomål på . verksamhet har stor betydelse för enskildas ekonomi, och den berör en stor del av befolkningen. En så viktig myndighet måste åtnjuta allmänhetens förtroende. Ytterst handlar det om tilltron till hela socialförsäkringssystemet. Regeringen har i många sammanhang framhållit vikten av att verksamhet präglas av rättssäkerhet och effektivitet och att kunderna får en bra service och ett gott bemötande. Inte minst enmyndighetsreformen och införandet av Inspektionen för socialförsäkringen, ISF, har haft sin grund i behovet av att stärka rättssäkerheten och effektiviteten i . Medborgarna ska i sina kontakter med myndigheten uppleva att deras ärende behandlas rättvist och utan onödig fördröjning. Det är naturligtvis av stor betydelse att man som försäkrad hos har möjlighet att få framföra sina synpunkter på myndigheten och få sitt ärende prövat. Detta är grundläggande för socialförsäkringens och administrationens legitimitet. har genomgått en omvälvande strukturförändring parallellt med flera stora reformer vilket har fått konsekvenser för bland annat handläggningstider och tillgänglighet. har vidtagit åtgärder för att komma till rätta med detta, och JO har också uttryckt att man ser positivt på dessa åtgärder. Det tidigare ökande antalet JO-anmälningar mot förefaller nu också avta. Med detta sagt vill jag avslutningsvis inte på något sätt förringa det stora antalet JO-anmälningar som riktats mot eller all den kritik som myndigheten har fått ta emot från försäkrade. Regeringen fortsätter att noga följa utvecklingen på . Då , som framställt interpellationen, anmält att hon var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav förste vice talmannen att i stället fick delta i överläggningen. 112 (MP): Interpellanten fick en tvingande kommendering som en del i sin ledamotsroll som innebar att hon var tvungen att lämna och därmed också överlämna debatten till någon annan. föll på mig att ta hand om den. Jag vill börja, fru talman, med att framföra en ursäkt för detta, och jag hoppas att ministern inte tar illa upp. Jag ska även framföra interpellantens tack för svaret. Av svaret framgår det med stor tydlighet att ministern fullt ut delar interpellantens beskrivning av själva problemet, nämligen att inte når sina mål. Ministern delar likaså interpellantens oro för att socialförsäkringens legitimitet allvarligt kan skadas i grunden om man inte förmår lösa det faktum att många anser sig och upplever sig felbehandlade av . Ministern påminner även om att regeringen vid många tillfällen har påpekat vikten av att verksamhet präglas av rättssäkerhet och att kunden ska mötas, som ministern uttrycker det, av bra service och få ett gott bemötande. Då borde det, fru talman, vara naturligt att ställa frågan: Anser ministern att vi har ett rättssäkert system när kunden inte anser sig ha fått ett rättssäkert bemötande och när det inte finns någon oberoende instans att vända sig till för att få sin sak prövad? Det är detta som jag uppfattar att frågan i grunden handlar om. Jag tycker att ministern i svaret beklagligt nog inte berör den frågan. Av ministerns kommentarer till den kritik som JO har riktat mot det faktum att det inte finns någon specifikt uttalad oberoende instans dit medborgarna kan vända sig när de uppfattar sig felaktigt hanterade, vilket interpellanten hänvisar till i sin interpellation, tycker jag inte att man kan utläsa om ministern har någon uppfattning om huruvida kritiken är berättigad eller inte. Jag tycker inte heller att det går att utläsa ur svaret om ministern har någon uppfattning om de förslag som JO har lagt fram. En slutsats som man skulle kunna dra av ministerns svar är att ministern faktiskt anser att det är rimligt med den ordning vi har, nämligen att det är JO som är den instans som medborgarna ska vända sig till när de har klagomål. Min andra följdfråga till ministern måste då bli: Anser ministern att det är en funktionell ordning att JO ska fungera som det oberoende tillsynsorgan som medborgarna ska vända sig till när de anser att det inte har fått en rättssäker hantering? Vi är ju överens om att ska erbjuda en sådan. Både JO och anser i likhet med interpellanten att denna ordning inte är hållbar. Men ministern kanske anser det. 113 Statsrådet (M): Det här är en riktigt intressant fråga, men jag skulle vilja vidga den något. JO:s kritik är intressant, men den måste ses i ett större sammanhang. Det akuta problemet är inte JO:s synpunkt att det är för många ärenden som går till JO. Jag förstår att man skulle kunna hantera klagomål på annan plats. En del myndigheter har det, andra inte. I fall har vi valt en lösning med en överprövning internt på och därefter en sedvanlig domstolsprövning i förvaltningsrätten. Den tror jag i grund och botten till formen fyller kraven på rättssäkerhet. Det denna fråga egentligen aktualiserar och som gör den intressant det är den större frågan om trovärdigheten i vår legitimitet med hela processen. Där pekar JO på något som är viktigt.